Borisas Spaskis

Borisas Vasiljevičius Spaskis (; 1937 m. sausio 30 d. – 2025 m. vasario 27 d.) – rusų šachmatininkas, didmeistris (1955 m.), pasaulio jaunimo čempionas (1955 m.), dešimtasis pasaulio šachmatų čempionas (1969–1972 m.); triskart žaidė mačą dėl pasaulio čempiono vardo: 1966 m. pralaimėjo prieš T. Petrosianą, 1969 m. Petrosianą įveikė, o 1972 m. pralaimėjo mačą R. Fišeriui), dukart Sovietų Sąjungos čempionas (1961 ir 1973 m.), septynis kartus (1956, 1965, 1968, 1974, 1977, 1980 ir 1985 m.) dalyvavo Kandidatų į pretendentus turnyruose. Laimėjo daugiau kaip 20 tarptautinių šachmatų turnyrų.СПАССКИЙ Борис Васильевич // Шахматы. Энциклопедический словарь / гл. ред. А. Е. Карпов. – М.: Советская энциклопедия, 1990. – С. 376–377. – 100 000 экз. – ISBN 5-85270-005-3

Baigė Leningrado universiteto Filologinio fakulteto žurnalistikos specialybę (1959 m.). Daugelio straipsnių apie šachmatų teoriją ir praktiką bei apžvalgų apie šachmatų varžybas autorius. B. Spaskis 1976 m. imigravo į Prancūziją, o 1978 m. tapo Prancūzijos piliečiu. 1992 m. pralaimėjo neoficialų mačą–revanšą R. Fišeriui. 

 Biografija 

 Vaikystė 
Užaugo rusų šeimoje. B. Spaskio senelis (tėvo tėvas) Vladimiras Aleksandrovičius buvo stačiatikių dvasininkas Kursko gubernijoje. Tėvas Vasilijus Spaskis tarnavo kariuomenėje. Senelė (tėvo motina) Jekaterina Aleksandrovna Kosminskaja irgi buvo stačiatikių dvasininko duktė. Motina Jekaterina Petrovna Petrova (1905–1995) buvo Pskovo ir Sankt Peterburgo namų savininko Andriejaus Kuprijanovičiaus Kuprijanovo ir valstietės Darjos Ivanovnos Ivanovos iš Pskovo srities Gdovsko valsčiaus Riadnevo kaimo valstiečių nesantuokinė duktė. Petrovos pavardę ir tėvo vardą gavo krikšto metu iš motinos sesers vyro, krikšto tėvo, Petro Vasiljevo. Vyresnysis brolis Georgijus (g. 1934 m.). Jaunesnioji sesuo Iraida (1944–2025), šaškių didmeistrė, pasaulio šimtalangių šaškių vicečempionė, keturiskart SSRS paprastųjų šaškių čempionė (1965, 1966, 1968 ir 1971 m.).

Borisas Spaskis buvo antrasis vaikas šeimoje. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, 1941 m. liepą Borisas kartu su broliu buvo evakuoti į Kirovo srities Koršiko kaimą. Broliai atsidūrė vaikų namuose, kur Borisas, stebėdamas vyresniųjų žaidimą, susipažino su šachmatais, bet gyvenimas vaikų namuose buvo sunkus: trūko maisto ir jis vos nenumirė iš bado. Tėvas, tuo metu tarnavęs kariuomenėje, buvo sunkiai sužeistas. Pagijus tėvui, šeima pasiėmė iš vaikų namų Borisą ir brolį į Pamaskvę. Pasibaigus karui, 1946 m. vasarą šeima grįžo į Leningradą. Kartą Borisas centriniame parke užėjo į šachmatų paviljoną ir susižavėjo šachmatais. Jis ten pradėjo lankytis kasdien ir būdavo nuo ryto iki vakaro.

Kai paviljoną 1946 m. uždarė, B. Spaskis įstojo Pionierių rūmų šachmatų būrelį. Pirmuoju treneriu tapo Vladimiras Zakas, vėliau jį treniravo Aleksandras Tolušas. Visuomenės dėmesį atkreipė, kai 1947 m. simultano metu laimėjo prieš Michailą Botviniką. Būdamas gabus Borisas greitai tobulėjo. Būdamas 10 metų, įvykdė I atskyrį, 11 metų tapo kandidatu į sporto meistrus, penkiolikos gavo meistro vardą. 1952 m., būdamas 15–os ir žaisdamas Rygoje vykusiame Sovietų Sąjungos čempionato pusfinalyje, surinko 50 % galimų taškų. Tais pačiais metais Leningrado čempionate užėmė antrąją vietą. Kartu su šachmatais mėgo ir kitas sporto šakas; lankė lengvosios atletikos treniruotes. Mėgstama šaka – šuoliai į aukštį. Joje moksleivių varžybose buvo pasiekęs tuo laiku neblogą rezultatą – 1,75 m. Meilė sportui išliko ir vyresniame amžiuje, kai pamėgo žaisti lauko tenisą.

 Jaunystė 
Būdamas šešiolikos, 1953 m. pirmą kartą žaidė užsienyje Bukarešte, kur kartu su Laslu Sabo ir Isaaku Boleslavskiu surinko po 12 taškų iš 19, bet pagal papildomus rodiklius užėmė 4 vietą, o geriausiai pasirodė jo treneris Aleksandras Tolušas, užėmęs prmą vietą. Bukarešte B. Spaskis nugalėjo Vasilijų Smyslovą, kuris kitais metais kovojo dėl pasaulio čempiono vardo. Už pasiektą rezultatą FIDE jam suteikė tarptautinio meistro (IM) vardą. 1955 m. pirmą kartą žaisdamas Maskvoje, Sovietų XXII čempionate, finišavo po J. Gelerio bei V. Smyslovo ir kartu su Georgu Ilivickiu, Michailu Botviniku ir Tigranu Petrosianu surinko po 11½ taško iš 19. Pagal papildomus rodiklius jam atiteko 5–toji vieta. Šis rezultatas jam leido patekti į  1955 m. Geteborgo tarpzoninį turnyrą, kur dalyvaudamas surinko 11 taškų iš 20 galimų ir pasidalijo su H. Pilniku 8–9 vietas bei pateko į Amsterdame vyksiantį 1956 m. Kandidatų turnyrą, gavo didmeistrio (DM) titulą. Tuo metu B. Spaskis pasaulyje buvo jauniausias šachmatų didmeistrio titulą gavęs žaidėjas. Tais pačiais metais Antverpene vykusiame Pasaulio jaunimo šachmatų čempionate, pogrupyje surinkęs 6 taškus iš 7, pateko į finalą, kur surinko 8 taškus iš 9, ir aplenkęs tašku Edmarą Mednį, iškovojo pirmąją vietą. 1956 m. Kandidatų turnyre Amsterdame, kur dalyvavo 10 dalyvių, žaidusių dviem ratais, surinkęs 9½ taškus iš 18, kartu su keturiais varžovais: L. Sabo, J. Geleriu, D. Bronšteinu ir T. Petrosianu, pasidalino 3–7 vietas.

miniatiūra|200px|dešinėje|B. Spaskis 1956 m.
XXIII Sovietų finale, vykusiame 1956 m. sausio–vasario mėn. Leningrade, surinkęs 11½ taško iš 19, pasidalino pirmąją vietą su Marku Taimanovu ir Jurijumi Averbachu, M. Taimanovas, po to vykusiame papildomame turnyre laimėjo prieš B. Spaskį abi partijas ir tapo čempionu. Tais pačiais metais B. Spaskis, žaisdamas XXIV Sovietų čempionato pusfinalyje, kartu su dar keturiais dalyviais, surinko po 11,5 taško, užėmė trečiąją vietą ir pateko į finalą.

 Permainingi rezultatai 
XXIV Sovietų čempionate, vykusiame 1957 m. sausio–vasario mėn. Maskvoje, B. Spaskis, surinkęs 13 taškų iš 21, pasidalijo ketvirtą vietą su Tolušu, o Michailas Talis užėmė pirmąją ir pradėjo savo kilimą pasaulio čempiono vardo link 1960 m. Po to B. Spaskio rezultatai turnyruose smuko: jis nepateko į po to vykusius Tarpzoninius turnyrus (1958 ir 1962 m.), kuriuose dalyvauti būtina, norint išsikovoti teisę žaisti Kandidatų turnyre.

 Pirmasis prarastas pretendentų ciklas 
B. Spaskis prarado galimybę žaisti 1958 m. Portorožo Tarpzoniniame turnyre po to, kai 1958 m. Rygoje vykusiame Sovietų Sąjungos čempionate paskutinio rato nervingai vykusioje partijoje pralaimėjo Michailui Taliui. B. Spaskis ilgą partijos dalį turėjo persvarą, bet žaidžiant atidėtą partiją išleido sunkią pergalę, o po to dar atsisakė ir lygiųjų. Pergalė būtų leidusi patekti į Tarpzoninį turnyrą, o lygiosios būtų užtikrinusios 4–5 vietų dalybas su J. Averbachu ir papildomą mačą tarp jų dėl vietos Portorožo Tarpzoniniame turnyre. 1959 m. Maskvoje vykusiame tarptautiniame turnyre B. Spaskis surinkęs 7 taškus iš 11 (tiek pat taškų surinko V. Smyslovas ir D. Bronšteinas) užėmė pirmąją vietą. Tais pačiais metais vykusiame Tbilisyje XXVI Sovietų čempionato finale, tašku atsilikęs nuo čempionu tapusiu Tigrano Petrosiano ir surinkęs vienodai su  M. Taliu 12½ taškų iš 19, užėmė antrąją vietą. Netrukus 1959 m. Rygoje vykusiame turnyre surinkęs 11½ taško iš 13 užėmė pirmąją vietą, puse taško aplenkdamas Vladą Mikėną. XXVII Sovietų čempionate, vykusiame Leningrade, kartu su N. Krogiusu surinko po 10 taškų iš 19 ir užėmė 9 vietą. 1960 m. vyko į Argentiną, kur Mar del Plata vykusiame turnyre kartu su R. Fišeriu surinko po 13½ taškų iš 15 ir dviem taškais aplenkęs D. Bronšteiną užėmė pirmąją vietą.

 Antrasis prarastas pretendentų ciklas 
Dar vienas nesėkmingas B. Spaskiui buvo 1961 m. Maskvoje vykęs Sovietų čempionato finalas, kur jis vėl paskutiniame rate pralaimėjo – šį kartą Leonidui Šteinui, kuris šios pergalės dėka pateko į Tarpzoninį turnyrą, o B. Spaskis turnyrą baigė penktas, surinkęs 11 taškų iš 19 ir nepateko į Tarpzoninį turnyrą. B. Spaskis nutarė keisti trenerius: vietoj atakuojančio stiliaus trenerio Aleksandro Tolušo pasirinko ramesnį, pozicinio stiliaus – Igorį Bondarevskį. Tai pasiteisino – prasidėjo rezultatų gerėjimas.

 Kelyje į pretendentus 
B. Spaskis 1961 m. Baku XXIX Sovietų čempionate, pustaškiu aplenkęs Levą Polugajevskį, surinkęs 14½ taško iš 20, laimėjo pirmąjį iš dviejų per karjerą laimėtų Sovietų Sąjungos čempiono titulų.

1962 m. Havanoje, kur pirmąją vietą užėmė Migelis Najdorfas, B. Spaskis užėmė antrą vietą, surinkęs vienodai taškų (po 16 iš 21) pasidalijo su L. Polugajevskiu.

Tačiau XXX Sovietų čempionate, kuris vyko 1962 m. Jerevane, surinko, 12½ taško iš 19 ir užėmė penktąją vietą. 1963 m. XXXI Sovietų čempionatas vyko Leningrade, jame B. Spaskis vėl pasirodė neblogai, kur kartu su Šteinu ir  Ratmiru Cholmovu surinko po 12 taškų ir pasidalijo 1–3 vietomis, tačiau po papildomo turnyro prizininkams išaiškinti, kurį laimėjo L. Šteinas, turėjo tenkintis antrąja vieta, trečiojoje palikdamas R. Cholmovą.

1964 m. Belgrade, nepralaimėjęs nė vienos partijos, surinko 13 taškų iš 17 aplenkdamas po 11½ taško turėjusius V. Korčnojų ir Borislavą Ivkovą. Nesėkmingai žaidė 1964 m. Sočyje vykusiame tarptautiniame turnyre, kur surinko 9½ taško iš 15 ir užėmė ketvirtąją vietą. 1964 m. B. Spaskis  Maskvoje vykusiame septynių žaidėjų zoniniame turnyre, žaidžiant po dvi partijas, surinko 7 taškus iš 12 ir pateko į tais pačiais metais 1964 m. Tarpzoninį turnyrą Amsterdame. Žaisdamas Amsterdamo Tarpzoniniame turnyre surinko 17 taškų iš 23 galimų ir pasidalino 1–4 vietas su Michailu Taliu, V. Smyslovu ir B. Larsenuir kartu su Borislavu Ivkovu, L. Portišu pateko į kitais metais vykusius, naujai įvestus, 1965 m. Kandidatų mačus.

Treniruojant Bondarevskiui patobulėjo B. Spaskio žaidimo stilius, beveik dingo prasti rezultatai, išaugo kovingumas, pagerėjo psichologinė būsena ir tai prisidėjo prie rezultatų pagerėjimo.

 Pretendentas 
B. Spaskis buvo vertinamas kaip universalus žaidėjas ir jo gebėjimas tai panaudoti žaidžiant su geriausiais didmeistriais leisdavo juos nugalėti. Rygoje, 1965 m. Kandidatų mačų ketvirtfinalyje, žaisdamas atsargiu poziciniu stiliumi, laimėjo paskutinę partiją 6–4 (+4 −2 =4) ir įveikė Paulių Keresą. Pusfinalio mačą Rygoje su J. Geleriu aštriai atakuodamas laimėjo 5½–2½ (+3 −0 =5). Finaliniame mače su Michailu Taliu, kuris vyko 1965 m. Tbilisyje, įvertindamas pasaulio eksčempiono M. Talio taktinį pajėgumą, vengdavo komplikacijų, pereidamas į ramesnes pozicijas. Tai davė vaisių: nors ir pralaimėjęs pirmąją partiją, B. Spaskis laimėjo mačą rezultatu 7–4 (+4 −1 =6).

Besiruošdamas mačui su pasaulio čempionu (T. Petrosianu) B. Spaskis dalyvavo dviejuose turnyruose: III Čigorino memorialo turnyre, kuris vyko Sočyje, buvo pirmas, surinkęs kartu su Volfgangu Uncikeriu po 10½ taško iš 15, o 1965–1966 m. turnyre Heistingse, surinkęs po 7½ taško iš 9, su Volfgangu Ulmaniu buvo antras.

 Pirmasis mačas su T. Petrosianu 

B. Spaskis Maskvoje vykusiame 1966 m. mače dėl pasaulio čempiono vardo T. Petrosianui: laimėjo tris, pralaimėjo keturias ir septyniolika sužaidė lygiosiomis, T. Petrosianas mače nuo 7 iki 19 partijos pirmavo.

Devynioliktoje partijoje B. Spaskis buvo išlyginęs rezultatą, tad mačo likimas buvo sprendžiamas per paskutines penkias partijas. Tačiau pabaiga B. Spaskiui buvo nesėkminga: jau kitoje, 20-toje partijoje, T. Petrosianas laimėjo ir vėl išsiveržė į priekį. Dabar B. Spaskiui reikėjo per likusias keturias partijas laimėti dvi partijas ir dvi baigti lygiosiomis. Vis dėlto, 22–oje partijoje T. Petrosianas dar kartą laimėjo ir dviem taškais išsiveržė į priekį, paaiškėjo čempionas, nes pasibaigus mačui lygiosiomis – čempionu lieka T. Petrosianas.

Tad B. Spaskis, net jei ir būtų laimėjęs abi likusias partijas, galėjo tik baigti mačą lygiosiomis. Bet ir to padaryti jam nepavyko – laimėjęs 23–iąją partiją, 24-ąją B. Spaskis baigė lygiosiomis.

Pralaimėjęs 1966 m. mačą dėl pasaulio čempiono vardo, B. Spaskis įgijo teisę be atrankos žaisti 1968 m. Kandidatų mačų ketvirtfinalyje, kuris vyko Suchumyje.

 Po pralaimėjimo T. Petrosianui 
Pirmas turnyras po mačo, kuriame dalyvavo B. Spaskis, buvo 1966 m. birželį vykęs IV Čigorino memorialo turnyras, kurį laimėjo Korčnojus 11,5 taško iš 15, o B. Spaskis, kartu su Anatolijum Leinu surinkęs po 9,5 taško iš 15 užėmė šeštąją vietą.

Tačiau buvo pirmas stiprios sudėties Piatigorsko taurės turnyre, kuris vyko 1966 m. liepą Santa Monikoje, žaidžiant su kiekvienu varžovu po dvi partijas. B. Spaskis, surinkęs 11½ taško iš 18, pustaškiu aplenkė antroje vietoje likusį R. Fišerį, pusantro taško B. Larseną ir 2,5 taško T. Petrosianą, kuris, surinkęs 9 taškus iš 18, liko septintas. Šiame turnyre pirmajame cikle jis įveikė Robertą Fišerį.

B. Spaskis 1967 m. laimėjo Bėverveike pirmąją vietą surinkęs 11 taškų iš 15.

1967 m. Sočio turnyre, kartu su Krogiusu, Aleksandru Zaicevu, Leonidu Šamkovičiumi ir Vladimiru Simaginu, surinko po 10 taškų iš 15 ir užėmė trečiąją vietą.

 Antrasis mačas su T. Petrosianu 

Kandidatų ketvirtfinalyje vėl susitiko su Jefimu Geleriu ir laimėjo tokiu pat santykiu (5½–2½, +3 −0 =5), kaip ir 1965 m. Pusfinalyje, kuris vyko Malmėje, susitiko su Bentu Larsenu ir, laimėjęs tris pirmąsias partijas, laimėjo mačą santykiu (5½–2½, +4 −1 =3).{{sfn|Крогиус|Голубев|Гутцайт|2000|pp=293-177295ref></ref> Finalinį kandidatų mačą su Korčnojumi žaidė Kijeve, kurį laimėjo (+4 −1 =5). Tai užtikrino jam teisę dar kartą su Petrosianu žaisti 1969 m. mačą dėl pasaulio čempiono vardo.

Prieš mačą Palmoje vykusiame turnyre, kur pirmąją vietą, su 14 taškų, užėmė Korčnojus, Spaskis, kartu su B. Larsenu, surinko po 13 taškų iš 17 ir užėmė trečią vietą bei pusantro taško aplenkė 4–toje vietoje likusį Tigraną Petrosianą.

B. Spaskio trijų mėnesių pasiruošimas mačui, padedant didmeistriams I. Bondarevskiui ir N. Krogiusui, vyko Dubnoje. Buvo detaliai išnagrinėtas T. Petrosiano žaidimas, ieškomi tinkami debiutai, nagrinėjamas varžovo žaidimo stilius, gerinamas psichologinis pasiruošimas mačui.

Visa tai padėjo B. Spaskiui 1969 m. Maskvoje laimėti mačą prieš T. Petrosianą santykiu 12½–10½ ir tapti pasaulio čempionu.

 Pasaulio čempionas 

 Turnyrai (1969–1972) 
Tapęs pasaulio čempionu 1969 m. spalio mėn. San Chuane surinko 11½ taško iš 15 ir, pusantro taško aplenkęs antroje vietoje likusį Bruno Parmą, užėmė pirmąją vietą.

Tačiau 1969 m. Palma de Maljorkoje vykusiame turnyre sekėsi kukliau: sužaidęs 14 partijų lygiosiomis surinko 10 taškų iš 17 ir, praleidęs dviem taškais į priekį Bentą Larseną, pusantro taško Tigraną Petrosianą bei pustaškiu atsilikęs nuo Vlastimilo Horto ir Viktoro Korčnojaus, turėjo tenkintis 5–ąja vieta.

1970 m. B. Spaskis žaidė Šimtmečio mače Belgrade sovietų komandoje prie pirmos lentos, kur geriausi Sovietų žaidėjai žaidė su geriausiais likusio pasaulio šachmatininkais. B. Spaskis pirmas tris partijas su Larsenu sužaidė rezultatu 1½:1½ (+1 –1 =1), ketvirtojoje partijoje jį pakeitė L. Šteinas. 1970 m. Amsterdame vykusiame turnyre, surinkęs po lygiai taškų (11½ iš 15) su Polugajevskiu, užėmė pirmąją vietą.

1971 m. Geteborge su 8 taškais – trečias: praleidęs į priekį pustaškiu daugiau surinkusius Vlastimilą Hortą ir Ulfą Andersoną. 1971 m. Vankuveryje, kartu su Hansu Ry tapo Kanados atvirojo čempionato nugalėtoju.

1971 m. lapkričio–gruodžio mėn. Maskvoje vykusiame stiprios sudėties Aliochino atminimo turnyre B. Spaskis, kartu su Michailu Taliu, surinkę po 9½ taško iš 17 bei praleidę į priekį dar Vasilijų Smyslovą, Tigraną Petrosianą ir Vladimirą Tukmakovą, taip pat ir pirmąją vietą pasidalijusius Anatolijų Karpovą ir Leonidą Šteiną, liko šešti.

 Pasaulio čempionato mačas su Fišeriu 

B. Spaskis buvo pasaulio čempionu iki 1972 m. pasaulio čempionato mačo su Robertu Fišeriu. Mačas vyko Islandijoje, Reikjavike, pačiame Šaltojo karo įkarštyje ir buvo laikomas simboliniu, tuometinių dviejų supervalstybių, politinės konfrontacijos mūšiu. Susidomėjimas maču buvo didžiulis, jis buvo plačiausiai nušviestas šachmatų istorijoje mačas – apie jo eigą pranešinėjo viso pasaulio žiniasklaida.

Iš su B. Spaskiu iki mačo žaistų penkių partijų R. Fišeris nebuvo laimėjęs nė vienos, o pralaimėjęs tris. Be to, Spaskio treneriu buvo Geleris – 1968 m. Kandidatų mačų ketvirtfinalio dalyvis, kuris taip pat turėjo teigiamą rezultatą žaidžiant su Fišeriu.

Fišeris prieš mačą buvo geros formos, ją pademonstravo Kandidatų atrankos mačuose įtikinamai įveikdamas: ketvirtfinalyje –  Marką Taimanovą, pusfinalyje – Bentą Larseną ir finale – Tigraną Petrosianą. Fišeris mačą dėl pasaulio čempiono vardo laimėjo rezultatu 12½ : 8½ (+7 −3 =11), nepaisant to, kad mačo pradžioje B. Spaskis pirmavo 2–0: pirmą partiją laimėjo, o antroje partijoje B. Spaskiui buvo įskaityta pergalė be žaidimo. Po pirmosios partijos pretendentas iškėlė reikalavimą pašalinti televizijos kameras ir žiūrovus iš 7 pirmųjų eilių, o organizatoriams su tuo nesutikus, neatvyko žaisti 2-osios partijos. Iškilo grėsmė, kad mačas gali žlugti. Čia B. Spaskis pasielgė garbingai, nepasinaudojęs proga, nutraukus mačą, likti pasaulio čempionuː jis sutiko su R. Fišerio prašymu trečiąją partiją žaisti be televizijos kamerų ir žiūrovų gretimoje patalpoje.

Mačą galima padalinti į dvi puses: pirmoje pusėje R. Fišeris ne tik atsilošė dvi partijas, bet ir įgijo pranašumą, o antroje pusėje vyko apylygis žaidimas.

 Dalyvavimas varžybose praradus pasaulio čempiono vardą 
B. Spaskis, pralaimėjęs pasaulio šachmatų čempionatą, toliau aktyviai dalyvavo varžybose.

 Pretendentų ciklai 
Kaip pralaimėjęs pasaulio čempionato mačą, B. Spaskis turėjo teisę be atrankos nuo ketvirtfinalio žaisti 1974 m. kandidatų mačuose.

Kandidatų mačų ketvirtfinalyje San Chuane (Puerto Rikas), kuriame buvo žaidžiama iki 3 pergalių, B. Spaskis nugalėjo amerikietį Robertą Byrną rezultatu 4½–1½ (+3 −0 =3), bet balandžio mėnesį Leningrade vykusiame pusfinalyje, kuriame buvo žaidžiama iki 4 pergalių, nežiūrint laimėtos pirmosios partijos, mačą rezultatu 4–7 (+1 −4 =6) pralaimėjo Anatolijui Karpovui.

1976 m. pretendentų cikle jis turėjo pradėti nuo Manilos tarpzoninio turnyro. Jame, su V. Ulmanu surinkęs po 10 taškų, užėmė dešimtą vietą, kurios nepakako, norint dalyvauti Kandidatų mačuose. Tačiau ten jis vis dėlto žaidė, nes, kai R. Fišeris atsisakė dalyvauti, atsirado laisva vieta, kurią galėjo užimti praėjusio kandidatų ciklo pusfinalininkaiː T. Petrosianas arba B. Spaskis. Kadangi T. Petrosianas buvo patekęs iš 1976 m. Bylio tarpzoninio turnyro, tai laisvoji vieta atiteko B. Spaskiui.

Dvylikos partijų ketvirtfinalio mačas tarp Boriso Spaskio ir Vlastimilo Horto 1977 m. vasario 27–balandžio 20 d. vyko Reikjavike. Mačas buvo atkaklus, tačiau nerezultatyvus. Nuo trečios partijos iki dešimtos tašku pirmavo Borisas Spaskis, bet, likus dviem partijoms iki mačo pabaigos, Vlastimilas Hortas, laimėjęs 10-ąją partiją, išlygino rezultatą. Sužaidus visas mačui skirtas 12 partijų, rezultatas buvo lygus 6–6 (+1 −1 =10). Buvo paskirtas papildomas mačas, kuris pradžioje dėl B. Spaskio ligos, kuriam buvo atlikta apendicito operacija, o po to, susirgus ir V. Hortui, prasidėjo po trijų savaičių. Žaidžiant papildomas keturias partijas, pirmos dvi baigėsi lygiosiomis, o trečioje įvyko kuriozinis įvykis, kai V. Hortas, laimėtinoje padėtyje turėdamas šešiems ėjimams 30 sek., „užmiršo laikrodį“ ir, pasibaigus laikui, jam buvo įskaitytas pralaimėjimas. Tai Hortą taip paveikė, kad žaisdamas paskutinę partiją, jis daugiau kaip lygiųjų negalėjo pasiekti. Tad B. Spaskis laimėjo ketvirtfinalio mačą 8½–7½ ir pateko į pusfinalį.

Pusfinalio 16 partijų mačą, kuris vyko 1977 m. rugpjūčio mėn. Ženevoje, prieš Lajošą Portišą B. Spaskis laimėjo rezultatu 8½–6½ (+4 −2 =9) ir pateko į finalą.

Finalinis mačas iš 18 partijų su  Korčnojumi, vykęs 1977 m. lapkričio mėn. Belgrade, susiklostė permainingai, tačiau nesėkmingai Spaskiui: po dešimties partijų pirmavo V. Korčnojus 7½–2½, tačiau po to B. Spaskis, laimėjęs 4 partijas iš eilės, atsiliko tik tašku, bet pabaiga vėl priklausė Korčnojui, kuris, laimėjęs paskutines dvi partijas, ir mačą rezultatu 10½–7½ (+7 −4 =7), tapo pretendentu žaisti mačą su pasaulio čempionu A. Karpovu.

Kaip pralaimėjęs ankstesniojo ciklo finalininkas, B. Spaskis pateko į Meksike vykusį 1980/81 m. Kandidatų mačų ketvirtfinalį, kur vėl susitiko su Portišu. Po 14-os partijų rezultatas buvo 7–7 (+1 −1 =12), bet į pusfinalį, kaip laimėjęs daugiau partijų juodaisiais, pateko L. Portišas.

1982 m., žaisdamas Tolukos Tarpzoniniame turnyre, surinko 8 taškus iš 13 ir, pustaškiu atsilikęs nuo Lajošo Portišo ir Eugenijaus Torre, užėmė trečiąją vietą, bet to nepakako patekti į Kandidatų mačus.

Kitame cikle, 1985 m. kandidatų turnyro organizatorių pakviestas, žaidė turnyre, bet nesėkmingai, nes surinkęs 8 taškus iš 15 užėmė 7-ąją vietą: pritrūko pustaškio tam, kad toliau galėtų kovoti dėl patekimo į kandidatų mačus. Tai buvo paskutinis B. Spaskio varžymasis Kandidatų varžybose.

 Turnyrai (1973–1992) 
miniatiūra|dešinėje|Albinas Planinecas prieš Borisą Spaskį, 1973 m.
1973 m. Taline vykusiame turnyre B. Spaskis, atsilikęs trimis taškais nuo M. Talio, kartu su Levu Polugajevskiu, Juriju Balašovu, Pauliu Keresu ir Deividu Bronšteinu surinko 9 taškus iš 15 ir užėmė penktą vietą.

Tais pačiais metais Dortmunde kartu su Ulfu Andersonu ir Hansu-Joachimu Hechtu surinko po 9½ taško iš 15 (+5 −1 =9) ir užėmė pirmąją vietą.

Kasmetiniame IBM turnyre Amsterdame, kurį su 10 taškų laimėjo Tigranas Petrosianas, B. Spaskis surinko 9 taškus ir, praleidęs į priekį Planinecą ir Kavaleką, užėmė ketvirtąją vietą.

1973 m. rugsėjo mėn.  Sočyje vykusiame Čigorino atminimo turnyre surinko 10 taškų iš 15 ir, tašku atsilikęs nuo Talio, užėmė antrąją vietą.

Sėkmė lydėjo 1973 m. per 41-ąjį SSRS čempionatą, kuriame dalyvavo visi stipriausieji to meto sovietų žaidėjai. Aplenkęs tašku antroje vietoje likusį Anatolijų Karpovą, trečioje – Viktorą Korčnojų bei ketvirtoje – Tigraną Petrosianą, taip pat Levą Polugajevskį ir Genadijų Kuzminą surinko 11½ taško iš 17, užėmė pirmąją vietą.

1974 m. turnyruose žaidė tik Zolingene, kur kartu su Bojanu Kurajica surinko po 8½ taško iš 14 (+4 −1 =9) ir užėmė trečiąją vietą, praleidęs į pirmas dvi Liubomirą Kavaleką ir Levą Polugajevskį, surinkusius po 10 taškų.

1975 m. B. Spaskis dalyvavo dviejuose turnyruoseː  Taline, kur tašku atsiliko nuo Pauliaus Kereso, ir, surinkęs su Fridriku Olafsonu po 9½ taško iš 15 (+5 −1 =9), užėmė antrąją vietą. Spalio–lapkričio mėn. Maskvoje Aliochino atminimo turnyre, atsilikęs pustaškiu nuo J. Gelerio, finišavo antras su 10 taškų iš 15 (+6 −1 =8)..

1977 m. Amsterdame su Nyderlandų didmeistriu Janu Timanu žaidė 6 partijų parodomąjį mačą, kurį laimėjo 4–2 (+2 −0 =4).

Tais pačiais metais sužaidė dar du parodomuosius mačus Zolingene: su Robertu Hiubneriu, prieš kurį laimėjo 3½–2½ ir su Kavaleku, kurį įveikė rezultatu 4–2.

1978 m. Bugoine, kur dalyvavo J. Timanas, B. Larsenas, R. Hiubneris, L. Portišas, kartu su A. Karpovu surinko po 10 taškų (+6 –1 =8) ir užėmė antrą vietą.

1978 m. užėmė pirmą vietą Montiljės turnyre, surinkęs 6½ taško iš 9.

miniatiūra|180px|kairėje|B. Spaskis 1980 m.
1979 m. Miunchene kartu su Balašovu, R. Hiubneriu ir U. Andersonu surinko po 8½ iš 13 ir užėmė pirmą vietą.
1980 m. Badene (Viena) kartu su Aleksandru Beliavskiu surinko po 10½ iš 15 ir užėmė pirmą vietą.

1982 m. laimėjo atrankos grupę Hamburge, surinkęs 5½ iš 6, bet po to pralaimėjo atkrentamąsias varžybas A. Karpovui. Bene geriausias to laikotarpio rezultatas – pirmoji vietą 1983 m. Linareso šachmatų turnyre, kur, surinkęs 6½ iš 10, užėmė pirmą vietą ir aplenkė pasidalinusius antrąją ir trečiąją vietas [Anatolijų Karpovą ir Ulfą Andersoną.

1984 m. Londone Lloydo Banko atvirajame turnyre kartu su Džonu Nanu ir Murėjumi Čandleriu surinko po 7 taškus iš 9 ir užėmė pirmąją vietą.

1985 m. Briuselyje buvo antras po V. Korčnojaus surinkęs 10½ taško iš 13.

1986 m. Emilijos Redžo turnyre su 6 taškais iš 11 pasidalino 2–5 vietas.Крогиус Н. В., Голубев А. Н., Гутцайт Л. Э. Борис Спасский. – М.: ЦКНБ, 2000. – Т. 2. – 316 с. – ISBN 5-93260-007-1 1986-ųjų viduryje B. Spaskis buvo tarp 10 geriausius reitingus turinčių šachmatininkų.

miniatiūra|200px|dešinėje|B. Spaskis 1989 m.
 Vėlyvojo laikotarpio rezultatai 
B. Spaskio pasirodymai Pasaulio Taurės turnyruose rodė, kad elitiniuose turnyruose jis jau nebebuvo pajėgus pakovoti dėl aukštesnių pozicijų. 1988 m. Belfore, kuriame nugalėjo Garis Kasparovas, surinko 8 taškus iš 15 ir pasidalino 4–7 vietas.

Tais pačiais metais Reikjavike, kur vėl nugalėjo G. Kasparovas, surinko 7 taškus iš 17 ir pasidalijo 15–16 vietas. 1989 m. Barselonoje, kur 1–2 vietas pasidalino Garis Kasparovas su Liubomiru Ljubojevičiumi, B. Spaskis surinko 7½ taško iš 16 ir pasidalino 8–12 vietas.

B. Spaskis dalyvavo 1990 m. Anžėje vykusiame Prancūzijos čempionate ir buvo ketvirtas su 10½ taško iš 15, o nugalėjo Markas Santo-Romanas.

1991 m. Salamankoje vykusiame turnyre, surinkęs 7½ taško iš 11, buvo antras po Jevgenijaus Vladimirovo.

1991 m. vykusiame Prancūzijos čempionate surinko 9½ taško iš 15 ir pasidalijo 4–5 vietas.Крогиус Н. В., Голубев А. Н., Гутцайт Л. Э. Борис Спасский. – М.: ЦКНБ, 2000. – Т. 2. – 316 с. – ISBN 5-93260-007-1

 XX amžiaus revanšo mačas su Fišeriu 
1992 m. B. Spaskis žaidė mačą su R. Fišeriu. Jis buvo traktuojamas kaip Fišerio–Spaskio 1972 m. revanšo mačas ir sukėlė įvairių nuomonių bei atgarsių pasaulyje.

1992 m. B. Spaskis pasaulio Elo reitingų lentelėje tebuvo 106 vietoje, o R. Fišerio, kuris 20 metų nedalyvavo varžybose, reitingų sąraše išvis nebuvo.

JAV valdžia laišku perspėjo R. Fišerį nežaisti mačo Jugoslavijoje. Jungtinių Tautų Saugumo Taryba tuo metu buvo paskelbusi Jugoslavijai ekonomines sankcijas, tad jo dalyvavimas šachmatų varžybose su priziniu fondu būtų buvęs traktuojamas kaip sankcijų pažeidimas ir būtų galėjęs užtraukti civilinį ar kriminalinį persekiojimą. Kai Fišeris nepaisė šio perspėjimo, JAV teismas išdavė orderį Fišerio areštui.

Mačas vyko pagal taisykles, kurias prieš 20 metų siūlė R. Fišeris: pagrindinė iš jų ta, kad žaidžiama iki vieno iš dalyvių 10 pergalių (lygiosios neskaitomos). Mačą finansavo Jugoslavijos milijonierius E. Vasilevičius, priziniam fondui paskyręs 5 milijonus JAV dolerių. Nugalėtojui turėjo atitekti 3,3 milijono, pralaimėjusiam – 1,65 milijono JAV dolerių.

Varžybos prasidėjo rugsėjo pradžioje Juodkalnijos salos kurortiniame miestelyje Sveti Stefane, o po 5 partijų ir dešimties dienų pertraukos persikėlė į Belgradą.

Šis mačas B. Spaskiui buvo paskutinis rimtas išbandymas. B. Spaskis pralaimėjo šį mačą 12½:17½ (+5 −10 =15).Крогиус Н. В., Голубев А. Н., Гутцайт Л. Э. Борис Спасский. – М.: ЦКНБ, 2000. – Т. 2. – 316 с. – ISBN 5-93260-007-1

 Tarptautinės komandinės varžybos 
B. Spaskis du kartus žaidė atstovaudamas SSRS komandai  Europos komandinių šachmatų čempionatuose, kur iškovojo keturis aukso (du komandinius ir du už individualų žaidimą) medalius. Dalyvaudamas juose surinko 8½ taško iš 12 (+5 −0 =7), tai sudaro 70.83 % galimų taškų. Detalesni rezultatai:

 Viena 1957 m., 5 lenta, 3½ iš 5 (+2 −0 =3), komandinis auksas, lentos auksas;

 Batas, Somersetas 1973 m., 1 lenta, 5 iš 7 (+3 −0 =4), komandinis auksas, lentos auksas.

B. Spaskis žaidė septyniose šachmatų olimpiadose SSRS sudėtyje ir trijose Prancūzijos rinktinėje, šiose olimpiadose laimėjo trylika medalių, surinko 93,5 taškus iš 135 (+54 −2 =79), kas sudaro 69,3 % galimų taškų:

 Varna 1962 m., 3 lenta, 11/14 (+8 −0 =6), komandinis auksas, lentos auksas;

 Tel Avivas 1964 m., 2–as atsarginis, 10½/13 (+8 −0 =5), komandinis auksas, lentos bronza;

 Havana 1966 m., 2 lenta, 10 iš 15, komandinis auksas.

 Luganas 1968 m., 2 lenta, 10 iš 14, komandinis auksas, lentos bronza;

 Zygenas 1970 m., 1 lenta, 9½ iš 12, komandinis auksas, lentos auksas;

 Nica 1974 m., 3 lenta, 11 iš 15, komandinis auksas lentos auksas;

 Buenos Airės 1978 m., 1 lenta, 7 iš 11 (+4 −1 =6), komandinis sidabras.

B. Spaskis 1976 m. išvyko gyventi pas trečiąją žmoną į Prancūziją. 1978 m. gavo Prancūzijos pilietybę ir tris kartus prie pirmos lentos šachmatų olimpiadose atstovavo Prancūzijos komandai.Крогиус Н. В., Голубев А. Н., Гутцайт Л. Э. Борис Спасский. – М.: ЦКНБ, 2000. – Т. 2. – 316 с. – ISBN 5-93260-007-1

1984 m. žaisdamas Prancūzijos komandoje, Salonikuose surinko 8 taškus iš 14 (+2 −0 =12).

1986 m. Dubajuje surinko 9 iš 14 (+4 −0 =10).

1988 m. paskutinį kartą žaidė Salonikuose, kur surinko 7½ iš 13 (+3 −1 =9).

Taip pat atstovaudamas Prancūzijai žaidė prie pirmos lentos pirmajame  pasaulio šachmatų komandiniame čempionate, kur surinko 5½ iš 9 (+3 −1 =5).

 Asmeninis gyvenimas 

 Šeimyninis gyvenimas 
B. Spaskis buvo tris kartus vedęs. Kiekvienoje santuokoje jis turi po vaiką. Pirmoji žmona (1959–1961) – Nadežda Latinceva: duktė Tatjana (g. 1960 m.). Antroji žmona (1967-?) – Larisa Solovjova: sūnus Vasilijus Solovjovas (g. 1967 m.). Trečioji žmona (1976 –) Marina Ščerbačiova: sūnus Borisas-Aleksandras-Žoržas Spaskis (g. 1980 m.).

 Sveikata 
2006 m. spalio mėn., būdamas San Franciske, kur skaitė šachmatų paskaitas, B. Spaskis patyrė vidutinio sunkumo insultą. Keletą dienų pabuvęs ligoninėje, pasveiko ir išvengė rimtų komplikacijų. Vėliau, prieš jo 70-metį, B. Spaskiui buvo atlikta galvos smegenų kraujagyslių operacija.

2007 m. balandžio mėn. sužaidė lygiosiomis greitųjų šachmatų mačą iš 6 partijų su Vengrijos didmeistriu Lajošu Portišu. 2010 m. rugsėjo 18 d. Maskvoje jis patyrė rimtą insultą, kurio metu jam buvo paralyžiuota kairė kūno pusė. Sunkios būklės buvo gydomas reanimacijoje, po to – specialioje Burdenkos neurochirurgijos klinikoje. Po dešimties dienų padėtis stabilizavosi. Dar po kelių savaičių sūnus Borisas išvežė jį į Paryžių, kur Bišo ligoninėje toliau vyko reabilitacija.

Stacionarus gydymas truko 5 mėnesius. Palaipsniui B. Spaskio būklė gerėjo – jis pradėjo pats vaikščioti, o po sanatorijos grįžo į namus Paryžiaus priemiestyje Medone. Čia jį taip pat prižiūrėjo gydytojai.

2012 m. rugpjūčio 16 d. dėl prieštaringai aiškinamų priežasčių atvyko į Rusiją. Dėl hipertoninės ligos buvo paguldytas į Maskvos ligoninę.

miniatiūra|200px|right|B. Spaskis 2016 m.

Po gydymo B. Spaskis teigė, kad į Rusiją atvyko savo noru, nes Prancūzijoje buvo patekęs į izoliuotas namų sąlygas ir buvo nutrūkę kontaktai su išoriniu šachmatų pasauliu.

 ELO reitingas 
B. Spaskio ELO reitingas nuo 1970-ųjų:https://ratings.fide.com/download.phtml

750px

 Šachmatų kūryba 

 Žaidimo stilius 
B. Spaskis buvo universalus žaidėjas. Niekada nebūdamas geras debiutų žinovas, lyginant su tokiais amžininkais kaip J. Geleris ar R. Fišeris, bet turėdamas lakią vaizduotę, gerai suplanuotu žaidimu lenkė kitus vidurio žaidime.

B. Spaskis naudojo platų debiutų repertuarą, į kurį, be Ispaniškosios partijos, įėjo ir Karaliaus gambitas, kuris žinomas kaip agresyvus ir rizikingas debiutas ir kurį retai naudoja aukšto lygio šachmatininkai. B. Spaskis niekada pirmu ėjimu nežaidė 1.Žf3. Jis buvo pirmas iš didžiųjų šachmatininkų, kurie vienodai gerai žaisdavo 1.e4 ir 1.d4. B. Spaskis kitados buvo bene vienintelis tarp aukščiausiojo lygio žaidėjų, reguliariai žaisdavęs gambitus. Jis juos žaidė visą gyvenimą ir su paties aukščiausio lygio žaidėjais. Daugelį valdovės gambito pozicijų jis sugebėdavo suvesti į „savas“ su judriu centru, greitu figūrų išvystymu ir susilpninta varžovo karaliaus padėtimi. Per 30 metų žaisdamas gambitus nepralaimėjo nė vienos partijos, o nugalėjo J. Averbachą, D. Bronšteiną, R. Fišerį.

B. Spaskis mėgdavo pozicijas su stipriu judriu centru, aktyviu figūrų žaidimu, perspektyva atakuoti karalių. Kai nepavykdavo tiesioginė karaliaus ataka ir tekdavo tenkintis pozicine persvara, jis subtiliai stengdavosi pasiekti pergalęː manevruodamas figūromis, išnaudodamas varžovo pozicijos silpnybes, gebėdamas pasiekti partijoje kritinį momentą.

Tačiau neretai po debiuto jo padėtys nebūdavo geros ir varžovai versdavo jį spręsti sunkius uždavinius, kaip tai atsitiko partijoje su Fišeriu 1960 m. Bet B. Spaskis ramiai jausdavosi sudėtingose situacijose ir tai padėdavo jam įveikti varžovus. Vidurio žaidime B. Spaskis visų pirma mėgo stiprų ir judrų pėstininkų centrą, gerą figūrų išvystymą ir puikiai atakuodavo karalių.

Pagal šachmatų stilių jis artimesnis A. Aliochinui ar M. Taliui, negu M. Botvinikui, Smyslovui ar Petrosianui. Tai ir paaiškina, kodėl geriausiais jo metais jam neblogai sekdavosi žaisti su M. Taliu, Korčnojumi, nes jų žaidimas, ypač M. Talio, jam buvo aiškus.Каспаров, Г. К. Мои великие предшественники. – М.: РИПОЛ Классик, 2004. – Т. 3. – 381 с. – ISBN 5-7905-2979-8

Nepaisant visų privalumų, B. Spaskis turėjo ir trūkumųː jis per mažai skyrė dėmesio „smulkmenoms“, tiksliai ėjimų eilei, o tai turėdavo įtakos jo kai kuriems rezultatams.

 Indėlis į debiutų teoriją 
Jo indėlis į debiutų teoriją yra Maršalo atakos (1.e4 e5 2.Žf3 Žc6 3.Rb5 a6 4.Ra4 Žf6 5.0-0 Re7 6.Be1 b5 7.Rb3 0-0 8.c3 d5) Ispaniškojoje partijoje atgaivinimas, Leningrado varianto (1.d4 Žf6 2.c4 e6 3.Žc3 Rb4 4.Rg5) Nimcovičiaus gynyboje išvystymas, B. Spaskio variantas juodiesiems Nimcovičiaus gynyboje, Siciliškosios gynybos uždaras variantas (1.e4 c5 2.Žc3); retas Karaliaus indiškosios (Barczos sistema) atakos variantas 1.Žf3 Žf6 2.g3 b5!?.

 Vertinimai 
R. Fišeris priskyrė B. Spaskį prie „dešimties didžiausių šachmatininkų pasaulio šachmatų istorijoje“. Jis pažymėjo B. Spaskio „dinamišką, nepakartojamą žaidimo stilių ir superaštrius debiutus“. R. Fišeris taip pat pastebėjo: „Spaskis aukoja ramiai… Sėdi prie lentos vienodu veidu nepaisydamas, ar jį matuoja, ar jis matuoja. Jis gali ir pražiūrėti figūrą, bet jūs niekada iš veido nesuprasite, ar tai numatyta, ar fantastiškai didelė auka“.

V. Kramnikas: „Spaskis yra pirmas iš tikro universalus žaidėjas. Jis turi skirtingų šachmatininkų savybių: vertina tempus panašiai kaip A.Aliochinas, labai geras strategas. Galbūt iki galo nenušlifavęs taktikos arsenalo ir dėl to kartais truputį apsirinkantis, bet manau, kad Spaskis kiekvienoje partijoje išlieja daug energijos, todėl jo šachmatų partijos atspindi jo charakterį. Partijas malonu žiūrėti – jis žaidžia visoje lentoje, geba daryti viską: užimti erdvę, kur reikia paspausti…“

M. Botvinikas, Spaskiui laimėjus pasaulio čempiono titulą, pareiškė, jog „ …pasaulio čempionu tapo stipriausias praktikas, būtent praktikas – šachmatininkas be iliuzijų, koks kitados buvo E. Laskeris. Jis apie šachmatus nusimano visapusiškai gerai… todėl Petrosianui išlaikyti titulą buvo beveik neįmanoma. “

G. Kasparovas: „Kai tik atsirasdavo bent mažiausia galimybė laimėti, jis savo įgimtu gebėjimu orientuotis sudėtingiausiose nestandartinėse, pripildytose kombinacinių galimybių padėtyse, tai pasiekdavo“.Каспаров, Г. К. Мои великие предшественники. – М.: РИПОЛ Классик, 2004. – Т. 3. – 381 с. – ISBN 5-7905-2979-8

 Šaltiniai 

 Literatūra 


 Išorinės nuorodos 

  Borisas „Dešimtasis“: Aš net ne pskoviškis (rus.)
 Borisas Spaskis. Šachmatininko biografija (rus.)

Kategorija:Pasaulio šachmatų čempionai
Kategorija:TSRS šachmatų čempionai
Kategorija:Rusijos šachmatininkai
Kategorija:Šachmatų didmeistriai