Lenkai (Centrinė Amerika)

Leñkai – Mezoamerikos indėnų tauta gyvenanti dabartiniame San Salvadore ir Hondūre.Newson, Linda (1992). El costo de la conquista. Editorial Guaymuras. ISBN 9789992615577.

Seniau lenkai kalbėjo šiuo metu išnykusiomis lenkų kalbomis, kurios sudarė nedidelę izoliuotą kalbų šeimą. Dėl kultūrinių ryšių aptinkama gausiai skolinių iš majų ir nauatlių kalbų. Kai kurie kalbininkai laiko ją čibčų kalba, kuri vėliau buvo stipriai paveikta majų kalbos.Adolfo Constenla Umaña. 1998. "Acerca de la relación genealógica de las lenguas lencas y las lenguas misumalpa", First Archeological Congress of Nicaragua. Revista de Filología y Lingüística de la Universidad de Costa Rica 28 (1), 2002.

Šiuo metu vartoja ispanų kalbą. 2018 m. Hondūre buvo priskaičiuojama 360 611, o Salvadore – 360 611 gyventojų, kurie identifikuoja save kaip lenkus. Hondūre tai yra didžiausia indėnų tauta, sudaranti apie 60 proc. indėnų populiacijos.Lencas in Honduras. Minorityrights.org. Salvadore lenkai sudaro 15 proc. indėnų populiacijos ir yra trečioji didžiausia indėnų grupė.Lencas in El Salvador. Minorityrights.org. 

 Teritorija 

Lenkų tradicinė teritorija užėmė vakarinį Hondūrą ir rytinį Salvadorą. Ji driekėsi per aukštumas, kurios buvo tinkamesnės gyvenimui nei žemumos rytuose. Į šiaurės rytus, rytus ir pietryčius nuo lenkų gyveno džiunglių žemumų gentys tolupanai, pečai, matagalpai, sumai. Ramiojo vandenyno pajūryje lenkų pietiniai kaimynai buvo čorotegai, o šiauriniai - šinkai, vėliau pipiliai. 

Šiaurės vakaruose jų teritorija siekėsi su majais. Čia buvo jų miestas Kopanas. Nėra iki galo sutariama, ar lenkai buvo apgyvendinę derlingą Sulos slėnį šiaurėje.

Hondūre lenkų krašto geografiją formuoja kalnai ir trijų Ulua upės intakų baseinai: Higitas, Otoras ir Humuja (Komajagvos slėnis). Salvadoro lenkų krašte pagrindinė upė buvo Lempa. 

2018 m. Hondūre buvo priskaičiuojamos 612 lenkų bendruomenių, kurios pasklidusios La Paso, Lempiros, Okotepekės ir Intibukos departamentuose. Dažniausiai tai yra atokios vietovė kalnuose. 

 Ikikolumbinė istorija 
Šiuo metu labiausiai paplitusi lenkų kilmės hipotezė teiga, kad jie atsiskyrė iš protočibčų, kuomet dalis šių iš rytinių džiunglių atsikėlė į derlingesnes aukštumas ir ėmė gyventi sėslų gyvenimą. Ikiklasikiniu laikotarpiu (2500 m. pr. m. e. – II a.) formavosi šios grupės pagrindai. Vadinamieji protolenkai sukūrė dideles gyvenvietes ir jau turėjo bendrų sociokultūrinių bruožų. 

Ankstyviausiu laikotarpiu lenkai patyrė olmekų, vėliau majų kultūrinę įtaką. Archeologiniai duomenys rodo I tūkst. pr. m. e. pradžioje iškilusius ankstyvuosius lenkų centrus, tokius kaip Los Naranchosas prie Jochoa ežero ir Jarumela Komajagvos slėnyje. Šiek tiek vėliau šiame slėnyje įsikūrė Tenampua. Juose aptinkami Mezoamerikos (ypač majų) kultūroms būdingi bruožai: piramidės, žaidimo kamuolių aikštelės, skulptūros, keramika ir kt. Lenkų stiliaus radiniai Nikaragvoje rodo buvus plačius prekybiniu ryšius.Zambrana F., Jorge E. (2019). «Arqueología en la región Chontal-Matagalpa: Investigaciones de Nueva Segovia, en el año 2011». Revista Temas Nicaragüenses (130). ISSN 2164-4268.

Vėlyvesniuoju laikotarpiu lenkai išplėtė savo teritorijas iki pajūrio pietuose (Salvadore), kurios iki tol buvo gyvenamos šinkų. Čia suklestėjo jų miestas Kelepa (Quelepa), susiformavo Nachočano valstybė. Kitos tuometinės lenkų konfederacijos (Hondūro teritorijoje) buvo Serkinai (Cerquin), Karesai (Cares), Sulako-Maniani (Sulaco-Maniani).

Vėlyvuoju poklasikiniu laikotarpiu didžiuosius miestus (ir karalystes ar konfederacijas) valdė valdovas (lempa), kuris buvo karinis vadas ir turėjo aukščiausią valdžią savo teritorijoje. Jam padėjo vyresniųjų taryba. Jei valdovas žūdavo mūšyje arba nuspręsdavo atsisakyti sosto, būdavo renkamas naujas lyderis. Karai vyko tarp atskirų konfederacijų ir su išorės priešais (majais, pipiliais). Kuomet tarp konfederacijų baigdavosi karas, vykdavo guanasko ceremonija.Griffin, Wendy. «Most guancascos celebrated in western, central Honduras». Honduras This Week. Marrder.com.

Svarbiausia visuomenės lątelė buvo kaimų bendruomenės, panašios kaip nahua kalpuliai (calpulli). Žemdirbiai daugiausia vertėsi kukurūzų, batatų, kakavos ir kitų žemės ūkio kultūrų auginimu, keramikos gamyba.Enciclopedia Historica De Honduras. Graficentro Editores. 1992.

 Legendos 
Lenkai pasakoja legendas apie valstybės įkūrimą ir istoriją, jos pradžią nukeldami į X a. pr. m. e. Pasak legendų, princesė Comizahual II („Skraidantysis Jaguaras“) apie IX a. pr. m. e. suvienijo lenkų gentis į vientisą politinį darinį ir įkūrė Managuara dinastiją, kurios centras buvo netoli dabartinio La Uniono miesto, prie Fonsekos įlankos. Šios valstybės istoriškumas nėra įrodytas. Senoji lenkų tauta vadinama „jaguaro tauta“.

Naujas valstybės laikotarpis prasidėjo jau poklasikiniu laikotarpiu, t. y., X m. e. a. Jis susijęs su Majų klasikinio laikotarpio pabaiga. Spėjama, kad žlugus Kopanui, jo gyventojų dalis atsikėlė į lenkų žemes, atsinešdami savo kultūrą. Legendose jie vadinami „erelio tauta“ ir įkūrė naują kilmingąją giminę Kakagvatikė Sesoli. Ji, drauge su senąja Managuara gimine ir naujai atsiradusia Usulutan gimine, ėmė valdyti šalį. XIV a. pradžioje dvi valdančios giminės susivienijo tarpusavyje.

 Pokolumbinė istorija 
Skaičiuojama, kad ispanų užkariavimo metu (apie 1520 m.) lenkų buvo 300 000James Stuart Olson (1991). The Indians of Central and South America: An Ethnohistorical Dictionary. Westport: Greenwood Publishing Group, pp. 209-210. ISBN 0-313-26387-6.. Lenkų konfederacijoms vadovavo keturi svarbiausi vadai: Mota (aplink Grasias a Diosą), Entepika (serkinų konfederacija), Lempira (karesų konfederacija) ir Benito (Sulako-Maniani). Nachočaną valdė valdovė Antu Silan Ulap.

1535 m. konkistadoras Luis de Moscoso įsiveržė į Nachočano karalystę iš Ramiojo vandenyno pakrantės. Vietos valdovė aktyviai pasipriešino invazijai. Vėliau lenkų paipriešinimui vadovavo Lempira, kuris laikomas didvyriu Hondūre. Šiam išvykus derėtis su ispanais, jis buvo nušautas, lenkų kraštas nukariautas ir ilgainiui padalintas tarp Salvadoro ir Hondūro valstybių.

Nepaisant to, kad kolonizacijos laikotarpiu išnyko lenkų kalba ir jie perėmė katalikybę, dalis lenkų palikuonių išaugojo tapatybę. 1993 m. lenkų lyderė ir aktyvistė Berta Cáceres buvo viena iš Hondūro čiabuvių organizacijų įkūrėjų. 2015 m. ji laimėjo Goldmano aplinkosaugos premiją, o 2016 m. kovo mėn. buvo nužudyta. Ji buvo pagerbta tiek savo šalyje, tiek užsienyje už ilgalaikį ir nenuilstamą aplinkosauginį aktyvizmą bei kovą už Hondūro čiabuvių tautų teises. 

Lenkai dažniausiai yra žemdirbiai, neretai augina kavą. Audžia tekstiles, žiedžia keramiką, - šiais amatais dažniausiai užsiima moterys. Tai leidžia stiprinti kultūrinę tapatybę. TRadicinė visuomenės struktūros išlieka stiprios. Šiuo metu Salvadore vyksta projektai, skirti Salvadoro lenkų kalbos atkūrimui.Aburto, Wilfredo Miranda (2023). «La herencia Lenca resiste en el oriente de El Salvador. Fotoreportaje».
 Išnašos 

 Nuorodos 

 Lenkų istorijos suvestinė

Kategorija:Salvadoro indėnai
Kategorija:Hondūro indėnai
Kategorija:Mezoamerikos tautos
Kategorija:Centroamerika
Kategorija:Hondūro istorija
Kategorija:Majų civilizacija