Alanija (Turkija)

Alanija () – Antalijos provincijos kurortinis miestas Turkijos pietuose, prie Viduržemio jūros, Turkijos Rivjeroje, Tauro kalnų papėdėje. Alanija yra 135 km į rytus nuo Antalijos, mieste gyvena apie 400 000 gyventojų. 2000 m. Alanija įtraukta pretendentu į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Švelnus Viduržemio jūros klimatas, supantis natūralus gamtos grožis ir istorinis palikimas leido Alanijai tapti populiariu turizmo centru. Miestas aptarnauja apie 9 % (1,1 mln.) į Turkiją atvykstančių turistų ir pritraukia apie 13 % užsienio investicijų į nekilnojamą turtą. Nuo 1999 m. miestui vadovauja meras Hasanas Sipahioglu ().
Dėl natūralios strateginės vietos, ant nedidelio Viduržemio jūros pusiasalio, Tauro kalnų papėdėje, įsikūręs miestas buvo Ptolemėjų dinastijos, Romos imperijos, Bizantijos ir Osmanų imperijos taikiniu. Alanija ypač suklestėjo valdant Seldžiukų dinastijos sultonui Aladinui Keikubadui I–jam (arab./per. 'Alā al-Dīn Kayqubād bin Kaykā'ūs; ). Iki šiol išliko jo statyta Alanijos tvirtovė, Kizil Kulė () (Raudonasis bokštas) ir uostas ().
|300px|thumb|Miesto centras nuo uosto pusės.

 Pavadinimai 

Per šimtmečius miestas turėjo daug šeimininkų, kurie keitė miesto pavadinimus. Pradžioje Alanija buvo žinoma kaip  arba  (išsikišęs miestas). Bizantijos imperijos valdymo laikotarpiu miestas vadinosi Kalonoros arba Kalon Oros (). Seldžiukai miestą pavadino Alaiye (علاعية), sultono Aladino Keikubado I–ojo vardo deriniu. XII–XIV a. italų pirkliai miestą vadino  arba .

1935 m. Turkijos prezidento Mustafos Kemalio Atatiurko vizito į Alaniją metu buvo suteiktas dabartinis miesto pavadinimas. Mat 1933 m. oficialiame telegrafu perduotame kvietime aplankyti miestą buvo įsivėlusi rašybos klaida ir vietoje Alaiye parašyta Alanya 

 Istorija 

Kadrini urve (12 km nuo miesto centro) žmonės jau gyveno paleolito amžiuje 20 000 m. pr. m. e. Rastos finikiečių kalba rašytos lentelės datuojamos 625 m. pr. m. e., o gyvenvietė paminėta IV a. pr. m. e. graikų geografo–keliautojo SkylaksoAntikinės Graikijos keliautojas Skylaksas  rankraščiuose.

Kai šias vietoves užkariavo Aleksandras Makedonietis, ant pusiasalio uolos įtvirtinimai jau buvo. Helenizmo laikotarpiu, A. Makedoniečio įpėdinis Ptolemėjas I iš čia išvyko. Jo dinastija pietų Anatolijos gyventojams suteikė laisvę, todėl šio krašto Viduržemio jūros uostus pamėgo piratai. Nuo 199 m. pr. m. e. miestą valdė Seleukidų karalius Antiocho III. 137 m. pr. m. e. Antiochas VII baigė statyti naują tvirtovę ir uostą, kurią pradėjo jo pirmtakas Diodotas Trifonas.

Kai 102 m. pr. m. e. Kilikijos prokonsulu tapo Markas Antonijus, Romos respublika pradėjo kovoti su Kilikijos piratais.

67 m. pr. m. e. Pompėjus išvalė Viduržemio jūrą, tuo pačiu ir Alanijos pakrantę nuo piratų. Alanijos uosto akvatorijoje įvyko Korakesiono mūšis, Alanija buvo prijungta prie Pamfilijos, bet neramūs laikai tęsėsi iki V a. Marko Antonijaus pastangomis, Alanijos laivų statykloje buvo statomi laivai Egipto karalienei Kleopatrai.

Po Romos imperijos žlugimo ir padalinimo miestas priklausė Bizantijai, Pamfilijos, o paskui Konstantinopolio metropolijai.Katalikų Enciklopedija (1913 m.)/Coracesium VII a. prasidėjus bizantiečių–arabų karams, 681 m. į šį kraštą atėjo islamas. 1071 m. po Mancikerto mūšio, Alanija tampo seldžiukų sultonato dalimi ir tik 1120 m. Jonas II Komninas sustabdė turkų seldžiukų veržimąsi į Mažąją Aziją.

Po ketvirtojo kryžiaus žygio iki 1221 m. Alanija priklausė Kilikijos armėnų karalystei. 1221 m. Anatolijos seldžiukų sultonato sultonas Aladinas Keikubadas I – šis užėmė miestą. Alanija tapo sultonato žiemos sostine. Miestas suklestėjo. Buvo pastatyta Alanijos tvirtovė su vandens saugyklomis, 6,5 km gynybine siena su 140 bokštų, arsenalas, Kizil Kulė (Raudonasis bokštas), o Alanijos uostas tapo svarbiu Viduržemio jūros prekybos uostu. Alanija vykdė prekybą su Egipto Ajubidų dinastija, bei Italijos miestais–valstybėmis. Už gynybinės sienos buvo užveisti sodai, miestas sparčiai plėtėsi ir už gynybinės sienos ribų. Daugelis miesto įtvirtinimų išliko iki šių dienų.

1243 m. Kiose Dage mūšis () su mongolų orda baigė seldžiukų viešpatavimą Anatolijoje. Alanija pradėjo puldinėti Anatolijos turkai. 1293 m. miestą valdė Karamanoğlu dinastija, o 1371 m. čia šeimininkavo Luzinjanų dinastijos atstovai iš Kipro. 1427 m. Karamanoğlu už 5 000 auksinių miestą pardavė Egipto mamliukams, kol generolas Gedikas Achmedas Paša () 1471 m. Alaniją prijungė prie Osmanų imperijos. Alanija tapo sandžako Ičelio () provincijos (nuo 2002 m. Mersino provincija) sostine. Išsiplėtė uostas, per kuri vyko medienos eksportas į Europą.

1608 m. rugsėjo 6 d. miestas atrėmė Venecijos Respublikos Šv. Stepono ordino karo laivyno ataką.

1868 m. miestas priskirtas Antalijos provincijai.

Po pirmojo pasaulinio karo Alanija atiteko Italijai ir tik 1923 m. pasirašius Lozanos sutartįEuropa tarpukario metais  buvo pripažinta šiuolaikinei Turkijos Respublikai. Alanija stipriai nukentėjo per karą, o ypač dėl gyventojų persikėlimo. Didžioji dalis krikščionių bendruomenės išsikėlė gyventi į Graikiją.

Į Alaniją turizmas atėjo 1960 m. ir jis buvo populiarus tarp vietos turkų, nes buvo tikima gydomosiomis Damlato urvo savybėmis. Tik 1998 m. pastačius Antalijos oro uostą Alanija tapo tarptautiniu kurortu.


 Geografija 
Alanija yra Anatolijos pakrantės Pamfilijos lygumoje, Viduržemio jūros, Antalijos įlankoje. Miestas yra Turkijos Rivjeros dalis užimantis 70 km pakrantės, įsikūręs tarp Tauro kalnų šiaurėje ir jūros pietuose. Kalnų ir jūros izoliuotoje Pamfilijos lygumoje yra būdingi rytų Viduržemio jūros spygliuočių miškai: Libano kedrai, visžaliai krūmai, fikusai, datulinės palmės ir juodosios pušys. Už miesto šiaurėje yra boksito, aliuminio rūdos telkiniai.

Alanijos miesto senamiesčio dalis, Alanijos tvirtovė yra ant pusiasalio uolos. Vakarinėje uolos pusėje yra Damlato stalaktitų urvas.Damlato urvas  Į rytus nuo uolos yra uostas, miesto centras, Keikubado I–jo ir Portakalo smėlio paplūdimiai, o vakarinėje – Damlato ir Kleopatros paplūdimiai (Romos karvedys Markas Antonijus buvo padovanojęs Alaniją savo mylimai Kleopatrai ir ši mėgo čia lankytisAlanija, Kleopatros paplūdimys ).

 Klimatas 
Alanija yra Viduržemio jūros subtropinio klimato zonoje. Lietus čia lyja daugiausiai žiemą, o vasara ilgą laiką būna sausa, kas leidžia ilgą metų tarpą priimti turistus. Tauro kalnai esantys arti jūros sudaro palankias sąlygas rytais susidaryti rūkui ir jiems sklaidantis dažnai matomos vaivorykštės. Prie jūros vidutinė temperatūra Alanijoje yra 21.4 °C, o rugpjūtį ji siekia net 27.9 °C.

 Mėnuo Sausis Vasaris Kovas Balandis Gegužė Birželis Liepa Rugpjūtis Rugsėjis Spalis Lapkritis Gruodis Vid. metų Aukščiausia temperatūra, °C 15 16 17 20 24 27 30 31 29 25 21 17 22 Žemiausia temperatūra, °C 7 7 9 11 15 18 21 21 19 15 12 9 13 Krituliai, mm 227 172 106 64 36 8 3 5 10 80 171 224 1105''Šaltinis: Orų statistika 

 Gyventojai 
Paskutiniais dešimtmečiais spartus Alanijos gyventojų skaičiaus augimas susijęs su išaugusiu turizmu ir nekilnojamo turko rinka. Apie 18 000 europiečių Alanijoje turi įsigiję nekilnojamą turtą.

Alanijoje gyvena 99 % musulmonų, nors mieste yra daug senų bažnyčių, jose pastovios apeigos nevyksta. 2006 m. buvo atidaryta vokiečių protestantų bažnyčia. Mieste galima sutikti ir daug žydų, kurie į Alaniją atvyksta kruiziniais laivais.

Turistinio sezono metu, Alanija aptarnauja apie 1,1 mln. turistų.

Gyventojų augimo raida
 Metai 1893 1985 1990 1997 2000 Gyventojų skaičius 37 914 87 080 129 936 222 028 264 240 Augimas % 130 49 71 19''Šaltinis: Gyventojų sk. Osmanų imperijoje, Alanijos demografija 
<center>{{Panorama|Alanya Panorama full.jpg|1000px|Alanijos panorama}}

 Turizmas 
Pirmasis šiuolaikinis viešbutis Alanijoje buvo pastatytas 1958 m., o iki 2007 m. miestas turėjo 157 000 viešbučio lovų.
Lankytinos vietos:
 Damlato urvas
 Vienintelė išlikusi turkų seldžiukų tvirtovė pasaulyje – Alanijos tvirtovė
 Kizil Kulė (Raudonasis bokštas)
 Alanijos uostas
 Archeologinių radinių muziejus
 Alanijos senamiestis

 Transportas 
Turkijos greitkelis D400 iš Antalijos, centriniu Alanijos Atatiurko bulvaru, tęsiasi į rytus link Mersino. Kelias D695 iš Ankaros, 41 km į vakarus nuo miesto, prie Sidės jungiasi su D400 keliu. Tarptautinis Antalijos oro uostas yra už 120 km. Antalijos provincijoje geležinkelių nėra.

Alanijos uoste yra kruizinių laivų prieplauka, o sezoniniai keltai ir laivai plaukia į šiaurės Kipro turkiškąją dalį – Kirėniją. Į vakarus nuo miesto centro yra Alanijos jachtų uostas, kuris pradėjo veikti 2008 m.

 Sportas 
FK „Alanyaspor“ (futbolas)

 Miestų partnerystė 
Alanija yra užmezgusi partnerystės ryšius su aštuoniais pasaulio miestais, septyni iš jų priklauso ES. 2006 m. pasirašyta bendradarbiavimo sutartis su Trakais. Glaudžiausi ryšiai yra palaikomi su Nea Ionia. Čia gyvena daug Alanijos krikščionių persikėlusių po 1923 m. Lozanos sutarties.

  Nea Ionia, Graikija
  Gladbekas, Vokietija
  Vodzislavo Slonskas, Lenkija
  Švechatas, Austrija  Fušunas, Kinija
  Talsai, Latvija
  Trakai, Lietuva
  Kestelai, Vengrija
  Šilutė, Lietuva

 Išnašos 

 Nuorodos 

 Alanijos savivaldybės puslapis
 Kelionės 
 Kelionių žinynas: World66 , Alanija 
 Alanijos žemėlapis 

Kategorija:Turkijos miestai