Barbarizmas

Barbarizmas, arba barbarybė (, 'negraikiškas posakis'), svetimybė – bendrinės kalbos normoms prieštaraujantis žodis, žodžio forma ar sintaksinė konstrukcija, atkartota iš kitos kalbos. Susijęs su žodžiu barbaras, taip buvo vadinami graikų kalba labai prastai ar ir visiškai nekalbantys svetimšaliai. Grožinėje literatūroje barbarizmai kartais pavartojami kaip meninė priemonė.

Šiuo vardu poklasikiniais laikais graikai vadino svetimus papročius, negraikišką kalbos vartoseną ir apskritai netaisyklingus posakius ir kalbos klaidas. Nuo gramatiko Donato laikų (IV a.) kova su įsigalinčiomis svetimybėmis prasideda ir lotynų kalboje. Viduramžiais mokyklose mokyta vengti barbarizmų.

Pagal kilmę barbarizmai vadinami anglicizmais (anglybėmis), galicizmais (prancūzybėmis), germanizmais (vokietybėmis), rusicizmais (rusybėmis), polonizmais (lenkybėmis) amerikanizmais ir kt.

Šiuolaikinėje kalbotyroje sąvoka barbarizmas neturi techninės reikšmės ir kalbininkų praktiškai nevartojama.

Lietuvių kalboje barbarizmai skirstomi į žodyno (nereikalingi skoliniai), sintaksės (pažodžiui iš kitų kalbų versti posakiai), morfologinius (svetimi priešdėliai, priesagos), semantinius (savas žodis vartojamas svetima reikšme), netaisyklingus vertinius, arba vertalus, fonetinius ir fonologinius (svetimos tarties) bei kitus, pavyzdžiui.:
 lietuvių kalbos tarčiai nebūdingas atskirų garsų ištarimas, pvz., šašl-ы-kas (su slavų kalbų ы), stud-э-ntas, doc-э-ntas (э panašus į rusų kalbos э), Vi-l'-ma, A-l'-ma, A-l'-dona, Va -l'-das, fi-l'-mas ir kt. (su minkštąja l'; taisyklingos tarties atveju, priebalsiai minkštėja tik prieš e (ę, ė, ei), i (į, y, ie) ir minkštumo ženklą i, pvz., k’el’ias, Al’g'irdas, kal’n'e (kur?), bet kalnas (kas?))
 žodžių daryboje naudojamos svetimos priesagos ir priešdėliai, pvz., gied-orius, gied-orka, kaimyn-ka, greit-uškė, univer-ka, Jadz-ka, vištin-yčia, vyšn-iavas, mork-avas, džiaz-ovas, amerik-anskas, da-mesti, ne-da-sakyti
 nereikalingi skoliniai: apart, displėjus, emailas, lyšnas, menedžeris, paduška, supermarketas, zoviesas
 semantinės svetimybės (ne sava reikšme vartojami žodžiai): pastovėti už save vietoj pakovoti dėl savęs, apsiginti; įterpiamasis žodis reiškia vietoj vadinasi; mes randamės kambaryje vietoj mes esame kambaryje; gimtoji mokykla vietoj savoji mokykla; aš skaitau, kad vietoj aš manau, kad; gražiai žiūrisi vietoj gražiai atrodo ir t. t.
 vertalai: (to, ko) pasėkoje, pasekmėje, rezultate vietoj dėl to, todėl; visumoje, pagrinde vietoj apskritai, daugiausia; principe vietoj iš principo, iš esmės; eilė vietoj daug, daugybė; viso 50 eurų, žmonių ir t. t. vietoj iš viso 50 eurų, žmonių; įtakoti vietoj daryti įtaką; kažkas tai, kažkoks tai, kas tai, koks tai, kažkur tai, kaip tai ir t. t. vietoj kažkas, kažkoks, kas, koks, kažkur, kaip (netaisyklinga tai vartoti su įvardžiais ir prieveiksmiais kaip priedą; vartotina, pvz., tai buvo geri laikai; man tai patinka) ir kita.

 Šaltiniai 

 Nuorodos 
 Valstybinės lietuvių kalbos komisijos tinklalapis  – klausimai, konsultacijos
 Gimtosios kalbos pagrindai: Kalbos klaidos
 LRT kalbos patarimai 
 Semantizmai 

Kategorija:Leksikologija
Kategorija:Meninės priemonės
Kategorija:Skoliniai