Teisėkūra

Teisėkūra (nuo teisė + kūryba) – veikla inicijuojant, rengiant bei priimant teisės normas, jas keičiant bei pripažįstant netekusiosiomis galios. Šiuolaikinėse Vakarų valstybėse labiausiai paplitęs teisėkūros rezultatas - norminis teisės aktas. Teisėkūros subjektai - įgaliotos institucijos, suvereni tauta, piliečiai - tiesiogiai (referendumas, plebiscitas) arba netiesiogiai (parlamentas) dalyvaujantys kuriant teisę. Angloamerikiečių teisėje teisės kūrėju tampa ir teismas, formuodamas teisės praktiką per savo sprendimus (žr. teismo precedentas).

 Rūšys 
Įstatymų leidyba – populiariausia ir labiausiai išplitusi teisėkūros rūšis šiuolaikinėse valstybėse (tiek demokratinėse, tiek ir autoritarinėse).

Negatyvioji teisėkūra – teisės normų pripažinimas netekusiomis galios (pvz., Konstitucinis Teismas gali normas pripažinti prieštaraujančiomis valstybės Pagrindiniam įstatymui - Konstitucijai).

Poįstatyminė teisėkūra – vykdomosios valdžios (tokių kaip Prezidentas, ministras) institucijų veikla priimant teisės normas.

Sutarčių teisėkūra – viešųjų institucijų veikla sudarant sutartis (jos gali būti tarptautinės ir kt.).

 Proceso stadijos 
Teisėkūros proceso stadijosLR teisėkūros proceso pagrindų įst.:
 teisėkūros proceso planavimas;
 teisės akto projekto rengimas;
 teisės akto projekto derinimas ir vertinimas;
 teisės akto projekto priėmimas;
 teisės akto paskelbimas ir įsigaliojimas;
 teisės akto stebėsena.

 Išnašos