Gobinis rudasis lokys

Gobinis rudasis lokys (Ursus arctos gobiensis) – rudojo lokio (Ursus arctos) porūšis, gyvenantis Gobio dykumoje (Mongolija).

Porūšis unikalus tuo, kad šio porūšio individai gyvena dykumoje. Gobiniai lokiai kartais laikomi tibetinio rudojo lokio reliktine populiacija.Galbreath G.H., Groves C.P>, Waits L.P. (2007) Genetic resolution of composition and phylogenetic placement of the Isabelline Bear . Ursus 18(1):129–131

1992 m. teriologai V. Sokolovas ir V. Orlovas aprašė gobinius lokius kaip atskirą rūšį Ursus gobiensisSokolov V., Orlov V. (1992) A new species of bear – Ursus gobiensis sp.n. – mazaaly or Gobi bear. Page 133 in Berlin Symposium on Mongolian Biological
Resources, 24 March 1992. East German Academy of Sciences, Berlin, Germany. (rusų kalba).
Amerikiečių biologas Dž. Šaleris (G. B. Schaller) mano, kad gobiniai lokiai labai skiriasi nuo kitų rudųjų lokių, todėl yra atskira lokių rūšis.Grasslands, Shrublands, Deserts. In: Endangered Species Handbook

 Biologija 
Pagal negausius stebėjimus, gobinis lokys yra smulkesnis už kitus ruduosius lokius. Kūnas apie 1,5 m ilgio, sveria 90-120 kg.
Jo kailis gelsvarudis ar raudonrudis. Kojos ilgesnės negu kitų lokių. Greitai bėgioja, vikriai lipa į kalnų šlaitus. Labai atsargus, todėl sunkiai aptinkamas.

Gobio lokiai visaėdžiai, bet dažnai minta šaknimis (ypač mėgsta rabarbarų, kurie dažni šiuose kalnuose, šaknis), išrausia skruzdėlynus. Dažniausiai maisto ieško oazėse, kur augalijos įvairovė didžiausia.
Lokės atsiveda vieną lokiuką.

 Paplitimas 
Porūšis įtrauktas į Mongolijos Raudonąją knygą kaip labai retas. Gali būti, kad tai nykstantis porūšis, nes jo gausumas labai mažas, todėl jis lengvai pažeidžiamas. Dž. Šaleris paskaičiavo, kad populiaciją sudaro tik apie 30 individų. Gobinių lokių išsaugojimui ketinama Gobio rezervate sukurti visiškos ramybės zonas, kur bus draudžiama įvažiuoti automobiliams.

Gobiniai lokiai gyvena Cagaan-Bogd-Uulo kalnų masyve (tai labiausiai į rytus nutolusi Tian Šanio kalnų atšaka). Arealo ilgis 50-60 km, o plotas – ne didesnis kaip 10-15 tūkstančių km².

 Stebėjimai 
Pirmieji gamtininkai, matę gyvą gobinį lokį, (1943 m. rugpjūtis) buvo geografas E. Murzajevas (Э.М. Мурзаев) ir botanikas A. Junatovas (А.А. Юнатов).
1966 m. kariškiai buvo sugavę lokiuką, kuris kurį laiką gyveno pasienio užkardoje, paskui buvo perduotas į cirką, kur žuvo nuo ligos. Jo iškamša yra Ulan Batoro Istorijos ir gamtos muziejuje.
Viena pirmųjų gobinio lokio nuotraukų buvo paskelbta tik 1998 m.

Filme „Mountains of the Snow Leopard“ rodoma lokė su lokiuku, kasantys rabarbarų šaknis.

 Nuorodos 

 Гобийский медведь
 Монголия. Путеводитель
 The Gobi Bear Expedition
 McCarthy T.M., Waits L.P., Mijiddorj B. (2009) Status of the Gobi bear in Mongolia as determined by noninvasive genetic methods . Ursus 20(1):30–38
 Balint P.J., Steinberg J.A. (2003) Conservation Case Study of the Gobi Bear.  In D. Badarch, R. A. Zilinskas, and P. J. Balint, editors. Mongolia Today: Science, Culture, Environment, and Development. London, UK: RoutledgeCurzon, pp. 238–257.

 Videofilmas „Mountains of the Snow Leopard“ (60 min.). Survival Anglia. 1994.

Kategorija:Meškos

fi:Gobinkarhu