Nagurskiai

Nagurskiai () – XVI a. – XIX a. lenkų kilmės Žemaitijos bajorų, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės politinių ir visuomenės veikėjų giminė.

 Giminė 
XVII a. Nagurskiai susigiminiavo su žemaičių bajorais Križinovais, Mantaučiais, Masiais, Mažrimais, Gorskiais, Gotautais, Kurais. XVIII a. pradžioje Nagurskiai ėmė sparčiai kilti.

Giminės pradininkas – Žemaitijos bajoro Jokūbo sūnus Martynas, pirmą kartą paminėtas 1594 m. Vedęs žemaitę bajoraitę Barborą Laucevičiūtę, įsikūrė Džiuginėnų dvare prie Telšių. Turėjo 4 vaikus:
 Kristupą Nagurskį
 Mikalojų Nagurskį - 1659 m. Žemaitijos seimelyje, kaip pirmininkaujantis, patvirtino landą – pagal ją tvarkytas visas kunigaikštystės gyvenimas. 1683 m. dar buvo gyvas
 Joną (sūnūs 1718 m. susitarė dėl Džiuginėnų dvaro pasidalijimo)
 Jurgis Nagurskis (m. po 1749 m.) - jo palikuoniai tapo Dirvėnų (su Paežeriais) Nagurskių giminės šakos pradininkais. XVIII a. pabaigoje – XIX a. pradžioje iš Dirvėnų šakos žinomi trys broliai
 Pranciškus Nagurskis (m. 1803 m.) - Livonijos rotmistras, nuo 1769 m. Žemaitijos pilies teismo paseniūnis ir nuo 1770 m. teisėjas
 Juozapas Nagurskis - Beržėnų apskrities vėliavininkas
 nežinomas
 Liucijus Nagurskis (m. 1902 m.) - po jo mirties Dirvėnų dvaro Paežerių palivarkas atiteko Zigmantui Nagurskiui (1862–1938 m.). Šis prie Nelindos ežero 1920 m. baigė statydinti Paežerių dvaro rūmus.
 Dominykas Nagurskis - Ryškėnų (prie Telšių) seniūnas 
 Pranciškus Vladislovas Nagurskis (m. 1751 m. pab. ar 1752 m. pr.) palaidotas Tytuvėnų bažnyčioje) nuo 1703 m. buvo Pavenčių seniūnas, nuo 1711 m. – Mažųjų Dirvėnų netoli Kurtuvėnų tijūnas ir Žemaitijos pilies teisėjas, nuo 1715 m. – Žemaitijos teismo paseniūnis, nuo 1719 m. – Žemaitijos pakamaris. 1717 m. įsigijo Kurtuvėnus ir pavertė juos svarbiausia giminės rezidencija. Jis buvo labai pamaldus, aukojo Kėdainių, Dotnuvos, Kražių bažnyčioms ir vienuolynams. Su žmona, Mazovijos pastalininko dukterimi Joana Šukštaite, turėjo 8 vaikus, iš kurių pasižymėjo Laurynas ir Jokūbas Ignotas. 1753 m. broliai pasidalijo tėvo palikimą.
 Laurynas Nagurskis (m. 1761 m. bevaikis) buvo Mažųjų Dirvėnų tijūnas, Žemės teismo surogatorius ir Žemaitijos pilies teisėjas, Gintenių (Didžiųjų Dirvėnų valsčius) seniūnas, valdė Jasnagurką ir Žaiginius (Raseinių apskritis). Vedė Didžiųjų Dirvėnų tijūno A. J. Bilevičiaus dukterį Uršulę ir susigiminiavo su žemaičių bajorais Bilevičiais thumb|right|Jokūbo Ignoto Nagurskio kapas Kurtuvėnų Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčios rūsyje
 Jokūbas Ignotas Nagurskis (g. apie 1734 – m. po 1796 m., palaidotas Kurtuvėnuose) priklausė stambiesiems dvarininkams: paveldėjo Kurtuvėnų dvarą, po Lauryno mirties įsigijo visas Nagurskių valdas, 1752 m. gavo Pavenčių seniūniją. 1775 m. liustracijos duomenimis, jis valdė 810 dūmų Kartenoje, Kurtuvėnuose, Dirvėnuose, Pažižmėje (Didžiųjų Dirvėnų valsčius), Pavenčiuose (dab. Kuršėnų miesto dalis), Ginteniuose, Laukuvoje, Šaukote (Ariogalos valsčius), taip pat Ašmenos apskrities Ukropiškėse. 1772 m. nusipirko architekto M. Knakfuso rekonstruotus 2 aukštų Bžostovskių (Abramavičių) rūmus Vilniuje. Fundavo Žaiginio vienuolyno ir bažnyčios, Jokūbavo ir Kurtuvėnų bažnyčių statybą. Šv. Stanislovo ordino, nuo 1792 m. – Baltojo Erelio ordino kavalierius. Su Upytės apskrities seniūno dukterimi Mariana Puzinaite turėjo sūnus Joną ir Kajetoną, kurie 1776–1782 m. mokėsi Vilniaus universitete.
 Jonas Nagurskis (m. 1796 m. spalio 25 d.) – 1782 m., 1783 m. 1790 m., 1791 m. LDK pasiuntinys Abiejų Tautų Respublikos seimuose. Nuo 1791 m. kavalerijos rotmistras
 Kajetonas Nagurskis (m. 1802 m. balandžio mėn. Vienoje) 1782 m. Vilniuje išleido jo paties iš prancūzų kalbos verstą L. du Fresney „Geografijos vadovėlį“, papildė jį medžiaga iš Lenkijos ir Lietuvos istorijos. Atstovavo Žemaitijai Ketverių metų seime (1788–1792 m.). 1787–1792 m. Šiaulių apskrities vėliavininkas. Per 1794 m. sukilimą priklausė LDK vyriausybei – Lietuvos aukščiausiajai tautinei tarybai. Rusijai sukilimą numalšinus pasitraukė į Veneciją. Kaip aktyvus lenkų emigracijos Prancūzijoje dalyvis buvo už konstitucinės monarchijos atkūrimą Abiejų Tautų Respublikoje. 1797 m. grįžo į Lietuvą. 1800 m. testamentu paleido savo dvarų valstiečius iš baudžiavos. Kajetonas buvo paskutinis Kurtuvėnų valdų vyriškos linijos palikuonis. Kurtuvėnų ir kitus dvarus paveldėjo jo sesuo Joana Žukauskienė
 Joana Nagurskytė Žukauskienė paveldėjo brolio turtus
 Mikalojus Nagurskis (m. po 1728 m.) - Šilėnų (Kuršėnų apylinkės) - Šilėnų šakos pradininkas
 Mauricijus Nagurskis - 1760 m. minimas kaip Lauryno pusbrolis šio testamente ir paveldėjęs Titvydiškę netoli Šaukėnų
 Stanislovas Nagurskis - paveldėjo Šilėnus prie Kuršėnų
 Juozapas Nagurskis (m. 1791 m.) - 1770–1785 m. buvo Žemaitijos (nuo 1779 m. – Šiaulių) žemės teismo teisėjas, Žarėnų valsčiaus pulkininkas, nuo 1778 m. – Šiaulių apskrities iždininkas
 Stanislovą 
 Martyną
 Samuelį Nagurskį
 Kazimieras Nagurskis (m. apie 1681 m.) palaidotas Telšių bernardinų bažnyčioje, be Džiuginėnų, valdė Berkinėnus (Telšių valsčius)
 Oną Nagurskytę
Šiame straipsnyje nurodytas neteisingas Nagurskių herbas. Ištikrųjų Žemaitijos Nagurskiai naudojo Pobug ir Rudnica herbų sudėtinę, originalią atmainą. Jį galima pamatyti ant Nagurskių namo sienos Vilniuje.

 Literatūra 
 Iš Kurtuvėnų dvarininkų Nagurskių tarnų gyvenimo (XVIII a.).// Kurtuva. Šiauliai, 1999, nr. 5, p. 85-105. ISSN 1392–2955
 Rita Regina Trimonienė. Nagurskių giminės istorija. Kurtuva. Kurtuvėnų regioninio parko metraštis 2002–2005 m. Nr.8: Nagurskiai. Garsios giminės istorija ir palikimas / leidinį sudarė Salvijus Kulevičius. Kaunas: Lututė, 2006, p. 6-12. ISSN 1392–2955.

 Šaltiniai 

Kategorija:Nagurskiai