Irena Paleologė

Irena Paleologė (, Eirēnē Palaiologina, g. 1315 – m. po 1341 m. rugpjūčio 10 d.) – Paleologų dinastijos Trapezundo imperatorė, valdė 1340 m. balandžio 6 d. – 1341 m. liepos 17 d.Irena Paleologė

Irena Paleologė buvo Bizantijos imperatoriaus Androniko III nesantuokinė dukra ir ištekėjo už Trapezundo imperatoriaus Bazilijaus.

 Santuoka 
Netrukus po vedybų, Bazilijus pasamdė namų šeimininkę, Ireną iš Trapezundo. Su ja Bazilijus susilaukė nesantuokinių vaikų, todėl 1339 m. liepos 8 d. vedė buvusią namų šeimininkę ir nuolaidžiaujant vietos dvasininkui, išsiskyrė su Irena Paleologe. Turėdama Konstantinopolio patriarcho Jono XIV ir kai kurių Trapezundo visuomenės sluoksnių palaikymą, Irena Paleologė 1340 m. balandžio 6 d. nunuodijo savo buvusį vyrą ir užėmė valdžią. Irena nebuvo Komninų dinastijos atstovė, tad buvusiojo vyro antrąją žmoną su vaikais išsiuntė į Konstantinopolį, kad juos galėtų prižiūrėti jos tėvas.

Kad sustiprintų savo pozicijas visuomenėje, Irena prašė savo tėvo, kad šis parinktų jai vyrą iš Bizantijos aukštuomenės aplinkos, bet Andronikas III Paleologas 1341 m. birželio 15 d. mirė, taip ir neįvykdęs dukros prašymo. Jaunikio nespėjo atsiųsti Jonas Kantakuzinas, Androniko pirmasis ministras ir našlės imperatorės Onos globotojas. Irenai pasiųstas Jono II jauniausias sūnus Mykolas, kuris su motina vaikystėje persikraustė į Konstantinopolį. Mykolas atvyko, kai Irena nebeturėjo sosto ir buvo suimta.

 Pilietinis karas 
Irenai užėmus valdžią, netrukus prasidėjo šalyje neramumai. Ypač buvo nepatenkinta trapezundiečių–gruzinų frakcija didėjančia Bizantijos įtaka šalyje. Nepasitenkinimas sustiprėjo, kai Irena pradėjo ieškoti sau vyro Konstantinopolyje. Prasidėjo rūmų intrigos. Vienoje šių intrigų pusėje buvo scolaris Tcanikas, palaikomas Vabazitų, Kamakovų šeimų, bei Konstantino Doranito, kurį palaikė Tapezundo gyventojai ir imperijos kavalerija. Kitos partijos pusėje stovėjo LiminiKaralienės Tamaros gyvenimas, 36 psl.  pilies didysis kunigaikštis – eunuchas Jonas. Pastarieji įsitvirtino Šv. Eugenijaus vienuolyne, o Irena su likusia kavalerijos dalimi ir archontais įsitvirtino rūmuose. Susirėmimas sukėlęs neramumus gatvėse, pogromus ir gaisrus baigėsi Irenos pergale. Šv. Eugenijaus vienuolynas buvo užimtas ir visiškai sugriautas, pasipriešinimo vadai suimti.

Netrukus į imperiją įsiveržė Dijarbakyro turkai ir apsupo sostinę. Pirmasis puolimas buvo atremtas, bet antrojo puolimo metu buvo sudegintas Trapezundo priemiestis. Nors sostinė nebuvo užimta, padėtį sunkino prasidėjusi epidemija. Žuvusių karių ir arklių yrantys kūnai užteršė geriamo vandens šaltinius.

 Valdymo pabaiga 
Trapezundo aukštuomenė, išvengusi skerdynių Šv. Eugenijaus vienuolyne, nutarė surasti tinkamą kandidatą į imperijos sostą. Juo tapo Ona. Jie įkalbėjo ją atsisakyti vienuolės įžadų ir paskelbė Lazikos imperatore. Apie sukilimą sužinojusi Irena, įsakė įvykdyti mirties bausmes Šv. Eugenijaus vienuolyno kovų dalyviams ir belaisviams. Bet Trapezundo sienas pasiekė Onos armija ir 1341 m. liepos 17 d. Irena buvo priversta atsisakyti sosto, o rugpjūčio 10 d. išsiųsta į Konstantinopolį. Tolimesnis jos likimas nežinomas.

 Šaltiniai 

 Nuorodos 
 Rytų literatūra, Trapezundo kronika 
 Trapezundo imperatorių genealoginis medis 

Kategorija:Komninai