Gintarų piliakalnis

Gintarų piliakalnis, kitaip Gintarų dvarvietė, vadinama Vyšnių kalnu (nacionalinio reikšmingumo lygmens valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas - ,  senas registro kodas - A445P, senas kultūros paminklo sąrašo Nr. AR1006) – piliakalnis–dvarvietė rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Gintaruose (Kartenos seniūnija), Minijos kairiajame krante. 

Pasiekiamas iš magistralinio kelio  Kartenoje pasukus į šiaurę, į Naujųjų Gintarų gatvę. Už 620 m kryžkelėje sukama į kairėje esančią bevardę gatvę, kuria už 385 m patenkama į Gintarų kaimo Pušyno gatvę. Ja važiuojama 590 m iki dešinėje kelio pusėje esančios stovėjimo aikštelės.

 Piliakalnio kompleksas 
miniatiūra|250x250px|3D modelis|kairėje
Archeologinį kompleksą sudaro piliakalnis–dvarvietė, priešpilis ir papėdės gyvenvietė.
Piliakalnis įrengtas Minijos kairiojo kranto aukštumos kyšulio pietinėje dalyje. Šlaitai gana nuolaidūs, lėkšti, iki 20 m aukščio. Aikštelė trikampė, pailga šiaurės - pietų kryptimi, 60 m ilgio, iki 50 m pločio. Jos šiauriniame pakraštyje yra puslankio pavidalo, 50 m ilgio, 0,5 aukščio, 19 m pločio pylimas, už kurio pastebimos užslinkusio griovio žymės.

Į šiaurę nuo pylimo yra apie 30 m pločio priešpilis. Jį nuo aukštumos saugojo kitas puslankio pavidalo pylimas, kuris ariant paskleistas, sunkiai pastebimas. 

Vakarinėje papėdėje yra senovės gyvenvietė.

Piliakalnis su priešpiliu ir papėdės gyvenviete labai apardyti arimų, aikštelėje XVI-XVII a. stovėjusio dvaro, dirvonuoja. Aikštelės šiaurės vakariniame pakraštyje ties vidiniu pylimu įrengta Minijos slėnio apžvalgos aikštelė, apjuosta riedulių. Jos viduryje pastatytas piliakalnio–dvarvietės anotacinis ženklas (aut. Arvydas Klovas, pastatė Salantų regioninio parko direkcija, 2001 m.). Papėdės gyvenvietėje įrengta automobilių stovėjimo aikštelė su informaciniu stendu.

Į vakarus nuo papėdės gyvenvietės plyti kapinynas.

Teritorijos plotas – 6,9737 ha.

 Istorija 
Piliakalnis įrengtas I tūkstantmečio pradžioje. Šiaurėje nuo aukštumos pusės jį su priešpiliu saugojo 2 gynybiniai pylimai ir grioviai, o iš kitų pusių - upių santakos slėnis

Vidinis pylimas supiltas iš akmenų ir žemės. Išilgai pylimo stovėjusi iki 2 m pločio medinė gynybinė užtvara, kurios apačią išorinėje pusėje rėmė 1,5-2 m, o vidinėje pusėje – per 1 m storio sienelė, sukrauta iš stambių lauko akmenų. Aikštelės pusėje pylimas buvęs išgrįstas 1,5-2 m pločio akmenų grindiniu. Išorinėje pylimo papėdėje buvo iškastas apsauginis griovys.

Išorinio pylimo pagrindas buvo sukrautas iš lauko akmenų, virš kurių supiltas žemių sampilas. 

Manoma, kad piliakalnis dėl lėkštų šlaitų vikinginiu laikotarpiu tapo nesunkiai įveikiamas, todėl I tūkstantmečio antroje pusėje bendruomenė jį apleido ir persikėlė gyventi į priešingą, šiaurinį aukštumos galą, kur gynybai patogesnėje vietoje įsirengė kitą piliakalnį. 

XVI a. ant senojo piliakalnio buvo pastatyta pirmoji Kartenos dvaro sodyba. Ją statant vidinis pylimas paskleistas, ant jo pastatyti rūmai. Dalis pylimo akmenų panaudota kiemo grindiniams. Dvarą supo ant bevardžio upelio įrengti 3 tvenkiniai, o ties santaka su Minija stovėjo vandens malūnas. Pasakojama, kad šiaurės vakarinėje Vyšnių kalno papėdėje, Minijos slėnio terasos kalvelėje stovėjo kalvinų bažnyčia, kuri minima 1611 m.

Manoma, kad ant piliakalnio stovėjęs Kartenos dvaras buvo sunaikintas 1655-1656 m. švedų puolimo metu. Naujoji sodyba pastatyta kitoje vietoje, arčiau Kartenos miestelio. 

1988 m. Gintarų dvarvietė (piliakalnis) įrašyta į istorijos ir kultūros paminklų sąrašą kaip vietinės reikšmės archeologijos paminklas (AV2086),Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1993. – D. 1. – P. 82 1997 m. registruota nekilnojamųjų kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A445),Valstybės žinios – 1998 m. vasario 7 d. – P. 11 1998 m. paskelbta kultūros paminklu (A445P),Valstybės žinios – 1998 m. gegužės 27 d. – P. 55 2005 m. pripažinta valstybės saugoma.Valstybės žinios – 2005 m. gegužės 7 d. – Nr. 58-2034

 Padavimai 
 Ant Vyšnių kalno senovėje stovėjęs Senosios Kartenos dvaras, kurį sunaikinę žuvėdai, t. y. švedai. Švedams užpuolus dvarą, gražuolė pono duktė pasislėpė brangenybių rūsyje, kuriame ją užgriuvo ir gyva palaidojo degantys rūmai. Ją išvaduoti galima tik kartą kas 300 metų. Priartėjus pirmajam terminui, ji prisisapnavusi vienam ligotam žmogui ir mainais už sveikatos sugrąžinimą paprašė ją išvaduoti, tačiau šiam nepavyko pakelti visų išbandymų ir ištesėti žodžio. 
 Senosios Kartenos dvaro ponas labai mėgo vyšnias ir prie rūmų pasodino didžiulį vyšnių sodą. Švedams dvarą sudeginus, sodas išliko ir kiekvieną pavasarį baltais žiedais pasipuošusios vyšnios dar ilgai primindavo karteniškiams čia stovėjusius didingus rūmus. Dėl to kalva ir buvusi pavadinta Vyšnių kalnu.
 Ant kalno stovėjusi bažnyčia, bet ji sudegusi ar žemėn nugrimzdusi, kai švedai Lietuvą užpuolė.
 Seniau ant kalno akmens mūro rūsiai ir duobės buvę, kurie vėliau buvo užversti.
 Ant Vyšnių kalno 1812 m. sušalo iš Rusijos besitraukianti Napoleono kariuomenė.
 Seniau žmonės vengdavo vakarais ar naktį pro Vyšnių kalną eiti ar važiuoti, kadangi jame praeivius baidydavo, vaidendavosi šmėklos.

 Tyrimai 
Piliakalnį–dvarvietę kaip kultūros paveldo objektą 1959 m. išaiškino Juozas Mickevičius. Kretingos rajono Kartenos, Kūlupėnų ir Šventosios apylinkių archeologijos paminklų pasai. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 4. – B. 15. – L. 85-95.

1967 m. žvalgė, o 1977 m. ir 1987 m. tyrinėjo Ignas Jablonskis.Ignas Jablonskis. Gintarų senkapio I–IV sektorių žvalgomieji kasinėjimai, 1977 m. – Kretingos muziejaus fondai. –  P 5457, l. 24-26>br/>Ignas Jablonskis. Kartenos ir apylinkės kultūros paminklų tyrinėjimai, 1987 m. – Kretingos muziejaus fondai. – P 6132, l. 7-15Ignas Jablonskis. Kartenos apylinkės paminklų tyrinėjimai. – Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1986 ir 1987 metais. – Vilnius, 1988. – P. 185 Jis padarė abiejų pylimų pjūvius ir ištyrė dalį aikštelės, iš viso 60 m². Rasta iš stambių, iki 50 cm skersmens, akmenų sudėta pylimo konstrukcija su 2 m pločio tarpu, degėsių, ant pylimo ir aikštelėje vėliau stovėjusio dvaro pastatų liekanų. Dvarvietės kultūriniame sluoksnyje, kurio storis siekė 30-40 cm, aptikta XVI-XVII a. giliųjų ir ornamentuotų plokščiųjų koklių, puodų šukių, oksiduotų stiklo skelčių, plytgalių ir kt. 

1992 m. žvalgė ir teritorijos bei apsaugos zonų ribas nustatė Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas).Vilnius Morkūnas. 1992 m. Kretingos rajono žvalgomosios archeologinės ekspedicijos ataskaita. – Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 28, ap. 1. – B. 14

2007 m. Julius Kanarskas piliakalnio vakarinėje papėdėje ištyrė 98 m² plotą, kuriame aptiko 47-75 cm storio kultūrinį sluoksnį. Jį sudaro 2 chronologiškai skirtingi horizontai, kuriuos skiria 10-12 cm storio sąnašinis, vėjo supustytas smėlio sluoksnis. Viršutinis kultūrinio sluoksnio horizontas smarkiai apnaikintas ariant, išlikusi apatinė 20-32 cm storio dalis. Jame aptikta sudegusio antžeminio statinio fragmentas, stiklo šukių, degto molio plytų nuolaužų, žiestos buitinės keramikos ir puodyninių koklių šukių. Apatinis kultūrinio sluoksnio horizontas vidutiniškai 18 cm, o vietomis – 25-26 cm storio. Jame aptikta akmeninio gludintuvo-galąstuvo fragmentas, akmens dirbinio ruošinys ir lipdytos keramikos šukių.Julius Kanarskas. Gintarų dvarvietės (A445P) teritorijos, Kretingos r., 2007 metų archeologijos tyrimų ataskaita. – Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 39, ap. 1. – B. 2518Julius Kanarskas. Gintarų piliakalnio-dvarvietės papėdės gyvenvietė. – Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2007 metais. – Vilnius, 2008. – P. 74-76

Piliakalnis ir papėdės gyvenvietės apatinis sluoksnis datuojami I tūkstantmečiu, o dvarvietė ir papėdės gyvenvietės viršutinis sluoksnis priskiriami XVI a. - XVII a. vidurio Senosios Kartenos dvaro gyvenvietei. 

 Galerija 

 Šaltiniai 

 Ignas Jablonskis. Senosios Kartenos mįslė. – Švyturys – 1977 m. gruodžio 6 d.
 Ignas Jablonskis. Čia – Kartenos praeitis. – Švyturys – 1987 m. rugpjūčio 25 d.
 Julius Kanarskas. Nauji objektai paminklų sąrašuose. – Švyturys – 1988 m. balandžio 19 d.
 Julius Kanarskas. Kartena – žvilgsnis į 735 metų istoriją. – Švyturys – 1988 m. rugsėjo 20 d.
 Gintautas Zabiela. Piliakalnių likimas Lietuvos valstybės susidarymo išvakarėse. – Lituanistica. – 1991. – Nr. 4. – P. 22-42
 Gintautas Zabiela. Lietuvos medinės pilys. – Vilnius, 1995. – P. 228-229, eil. Nr. 19
 Lietuvos piliakalniai. Atlasas. Sudarė Zenonas Baubonis, Gintautas Zabiela. – Vilnius, 2005. – T. 1. – P. 444–445
 Julius Kanarskas. Kartenos apylinkių proistorė. – Lietuvos lokaliniai tyrimai. – ISSN 1822-4857. – T. 1 (2) (2002/05). – P. 194-220, 238-239
 Julius Kanarskas. Archeologijos paminklai. – Kartena. Lietuvos valsčiai. – Vilnius, 2012. – P. 600-605
 Julius Kanarskas. Kartenos apylinkių proistorė. – Kartena. Lietuvos valsčiai. – Vilnius, 2012. – P. 93-98, 111-114
 Julius Kanarskas. Padavimais turtingas Vyšnių kalnas. – Švyturys – 2017 m. birželio 3 d.

 Nuorodos 

 Lietuvos piliakalniai
 Gintarų piliakalnis - Salantų regioninis parkas 
 Kretingos krašto enciklopedija - Dvarvietė 
 Lietuvos lokaliniai tyrimai - 2002-2005 m. Archeologija
 Padavimais turtingas Vyšnių kalnas 
 Padavimais turtingas Vyšnių kalnas - Švyturio laikraštis 
 Gintarų – Senosios Kartenos Vyšnių kalnas - Kretingos muziejus 
 Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai

Kategorija:Gintarai (Kretinga)
Kategorija:Piliakalniai Kretingos rajone
Kategorija:Salantų regioninio parko paveldas