Podolės vaivadija

Podolės vaivadija () – 1434–1793 m. – Lenkijos karalystės karūnos Mažosios Lenkijos provincijos administracinis teritorinis vienetas. Sostinė Podolės Kamenecas. Vaivadijos teritorija šiuo metu padalinta tarp dabartinės Ukrainos Chmelnickio, Černivcių ir Vinycios sričių. Podolės vaivadija apėmė tik pusę istorinės Podolės regiono (kita pusė priklausė Braclavo vaivadijai), todėl ji dar vadinama Vakarų Podolės vaivadija.

Vaivadija šiaurėje ribojosi su Voluinės vaivadija, vakaruose su Rusios vaivadija, rytuose su Braclavo vaivadija, pietuose su Modovos kunigaikštyste. ATR senate vaivadija turėjo du Senato pareigūnus: vaivadą ir kaštelioną.

 Istorija 
Podolės vaivadija buvo sukurta 1434 m. iš čia egzistavusios Podolės kunigaikštystės, kuri savo ruožtu suformuota 1363 m., kuomet LDK prisijungė Podolės regioną. 1430 m. kunigaikštystę po karo su Švitrigaila prisijungė Lenkijos karalystė, kuri po trejų metų įvykdė administracinę reformą ir ją pavertė vaivadija. Kadangi LDK neatsisakė savo teisių į vaivadijos teritorijas, jos priklausomybė Lenkijai dar kartą buvo patvirtinta 1569 m. Liublino sutartimi. Ji priskirta administruoti Mažosios Lenkijos provincijai.

XVI a. vaivadijoje buvo 37 miestai, 1578 m. 650 kaimai. Vėliau kaimų skaičius mažėjo dėl nuolatinių krymo totorių antpuolių. 1672–1699 m. Podolę buvo užėmusi Osmanų imperija, kuri čia sukūrė Podolės ejaletą, labiausiai į šiaurę nutolusį savo imperijos administracinį vienetą. Tik 1699 m. Lenkijai pavyko susigrąžinti žemes ir atkurti vaivadiją.

Po Antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo Podolė atiteko Rusijos imperijai, kuri čia sukūrė Podolės guberniją.

 Pavietai 
Vaivadiją sudarė trys pavietai
 Kameneco pavietas;
 Červonogrado pavietas;
 Latyčevo pavietas;

 Taip pat skaitykite 
 Podolės vaivados;
 Podolės kaštelionai.