Naujoji Lietuva (Vilnius)

„Naujoji Lietuva“ – nacių okupuotos Lietuvos dienraštis, ėjęs nuo 1941 m. birželio 29 d. iki 1944 m. liepos mėnesio Antrojo pasaulinio karo metais Vilniuje.

„Naująją Lietuvą“ pradėjo leisti Vilniaus miesto ir srities piliečių komitetas, tuo metu pavaldus vokiečių karo komendatūrai ir saugumo policijai. Leidinys skelbė oficialius vokiečių okupacinės valdžios įsakymus, taip pat antisemitinius, antisovietinius ir antilenkiškus tekstus.  

 Istorija 

Nuo 1941 m. birželio 29 d. leido Vilniaus miesto ir srities piliečių komitetas. Komiteto pirmininkas Stasys Žakevičius pavedė laikraščio leidimą Rapolui Mackoniui. 1941 m. vasarą kelis kartus keitėsi „Naujosios Lietuvos“ redaktoriai. Pirmuoju oficialiu vyriausiuoju redaktoriumi 1941 m. rugpjūtį paskirtas Juozas Žukauskas, tačiau faktiškai leidinį redagavo 1941 m. Stepas Povilavičius. 1942 m. liepos 20 d. J. Žukauskas pasitraukė iš vyriausiojo redaktoriaus pareigų. Nors J. Žukauskas rekomendavo į vyriausiojo redaktoriaus poziciją Joną Tiškų, juo buvo paskirtas R. Mackonis.  

Pirmoji leidinio redakcija ir administracija buvo įsikūrusi adresu B. Radvilaitės g. 7–9. Vėliau persikėlė į Radvilaitės g. 1. Spausdintas „Spindulio“ spaustuvėje Vilniuje (Matulevičaus g. 4).

Pradžioje laikraščio redaktoriams suteikta dalinė nepriklausomybė. Tikėtasi, kad skaitytojams leidinys atrodys išties lietuviškas. Sekmadienio numeris buvo papildomas literatūrai skirtu priedu. Vokiečių cenzoriai toleravo leidinio lituanistines publikacijas, tačiau ši medžiaga turėjo atitikti Vokietijos reicho ideologinius reikalavimus. Reikalauta akcentuoti straipsnius tuometinės vokiečių kultūros ir mokslo temomis. Be oficialių vedamųjų ir okupacinės valdžios pranešimų, leidinyje skelbti vokiečių spaudos vertimai ir Vokietijos naujienų agentūrų straipsniai.  

 Antisemitizmas 

„Naujoji Lietuva“ lenkė Kauno dienraštį „Į laisvę“ dar didesniu priešiškumu žydams. Lietuvių aktyvistų Vilnius srities vadovybė pirmajame „Naujosios Lietuvos“ numeryje paskelbė atsišaukimą, kad žydai „parazitiškai įsiskverbę į mūsų tautą, visada nešė jai nelaimę.“

1941 m. liepos 4 d. „Naujosios Lietuvos“ vedamasis „Lietuva be žydų“, pasirašytas inicialais P. Z., tvirtino, "Komunizmui – galas. Žydijai – galas. Naujoji Lietuva, įsijungusi į Adolfo Hitlerio Naująją Europą, privalo būti švari nuo žydų, nuo žydiškojo komunistinio dumblo, kuriuo dar tiek yra priterštas Lietuvos kraštas. Išnaikinti žydiją, o kartu su ja ir komunizmą, yra pirmasis Naujosios Lietuvos uždavinys. " 

Savo dienoraštyje, pradedant 1941 m. rugsėju, Rapolas Mackonis vis daugiau rašo apie stiprėjančią cenzūrą. Cenzoriai braukė žodžius „Lietuva“, „lietuviai“, juos pakeičiant „Ostland“ arba „mes“. Kartais vietoj aštuonių puslapių teksto „Naujosios Lietuvos“ redakcijai tekdavo išleisti tik šešis. Vienu metu dienraštyje atsirado vokiški puslapiai, kuriuos redaguodavo patys „Propaganda štafel“ pareigūnai, kol nepradėjo leisti vokišką laikraštį „Wilnaer Zeitung“.

1941 m. rugsėjo pabaigoje „Propaganda štafel“ zonderfiureris Kofermanas pranešė „Naujosios Lietuvos“ redakcijai, kad jų laikraštį leis vokiečiai. Kas mėnesį turėjo atiduoti tris ketvirtadalius uždirbto pelno. 1941 m. lapkričio pradžioje, „Propaganda štafel“ perėmus leidimą, cenzūra tapo dar griežtesnė. 1942 m. cenzoriai ne tik braukė, bet ir patys taisė tekstus.

„Naujoji Lietuva“ finansiškai savarankiška išliko iki 1942 m. pabaigos. Pelną dalijosi „Spaudos žodžio“ bendrovės akcininkai, tačiau didžioji dalis buvo atiduodama įvairioms studentų bendrijoms, daugiausia ateitininkams.

 Šaltiniai 

 Bibliografija 




Kategorija:Lietuvos dienraščiai
Kategorija:Vilniaus spauda
Kategorija:Voldemarininkai
Kategorija:Nacių okupuotos Lietuvos spauda