Čibčų kalbos

Čibčų kalbos – indėnų kalbų šeima, kurios kalbos paplitusios Sąsmaukos-Kolumbijos regione (nuo Hondūro iki šiaurės Kolumbijos). Kalbų šeima pavadinta jau išnykusios muiskų (čibčų) kalbos, vartotos muiskų centrinėje Kolumbijoje, vardu.

Čibčų kalbos siūlomos jungti į hipotetinę čibčų kalbų makrošeimą, kuriai priklausytų dar kelios negausios Centrinės Amerikos indėnų kalbos (lenkų, šinkų, misumalpų).

 Kilmė ir paplitimas 
Dėl čibčų kalbų protėvynės nėra iki galo sutariama. Egzituoja dvi hipotezės:
 Šiaurinės migracijos teorija protėvyne laiko dab. Kolumbijos teritoriją, iš kur kalbos paplito po Panamą, Kosta Riką, Nikaragvą ir Hondūrą.Quesada, J. Diego (2007). The Chibchan Languages. Cartago, Costa Rica: Editorial Tecnológica de Costa Rica. 
 Išcentrinės migracijos teorija teigia, kad ši kalbų šeima susiformavo ties dabartine Panamos-Kosta Rikos siena (Talamankos kordiljeroje), iš kur kalbos plito į šiaurę iki Hondūro ir į pietus iki Kolumbijos. Šią hipotezę pagrindžia archeologijos ir lingvistikos duomenys.

 Klasifikacija 
Klasifikuojant kalbas dažniausiai remiamasi lingvisto Adolfo Constenla Umaña klasifikacija:Constenla Umaña, Adolfo (2008). «Estado actual de la subclasificación de las lenguas chibchenses y de la reconstrucción fonológica y gramatical del protochibchense». Estudios de Lingüística Chibcha (27). p. 117-135.  
 I. pečų (pajų) kalba ()
 II. Branduolinės čibčų kalbos
 IIA. Votinės kalbos
 ramų ()
 malekų chaikų (gvatusų) ()
 votų† ()
 korobisių† ()
 huetarų† ()
 IIB. Sąsmaukos kalbos
 B1. Vakarų sąsmaukos (Talamankos)
 bribrių ()
 borukų (bronkų) ()
 kabekarų ()
 teribių ()
 B2. doraskių ir čangenų† ()
 B3. Rytų sąsmaukos
 Gvaimių kalbos
 gvaimių (ngeberių, čirikių) ()
 buglerių (bokotų, buglių) ()
 Kunų kalbos: San Blaso ir pasienio kunų kalbos (, )
 IIC. Magdalenos kalbos
 C1. Pietų Magdalenos (tikrųjų čibčų)
 muiskų (čibčų)† ()
 uvų (tunebų): dalinama į Baro Negro, vakarų, Angosturo ir vidurio tunebų tarmes ()
 barių (motilonų) ()
 C2. Šiaurės Magdalenos
 Aruakų kalbos: aruakų, kogujų, vivų (malajų, sankų), kankuamų† ()
 Čimilų kalba ()

Kofanų kalba, anksčiau priskirta čibčų kalboms, dabar dažniau laikoma izoliuota, o čibčų kilmės žodynas laikomas skoliniu.

 Čibčų tautos 
Čibčų šeimos kalbomis kalbančios (ar istoriškai kalbėjusios) tautos bendrąja prasme vadinamos čibčais. Jos paplitusios Kolumbijoje, Panamoje, Kosta Rikoje, Nikaragvoje, Hondūre. Siaurąja prasme čibčais vadinama tik viena iš tautų - muiskai.

Verčiasi lydimine, vietomis ariamąja ir terasine žemdirbyste (augina kukurūzus, pupeles, šakniagumbius, persikines palmes), taip pat žvejyba, medžiokle, rankiojimu, vidurio ir pietų Kolumbijoje laiko jūrų kiaulytes. Išvystę amatus, prekybą.

Čibčų tautos išvysčiusios religinę-mitologinę sistemą, turi kunigijos luomą, visuomeninį susisluoksniavimą.

Pagrindinės čibčų tautos: pečai, ramai, malekai, uetarai, talamankai (kabekarai, bribriai, terabai), borukai, doraskiai, gvaimiai, bugleriai, kunai, taironai (aruakai, kogujai, vivai, kankuamai), čimilai, bariai, tunebai, muiskai, nutabiai.

 Nuorodos 
 Ethnologue klasifikacija