Tupių kalbos

Tupių kalbos – indėnų kalbų šeima, sudaryta iš apie 70 kalbų, vartojamų Pietų Amerikos centrinėje dalyje (daugiausia Brazilijoje, Bolivijoje ir Paragvajuje). Jai priklauso plačiai vartojama gvaranių kalba.

Kai kurios šios kalbų šeimos kalbos buvo stipriai paveiktos kolonijiniu laikotarpiu Pietų Amerikoje veikusių jėzuitų. Jie standartizavo vietinius dialektus į bendrą kalbą, kuria skleisdavo Dievo žodį (senoji tupių kalba, šiuolaikinė gvaranių kalba). Tupių kalbų šeimai priklauso ir nedidelės kalbos, kuriomis kalba vos viena kita indėnų bendruomenė.

 Klasifikacija 

Skirstomos į 10 atšakų:
 arikenų: †arikenų, karitianų, kabišjanų
 avetų
 mavių(-saterių)
 mondžių:
 mondžių(-sanamajų)
 sururių
 arua: aruašių, sinta–largų, gavjau, kopų
 mundurukų: kuruajų, mundurukų
 puroborosų
 ramaramų: karų (ararų, ramaramų, urukų, itogvapukų), †urumių
 tuparių: makurapų, tuparių, vainorų, mekenšų (kanojų, amniapių), †kepkirivatų, sakirambjatų
 tupių-gvaranių (įtraukia 8 grupes, tarp jų tupių ir gvaranių kalbas)
 žurunų: žurunų (jurunų), †manicavų, šipajų

Jukių kalbõs, priskiriamos tupių kalboms, klasifikacija neaiški.

 Nuorodos 

 Ethnologue informacija