Kuoknesės kunigaikštystė

Kuoknesės kunigaikštystė (, , ) – XII a. pabaigos – XIII a. pradžios kunigaikštystė (žemė) Latgaloje, Latvija.

Buvo į šiaurę nuo Dauguvos upės, dab. Ogrės ir Aizkrauklės savivaldybėse.

 Istorija 
Kuoknesės kunigaikštystė susidarė Polocko kunigaikščio vasalams su savo kariauna įsikūrus latgalių žemėje ir sutarus su jų diduomene. Kuoknesės kunigaikštystės ryšiai su Polocko kunigaikštyste nebuvo tvirti, nors glaudesni už Jersikos ryšius. Žinomas vienintelis Kuoknesės kunigaikštystės kunigaikštis Vetsekas (stačiatikių krikšto vardas Viačeslavas, , Henriko Latvio kronikoje – Vjačko, Vlačko), valdęs 1205–1208 m.

Įtempti Kuoknesės kunigaikštystės santykiai su lietuvių žemių konfederacija vertė Vetseką ieškoti Livonijos pagalbos. 1205 m. jis pripažino Rygos vyskupą Albertą savo siuzerenu. 1208 m. kilo Vetseko ir Alberto vasalo Lielvardės riterio Danieliaus konfliktas. Vetsekas, nepatenkintas Albertu, kad šis nesutramdė riterio, 1208 m. sudegino Kuoknesės pilį ir pabėgo į Naugardą. Kuoknesės kunigaikštystę užvaldė Livonijos vokiečiai ir įrengė čia atsparos bazę prieš Jersiką ir lietuvius.

 Šaltiniai 

Kategorija:Latgalių žemės