Vanda Zaborskaitė

Vanda Zaborskaitė (1922 m. gruodžio 24 d. Vaškuose, Biržų-Pasvalio apskrityje – 2010 m. gruodžio 27 d. Vilniuje; palaidota Antakalnio kapinėse) – Lietuvos literatūrologė, kritikė, eseistė, profesorė.Vanda Zaborskaitė. Panevėžio kraštas virtualiai (nuoroda tikrinta 2024-05-28).

 Biografija 
1924 m. V. Zaborskaitė su tėvais persikėlė į Panevėžį. 1941 m. baigė Panevėžio mergaičių gimnaziją. 1946 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus universitete. 1947–1950 m. mokėsi Lietuvos mokslų akademijos aspirantūroje.

1943–1945 m. mokytojavo Panevėžio mergaičių gimnazijoje, 1945–1947 m. – Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinėje mokykloje. 1950–1961 m. dėstė Vilniaus universitete. Apkaltinta marksistinei ideologijai neatitinkančiomis pažiūromis ir 1961 m. iš universiteto pašalinta. 1962–1971 m. dirbo Istorijos institute. 1971–1994 m. – Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytoja. Atkūrus nepriklausomybę įsitraukė į švietimo reformos darbą, 1992–1994 m. vadovavo Kultūros ir švietimo ministerijos Ugdymo turinio departamentui.

Habilituota humanitarinių mokslų daktarė (1969), profesorė (1973), Lietuvos mokslų akademijos narė korespondentė (1990).

 Kūryba 
V. Zaborskaitė – daugelio kritikos straipsnių, recenzijų, monografijų autorė. Pagrindinė mokslinių interesų kryptis – lietuvių literatūra ir teatro istorija. Išleido poezijos interpretacijų knygą „Eilėraščio menas“ (1965), mokslo populiarinamąją knygą „Šimtas literatūros mįslių“ (1966). Sudarė verstinę estetikos ir literatūros teorijos antologiją „Poetika ir literatūros estetika“ (2 d., 1978–1989). Parengė mokomųjų knygų ir vadovėlių bendrojo lavinimo bei aukštosioms mokykloms – „Trumpa lietuvių literatūros istorija” (2000), „Literatūros mokslo įvadas“ (1982). Vienas reikšmingiausių veikalų – monografija „Maironis“ (1968, 1987).

Išleistos V. Zaborskaitės atsiminimų, publicistikos knygos: „Tarp istorijos ir dabarties: literatūra, atsiminimai, publicistika“ (2002), „Autobiografijos bandymas“ (2012), „Tekančio laiko ženklai: publicistika, literatūra, amžininkai“ (2017).

Išvertė G. E. Lesingo „Laokoonas“ (1968), T. Hejerdalo „Aku-Aku: Velykų salos paslaptis“ (1963), keleto kitų autorių kūrinių. Paliko vertingų atsiminimų apie Panevėžį.

Lietuvos rašytojų sąjungos narė (nuo 1988).

 Įvertinimas 
 1994 m. Didžiojo Lietuvos Kunigaikščio Gedimino 4-ojo laipsnio ordinas
 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis
 2002 m. LR Švietimo ir mokslo ministerijos premija
 2003 m. Vytauto Didžiojo ordino Komandoro didysis kryžius
 2007 m. Šv. Kristoforo statulėlė
 2008 m. LR Švietimo ir mokslo ministerijos Garbės ženklas

 Atminimo įamžinimas 
Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešojoje bibliotekoje saugomas V. Zaborskaitės ir jos tėvų rankraštinių dokumentų fondas. Vilniuje, Literatų gatvės sienoje, Lietuvos literatams skirtoje galerijoje yra jai skirtas M. Grikštaitės meno kūrinys (nr. 188). Pasvalio rajono savivaldybės viešosios bibliotekos Vaškų filialas pavadintas Vandos Zaborskaitės vardu. Jame įrengta literatūrologei skirta nuolatinė ekspozicija. 2013 m. Vaškuose prie namo, kuriame V. Zaborskaitė gyveno, atidengta memorialinė lenta.

 Šaltiniai 

 Nuorodos 
 Prisimename šviesiai ir viltingai: literatūrologei, pedagogei, eseistei, profesorei Vandai Zaborskaitei – 100
 Virtuali paroda „Vanda Zaborskaitė: Išbandyti, iki kur galima eiti...“

Kategorija:Lietuvos literatūrologai
Kategorija:Lietuvos kritikai
Kategorija:Lietuvos eseistai