Britų Indija

Britų Indija () – Britanijos kolonijinei imperijai pavaldi feodalinė valstybė Pietų Azijoje. Apėmė dabartinę Indiją, Pakistaną, Bangladešą, Mianmarą, egzistavo nuo 1858 m. iki 1947 m. Koloniją sudarė tiek tiesioginės valdos, tiek vasalinės kunigaikštystės. Turėjo dalinę autonomiją ir buvo vienintelė kolonija, kuri priklausė Tautų Lygai (vėliau JTO), savarankiškai dalyvavo Olimpinėse žaidynėse.

Anksčiau buvo Britų Rytų Indijos kompanijos valda, tačiau po Sipajų sukilimo 1857–1858 m. kompanija panaikinta ir sudaryta kolonija, valdoma Anglijos monarcho per generalgubernatorių. Nors vietiniai indų monarchai turėjo dalinę savivaldą, tačiau Anglijos monarchas buvo vyriausias kolonijos valdovas (nuo 1876 m. karalienė Viktorija buvo tituluojama Indijos imperatore). 1935 m. Indijai suteikta autonomija. 1942 m. Mahatma Gandis pradėjo pilietinio nepaklusnumo kampaniją, dėl kurios britai buvo priversti Indijai suteikti visišką nepriklausomybę. 1947 m. kolonija subyrėjo į Indijos sąjungą (iš jos susidarė Indija), Pakistano dominiją (iš jos susidarė Pakistanas ir Bangladešas) bei Britų Birmą (iš jos susidarė Mianmaras).