Aleksandras Goldenveizeris

Aleksandras Goldenveizeris (, 1875 m. vasario 26 d. Kišiniove, Moldavija – 1961 m. lapkričio 26 d. Nikolina Gora kaime, prie Maskvos) – rusų pianistas, kompozitorius, pedagogas, rašytojas ir visuomenės veikėjas. 

 Biografija 

Aleksandras Goldenveizeris gimė 1875 m. vasario 26 d. Kišiniove (Moldavija) advokato šeimoje.

1895 m. baigė Maskvos konservatorijos fortepijono klasę pas A. Zilotį ir P. Pabstąhttp://www.rulex.ru/01160002.htm   (), 1897 m. kompozicijos klasę pas M. Ipolitovą–Ivanovą () ir A. Arenskį (), bei kontrapunkto klasę pas A. Tanejevą (). 

1897 m. pradėjo dirbti muzikos mokytoju imperatoriaus Nikolajaus I vardo našlaičių institute (), paskui 1904–1906 m. – Maskvos filharmonijos mokykloje ir nuo 1906–1961 m. buvo Maskvos konservatorijos profesoriushttp://mosconsv.ru/page.phtml?11088  : 1936–1939 m. – fortepijono katedros vedėjas, 1948–1922 m. ir 1932–1939 m. – prorektorius, 1922–1924 m. ir 1939–1942 m. – rektorius.

1932–1934 m. buvo Maskvos kompozitorių Sąjungos pirmininko pavaduotojas.
1931 m. prie konservatorijos organizavo „Ypatingą vaikų grupę“ (), 1936–1941 buvo Centrinės muzikos mokyklos prie konservatorijos meno vadovu, įkūrė fortepijono mokyklą, kurios mokiniais buvo:
 Samuilis Feinbergas ()
 Grigorijus Ginzburgas ()
 Roza Tamarkina ()
 Tatjana Nikolajeva ()
 Dmitrijus Baškirovas ()
 Lazaris Bermanas ()

Mokiniai apie savo mokytoją rašė:

„Goldenveizeris buvo nepralenkiamas, aiškindamas mums muzikos prasmingumą. Jo padedamas aš suvokiau, kad natose nebūna atsitiktinai pažymėtų diminuendo ar crescendo nuorodų. Kiekvienam ženklui mes turime surasti priežastį, kompozitoriaus sugalvotą. Mokytojas įvedė mane į muzikos dvasingumo pasaulį“http://test.svs.lt/?Nemunas;Number(53);Article(785); Lazaris Bermanas: „Muzikoje aš rasdavau atokvėpį nuo sudėtingo ir neteisingo pasaulio“.

„Buvo reikalaujama labai kruopštaus ir sistemingo darbo. Gamos buvo grojamos visais galimais būdais – keičiant kirčius, ritmines bei artikuliacines figūras, Hanono pratimai buvo atliekami bet kurioje tonacijoje, studijuoti visi Cerni op. 299 ir op. 740 etiudai. Oktavinė technika ugdyta oktavomis grojant J. S. Bacho dvibalses invencijas“http://images.katalogas.lt/maleidykla/Men61/Men_023_030.pdf Broliai Ginzburgai ir jų įtaka Lietuvos fortepijono
menui.

1946 m. A. Goldenveizeriui suteiktas „TSRS Liaudies artisto“ vardas. 1947 m. įteikta Stalino premijahttp://vimaz.narod.ru/stalinskaja.html  .

Goldenveizeriai buvo A. Sacharovo krikšto tėvaihttp://www.informika.ru/text/magaz/newpaper/messedu/cour0105/3400.html , artimai draugavo su L. Tolstoju ir dažnai grojo Jasnaja Polianos dvarehttp://www.rsleidykla.lt/goods;55;76;preview,1;id,139;show,fragment VIENA TOLSTOJAUS GYVENIMO DIENA.

A. Goldenveizeris mirė 1961 m. lapkričio 26 d. Nikolina Gora kaimehttp://www.bes-chagda.ru/istoria/nikolina.htm   prie Maskvos.
 Šeima 
Be Aleksandro šeimoje augo dar dvi seserys:
 Tatjana (1869–1955 m.) – ištekėjo už Aleksandro žmonos Anos brolio Aleksejaus. 
 Marija (1873–1940 m.) – pianistė, ištekėjo už literatūros kritiko M. Geršezono (1907–1977 m.) ().

1903 m. sausio 24 d. A. Goldenveizeris vedė pedagogę, pianistę Aną Sofijaną () (1881 m. gruodžio 9 d. – 1929 m. lapkričio 14 d.). Anos sesuo Jekaterina buvo A. Sacharovo motina. 

 Kūryba 
A. Goldenveizeris yra 3–jų operų autorius:
 „Dainininkai“ () (pagal I. Turgenevą) 
 „Amžini vandenys“ () (pagal I. Turgenevą)
 „Puota maro metu“ () (pagal A. Puškiną).
Autorius daugiau nei 40 muzikinių kūrinių: fortepijonui (Op. 3, 4, 6, 7, 10), chorams ir 26–ių romansų (Op. 1, 5, 8, 9), atliko daugelio fortepijoninių kūrinių redakcijas.

Parašė daug kritikos straipsnių ir knygas: 
 „Šalia Toltojaus, 15 metų užrašai“ () (2 tomai 1922 m., 1923 m.)
 „Levas Tolstojus ir muzika. Prisiminimai“ () (1958 m.)
 „32 Bethoveno sonatos“ () (1966 m.)
 „Apie muzikos meną“ () (1975 m.).

 Išnašos 

 Nuorodos 



Kategorija:Rusijos pianistai
Kategorija:Rusijos pedagogai