Vilniaus paveikslų galerija

miniatiūra|Vilniaus paveikslų galerija

Vilniaus paveikslų galerija – Lietuvos nacionalinio dailės muziejaus padalinys, veikiantis Vilniuje. Tai senosios Lietuvos bei užsienio dailės ir dvarų kultūros pažinimo erdvė, kurioje pristatomi XVI a. – XX a. pr. meno kūriniai. Galerija įsikūrusi istoriniuose grafų Chodkevičių rūmuose, išsiskiriančiuose įspūdingais vėlyvojo klasicizmo interjerais.Lietuvos dailės muziejus. Vilniaus paveikslų galerija: vadovas. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 1999. ISBN 9986660144Dalia Tarandaitė. Vilniaus paveikslų galerija: Chodkevičių rūmai. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2012. ISBN 9786094260315Lietuvos nacionalinis dailės muziejus. Hommage donatoriams: Vilniaus paveikslų galerijos pradžia. Vilnius: Lietuvos nacionalinis dailės muziejus, 2023. ISBN 9786094261800

Nuolatinę ekspoziciją, sudarytą iš XVI–XX a. pr. Lietuvos dailininkų kūrinių bei XIX a. pr. istorinių interjerų, papildo nuolat rengiamos Lietuvos ir užsienio dailės parodos, paskaitų ciklai, mokslinės konferencijos, kamerinės muzikos koncertai, knygų pristatymai, reprezentaciniai valstybės renginiai, edukacijos įvairių amžiaus grupių lankytojams.

 Galerijos istorija 

|thumb|left|Pranciškus Smuglevičius. Skitų pasiuntiniai pas Persų karalių Darijų (aliejus, po 1785 m., Lietuvos nacionalinis dailės muziejus), Vilniaus paveikslų galerijoje 2021 m. įvykusios parodos „Pranciškus Smuglevičius. Nuo antikinės Romos iki Vilniaus universiteto“ eksponatas.

Galerijos ištakos siekia XX a. pradžią, kai susijungus Vilniaus mokslo ir meno muziejaus bei Vilniaus mokslo bičiulių draugijoms susiformavo turtingas dailės kūrinių rinkinys, neoficialiai vadintas Paveikslų galerija. Svarbią šio rinkinio dalį sudarė donatorių, tokių kaip Vladislovas Tiškevičius, Kanutas ir Boleslovas Ruseckai, palikimas. Prie kolekcijos formavimo taip pat prisidėjo Fiorentinių dinastija bei Antonas Kolb-Seleckis. Šių filantropų dėka sukaupta per 600 tapybos ir skulptūros darbų, kurie sudaro vertingiausią XVII–XIX a. Lietuvos dailės fondų dalį.

Grafas Vladislovas Tiškevičius galerijai padovanojo vertingą Vakarų Europos tapybos rinkinį, kuriame išsiskyrė Francisco Jiménez Maza paveikslas „Šv. Marija Magdalietė“ bei Bartholomeus Breenbergh darbai. Tarpukariu viena iš muziejaus salių buvo oficialiai vadinama „Tiškevičiaus vardu“ dėl jo dovanotų kūrinių gausos. Iš Ruseckų šeimos kolekcijos į galeriją pateko vieni žymiausių romantizmo laikotarpio kūrinių Lietuvoje: K. Rusecko „Pjovėja“ (1844 m.) bei „Lietuvaitė su verbomis“ (1847 m.), taip pat B. Rusecko religinės kompozicijos ir autoportretai.Lietuvos dailės muziejus. Vilniaus paveikslų galerija: vadovas. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 1999. ISBN 9986660144„(Ne)akademikas. Boleslovas Ruseckas“. Prie fondų formavimo taip pat prisidėjo Stanislovas ir Vladislovas Fiorentiniai, kurių rinkiniai papildė galeriją renesanso bei baroko meistrų darbais.

Visuomenei šis palikimas tapo laisvai prieinamas 1914 m., perkėlus vertybes į naujai iškilusį muziejaus pastatą (šiandien – Vytauto Kasiulio dailės muziejus). 1941 m. Vilniaus miesto muziejaus pagrindu įsteigus Vilniaus valstybinį dailės muziejų, jam buvo perduota ir minėtoji kolekcija. Iš jos dalies buvo suformuota ekspozicija, 1956 m. Vilniaus Arkikatedros pastate duris atvėrusi kaip Paveikslų galerija. 1988 m. Vilniaus Arkikatedrą grąžinus tikintiesiems, Paveikslų galerijos ekspozicija buvo skubiai išmontuota, kūriniai laikinai perkelti į muziejaus saugyklas. Po kelerių metų Lietuvos dailės muziejui buvo perduotas apleistas Chodkevičių-Puslovskių rūmų ansamblis Didžiojoje gatvėje.„Vilniaus paveikslų galerijos istorija“. 1989–1994 m.laikotarpiu rūmuose vyko intensyvūs restauravimo ir pritaikymo muziejinei veiklai darbai, kurių metu atkurta unikali vėlyvojo klasicizmo interjero puošyba. Rūmų interjerai buvo pritaikyti rodyti būtent tą pačią epochą atitinkančius kūrinius (XIX a. Vilniaus dailę). 1994 m. atnaujintose salėse buvo atkurta nuolatinė ekspozicija, pati institucija nuo to laiko oficialiai veikia kaip Vilniaus paveikslų galerija. Šiuo metu tai yra vienas didžiausių padalinių muziejaus struktūroje, kuriame ne tik eksponuojama dailė, bet ir vyksta kamerinės muzikos vakarai bei kiti kultūros renginiai.„Vilniaus paveikslų galerija“.

 Pastato istorija 

Rūmų ansamblis įsikūręs Didžiojoje gatvėje (sklypas Nr. 4). Ši vieta buvo prestižinė, todėl rūmų architektūra turėjo reprezentuoti aukštą Chodkevičių giminės statusą. Mūrinių pastatų čia būta jau XVI amžiuje. Chodkevičiai XVI–XVII a. sandūroje čia įsirengė rezidenciją su vidiniu kiemu ir dviem bokštais. 1754–1762 m. Jono Mikalojaus Chodkevičiaus užsakymu rūmai pertvarkyti pagal architektų Abraomo Viurcnerio ir Pranciškaus Ignaco Hoferio projektus, apie 1825–1834 m. – pagal architekto Tomo Tišeckio projektą. Tuomet ansamblis įgavo klasicistinės architektūros formas, išlikusias iki mūsų dienų.Rimvydas Vilčinskas. Chodkevičių rūmai Didžiojoje gatvėje// Pilies gatvė. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2012. ISBN 9786094260346Vilniaus paveikslų galerija. Sud. Aistė Bimbirytė, Gabija Kasparavičiūtė-Kaminskienė, Joana Vitkutė. Vilnius: Lietuvos nacionalinis dailės muziejus, 2024. ISBN 9786094261893

Per daugiau nei tris šimtus metų rūmuose gyveno aštuonios Chodkevičių kartos. 1812 m. valda pateko į valstybės tarėjo Vaitiekaus Puslovskio rankas, kurio laikotarpiu interjerai buvo papildyti prabangiais ampyro stiliaus elementais. Naujausių tyrimų duomenimis, Puslovskių valdymo metais rūmai tapo vienu svarbiausių Vilniaus kultūrinio ir visuomeninio gyvenimo centrų, kuriame puoselėta reprezentacinė dvarų kultūra. Rūmų eksterjerą papuošė monumentalus portikas su šešiomis dorėninio orderio kolonomis, kuris tapo vienu ryškiausių gatvės akcentų. Vėliau rūmai priklausė įvairioms švietimo įstaigoms: 1834 m. čia įsikūrė Vilniaus medicinos-chirurgijos akademija, 1841 m. – Vilniaus švietimo apygardos kanceliarija, 1919 m. pastatas perduotas Vilniaus universitetui. Iki pat 1981 m. čia gyveno universiteto profesoriai, tarp jų Juozas Baldžius bei Vladas Drėma. Sprendimas pastatą perduoti muziejui sustabdė ansamblio nykimą.Morta Baužienė. Pasižvalgymas po senojo Vilniaus mūrus. Vilnius: Savastis, 2012. ISBN 9789986420897

XX a. 9 dešimtmetyje buvo sumanyta rūmuose įrengti restoraną ir cukrainę. Galiausiai nuspręsta ansamblį restauruoti ir pritaikyti muziejinei veiklai. 1994 m. vakariniame rūmų korpuse įsikūrė Vilniaus paveikslų galerija, kituose korpusuose dirba Lietuvos nacionalinio dailės muziejaus administracija, veikia muziejaus biblioteka, archyvas bei meno kūrinių saugyklos.

Pasak dailės istoriko Vlado Drėmos, Chodkevičių rūmai yra vienas brandžiausių vėlyvojo klasicizmo architektūros pavyzdžių Vilniuje. Jis pabrėžė unikalų interjero dekorą bei architekto Tomo Tišeckio indėlį, suteikiant ansambliui monumentalumą ir išskirtinę meninę vertę.Vladas Drėma. Dingęs Vilnius. Vilnius: Vaga, 1991. ISBN 5415003662

Pirmasis Chodkevičių rūmų aukštas – pasižymi santūresne, tačiau istoriškai itin vertinga apdaila, kuri atspindi seniausią pastato raidos etapą. Restauracijos metu čia buvo atidengti XVI–XVII a. mūro fragmentai bei skliautinės lubos, būdingos ankstyvajai Chodkevičių rezidencijai. Pirmajame aukšte išlikę autentiškų XIX a. krosnių fragmentai bei sienų skulptūrinio dekoro elementai. Šios detalės kartu su kesoninėmis lubomis sudaro vientisą ansamblį, iliustruojantį aukštą vilniečių amatininkų meistriškumą.
Bendrai visas Chodkevičių rūmų ansamblis užima apie 5000 kv. m. plotą, iš kurių didžioji dalis yra pritaikyta muziejinei ir kultūrinei veiklai.

Nors pirmasis aukštas yra santūresnis, jis tiesiogiai atspindi pirminę Chodkevičių giminės rezidencijos struktūrą, priešingai nei puošnesnės, vėlesnio klasicizmo stiliaus antrojo aukšto reprezentacinės salės. Antrame aukšte lankytojai gali išvysti atkurtą XIX a. pirmosios pusės (apie 1825–1834 m.) didikų rezidencijos prabangą. Interjerai pasižymi simetrija, gausia puošyba ir elegancija. Antrajame aukšte išdėstytos pagrindinės salės, kuriose dabar eksponuojama Vilniaus paveikslų galerijos nuolatinė ekspozicija. Sienas puošia autentiška to laikotarpio polichrominė tapyba, lubas – dekoratyvinė lipdyba.

 Ekspozicijų salės 



Šiuo metu Vilniaus paveikslų galerijos nuolatinę ekspoziciją sudaro 22 salės, išsidėsčiusios antrame Chodkevičių rūmų aukšte. Ekspozicinė erdvė suformuota chronologiniu-teminiu principu, pristatant Lietuvos dailės raidą nuo XVI a. iki XX a. pradžios.

Didžioji salė (Baltoji salė) – pati didžiausia ir iškilmingiausia rūmų erdvė, pasižyminti vėlyvojo klasicizmo formomis, puošniais kesonais dekoruotomis lubomis bei ampyro stiliaus lipdyba. Ši salė skirta reprezentacijai ir svarbiausiems galerijos renginiams. Ši salė yra vienas brandžiausių pavyzdžių, iliustruojančių architekto Tomo Tišeckio gebėjimą suderinti monumentalumą su dekoratyvumu. Salės interjere dominuoja šviesūs tonai, lubų skliautuose esantys kesonai su rozetėmis sukuria gylio ir prabangos įspūdį.

Žydrasis (melsvasis) salonas – pasižymi grakščia sienų tapyba ir antikinių motyvų dekoru, kuris būdingas XIX a. pr. aristokratų poilsio kambariams. Salono polichrominis dekoras imituoja klasicistinę architektūrą, melsvi tonai suteikia erdvei kameriškumo bei elegancijos. Tokie salonai buvo skirti intymesniems pokalbiams ar muzikos vakarams, todėl jų puošyba subtilesnė nei reprezentacinių salių.

Gėlių salė – pavadinta pagal gausią augalinę polichrominę sienų tapybą, kurią restauratoriai atidengė ir atkūrė XX a. pabaigoje. Šios salės dekoras išsiskiria natūralistiniais gėlių girliandų bei augalinių ornamentų motyvais, kurie būdingi ampyro stiliaus įtakai Lietuvos dvarų architektūroje. Restauracijos metu nustatyta, kad ši salė buvo viena spalvingiausių rūmų erdvių.Dalia Tarandaitė. Vilniaus paveikslų galerija: Chodkevičių rūmai. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2012. ISBN 9786094260315

Valgomojo salė – pasižymi XIX a. pirmos pusės aristokratų namams būdinga prabanga, kurioje eksponuojami portretai ir natiurmortai. Šioje erdvėje geriausiai atsispindi ampyro stiliaus įtaka kasdieniam didikų gyvenimui, salės puošyba pabrėžia šeimininkų svetingumą bei socialinį statusą.

Raudonasis salonas – dar vadinamas reprezentaciniu svetainės kambariu, išsiskiria sodria sienų spalva ir gausiu dekoru. Naujausių tyrimų duomenimis, ši salė kartu su Baltąja sale sudarė pagrindinę rūmų iškilmių zoną, po 2020 m. atnaujinimo joje dar labiau akcentuojamas aristokratų rezidencijos vientisumas.

Bibliotekos salė – skirta intelektualiam rūmų šeimininkų gyvenimui nušviesti. Čia pristatoma ne tik grafų Chodkevičių ir Puslovskių kaupta literatūra, bet ir Vilniaus meno mokyklos grafikos darbai.

5-ojoje salėje eksponuojamas garsusis baroko laikotarpio Klaros Izabelės de Maiji-Laskaris Pacienės portretas, 9-ojoje – Pranciškaus Smuglevičiaus drobė „Persų pasiuntiniai pas Etiopijos karalių“.
11-ojoje salėje saugomi Kanuto Rusecko paveikslai „Pjovėja“ bei „Lietuvaitė su verbomis“, 13-oji salė skirta romantizmo dvasiai, kurią reprezentuoja Vincento Dmachausko peizažai.

 Nuolatinė ekspozicija 



1994 metai Vilniaus paveikslų galerijai buvo istoriniai, nes būtent tada galerija persikėlė į restauruotus Chodkevičių rūmus (Didžioji g. 4). 1994 m. galerija savo duris naujose patalpose atvėrė pristatydama pirmąją nuolatinę XVI–XIX a. Lietuvos dailės ekspoziciją. Lankytojai pirmą kartą galėjo išvysti sistemingai suformuotą nacionalinės dailės paveldą autentiškuose vėlyvojo klasicizmo interjeruose.

Vilniaus paveikslų galerijos nuolatinę ekspoziciją sudaro kelios dalys: istoriniai interjerai, senoji Lietuvos religinė dailė, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės portretai ir Vilniaus meno mokyklą pristatantys kūriniai. Antrajame rūmų aukšte lankytojai gali susipažinti su autentiškais XIX a. I p. dekoro elementais bei to paties laikotarpio baldais.

Čia pat eksponuojamas galerijos pasididžiavimas – didelės istorinės ir meninės vertės skulptūra „Laiminantis Kristus“, sukurta nežinomo XVI a. meistro, priklausiusi kunigo bei kolekcininko Ričardo Mikutavičiaus (1938–1998) rinkiniui.Laima Laučkaitė. Ričardo Mikutavičiaus kolekcija. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2003. ISBN 9986660187 Be šios skulptūros, galerijoje saugomi ir kiti vertingi darbai, tarp kurių išsiskiria XVII a. italų, olandų bei vokiečių meistrų drobės, iliustruojančios Vakarų Europos krikščioniškojo meno tradicijas.„Ričardo Mikutavičiaus kolekcijos paroda“.

Svarbią vietą nuolatinėje ekspozicijoje užima vietinių ir užsienio meistrų tapyti XVI–XVIII a. LDK elito atstovų portretai. Valdovo ar didikų dvaruose dirbusių užsienio menininkų arba nežinomų vietinių meistrų kurti portretai pirmiausia atliko ne estetinio pasigėrėjimo, o įpaminklinimo funkciją, tad daugeliui jų būdinga statiška kompozicija, išdidi laikysena, santūrumas, portretuojamųjų kilmę ar pareigas byloja herbai, inskripcijos, įvairios aprangos detalės ar kiti atributai.
Galerijoje išsiskiria Radvilų, Sapiegų bei Pacų šeimų atstovų atvaizdai. Itin vertingi yra reprezentaciniai Mykolo Kazimiero Paco bei Kristupo Zigmanto Paco portretai, taip pat Nesvyžiaus ir Biržų šakų Radvilų atvaizdai, kurie atspindi sarmatiškojo portreto tradiciją. Šie kūriniai leidžia lankytojams susipažinti su LDK politinio elito kaita, aprangos mada bei heraldika.

Didžiausią nuolatinės ekspozicijos dalį užima Vilniaus meno mokyklos, kurios pradžia siejama su 1797 m. Vilniaus universitete įsteigta Piešimo ir tapybos katedra, pirmųjų dėstytojų, mokinių ir jų įtaką patyrusių XIX a. Lietuvos dailininkų kūryba. Šioje ekspozicijoje atsispindi tiek XIX a. Europoje vyravę meno stiliai bei srovės: klasicizmas, romantizmas, akademizmas, realizmas), tiek vietinės profesionaliosios lietuviškos tapybos raida ir braižas. Tai kūriniai, kuriuos drąsiai galima vadinti Lietuvos dailės Aukso fondu. Tarp žymiausių mokyklos atstovų galerijoje išskiriami katedros įkūrėjas Pranciškus Smuglevičius (paveikslai „Persų pasiuntiniai pas Etiopijos karalių“, „Skitų pasiuntiniai pas Darijų“), jo įpėdinis Jonas Rustemas, garsėjęs psichologiniais portretais ir „kortų“ piešiniais, bei Juozapas Oleškevičius. Romantizmo epochą reprezentuoja Kanutas Ruseckas, kurio drobės „Pjovėja“ ir „Lietuvaitė su verbomis“ tapo lietuviškosios dailės simboliais, bei peizažo meistras Vincentas Dmachauskas.

Ekspozicijoje pristatomi ne tik paveikslai, bet ir autentiški XVIII–XIX a. baldai, porcelianas bei taikomosios dailės kūriniai, kurie padeda atkurti istorinę didikų rezidencijos aplinką. Galerija garsėja gausia italų, prancūzų ir vokiečių meistrų grafikos kolekcija, kurią muziejui padovanojo privatūs kolekcininkai.
Greta „Laiminančio Kristaus“, galerijoje eksponuojami XVIII a. vėlyvojo baroko angelų ir šventųjų skulptūrų fragmentai, sukurti garsių Vilniaus baroko mokyklos meistrų.
Vienas paslaptingiausių ir meniškai brandžiausių baroko laikotarpio moters portretų Lietuvoje – „Isabelle de Mailly Lascaris-Pac portretas“, eksponuojamas specialiai tam skirtoje salėje.„Virtualus turas Vilniaus paveikslų galerijoje“.

Pačių rūmų sienų dekoras, atidengtas restauracijos metu, laikomas savarankišku eksponatu, nes iliustruoja aukštą XIX a. pirmos pusės Vilniaus dekoratyvinės tapybos lygį.

 Parodinė veikla 



Be nuolatinės ekspozicijos, Vilniaus paveikslų galerija vykdo aktyvią parodinę veiklą. Pirmame rūmų aukšte esančiose salėse nuolat rengiamos laikinosios Lietuvos ir užsienio dailės parodos, kuriose pristatomi tiek senieji meistrai, tiek šiuolaikiniai tyrimai apie dvarų kultūrą bei kolekcionavimo istoriją. Galerija kasmet surengia vidutiniškai nuo 5 iki 10 laikinų parodų, papildančių nuolatinę ekspoziciją.

Rengiamos parodos, skirtos pagerbti asmenis, padovanojusius savo kolekcijas muziejui (pvz., paroda „Hommage donatoriams“).
Pristatomos mažiau žinomų XIX a. Vilniaus universiteto auklėtinių kūrybos retrospektyvos bei grafikos rinkiniai.Lietuvos dailės muziejus. Vilniaus paveikslų galerija: vadovas. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 1999. ISBN 9986660144

Nuo 1994 m., kai Vilniaus paveikslų galerija įsikūrė restauruotuose Chodkevičių rūmuose, ji tapo pagrindiniu senosios dailės retrospektyvinių parodų centru.

 1994–2010 m. reikšmingiausios parodos 

1994 m. gruodį – 1995 m. vasarį galerijoje buvo surengta pirmoji didelė Juozapo Kamarausko darbų paroda, kurioje eksponuotas 91 kūrinys.Laimutė Bialopetravičienė. Juozapas Kamarauskas: parodos katalogas, 1994 m. gruodis–1995 m. vasaris. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 1994. ISBN 9986-537-01-0 1996 m. organizuota viena reikšmingiausių to laikotarpio parodų, skirta klasicizmo tapytojui Jonui Rustemui, pristatant jo kūrybinį palikimą ir įtaką Lietuvos dailės mokyklai.Rūta Janonienė, Dalia Tarandaitė. Jonas Rustemas (1762–1835): dailininko kūrybos paroda. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 1996. ISBN 9986-660-03-3 1997 m. galerija paminėjo žymiausio Lietuvos klasicizmo atstovo Pranciškaus Smuglevičiaus 250-ąsias gimimo metines, surengdama išsamią jubiliejinę jo kūrybos parodą.Vladas Drėma. Pranciškus Smuglevičius. Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2001. ISBN 9986-571-72-3 1998 m. surengta viena didžiausių retrospektyvinių ekspozicijų, skirta romantizmo dailininkui Kanutui Ruseckui, kurioje pristatyta apie 300 autoriaus kūrinių.Vladas Drėma. Kanutas Ruseckas. Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 1996. ISBN 9986-571-18-9 1999 m. reprezentacinėje parodoje „Vilniaus meno mokykla ir jos tradicijos“ buvo apžvelgtas Vilniaus universiteto Dailės katedrų profesorių ir auklėtinių kūrybinis palikimas.Dalia Tarandaitė. Vilniaus meno mokykla ir jos tradicijos. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 1999. ISBN 9986-660-11-4

Naująjį tūkstantmetį galerija pradėjo jubiliejinėmis ekspozicijomis: 2000 m. pristatyta Juozapo Oleškevičiaus,Rūta Janonienė. Juozapas Oleškevičius. Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 1994. ISBN 9986-571-00-6 2001 m. – Vincento Smakausko,Vladas Drėma. Vincentas Smakauskas. Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2001. ISBN 9986-571-67-7 2002 m. – Karolio Ripinskio, Lietuvos dailės muziejus. Lietuvos dailės muziejaus metraštis, 5 knyga. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2003. ISBN 9986-660-19-X 2003 m. – Boleslovo Rusecko,Lietuvos dailės muziejus. Lietuvos dailės muziejaus metraštis, 6 knyga. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2005. ISBN 9986-660-23-8 kūryba. Didelio visuomenės dėmesio sulaukė 2004 m. pristatyta paroda „XVIII amžiaus mados pasaulis“ iš Aleksandro Vasiljevo kolekcijos.Lietuvos dailės muziejus. Lietuvos dailės muziejaus metraštis, 7–8 knyga. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2005. ISBN 9986-660-26-2 2005 m. Vilniaus paveikslų galerija pristatė fundamentalią parodą „Vilniaus klasicizmas“.Lietuvos dailės muziejus. Lietuvos dailės muziejaus metraštis, 9 knyga. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2006. ISBN 9986-660-31-9 2006 m. surengta paroda, skirta Karoliui Račinskiui,Lietuvos dailės muziejus. Lietuvos dailės muziejaus metraštis, 10 knyga. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2007. ISBN 978-9986-660-35-5 2007 m. – Pranciškui Smuglevičiui,Lietuvos dailės muziejus. Lietuvos dailės muziejaus metraštis, 11 knyga. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2008. ISBN 978-9986-660-40-9 2008 m. – Juozapui Peškai.Lietuvos dailės muziejus. Lietuvos dailės muziejaus metraštis, 12 knyga. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2009. ISBN 978-609-426-000-1 2009 m. Vilniaus paveikslų galerija tapo viena pagrindinių erdvių, kurioje vyko nacionalinės programos „Vilnius– Europos kultūros sostinė“ renginiai bei paroda „Lietuvos dailė: 1000-mečio puslapiai“, skirta paminėti Lietuvos vardo tūkstantmetį ir apžvelgti šalies meninį palikimą nuo seniausių laikų.Lietuvos dailės muziejus. Lietuvos dailės muziejaus metraštis, 13 knyga. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2010. ISBN 978-609-426-015-5 2010 m. Vilniaus paveikslų galerija paminėjo Žalgirio mūšio 600-ąsias metines, pristatydama parodą „Žalgirio mūšio epochą atspindintys dailės kūriniai ir istoriniai artefaktai“, kurioje per vizualiojo meno prizmę buvo analizuojamas šio mūšio atminimas ir įtaka Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kultūrai.</ref>Lietuvos dailės muziejus. Lietuvos dailės muziejaus metraštis, 14 knyga. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2011. ISBN 978-609-426-029-2</ref>

 2011–2020 m. reikšmingiausios parodos 

2011 m. Vilniaus paveikslų galerija pristatė parodą, skirtą vienam žymiausių Vilniaus metraštininkų, fotografui ir dailininkui Stanislovui Fleriui. Ši ekspozicija leido visuomenei išvysti unikalius XIX a. pabaigos – XX a. pradžios miesto vaizdus bei kultūrinio gyvenimo fiksacijas, kurios ilgą laiką buvo saugomos muziejų fonduose.Lietuvos dailės muziejus. Lietuvos dailės muziejaus metraštis, 15 knyga. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2012. ISBN 978-609-426-042-1 2012 m. Vilniaus paveikslų galerijoje surengta jubiliejinė paroda, skirta dailininkui, grafikui bei visuomenės veikėjui Adomui Varnui.Lietuvos dailės muziejaus metraštis, 16 knyga. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2014. ISBN 978-609-426-068-1 2013 m. surengta paroda 1863 m. sukilimo 150-osioms metinėms paminėti.Lietuvos dailės muziejus. Lietuvos dailės muziejaus metraštis, 17 knyga. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2014. ISBN 978-609-426-068-1 2014 m. veikė jubiliejinė paroda, skirta dailininko Vladislovo Neveravičiaus 200-osioms gimimo metinėms.Lietuvos dailės muziejus. Lietuvos dailės muziejaus metraštis, 18 knyga. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2016. ISBN 978-609-426-087-2 2015 m. viena žymiausių buvo paroda „Juozapo Kamarausko (1874–1946) senojo Vilniaus vizijos“. Lietuvos dailės muziejus. Lietuvos dailės muziejaus metraštis, 19 knyga. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2017. ISBN 978-609-426-108-4 Tais pačiais metais didelio susidomėjimo sulaukė ir paroda „Propaganda ir archyvas: XIX a. antrosios pusės Vilniaus vaizdų albumai“.Dainius Junevičius. Propaganda ir archyvas: XIX a. antrosios pusės Vilniaus vaizdų albumai. Vilnius: Lietuvos nacionalinis dailės muziejus, 2015. ISBN 978-609-426-077-3

2016 m. Vilniaus paveikslų galerijoje surengta paroda „Portretai Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų rūmuose“.Lietuvos dailės muziejaus metraštis, 20 knyga. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2018. ISBN 978-609-426-121-3 Tais pačiais metais atidaryta paroda „Lietuva Vakarų Europos grafikoje (XV–XIX a.)“, kurioje per retus spaudinius rodyta, kaip užsienio meistrai fiksavo Lietuvos valstybės vaizdus ir herbus.Lietuvos nacionalinis dailės muziejus. Lietuva Vakarų Europos grafikoje. Vilnius: Lietuvos nacionalinis dailės muziejus, 2016. ISBN 978-609-426-088-9 2017 m. veikė paroda „Pranciškus Smuglevičius (1745–1807): nuo antikinės Romos iki Vilniaus universiteto“.Lietuvos dailės muziejus. Lietuvos dailės muziejaus metraštis, 21 knyga. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2019. ISBN 978-609-426-136-7 Tais pačiais metais didelio dėmesio sulaukė tarptautinė paroda „Bavarijos karalių rūmų spindesys: Wittelsbachų dinastijos lobiai“, supažindinusi su viena seniausių Vokietijos valdovų giminių.Lietuvos nacionalinis dailės muziejus. Bavarijos karalių rūmų spindesys. Vilnius: Lietuvos nacionalinis dailės muziejus, 2017. ISBN 978-609-426-111-4

2018 m. Vilniaus paveikslų galerijoje surengta paroda „Sveikas, Vilniau!“, skirta Lietuvos valstybės atkūrimo šimtmečiui.Lietuvos dailės muziejus. Lietuvos dailės muziejaus metraštis, 22 knyga. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2020. ISBN 978-609-426-151-0 Tais pačiais metais atidaryta paroda „Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdovų ir didikų portretai iš Ukrainos muziejų“.Lietuvos nacionalinis dailės muziejus. Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdovų ir didikų portretai. Vilnius: Lietuvos nacionalinis dailės muziejus, 2018. ISBN 978-609-426-118-3 2019 m. Vilniaus paveikslų galerijoje išsiskyrė paroda „Vilniaus vaizdai: Slovakijos nacionalinio muziejaus grafikos kolekcija“, kurioje buvo pristatyti unikalūs ir retai Lietuvoje matomi XVIII–XIX a. sostinės architektūros bei apylinkių vaizdai, saugomi užsienio fonduose.Lietuvos dailės muziejus. Lietuvos dailės muziejaus metraštis, 23 knyga. Vilnius: Lietuvos dailės muziejus, 2021. ISBN 978-609-426-162-6

2020 m. Vilniaus paveikslų galerijoje viena išskirtiniausių buvo paroda „Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės vėliavos“, kurioje pirmą kartą po ilgos pertraukos visuomenei pristatytas gausus ir per karus išlikęs LDK kariuomenės bei didikų giminių vėliavų rinkinys.Lietuvos nacionalinis dailės muziejus. Lietuvos nacionalinio dailės muziejaus metraštis, 24 knyga. Vilnius: Lietuvos nacionalinis dailės muziejus, 2022. ISBN 978-609-426-174-9 Tais pačiais metais didelio dėmesio sulaukė tarptautinė paroda „Karlas Knaufas (1893–1944). Nidos spalvų šviesa“. Lietuvos nacionalinis dailės muziejus. Karlas Knaufas: Nidos spalvų šviesa. Vilnius: Lietuvos nacionalinis dailės muziejus, 2020. ISBN 978-609-426-146-6

 2021–2025 m. reikšmingiausios parodos 


2021 m. Vilniaus paveikslų galerija pristatė išskirtinę parodą „Juozapas Čechavičius ir jo epocha fotografijoje“, kurioje per vieno žymiausių XIX a. Vilniaus fotografų darbus buvo atskleistas miesto kismas ir to meto vizualinė kultūra.Lietuvos nacionalinis dailės muziejus. Lietuvos nacionalinio dailės muziejaus metraštis, 25 knyga. Vilnius: Lietuvos nacionalinis dailės muziejus, 2023. ISBN 978-609-426-186-2 Tais pačiais metais lankytojus kvietė tarptautinė paroda „Hommage donatoriams. Vilniaus paveikslų galerijos pradžia“, kuri buvo skirta Vilniaus miesto muziejaus įkūrimo 100-mečiui paminėti. Lietuvos nacionalinio dailės muziejaus organizuotu projektu siekta pagerbti mecenatus ir donatorius, kurių dovanotos privačios kolekcijos tapo pamatine institucijos rinkinių dalimi. 2021 m. Vilniaus paveikslų galerijoje buvo surengta viena reikšmingiausių pastarojo laikotarpio tarptautinių parodų, skirta dailininko Stanislovo Bohušo-Sestšencevičiaus (1869–1927) kūrybai. Šis projektas buvo įgyvendintas bendradarbiaujant su Lenkijos institucijomis: Sedlcų regioniniu muziejumi bei Varšuvos nacionaliniu muziejumi.„Tarptautinė paroda: Stanislovas Bohušas-Sestšencevičius“. [lndm.lt](https://www.lndm.lt). Tikrinta 2026-02-18.

2022 m. Vilniaus paveikslų galerija pradėjo ciklą, skirtą artėjančiam Vilniaus 700 metų jubiliejui, ir pristatė parodą „Svetimas tapęs savu: daugiaveidis Vilniaus įvaizdis“, kurioje per dailės kūrinius analizuota, kaip skirtingų tautybių menininkai fiksavo miestą ir kūrė jo vizualią tapatybę.Lietuvos nacionalinis dailės muziejus. Lietuvos nacionalinio dailės muziejaus metraštis, 26 knyga. Vilnius: Lietuvos nacionalinis dailės muziejus, 2024. ISBN 978-609-426-200-5 Tais pačiais metais surengta paroda „Florencija renesanso ir baroko laikais“, kurioje pristatyti tapybos darbai iš Italijos fondų, pabrėžiant Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kultūrinius ryšius su Vakarų Europos meno centrais.Lietuvos nacionalinis dailės muziejus. Florencija renesanso ir baroko laikais: parodos katalogas. Vilnius: Lietuvos nacionalinis dailės muziejus, 2022. ISBN 978-609-426-170-1 2022 m. veikė dailininko Vladislovo Neveravičiaus kūrybos retrospektyva.Vladislovas Mečislovas Neveravičius (1814–1891). Sugrįžimas į Vilnių. Sud. Dalia Tarandaitė. Vilnius: Lietuvos nacionalinis dailės muziejus, 2022. ISBN 9786094261626

2022–2023 m. surengta tarptautinė paroda „Iš Žemaitijos dvarų kolekcijų. Žemaičių muziejaus „Alka“ rinkinys“. Tai buvo pirmasis toks išsamus Telšiuose įsikūrusio Žemaičių muziejaus „Alka“ sukauptų vertybių pristatymas Vilniuje.Iš Žemaitijos dvarų kolekcijų. Žemaičių muziejaus „Alka“ rinkinys. Sud. Dalia Tarandaitė. Vilnius: Lietuvos nacionalinis dailės muziejus, 2022. ISBN 9786094261688 2023 m. pagrindinis dėmesys buvo skirtas Vilniaus 700-ajam jubiliejui. Reikšmingiausia tų metų ekspozicija tapo paroda „Senasis Vilnius: nuo Pranciškaus Smuglevičiaus iki Juozapo Kamarausko“, kurioje per dailės kūrinius bei istorinius dokumentus atskleista miesto kaita ir architektūrinio peizažo evoliucija per kelis šimtmečius. Lietuvos nacionalinis dailės muziejus. Lietuvos nacionalinio dailės muziejaus 2023 metų veiklos ataskaita. Vilnius: Lietuvos nacionalinis dailės muziejus, 2024. ISBN 978-609-426-215-9

2024 m. Vilniaus paveikslų galerijoje surengta jubiliejinė paroda, skirta dailininko Boleslovo Rusecko 200-osioms gimimo metinėms paminėti. Tai buvo išsamiausia šio autoriaus kūrybos retrospektyva, pristatanti jį ne tik kaip talentingą kūrėją, bet ir kaip svarbų Vilniaus kultūrinio paveldo saugotoją. Ekspozicijoje pristatyti darbai iš LNDM, Vrublevskių bibliotekos bei Nacionalinio M. K. Čiurlionio dailės muziejaus rinkinių.(Ne)akademikas. Boleslovas Ruseckas (1824–1913). Sud. Gabija Kasparavičiūtė-Kaminskienė. Vilnius: Lietuvos nacionalinis dailės muziejus, 2024. ISBN 9786094261886

2025 m. Vilniaus paveikslų galerijoje viena svarbiausių ir didžiausio atgarsio sulaukusių parodų buvo skirta Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdovų ir didikų brangenybėms bei reprezentaciniams ženklams. Ši paroda, pavadinta „LDK auksakalystės šedevrai: atminties spindesys“, supažindina lankytojus su unikaliais religinės ir pasaulietinės auksakalystės pavyzdžiais, kurie per karus ir okupacijas buvo išsklaidyti po užsienio šalių rinkinius, o dabar laikinai sugrįžo į Vilnių. Lietuvos nacionalinis dailės muziejus. LDK auksakalystės šedevrai: atminties spindesys. Vilnius: Lietuvos nacionalinis dailės muziejus, 2025. ISBN 978-609-426-230-2

 Kita veikla 

Daugelis laikinųjų parodų yra lydimos mokslinių konferencijų, katalogų pristatymų bei specializuotų edukacinių programų, kurios giliau supažindina visuomenę su Lietuvos dailės paveldu.

Nuo 2022 m. Lietuvos nacionalinis dailės muziejus vykdo aktyvią Ukrainos kultūros vertybių gelbėjimo misiją, kurios metu į Vilnių evakuoti ir Vilniaus paveikslų galerijoje eksponuojami šedevrai iš didžiausių Ukrainos institucijų. Iš Kyjivo nacionalinis Bohdano ir Varvaros Chanenkų dailės muziejaus atvežti Vakarų Europos meistrų darbai, apimantys Italijos, Nyderlandų bei Prancūzijos mokyklas, iš Lvivo nacionalinė Boryso Voznyckio dailės galerijos atgabenti kūriniai, glaudžiai susiję su Lietuvos ir Lenkijos istorija, tarp jų – Jono Rustemo, Juozapo Oleškevičiaus bei Vladislovo Neveravičiaus drobės.

Be nuolatinių ekspozicijų ir laikinų parodų organizavimo, Vilniaus paveikslų galerija vykdo aktyvią kultūrinę bei edukacinę veiklą. Galerijoje organizuojami periodiniai piešimo vakarai, kurių metu lankytojams suteikiama galimybė eskizuoti istoriniuose Chodkevičių rūmų interjeruose. Taip pat vykdomos meno terapijos sesijos bei specializuotos edukacinės programos moksleiviams, supažindinančios su Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės portretų daile ir Vilniaus meno mokyklos tradicijomis. Galerijoje bei jos vidiniame kieme reguliariai rengiami klasikinės muzikos koncertai, viešos paskaitos ir kultūros vakarai. Teikiamos individualios meno terapijos sesijos lankytojams.Vilniaus paveikslų galerija svetainėje LIMIS.

Organizuojamos vaikų stovyklos (pavyzdžiui, „Grafo Katino Katkevičiaus“ stovykla) bei edukaciniai užsiėmimai pagal Kultūros paso programą (pvz., „Medžio raižinio paslaptys“, „Romantizmo vizijos“).Vilniaus paveikslų galerijos informacija. 

Galerija dalyvauja miesto festivaliuose, tokiuose kaip Vilniaus šviesų festivalis (sauso mėn.) ar šiuolaikinio meno maršrutas „SU-MENĖK“ (vyksta iki 2026 m. kovo 1 d.).Lietuvos nacionalinio dailės muziejaus informacija. 

Vilniaus paveikslų galerija kasmet dalyvauja tradiciniame vienos nakties kultūros ir meno festivalyje „Kultūros naktis“. Renginio metu galerija lankytojams atvira iki vidurnakčio, nuolatinės ekspozicijos ir parodos lankomos nemokamai. Festivalio programą galerijoje įprastai papildo Chodkevičių rūmų vidiniame kieme vykstantys muzikiniai pasirodymai, tarpdisciplininio meno projektai (pavyzdžiui, ciklas „Nemigos aitvaras“), naktinės ekskursijos bei edukacinės kūrybinės dirbtuvės. Taip pat muziejus periodiškai įsitraukia į tarptautinę iniciatyvą „Europos muziejų naktis“.Lietuvos nacionalinio dailės muziejaus informacija. 

 Šaltiniai 

 Nuorodos 
 Vilniaus paveikslų galerijos tinklalapis

Kategorija:Vilniaus muziejai