Vytautas Mažiulis

Vytautas Juozapas Mažiulis (1926 m. rugpjūčio 20 d. Rokėnuose, Dusetų valsčius – 2009 m. balandžio 11 d. Vilniuje, palaidotas Antakalnio kapinėse) – Lietuvos kalbininkas, baltistas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

 Biografija 
Mokėsi Rokiškio gimnazijoje. 1952 m. Vilniaus universitete baigė klasikinę filologiją. 1952–1955 m. Maskvos universiteto Bendrosios ir lyginamosios istorinės kalbotyros katedros aspirantas. Nuo 1962 m. SSKP narys. 1969 m. filologijos mokslų daktaras. 1976 m. Lietuvos mokslų akademijos tikrasis narys. 1976 m. Mainco mokslo ir literatūros akademijos, 1983 m. Milano kalbininkų draugijos narys korespondentas, 1991 m. Latvijos universiteto garbės daktaras.

1955–1996 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1968–1973 m. Lietuvių kalbos, 1973–1988 m. Baltų filologijos katedros vedėjas; nuo 1969 m. profesorius. 1958–1960 m. dirbo ir Lietuvių kalbos ir literatūros institute. 1970–1996 m. redagavo tęstinį leidinį „Baltistica“. 1979–1989 m. Lietuvos orientalistų asociacijos prezidentas. 1983–2004 m. Tarptautinės baltų ir slavų santykių tyrinėjimų komisijos pirmininkas.

1996 m. Vytautas Mažiulis savo 38-erių metų žmonai kalbininkei, mokslų daktarei Irenai Remenytei-Mažiulienei sudavė 87 smūgius. Moteris mirė kraujui išsiliejus į smegenis.Lietuvių kalbos enciklopedija. – V., 1999. – P. 527. Sušvelninus nuosprendį (tyčinis nužudymas perkvalifikuotas į nužudymą iš neatsargumo) V. Mažiulis buvo nuteistas 3-ejus metus kalėti, dėl ligos (vėžio) bausmės vykdymą atidedant 2-ejiems metams. Vis dėlto kalėjime V. Mažiulis taip ir neatsidūrė. Sulaukęs 82-ejų, mirė 2009 m.

 Mokslinė veikla 
Pagrindinis tyrimų objektas – baltų kalbos, daugiausia prūsų kalba, etimologija, senieji baltų ir slavų kalbų santykiai, baltų prokalbės formų rekonstrukcija. Studijose pateikiama originali baltų kalbų kilmės, jų santykių su kitomis indoeuropiečių kalbomis teorija. Parengė veikalą „Prūsų kalbos paminklai“, jo pirmoje dalyje skelbiami fotografuotiniai tekstai ir studija apie prūsus, jų kalbą, rašybą, antroje – transliteruoti tekstai, vertimai į lietuvių kalbą, lietuvių – prūsų, vokiečių – prūsų ir atgalinis prūsų kalbų žodynas. Redagavo 1958 m. Kazimiero Būgos Rinktinių raštų t. 1, 1986 m. – Pilypo Ruigio veikalą „Lietuvių kalbos kilmės, būdo ir savybių tyrinėjimas“. Paskelbė straipsnių apie lietuvių k. skaitvardžius, prūsų k. fonetiką, morfologiją, leksiką, kitas baltų kalbas, baltų ir slavų kalbų santykius.

 Bibliografija 
 Pasaulio kalbos, 1958 m.
 Lietuvių kalbos gramatika, t. 1, vienas autorių, 1965 m.
 Prūsų kalbos paminklai, 2 d. 1966–1981 m.
 Baltų ir kitų indoeuropiečių kalbų santykiai: Deklinacija, 1970 m.
 Iš diachroninės slavų ir baltų kalbų morfologijos, su V. Žuravliovu, rusų kalba, 1978 m.
 Pasaulio tautų kalbos, 1979 m., 2001 m.
 Prūsų kalbos etimologijos žodynas, 4 t. 1988–1997 m.
 Prūsų kalbos istorinė gramatika, 2004 m.

 Įvertinimas 
 1973 m. – LTSR valstybinė premija už knygą „Baltų ir kitų indoeuropiečių kalbų santykiai“
 1993 m. – Gedimino 5 laipsnio ordinas

 Šaltiniai 

Kategorija:Prūsistai
Kategorija:Lietuvos kalbininkai
Kategorija:Lietuvos pedagogai
Kategorija:Baltistai
Kategorija:Lietuvos redaktoriai
Kategorija:Mokslų akademijų nariai
Kategorija:LTSR valstybinės premijos laureatai