Enskiškiai

Enskiškiai (arba Enzkiškiai;Enskiškiai, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2020-05-21. , nuo 1938 m. birželio 6 d. Hensken, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Želanojė, ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Krasnoznamensko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Vesnovo kaimo gyvenvietės kaimas 7 km į vakarus nuo Pilkalnio, 20 km į pietvakarius nuo Lazdynų, prie kelio R 508 Majakovskojė – Dobrovolskas, prie Būdupės.

 Etimologija 

Kaimo pavadinimas pavardinės kilmės, iš Enskis arba Enskys. Enskio pavardę mini Kristijonas Donelaitis „Metuose”. Enskiškiai minimi Jono Basanavičiaus tautosakos rinkinyje „Iš gyvenimo vėlių bei velnių”.Vietovės. Enskiškiai, Aruodai. Lietuvių kultūros šaltinių elektroninis sąvadas. Nuoroda tikrinta 2020-05-22.

 Istorija 
dešinėje|miniatiūra|260px|Enskiškių kaimo bendruomenė 1933 m.

Įkurti 1516 m. Ankstesnis pavadinimas Eglenick, Egelnicken. Istoriniai pavadinimų rašybos variantai: Hensckischcken, Henschkischcken, Hennkischken.Dietrich Lange, Geographisches Ortsregister Ostpreußen (2005): Hensken (vok.). Nuoroda tikrinta 2020-05-21. Po 1709–1711 m. maro į Enskiškius atsikėlė vokiečių kolonistų iš Nasau kunigaikštystės.Erwin Spehr, Aus der Geschichte des Kreises Schloßberg (Pillkallen), (vok.). Nuoroda tikrinta 2020-05-22. 1785 m. buvo mišrusis kaimas su vėjo malūnu, aliejaus spaudykla ir 37 ugniakurais,Johann Friedrich Goldbeck, Volständige Topographie des Königreichs Preussen, Volständige Topographie vom Litthauischen Kammer=Departement, p.51. Karaliaučius ir Leipcigas, 1785 (vok.). 1821 m. – mišrusis kaimas su vėjo malūnu ir 184 gyventojais.Alexander A. Mützell, Leopold Krug, Neues topographisch-statistisch-geographisches Wörterbuch des preussischen Staats, T.2 (G – Ko), p.170. Kümmel, Halle, 1821 (vok.) 1854 m. Enskiškiuose buvo vėjo malūnas, 49 gyvenamieji pastatai ir 365 gyventojai, Mažuosiuose Enskiškiuose – 1 gyvenamasis pastatas ir 16 gyventojų. Eduard Messow, Topographisch-statistisches Handbuch des Preussischen Staats, T.1 (A – K), p.305. Baensch, Magdeburgas, 1854 (vok.) Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Užpjaunių, Grumbkaukaičių domenų valsčiams, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Enskiškių valsčiaus centras. Tikintieji priklausė Kusų evangelikų liuteronų parapijai. 

Enskiškiuose buvo mokykla, paštas, svečių namai, valsčiaus įstaigos, vėjo malūnas. XIX a. pab. ar XX a. pr. kaime susiformavo du dvarai. Tarpukariu Enskiškių centrinėje dalyje abipus Pilkalnio–Gumbinės vieškelio buvo keliolika gatvinio kaimo sodybų, kaimo rytuose buvo Mažieji Enskiškiai su keliolika nedidelių vienkiemių. Atskiri vienkiemiai stovėjo ir kitose kaimo dalyse. Į šiaurę nuo kaimo centro buvo pelkėta įduba, kurioje kastos durpės, vakaruose ir rytuose – nedideli karjerai. Enskiškiuose atrastas senojo geležies amžiaus kapinynas.

1944 m. rudenį, artėjant frontui, gyventojai evakuoti į Vokietijos gilumą, vietinių gyventojų nebeliko. Po Antrojo pasaulinio karo atkelta kolonistų iš Sovietų Sąjungos. Pastaruoju metu gyvenvietėje apgyvendinami iš kitų buvusios TSRS respublikų atvykę persikėlėliai.Галина Белоглазова. Новоселы Желанного. „Российская газета“ – Запад России № 4766, 07.10.2008

 Gyventojai 

 Šaltiniai 

 Nuorodos 
 Mitologinė sakmė apie kerdžių, matantį vėles, Jono Basanavičiaus tautosakos rinkinyje „Iš gyvenimo vėlių bei velnių”. Knygadvaris.lt
 Mitologinė sakmė apie įvairius baidymus Jono Basanavičiaus tautosakos rinkinyje „Iš gyvenimo vėlių bei velnių”. Knygadvaris.lt
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Kategorija:Pilkalnio apskrities gyvenvietės
Kategorija:Krasnoznamensko rajono gyvenvietės