Ulitis

Ulitis () – atolas Ramiajame vandenyne, Karolinų salose, priklauso Mikronezijos Federacinių Valstijų Japo valstijai. Yra nutolęs 191 km į rytus nuo Japo salos. Sudaro atskirą savivaldybę.

Bendras atolo plotas 548 km², iš jo sausumos dalis – 4,5 km². Lagūnos ilgis 30 km, plotis 15 km.
Atolo žiedą sudaro ~40 salelių, iš kurių keturios ya gyvenamos: Falalopas (Fl'aalop), Asoras (Yasor), Mogmogas (Mwagmwog) ir Fedarajus (Fedraey). Kitos didesnės, bet negyvenamos, salelės yra Losiapas (L'oosiyep), Sorlenas (Sohl'oay) ir Potangerasas (Potoangroas). 

Falapope yra nedidelis lėktuvų pakilimo/nusileidimo takas, viešbutis, parduotuvė, aukštoji mokykla. Vyriausiasis Uličio atolo vadas gyvena Mogmogo salelėje.

Atolas yra taifūnų kelyje, ir jį yra stipriai nusiaubę keli taifūnai, kurie sunaikindavo šimtus gyventojų. Didžiausi buvo 1889, 1907 (Didžiojo Penktadienio), 1960 (Ophelia) ir 2015 (Maysak) m.

 Ulitai 
Salos gyventojai yra ulitai. Jie kalba ulitų kalba, kuri priskiriama mikronezinių kalbų Čiuko pogrupiuiDryer, Matthew S.; Haspelmath, Martin, eds. (2013). "Ulithian". World Atlas of Language Structures Online. Max Planck Institute for Evolutionary Anthropology.. Jų potėviai atsikėlė į atolą I tūkst. pr. m. e., austroneziečių migracijų metu iš Čiuko salyno.

Ulitai turėjo savo atskirą mitologinę sistemą, padavimus. Atskiros salos turėjo savo vadus, kurie kartu su seniūnų tarybomis spręsdavo bendruomenės klausimus.Lessa, William (1964-01-06). "The Social Effects of Typhoon Ophelia (1960) on Ulithi" (PDF). Retrieved 2022-01-05.

Pirmasis europietis, atradęs šį atolą buvo portugalas Diego da Rocha (1526 m.).Quanchi, Max (2005). Historical Dictionary of the Discovery and Exploration of the Pacific Islands. The Scarecrow Press. pp. 215–216. ISBN 0810853957. 1528 m. čia praplaukęs Álvaro de Saavedra pavadino salas Karalių salomis (), nes pasiekė jas prieš pat Trijų karalių šventę. Vėliau jos buvo vadinamos Avinžirnių salomis (). Nuo XIX a. čia valdė Ispanija, vėliau Vokietijos imperija.

Po Pirmojo pasaulinio karo salas valdė Japonija. Tuo metu sparčiai nyko tradicinė kultūra, įsigalėjo krikščionybė. II pasaulinio karo metais čia buvo įsikūręs japonų laivynas ir 1944-45 m. atolas tapo didžiausių jūrų mūšių arena. Po karo kontrolę Ulityje perėmė JAV, 1949 m. atole buvo 421 gyventojas.Lessa, William (1964-01-06). "The Social Effects of Typhoon Ophelia (1960) on Ulithi" (PDF). Retrieved 2022-01-05.

2000 m. duomenimis atole gyveno 773 gyventojai, 2010 m. duomenimis - 847. Tačiau ulitų diaspora yra gerokai didesnė. Todėl gyventojų skaičius salose nuolat svyruoja, jis gali staigiai padidėti svarbių švenčių, vestuvių, laidotuvių metu, kuomet giminaičiai sugrįžta į gimtinę.
 Šaltiniai 

Kategorija:Mikronezijos atolai
Kategorija:Mikronezijos Federacinių Valstijų salos
Kategorija:Japo valstijos savivaldybės