Altoniškių piliakalnis

Altoniškių piliakalnis su gyvenviete (arba Altonos kalnas; registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A349K, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR343) – piliakalnis Kauno rajono savivaldybės teritorijoje, prie Altoniškių kaimo, Zapyškio seniūnija. Pasiekiamas plentu , yra kairėje nuo kelio, vakaruose, prieš pat Ovos upelį pasukus į kairę vakarų kryptimi, į Nemuno aukštutinę terasą vedančiu lauko keliuku, yra dešinėje, paėjus 50 m atgal, keliukui pakilus į aukštumą.
 Piliakalnis 
miniatiūra|250x250px|3D modelis|kairėjeminiatiūra|thumb|left|250px|Rodyklė į piliakalnįPiliakalnis įrengtas Nemuno kairiojo kranto aukštutinės terasos kyšulyje tarp Nemuno slėnio ir Ovos upelio. Aikštelė ovali, pailga šiaurės-vakarų–pietryčių kryptimi, 27x18 m dydžio. Jos pietryčių krašte supiltas 1,5 m aukščio, 26 m pločio pylimas, už kurio iškastas 16 m pločio, 1 m gylio griovys. Šiauriniame šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 34 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi, 30 m pločio terasa, žemėjanti į šiaurę per 3 m.

Piliakalnis apardytas arimų, pylimas - apkasų, vakarinė aikštelės pusė nuplauta, pietrytiniu šlaitu praeina įsirėžęs lauko kelias. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Kultūrinio sluoksnio nepastebėta. Lietuvos TSR archeologijos atlasas, Vilnius, Mintis, 1975 m. t.2 p. 27 (11) Aikštelė dirvonuoja, šlaitai apaugę mišriu mišku.

Pietrytinėje pašlaitėje yra 3 ha ploto papėdės gyvenvietė.

 Legendos 

Apie piliakalnį sklando įvairių pasakojimų ir padavimų:; žr. priedas Nr. 7Juozas Obelienius. Altoniškių piliakalnis. ibiblioteka.lt, „Naujos tėviškės žinios“. 2006-05-06, p. 6
 Pasakojama, kad senovėje ant kalno buvo kūrenama amžinoji ugnis ir deginamos aukos jaunikių globėjai deive Altonai. Kalno viršūnėje augąs ąžuolas, po kuriuo rinkdavęsi apylinkių jaunikiai prašyti dievaitę savo nuotakos.
  Taip pat pasakojama, kad senovėje piliakalnyje buvęs palaidotas garsus vienos giminės vadas, kurio vardas liko nežinomas.
 Dar pasakojama, kad tūlas Sinkevičius vieną rudens naktį eidamas su broliu pro piliakalnį, pamatęs baltą nosinaitę. Norėjęs ją paimti, bet nosinaitė pavirtusi balta kate ir pašokusi į orą spruko į šalį. Abu nesėkmingai bandė sugauti katę, taip nuklydo nuo tako.
 Kitas padavimas sako, kad rudens vakarą būrys vietos jaunimo ėjęs į Riogliškių šokius. Jie pamatė prie piliakalnio didžiulį baltą arklį, kuris sužvengęs žmogaus balsu, net kalnas sudrebėjęs, mirtinai išgąsdinęs vaikinus, pakilęs į orą ir dingęs už piliakalnio.
 Yra dar padavimas, kad netoli Zapyškio ugnį kūrenę nevedę vyrai, neva irgi dievams. Bet greičiausiai tai buvo tik sargybinių laužas, kurį padegdavo pavojui atsiradus. Vienas iš Zapyškio kūrėjų pamilo Altoniškių vaidilutę. Veną kartą pamiršęs apie savo eilę kūrenti ugnį, nuėjo pas mylimąją. Zapyškio ugnis nežiūrima užgeso. Tuomet žmonės, kad dievai nerūstautų, pagavo nusidėjusį kūrėją ir gyvą sudeginę ant užgesusio aukuro, tuo būdu vėl sukurdami šventąją ugnį.

 Šaltiniai 

 A. Makarevičius. Vilkijos apylinkės archeologiniai paminklai // Lietuva. 1925 m. liepos 13 d. Nr. 153(1949), p. 2–3 (Nr. 53).
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPC A. F.1. Ap.1. B.11. P.321-323.
 Šakių apsk. Iš kur kilęs Altonės (lenkiškai Aldonos) vardas? // Lietuvos aidas, 1930 birželio 25 d. Nr.141.
 P. Kežinaitis. Kauno apylinkės. V., 1958. P.96-97.
 P. Žemkauskas. Altoniškių piliakalnis // Komunizmo vėliava, 1972 gruodžio 26 d.
 P. Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. V., 1997. P.40-41.

 Nuorodos 
 Lietuvos piliakalnių atlasas 
 Lietuvos piliakalniai
 Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai

Kategorija:Piliakalniai Kauno rajone