Šiaurės Ivo Džima

Šiaurės Ivo Džima (, oficialiai Kita-Iōtō, taip pat Kita-Iwō-jimaTeikoku’s Complete Atlas of Japan, Teikoku-Shoin Co., Ltd., Tokyo, ISBN 4-8071-0004-1, Kita-Iōjima 'Šiaurės sieros sala') – toliausiai į šiaurę nutolusi Vulkaninių salų, priklausančių Ogasavaros salynui, sala, esanti 80 km į šiaurę nuo Ivo Džimos. Ji nutolusi 1170 km į pietus nuo Tokijo ir 207 km pietų-pietryčių kryptimi nuo Čičidžimos.

Salos plotas siekia 5,57 km², kranto linijos ilgis – 8 km. Salą sudaro smarkiai erozijos paveiktas Sakagigaminės (榊ヶ峰) stratovulkanas, iškylantys į 792 m aukštį virš jūros lygio (pagal kitus šaltinius, 804 m). Yra dar viena viršukalnė – Šimidzugaminė (清水峰, 665 m). Sala priskiriama Ogasavaros savivaldybei, bet yra negyvenama.

 Istorija 
Anksčiau saloje gyventa žmonių. Pirmieji gyventojai atsikėlė iš Idzu salų 1889 m. Jie įkūrė Išinomuros (rytuose)http://www.lib.utexas.edu/maps/ams/japan/txu-oclc-6900707-ng54-15.jpg ir Nišimuros (vakaruose) kaimus. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui saloje gyveno 103 gyventojai. Karo metu jie buvo evakuoti.Neal M. Bowers: "The Mariana, Volcano and Bonin Islands, " in Otis W. Freeman: Geography of the Pacific, 1951, p. 229

1940 m. tapo Ioto savivaldybės dalimi. 1968 m. tapo Ogasavaros kaimo dalimi, kai salos buvo grąžintos Japonijai.

 Šaltiniai 

Kategorija:Bonino salos