Šauksmininkas

Šauksmininkas () – žodžio forma, vartojama kaip kreipinys. Linksniai nurodo ryšius su kitais žodžiais, o šauksmininkas tokios paskirties neatlieka, todėl linksniu vadinamas tik iš tradicijos. Pabrėžiant šauksmininką, dažnai pasitelkiami jaustukai o! arba ei!

Šauksmininkas buvo jau indoeuropiečių prokalbėje, tačiau dabar daugelyje indoeuropiečių kalbų jis sutampa su vardininku ir vokaliai išskiriamas intonacija, o raštiškai – skyryba. Pvz., anglų k. I don’t know, John („aš nežinau, Džonai“) ir I don’t know John („aš nežinau Džono“). Keltų, dalyje germanų kalbų šauksmininkui atskirti pridedamas jaustukas o. Iš šiuolaikinių indoeuropiečių kalbų šauksmininką turi baltų kalbos ir dalis slavų kalbų. Indoeuropiečių kalbose atskirą formą šauksmininkas turi tik vienaskaitoje, o dviskaitoje ir daugiskaitoje jis sutampa su vardininku.

Pagal indoeuropiečių prokalbės paradigmą vyriškos giminės o kamieno daiktavardžiai šauksmininke turi galūnę (tiksliau – kamiengalio balsį) -e:
  Kalba
  Vardininkas
  Šauksmininkas
  Indoeuropiečių prokalbė
 *wl̩kʷ-o-s
 *wl̩kʷ-e
  Sanskritas
 vr̩k-a-s
 vr̩k-a
  Senovės graikų kalba
 λύκ-ο-ς
(lúk-o-s)
 λύκ-ε
(lúk-e)
  Lotynų kalba
 lup-u-s
 lup-e
  Lietuvių kalba
 vilk-a-s
 vilk-e
  Bažnytinė slavų kalba
 вльк-ъ
(vlĭk-ŭ)
 вльч-е
(vlĭč-e)


Daugelyje šiuolaikinių slavų kalbų šauksmininkas kaip įprastas linksnis yra išnykęs ir sutinkamas daugiausia sustabarėjusiose formose, pvz., rusų Бог-Боже!, Господь-Господи!, slovakų pán-pane, brat-bratu, človek-človeče. Lenkų, čekų, ukrainiečių, sorbų kalbose šauksmininkas tebefukcionuoja.

Pavyzdžiui, ukrainiečių kalbai būdinga paradigma:
 vyr. g., vns.: -* > -e: бог-боже, чоловік-чоловіче, пан-пане, Володимир-Володимире;
 mot. g., vns.: -a > -o: жінка-жінко, сестра-сестро, Мирослава-Мирославо;
 abiejų g., vns.: -o, -ja > -u, -ju: батько-батьку, бабця-бабцю, матуcя-матусю.

Lietuvių kalba turi išplėtotą šauksmininko sistemą, kurią sudaro ne tik atskiri galūnių komplektai, bet ir kirčio perkėlimai – kreipiantis, sušunkant būdinga pabrėžti pirmąjį skiemenį:
 giminė
 kamiengalis
 vardininkas
 šauksmininkas
  vyriška giminė
 o kamienas
 vilkas
 vilke!
   jo kamienas
 vėjas
 vėjau!
   ijo kamienas
 gaidys
 gaidy!
   ijo kamienas
 brolis
 broli!

 i kamienas
 vagis
 vagie!
   u kamienas
 žmogus
 žmogau!
   n kamienas
 vanduo
 vandenie!
   netaisyklingieji
 svečias
 svety!
   tikriniai vardai
 Jonas
 Jonai!
   deminutyvai
 broliukas
 broliuk(ai)!
  moteriška giminė
 ā kamienas
 tautà  
 taũta!
   ē kamienas
 katė
 kate!
   i kamienas
 avis
 avie!
   r kamienas
 duktė
 dukterie!
    sesuo
 seserie!
   netaisyklingieji
 marti
 marčia/marti!
   tikriniai vardai
 Dalià
 Dãlia!
   deminutyvai
 sesutė
 sesute!

Dabartinėje lietuvių kalboje šauksmininko formos iš dalies sumišusios, kartais vieni kamienai perėmę kitų kamienų šauksmininko galūnę (kamiengalį) arba yra susikurti nauji šauksmininkai pagal analogiją. Antai jo (vėjas, svečias) ir ijo (gaidys, brolis) kamienų šauksmininko galūnė kažkada buvo tokia pati, kaip ir grynojo o kamieno, t. y. -e: *vējas 'vėjas' – *vēje! 'vėjau!', *svetjas 'svečias' – *svete! 'svety!'; *gaidijas 'gaidys' – *gaidije! 'gaidy!'. Formų vėjau! mokytojau! galūnė -au perimta iš u kamieno (plg. sūnus, sūnaus – sūnau!), šauksmininko galūnės -y, -i įsivestos iš sutrumpėjusio vardininko (*gaidijas > *gaidijs > gaid-y-s; *brālijas > *brālijs > *brālīs > *brālis > brol-i-s) pagal analogiją šak-à – šãk-a! (koks balsis vardininko galūnėje, toks ir šauksmininke). Šauksmininko galūnė -ai (Jonai! berniukai!) iš tiesų yra dalelytė ai, prijungta prie sutrumpėjusio šauksmininko: Jone! > Jon! > Jonai! Ši dalelytė dažnai priauga prie linksniuojamųjų žodžių: jisai, jinai, tasai, tarm. baltasai 'baltasis', tujai 'tu', ašai 'aš', dujai 'du'. Formose elnie! velnie! (jo kamienas) šauksmininko galūnė -ie yra perimta iš i kamieno (plg. avis, avies – avie!). i kamieno galūnė -ie panaudota ir priebalsiniams (n, r) kamienams, nors anksčiau čia šauksmininku ėjo grynas kamienas: *vanden! *seser!* 

 Išnašos 

Kategorija:Linksniai