Protorenesansas

Protorenesansas – italų kultūros istorijos laikotarpis (XIII a. vidurys – XIV a. pradžia) prieš renesansą; šio laikotarpio italų architektūros bei dailės stilius. Italijos meno periodizacijoje protorenesanso laikotarpis apima dučento pabaigą ir trečentą.

Protorenesanso menas susiklostė veikiamas vis stiprėjančio antifeodalinio judėjimo, spartaus miestų, prekybos ir amatų augimo, turėjo sąsajų su romaniniu, gotikos ir Bizantijos menu. Protorenesanso architektūrai ir dailei būdingas romantinis jausminis tikrovės traktavimas, pasaulietinės tendencijos, antikos meno motyvai. Protorenesanso architektūroje susiformavo vadinamasis inkrustacinis stilius. Pastatų sienos neretai būdavo skaidomos į stačiakampio, apskritimo ar rombo formos plokštumas, pabrėžiančias statinio tektoniką, naudojami antikinių orderių elementai, pastatai dažnai būdavo puošiami spalvoto marmuro ornamentais. Protorenesanso skulptūrai būdingas žmogaus kūno formų tikroviškumas ir išraiškingumas, tapybai – monumentalumas, dekoratyvumas, psichologinis įtikinamumas.
Menininkai
Žymiausi šio laikotarpio kūrėjai: skulptoriai N. ir Dž. Pizanai, tapytojai Džotas, Pjetras Kavalinis ir Dučas, skulptorius ir architektas Arnolfas di Kambijus. Tapyboje reikšmingiausios buvo Florencijos ir Sienos dailės mokyklos.

 Arnolfo di Cambio
 Nicola Pisano 
 Giovanni Pisano 
 Andrea Pisano 
 Cimabue 
 Giotto di Bondone 
 Andrea Orcagna  
 Altichiero 
 Spinello Aretino
 Paolo Veneziano
 Guido da Siena Taddeo Gaddi 
 Agnolo Gaddi 
 Duccio di Buoninsegna 
 Simone Martini 
 Lippo Memmi
 Pietro Lorenzetti 
 Ambrogio Lorenzetti 
 Pietro Cavallini 
 Bernardo Daddi
 Tino di Camaino
Protorenesansas paskatino ankstyvojo renesanso susiformavimą. Ir XV a. pirmoje pusėje kūrė menininkai, kurių estetika dar buvo tampriai susijusi su protorenesanso − Lorenzo Monaco, Gentile da Fabriano, Pisanello.

 Šaltiniai 

Kategorija:Europos meno srovės
Kategorija:Meno srovės