Kafa

Kafa, arba Kefa (gezas: ከፋ Kefa, Kafa) – istorinė valstybė pietvakarių Etiopijoje, Gibės regione, XIII–XIX a. valdyta omotinės kafų tautos.

 Geografija 
Valstybės teritorija dalinai sutapo su dabartine Kafos zona. Ji buvo aukštikalnių teritorijoje, iš trijų pusių apsupta upių. Šiaurine jos riba buvo Godžebo upė, kuri skyrė ją nuo skaitlingų Gibės regiono valstybių (Geros ir Garo), ir ilgą laiką saugojo nuo priešiškų oromo antpuolių. Rytuose ir pietuose tekėjo Omo upė. Rytiniame pakraštyje gyveno kontai (toliau už jų buvo Velaita). Į pietus nuo Kafos gyveno benčai, o vakaruose – madžangai.

Teritorija pasižymi derlingumu, todėl čia galima nuimti tris derlius per metus. Parindinės žemės ūkio kultūros buvo kava ir medvilnė. Dažnai yra teigiama, kad būtent čia pirmą kartą pasaulyje pradėta maistui vartoti ir auginti kava. Buvo auginami galvijai, bitės veisiamos medžiuose pakabinamuose aviliuose (gendo). Prekyboje kaip valiuta naudoti druskos luitai amoleh.

 Istorija 
Tai buvo viena stipriausių pietvakarinės Etiopijos valstybių, egzistavusi prieš XVI a. oromo migraciją, įkurta valdovo Mindžio (Minjo). Atrodo, kad XIV a. valstybė tapo Etiopijos imperijos vasale. Greičiausiai XVI a. į ją prasiskverbė Etiopijos krikščionybė, čia pastatyta krikščioniškų bažnyčių.Amnon Orent. 1970. Refocusing on the History of Kafa prior to 1897: A Discussion of Political Processes, African Historical Studies.

XVI a. II pusėje valstybė buvo ne kartą puldinėjama oromo genčių, dėl ko ji neteko kai kurių šiauriausių sričių (už Godžebo upės), tačiau išsaugojo nepriklausomybę ir nepatyrė oromo asimiliacijos. Maždaug tuo metu jos sostine tapo Bonga. Valstybė išliko didžiausia galybe po XVI a. Ji ne tik išplėtė teritorijas į pietines gentis, bet ir XVIII a. pabaigoje užėmė rytuose esančią Velaitą.  Didžiausio išsiplėtimo pasiekė valdant Hoti Gaocho (1798–1821).Richard Pankhurst, The Ethiopian Borderlands (Lawrenceville: Red Sea Press, 1997), p. 351.

Valstybę sudarė kelios socialinės grupės, tarp kurių buvo manjo (medžiotojai), manne (odadirbiai), qemmo (kalviai).G.W.B. Huntingford, The Galla of Ethiopia; the Kingdoms of Kafa and Janjero (London: International African Institute, 1955), p. 104

Valdant valdovui Gaki Šeročo (1890–1897), valstybė atkakliai priešinosi jungtinėms pajėgoms, kurias sudarė Etiopijos ir Džimos pajėgos. Galiausiai valstybė prarado nepriklausomybę ir inkorporuota į Etiopijos imperijos sudėtį. XX a. pradžioje teritorijos gyventojai nukentėjo nuo besitęsiančios vergų prekybos, ir kraštas ištuštėjo.

1936-43 m. valdant italams, buvusios Kafos valstybės teritorija priklausė Galų-sidamų provincijai. Etiopijai iškovojus nepriklausomybę, suformuota atskira Kafos provincija. Be Kafos valstybės teritorijų ji apėmė ir gretimų istorinių Gibės regiono valstybių – Velaitos, Džimos, Hadijos, Garo ir kitų – teritorijas. Be to, provincijai priskirtos ir piečiau gyvenę savanų tautos.G.W.B. Huntingford, The Galla of Ethiopia; the Kingdoms of Kafa and Janjero (London: International African Institute, 1955), p. 104

 Valdovai (Bušašio dinastija) 
 ~1390 Minjo;
 ~1425-1460 Shongetato (Girra);
 ~1460-1495 Addio;
 ~1495-1530 Saddi;
 ~1530-1565 Madi Gafo;
 ~1565-1605 Bonga;
 ~1605-1640 Giba Neçoço;
 ~1640-1675 Gali Gafoço;
 1675–1710 Gali Ginoço;
 1710-1742 Gaki Gaoço;
 1742–1775 Gali Gaoço;
 1775–1795 Sagi Seroço;
 1795–1798 Besi Ginoço;
 1798–1821 Hoti Ginoço;
 1821–1845 Gaha Nerosso.C.F. Beckingham; G.W.B. Huntingford, 1954. Some Records of Ethiopia, 1593-1646 (London: Hakluyt Society).Amnon Orent, "Refocusing on the History of Kafa prior to 1897: A Discussion of Political Processes" in African Historical Studies, Vol. 3, No. 2. (1970), p. 268.
 Išnašos 

Kategorija:Etiopijos istorinės valstybės