Determinatyvas

Determinatyvas (determinative), dar vadinamas semagrama arba taksograma – rašto ženklo rūšis, naudojama ideografinėse rašto sistemose. Jo pagrindinis bruožas yra tas, kad jis nėra tariamas, t. y., neturi fonetinės vertės, bet tik išreiškia idėją.

Determinatyvus naudojo tokios rašto sistemos kaip egiptiečių raštas, dantiraščiai, iš dalies kinų raštas, majų raštas.

Jis naudojamas kaip pagalbinis ženklas, siekiant patikslinti greta esančių rašto ženklų prasmę, jeigu ji yra neaiški. Tai ankstyvosiose rašto sistemose buvo gana dažnas atvejis dėl ženklų polisemijos (daugiareikšmiškumo) ir žodžių homofonijos. Pvz.,  gali reikšti ir žuvies rūšį, ir virvę. Tokiu atveju determinatyvas galėtų padėti priskirti šį žodį reikiamai kategorijai.

 Dantiraštis 
Įvairiose dantiraščio variacijose (ypač šumerų, akadų, hetitų dantiraščiuose) determinatyvai buvo plačiai naudojami. Jie buvo ypač reikalingi dėl labai komplikuotos rašto sistemos, kuri leido tą patį ženklą ar ženklų grupę skaityti ir suprasti daugybe būdų.

Dantiraščio determinatyvai savo forma dažniausiai sutapdavo su ideogramomis, tik nebuvo tariami. Pvz., ideograma 30px (KUR 'šalis') buvo naudojama kaip determinatyvas prieš vietovės pavadinimą, ideograma 30px (GIŠ 'medis') – determinatyvas prieš medžio pavadinimą ar medinį daiktą, o ideograma 30px (AN, DINGIR 'dievas') – determinatyvas prieš dievo pavadinimą. Determinatyvai dažniausiai buvo rašomi prieš pažymimąjį žodį, bet kartais ir po jo (pvz., determinatyvas KI 'žemė').

Transkribuojant dantiraštį determinatyvai žymimi dažniausiai šumerišku pavadinimu ir rašomi didžiosiomis raidėmis juos pakėlus. Svarbiausi dantiraščio determinatyvai buvo šie:
 1 arba m – prieš vyrų vardus;
 f arba SAL – prieš moterų vardus;
 GIŠ – prieš medžių rūšis ir medinius daiktus;
 KUR – prieš šalių pavadinimus;
 URU – miestų pavadinimams;
 LÚ – prieš profesijas;
 LÚ.MEŠ – tautoms;
 DINGIR ar D – prieš dievų pavadinimus;
 É – prieš šventyklų ir pastatų pavadinimus;
 MUL – žvaigždžių ir žvaigždynų pavadinimams.

 Egiptiečių raštas 
Egiptiečių rašte determinatyviškai naudojamų hieroglifų buvo apie 100. Jie buvo ypač dažnai naudojami ir rašomi žodžio pabaigoje, prieš gramatines galūnes. Atrodo, kad jie kartu turėjo ir žodžių atskyrimo funkciją. Skirtingai nei dantiraščio atveju, determinatyvai transkribuojant paprastai neparodomi. Dažniausiai naudojami determinatyvai yra šieLoy, Jim. 1997. Determinative Signs In Egyptian :
     Reikšminės sąsajos
     A1žmonės, vyrų vardai
     B1moterys, moterų vardai
     A17vaikai, jaunystė 
     A19senatvė
     A28aukštas
     A13priešas, belaisvis
     A40dievai
     A41valdovai
     I13deivės


     Reikšminės sąsajos
     D4rega
     F21klausa
     D20uoslė, kvapai
     D38auka, dovanojimas
     E1naminiai gyvūnai
     F27gyvūnai
     G38paukščiai
     A2mąstymas, kalba,jausmai, valgis
     A55gulėjimas, mirtis,laidotuvės


     Reikšminės sąsajos
     K1žuvys
     N5šviesa, saulė
     N2tamsa
     N14laikas, žvaigždės
     P5vėjas, oras
     N34metalai
     D3plaukai, gedulas
     D54judėjimas,parodo veiksmažodį
     G36mažumas, menkumas,prastumas


     Reikšminės sąsajos
     N33Asmėlis
     N35Bvanduo, skysčiai
     N23žemė
     O1pastatai
     U7žemdirbystė
     N31keliai, kelionės
     M1medžiai
     I14ropliai, vabzdžiai
     M2augalai


     Reikšminės sąsajos
     Y1abstrakčios idėjos
     S28drabužiai
     W22indai
     N25svetimi vietovardžiai
     O49Egipto vietovardžiai
     Q7ugnis, karštis,maisto gaminimas
     O31durys, darinėjimas
     P1laivyba
     V1virvės, raišiojimas


Be to, egiptiečių rašte buvo keletas kitų determinatyviškai naudojamų ženklų. Tarp jų buvo specialus apibraukimas aplink faraono vardą – kartušas. Vienas vertikalus brūkšnelis žymėjo, kad ženklas yra naudojamas logografiškai, du vertikalūs brūkšneliai žymėjo dviskaitą, o trys vertikalūs brūkšneliai ar taškai – daugiskaitą.

 Kiti ideografiniai rašmenys 
Kitose ideografinėse rašto sistemose determinatyvų, kaip atskirų rašto ženklų, nebuvo. Tačiau jų funkciją realizuodavo kitais būdais.

Kinų rašte buvo naudojamos morfemos, t. y., ženklo elementai, kurie neparodydavo tarimo, bet tik kategoriją, kuriai ženklas turėtų būti priskiriamas. Šių morfemų (raktų) pagrindu yra sudaromi kinų rašto ženklų žodynai.

Majų rašte prie ideogramos buvo prirašomas garsinis skiemuo („fonetinis papildas“), kuris parodydavo žodžio pirmą ar paskutinį garsą. Pvz., prie vieno glifo prirašius garsinį ženklą k(i), nurodoma, kad jis turi būti tariamas chak ir reiškia dievybės vardą (dievą Čaką). Prie to paties glifo prirašius garsinį ženklą m(a), hieroglifas tariamas kalom ir reiškia karališką titulą.

 Nuorodos 

Kategorija:Rašto ženklai