Erikas VII Pamarėnas

Erikas VII Pamarėnas (; ; ), Bogislavas ar Boguslavas () (1382 m. – 1459 m. gegužės 3 d. Rügenwalde (dab. Dartwo, V. Pamario vaivadija, Lenkija)) – Danijos (1396–1439, Erikas VII), Švedijos (1396–1439, Erikas XIII) ir Norvegijos (1389–1442, Erikas IV) karalius.

 Biografija 

Pomeranijos kunigaikščio Vartislavo VII sūnus, Danijos karalienės Margaritos I sesers vaikaitis. Jos pastangomis pripažintas Norvegijos, vėliau Danijos ir Švedijos sosto įpėdiniu, sudarius Kalmaro uniją (1397) vainikuota trijų valstybių karaliumi.

 Valdymas 

Iki 1412 m. valdė Margarita I. Siekė sustiprinti centrinę valdžią, Švedijoje ir Norvegijoje protegavo danus; karai su Holšteinu ir Hanza (1416–1422, 1426–1436) bei šios nuo 1434 m. vykdyta blokada nusmukdė valstybinę Baltijos prekybą, dėl to Švedijoje kilo Engelbrekto Engelbrektssono sukilimas (1434–1436), Danijoje – didikų nepasitenkinimas. 1439 m. nuverstas švedų bei danų, 1442 m. ir norvegų. Iki 1449 m. išsilaikė Gotlande, vėliau grįžo į Pomeraniją.

 Šaltiniai 

 Galerija 

 Galerija

|-

|-

|-

|-

|-

Titulai

Kategorija:Danijos karaliai
Kategorija:Švedijos karaliai
Kategorija:Norvegijos karaliai
Kategorija:Valdovai atsižadėję sosto