Radviliškio geležinkelio stotis

Radviliškio geležinkelio stotis – geležinkelio stotis centrinėje Radviliškio miesto dalyje, viena didžiausių Lietuvoje. Stotis priskirta aukščiausiajai klasei, tai stambiausias geležinkelio mazgas Lietuvoje, kurį sudaro pirmasis atvykimo kelynas (9 keliai), antrasis kaupiamas kelynas (28 keliai), trečiasis atvykimo-išvykimo kelynas (7 keliai), vagonų skirstymo kalnelis (aukščių skirtumas 302 cm), stočiai priklauso vieni svarbiausių ir didžiausių bendrovės „Lietuvos geležinkeliai“ objektų – Radviliškio riedmenų depas. Stoja keleiviniai traukiniai Vilnius–Ryga–Talinas, Vilnius–Klaipėda, Kaunas–Šiauliai, Radviliškis–Klaipėda ir Panevėžys–Mažeikiai.

Geležinkelis tapo neatsiejama Radviliškio miesto įvaizdžio dalimi. Stotis ir jos statiniai per beveik pusantro šimto metų išlaikė susiklosčiusį autentišką išplanavimą, funkcijas, įvairių laikotarpių techniką bei įrangą. 2005 m. stoties kompleksas įrašytas į LR kultūros vertybių registrą. Keleivių rūmai išlikę autentiški, menkai pakitę nuo pirmojo pastatymo. Stoties pastato interjere 1988 m. nutapyta freska (autorius – vietos menininkas A. Vaicekauskas), kuri 2008 m. nufilmuota amerikiečių režisieriaus Brado Andersono vaidybiniame filme „Transsibiro ekspresas“.

 Istorija 

Radviliškio geležinkelio mazgas yra vienas stambiausių ir seniausių Lietuvoje. Geležinkelio stotis Radviliškyje pradėjo veikti 1871 m. rugsėjo 4 d. (statinio autorius nežinomas), kai buvo nutiestas Kaišiadorių–Liepojos geležinkelis. Šiaulių-Radviliškio ruožo statybos vadovas buvo inžinierius V. Kriukovskis.Radviliškio lokomotyvų depui – 150 metų. 2020-08-21, Radviliskionaujienos.lt (tikrinta 2024-11-06). Tai buvo II klasės geležinkelio stotis, kuriai priklausė mūrinis keleivių pastatas su trimis laukiamosiomis salėmis pirmos, antros ir trečios klasės keleiviams, butais stoties viršininkui ir keliems žemesniems eismo tarnautojams, ūkinis pastatas. Keleivių rūmus tuomet šildė 20 krosnių, visam pastatų kompleksui priklausė keliasdešimt statinių. Vien tik geležinkeliečiams gyventi stotyje pastatyta 18 įvairaus ploto mūrinių ir medinių pastatų. Tada pastatytos remonto dirbtuvės, daugėjo geležinkelio darbininkų, kitų gyventojų, sodybų. Dar iki atidarant stotį, 1870 m. pastatytas Radviliškio lokomotyvų depas.

1871 m. rugsėjo 11 d. prasidėjo reguliarus traukinių eismas. 1873 m. nutiestas Radviliškio–Daugpilio geležinkelis. 1876 m. birželio 1 d. abu geležinkeliai sujungti ir sukurtas bendras Liepojos–Romnų geležinkelis. Pastatytos didžiulės remonto dirbtuvės, gyveno daug geležinkelio darbuotojų ir tarnautojų, tarp kurių buvo daug rusų ir lenkų.

Stotis dirbo 3 kryptimis – link Liepojos, Kaišiadorių ir Daugpilio, kasdien šiomis kryptimis vykdavo bent po 2 traukinius. Geležinkelis stotyje išlaikė dviklasę mokyklą. 1909 m. pro stotį pervežta 78 tūkst. tonų krovinių, 1910 m. parduota 19,7 tūkst. keleivinių bilietų. Tuo metu stotyje veikė įvairių traukinių depas ir dirbtuvės.

1919 m. liepos 6 d. į Radviliškį iš Kaišiadorių atvyko pirmasis nepriklausomos Lietuvos traukinys – šiam įvykiui atminti prie stoties rūmų pakabinta atminimo lenta.Atminimo lenta ant Radviliškio stoties pastato. 2024-09-07. 1919 m. rugsėjo 1 d. įkurta Radviliškio stoties komendantūra, kurios komendantu dirbo Mečys Nurkus; 1920 m. komendantūra perkelta į Šiaulius. Jai priklausė Tauragės–Milvydžių, Amalių–Kėdainių, Šilėnų–Pasvalio geležinkeliai. 1921 m. įkurta geležinkeliečių mokslo platinimo draugija „Viltis“. 1923 m. atliktas stoties kapitalinis remontas.Lietuvos geležinkelių statybos darbai. „Lietuva“, 1924-01-23, psl. 1–2.

XX a. tarpukariu Radviliškis tapo nemažu geležinkelio mazgu, daugelis gyventojų dirbo garvežių depe, stotyje. Geležinkelininkų iniciatyva atidaryta progimnazija, įsteigta geležinkelininkų mokslo platinimo draugija „Viltis“. 1933 m. pagal tipinį projektą pastatytas plytų mūro vandentiekio bokštas. Tai vienas iš nedaugelio išlikusių tarpukario laikotarpio statybos vandentiekio bokštų Lietuvoje. Tarpukariu iš Radviliškio važiavo 36 keleiviniai, 107 prekiniai ir 15 manevrinių garvežių, per 4000 vagonų. 1944 m. atsitraukdama vokiečių kariuomenė užminavo stotį, depą, vandens bokštą, kitus statinius ir patį geležinkelį. Mašinistas Romualdas Petkevičius, rizikuodamas gyvybe, išsuko sprogdiklius, nukirpo laidus ir taip išgelbėjo didžiulę stoties infrastruktūrą.

Užėjus sovietams per Radviliškio stotį buvo ištremta apie 3000 miesto ir apylinkių gyventojų.Restauruotas vagonas primins tremties baisumus. 2012-06-13, Lrt.lt (tikrinta 2025-02-15).

Sovietmečiu Radviliškio stotis tapo Pabaltijo geležinkelio mazgu, per kurį riedėjo traukiniai į Adlerį, Lvovą, Simferopolį, kitus tolimus TSRS miestus. Iškilo naujų pastatų, ypač daug radviliškiečių ir atvykusių rusų tautybės žmonių darbavosi geležinkelio padaliniuose.Radviliškio istorijos puslapius pasklaidžius. Radviliskis.lt (tikrinta 2023-08-02).

Lietuvai atgavus nepriklausomybę, stoties svarba sumažėjo – jei 1989 m. per parą pro stotį buvo išsiunčiami vidutiniškai 4176 vagonai, tai 2000 m. – tik 1864 vagonai. 1994 m. atidengta atminimo lenta tremtiniams, 2004 m. – garvežio paminklas, 2012 m. – trėmimų vagonas, 2019 m. – vagonas-restoranas. 2005 m. stotis įrašyta į Lietuvos kultūros vertybių registrą.

 Stoties ruožas 

Stotyje yra išskiriami objektai (nuo pietryčių link šiaurės vakarų):
 P-1 kelynas , naudojamas atvykstantiems į Radviliškį kroviniams priimti;
 P-2 kelynas , kur vykdomi visi krovininių sąstatų formavimo ir išformavimo darbai, naudojamas vienas iš aukščiausių vagonų formavimo kalnelių Lietuvoje (antrasis toks yra Vaidotų GS komplekse), kelyne sustoja priemiestiniai keleiviniai traukiniai Šiauliai–Rokiškis, stotele daugiausiai naudojasi kelyno darbuotojai;
 keleivinė geležinkelio stotis , kurioje sustoja keleiviniai traukiniai;
 P-3 kelynas , kuriame tikrinami ir iš kurio išleidžiami išvykstantieji prekiniai traukiniai, toliau atsišakoja keliai į Pakruojį ir Tilžę. Kelyne iki XX a. pabaigos stodavo keleiviniai traukiniai.

 Kultūros paveldas 

 Vertingi geležinkelio stoties pastato (1870 m.) elementai ir dalys – tūrinė erdvinė kompozicija, stogo forma ir konstrukcija, dangos medžiagos tipas, stogo elementai, aukštų išplanavimas, konstrukcijos ir fasadų architektūrinis sprendimas. Vertė – istorinė, techninė, architektūrinė ir kraštovaizdinė.
 Radviliškio lokomotyvų depas (1870 m., du priestatai nuo 1960 ir 1965 m.). Pirmasis Radviliškio lokomotyvų depo pastatas – mūrinis, raudonų plytų, jo pamatai akmeniniai, stogas sutvirtintas medžio sijomis. Per 20 metų Radviliškio garvežių parkas išsiplėtė – jį jau sudarė 10 keleivinių ir per 40 prekinių garvežių. Radviliškio garvežių depas tapo didžiausiu visame tuometiniame Liepojos geležinkelyje, iki 1913 m. jis jau turėjo 67 garvežius. Ilgainiui tapo vienu didžiausių Lietuvoje.
 Kompleksui priklauso ir plytų mūro vandens bokštas, pastatytas pagal tipinį projektą 1933 m. Bokštas grakščių formų, funkcionalistinės architektūros stiliaus (inžinierius – V. Pukas). Pasakojama, kad jis suręstas ant medinių pamatų – ąžuolinių. Tai vienas iš nedaugelio išlikusių XX a. tarpukario statybos vandentiekio bokštų Lietuvoje. Vandentiekio bokštas – apskrito plano, dviejų aukštų. Antrojo aukšto dalis praplatinta. Į jį veda metalinių konstrukcijų su medinėmis pakopomis laiptai, antrojo aukšto praplatintoje patalpoje įmontuotas metalinis vandens rezervuaras, aplinkui – apėjimas.
 Ūkinis pastatas (XX a. pradžia) arba vandens užvirinimo patalpa. XX a. pradžioje geležinkelio mazguose buvo statomi pastatėliai, kuriuose virintas ir laikytas vanduo keleiviams. Tokį galima pamatyti ir Radviliškio geležinkelio stotyje. Tai – vienas iš nedaugelio išlikusių tos paskirties statinių Lietuvos geležinkeliuose. Kultūros vertybių registre nurodoma, kad vertingi šio pastatėlio interjeras, konstrukcijos (pamatai, perdangos, mūro sienos), fasadų architektūrinis sprendimas, jų kompozicija, tūrinės detalės ir skritulio formos langų angos. Statinys renovuotas 2003–2004 metais ir kartu su visu statinių kompleksu puošia ne tik geležinkelio stotį, bet ir visą Radviliškio miestą.

 Paminklai 

Prie stoties yra keletas paminklinių traukinių ir vagonų:
 Garvežys TE-4567, prie stoties pastatytas 2004 m. Tai trofėjinis 1944 m. Berlyne pagamintas garvežys, įrašytas į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registrą kaip turintis istorinę, techninę ir technologinę vertę, vienintelis toks Lietuvoje.Radviliškio simbolis garvežys. Inforadviliskis.lt (tikrinta 2025-02-15). Idėjos autorius – tautodailininkas Eugenijus Arbušauskas, sumanymą parėmė savivaldybė.Radviliškio simbolis garvežys. Pamatyklietuvoje.lt (tikrinta 2025-05-25).
 Tremtinių vagonas, atidengtas 2012 m. birželio 14 d. autentiškas trėmimų vagonas.Trėmimų traukinio vagonas. Pamatyklietuvoje.lt (tikrinta 2025-02-15). Sovietų kariškių pratyboms naudotą vagoną 2003 m. buvo ruoštasi atiduoti į metalo laužą, tačiau nutarta jį atnaujinti ir eksponuoti, vagoną nemokamai restauravo Radviliškio depo darbininkai.Radviliškio geležinkelininkų restauruotas vagonas primins per tremtį patirtas kančias. 2012-06-22, Lrytas.lt (tikrinta 2025-02-15).
 Keleivinis vagonas-restoranas, pagamintas 1987 m., šalia stoties pastatytas 2019 m. ir pritaikytas kultūros reikmėms.Naujas traukos objektas Radviliškyje – vagonas-restoranas. 2019-12-19, 15min.lt (tikrinta 2025-02-15).

Ant stoties rūmų kabo paminklinė lenta 1941 ir 1944–1952 m. iš čia ištremtų Radviliškio miesto ir apylinkių gyventojų atminimui, atidengta 1994 m. LPKTS Radviliškio skyriaus rūpesčiu.Radviliškio rajono paminklai. Genocid.lt (tikrinta 2025-03-12).

 Galerija 

 Literatūra 
 Nudundėjo metai traukiniais…: Radviliškio lokomotyvų depas, 1870–2005: kraštotyros darbas: istorinė apybraiža. – Radviliškis: Litera, 2005. – 125 p. ISBN 9955-410-44-2


 Šaltiniai 

Gelež
Kategorija:Radviliškio rajono savivaldybės geležinkelio stotys
Kategorija:Lietuvos kultūros vertybės: geležinkelio stotys