Kačaičių piliakalnis

Pasiekiamas rajoniniu keliu Raguviškiai – Baubliai – Žutautai (RK2314) pasukus į kairę šiaurės rytų kryptimi pro buvusias Baublių fermas, pavažiavus į šiaurę iki dešinėje kelio esančios pralaidos per melioracijos griovį, ją pervažiavus, toliau nežymiu lauko keliuku pavažiavus 900 m į šiaurę iki lauko krašto, yra lauko kyšulio gale, Notiškės miško krašte.

Taip pat jį galima pasiekti rajoniniu keliu Kretinga – Raguviškiai – Budriai (RK2312), nuo Budrių kaimo Tvenkinio gatvės važiuojant į pietryčius – pietus Kačaičių gatve iki pat Kartenalės II, o toliau daugiau kaip 800 m vakarų kryptimi einant dirvos pakraščiu palei upelio krantą, kitapus kurio atsiveria piliakalnio rytinis šlaitas.

 Piliakalnio kompleksas 
Piliakalnis įrengtas Kartenalės II kairiajame krante, į jos santakos su Kartenale I slėnį įsiterpiančiame aukštumos kyšulyje. Šlaitai statūs, 22-24 m aukščio, rytuose leidžiasi Kartenalės II, o šiaurėje – į santakos slėnį. Iš vakarų pusės kyšulį saugo plati ir gyli griova.

Piliakalnio aikštelė beveik trikampė, 30-32 m ilgio pietų – šiaurės kryptimi, 14 m pločio pietiniame krašte, pamažu siaurėjanti ir žemėjanti į šiaurę, šiauriniame gale daugiau kaip 2 m žemesnė. Palei pietinį kraštą supiltas tiesus, 23 m ilgio, 1 m aukščio ir 20 m pločio pylimas, už kurio yra 5 m pločio ir 0, 5 m gylio griovys, skiriantis piliakalnį nuo priešpilio.

Priešpilis keturkampio plano, 23 m ilgio rytų – vakarų kryptimi ir 14 m pločio. Jo rytinis kraštas remiasi į Kartenalės II skardį, o vakarinis leidžiasi į griovą. Pietiniame krašte supiltas puslankio formos 36 m ilgio, 2 m aukščio ir 14 m pločio pylimas, už kurio yra 48 m ilgio, 9 m pločio ir 2 m gylio griovys.Lietuvos TSR archeologijos atlasas. – Vilnius, 1975. – T. 2. – P. 76, eil. Nr. 273Lietuvos piliakalniai. Atlasas. Sudarė Zenonas Baubonis, Gintautas Zabiela. – Vilnius, 2005. – T. 1. – P. 449–449

Į pietus nuo priešpilio, aukštumos pakraštyje, 0,24 ha plote yra buvusi papėdės gyvenvietė.Julius Kanarskas. Archeologijos paminklai. – Kartena. Lietuvos valsčiai. – Vilnius, 2012. – P. 605

Piliakalnis, priešpilis ir papėdės gyvenvietės šiaurinė dalis apaugę mišku. Piliakalnio aikštelės rytinė dalis ir vidinio pylimo rytinis galas nuslinkę į Kartenalę II. Papėdės gyvenvietės pietinė dalis smarkiai suardyta arimų.

 Istorija 
Piliakalnis buvo Kačaičių kaimo žemėje. Kaimą panaikinus, buvo priskiriamas Baublių kaimui, o šiuo metu yra Kalno Grikštų kaimo šiaurės rytiniame pakraštyje.

Tomas Baranauskas ant piliakalnio lokalizuoja 1253 m. Kuršo vyskupo Henriko rašte minimą Ducinės (Duzene, Docene) pilį. Šią prielaidą daryti leidžia Lietuvos žemės vardyno anketoje minima Ducinė () – 3,5 ha ariamos žemės sklypas šiaurinėje Kačaičių kaimo dalyje, abipus Kartenalės I upelio.Tomas Baranauskas. Kartena ir kuršių pilys prie Minijos – vakarinis Ceklio žemės pasienis. – Lietuvos lokaliniai tyrimai. Istoija. – Vilnius, 2012. – T. 1. – P. 6Tomas Baranauskas. Kartena ir kuršių pilys prie Minijos – vakarinis Ceklio žemės pasienis. – Kartena. Lietuvos valsčiai. – Vilnius, 2012. – P. 161

Vietos gyventojai nuo seno piliakalnį vadina Pilale (), sukūrė apie jį įvairių pasakojimų ir padavimų.

Vienas padavimas pasakoja, kad Pilalę supylė į Lietuvą įsiveržę švedai, kurie joje apsigyveno. Esą, persekiojami Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės ir skubėdami pasitraukti į Švediją, kariai piliakalnyje užkasę ir paslėpę daug auksinių ir sidabrinių pinigų ir kitokio prisiplėšto turto, o slėptuvių vietas pažymėjo plane. Vėliau šis planas buvo aptiktas ir į Lietuvą atvyko grupė švedų lobių ieškotojų. Tačiau tuo metu kilo didžiulis potvynis ir ištvinusi Minija nunešė visus tiltus. Tokiu būdu švedams nepavyko pasiekti Kačaičių piliakalnio, o užburtieji turtai pasiliko amžiams jo požemiuose.Pasakos, anekdotai, sakmės, padavimai, pasakojimai. Parengė Adelė Seselskytė. – Kartena. Lietuvos valsčiai. – Vilnius, 2012. – P. 1258, eil. Nr. 26-27

Kiti pasakojimai mena, kad piliakalnyje vaidenasi, pasirodo įvairios šmėklos. Praeiviai ne kartą nakties metu matė iš Pilalės išjojančius ginkluotus raitelius, kurie nužvangėdavo šlaitais į pakalnę ir joje pranykdavo. Todėl sutemus keliauninkai vengdavo pro piliakalnį eiti ar važiuoti.Pasakojimai ir padavimai apie Kačaičių piliakalnį, vad. Pilale. Papasakojo Pranas Balsevičius, užrašė Juozas Mickevičius, 1958 06 20. – Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka

Lietuvos žemės reformos metu Petro Šniukšos ir Vlado Nagevičiaus rūpesčiu piliakalnis buvo išimtas iš mažažemiams dalinamos žemės plotų ir 1935 m. priskirtas Lietuvos šaulių sąjungos Kretingos rinktinės Budrių būrio globai.Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 1, ap. 1. – B. 19. – L. 122, 124, 125

1972 m. piliakalnis buvo įrašytas į kultūros paminklų sąrašą kaip respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR502),Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1973. – P. 136 1992 m. registruotas Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registre,Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas (1978–1990 m.). – Vilnius, 1993. – D. 1. – P. 63Kačaičių piliakalnis, vad. Pilale. – Kultūros vertybių registras. 2017 m 1997 m. įrašytas į registro archeologinių vietų sąrašą (kodas A464),Valstybės žinios – 1998 m. vasario 7 d. 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu (kodas A464P),Valstybės žinios – 1998 m. gegužės 27 d. 2005 m. pripažintas valstybės saugomu.Valstybės žinios – 2005 m. gegužės 7 d. – Nr. 58-2034

Prasidėjus rytinio šlaito erozijai, XX a. į Kartenalės II upelį nuslinko apie ¼ piliakalnio aikštelės. Pagal inžinieriaus hidrotechniko Juozo Lukošiūno parengtą projektą 1993 m. ir 1997–1998 m. erozija buvo stabilizuota (darbus atliko Kretingos UAB „Damba“ ir UAB „Plungės lagūna“, finansavo Paminklotvarkos departamentas, Kultūros vertybių apsaugos departamentas).

 Tyrimai 
1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius,Julius Kanarskas. Kačaičių piliakalnis (5220), Kalno Grikštų k., Žalgirio sen., Kretingos r. sav., Klaipėdos aps. Istorinė apžvalga. Kretinga, 2017 07 25. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 4. – L. 6 1966 m. – Istorijos institutas,Adolfas Tautavičius. 1966 m. žvalgomosios archeologinės ekspedicijos ataskaita. – Lietuvos istorijos instituto rankraštynas. – F. 1. – B. 146. – L. 28-30 1984 m. ir 1987 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba, 1985 m. – Julius Kanarskas ir Valdemaras Šimėnas, 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras,Vilnius Morkūnas. 1992 m. Kretingos rajono žvalgomosios archeologinės ekspedicijos ataskaita. – Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 28, ap. 1. – B. 14. – L. 16-17 1993 m. – Julius Kanarskas.Julius Kanarskas Kačaičių piliakalnio (Žalgirio apyl., Kretingos raj.) teritorijos žvalgymas 1993 metais. – Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 9, ap. 1. – B. 145 1997 m. piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus atliko Rimantas Kraujalis.Rimantas Kraujalis. Kačaičių piliakalnio (AR 502) 1997 metų žvalgomųjų archeologijos tyrimų ataskaita. – Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 39, ap. 1. – B. 41

1959 m. piliakalnio aikštelės pylime pastebėti trys degėsių bei perdegusio molio sluoksniai, liudijantys kad pilis tris sykius degė.Julius Kanarskas. Kartenos apylinkių proistorė. – Lietuvos lokaliniai tyrimai. Archeologija. 2002–2005. – Vilnius, 2006. – T. 1 (2). – P. 209–210 Po pirmųjų dviejų gaisrų ji buvusi atstatyti, o gynybinis pylimas paaukštinamas, supilant virš degėsių naują smėlio sluoksnį. Po trečiojo gaisro įtvirtinimai nebeatstatyti. Vienoje iš bulviarūsių duobių aptiktas baltiško tipo gludinto akmens kirvis keturkampe pentimi, datuojamas II tūkstantmečio antra puse – I tūkstantmečiu pr. m. e.Lietuvos TSR archeologijos atlasas. – Vilnius, 1974. – T. 1. – P. 132Julius Kanarskas. Kartenos apylinkių proistorė. – Kartena. Lietuvos valsčiai. – Vilnius, 2012. – P. 91

1985 m. ir 1987 m. į pietus – pietryčius nuo priešpilio rasta papėdės gyvenvietės kultūrinio sluoksnio liekanų – arimo metu išverstų perdegusių židinių akmenų, degėsių ir anglių.Julius Kanarskas. Nauji objektai paminklų sąrašuose. – Švyturys – 1988 m. balandžio 19 d.

1993 m. nustatyta, kad aikštelės pylimas supiltas iš smėlio, o jo pagrindas buvęs sustiprintas stambiais akmenimis. Nuslinkusios aikštelės pakraščiuose kultūrinio sluoksnio nepastebėta.Julius Kanarskas. Kačaičių piliakalnio teritorijos žvalgymas. – Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1992 ir 1993 metais. – Vilnius, 1994. – P. 49-50

1997 m. ištirtas 31 m² plotas. Aikštelės šiaurinėje dalyje kultūrinio sluoksnio neaptikta, o pietinėje dalyje rastas iki 0,35 m storio kultūrinis sluoksnis su lipdyta lygiu paviršiumi keramika bei palei pylimą stovėjusio sudegusio medinio pastato liekanomis.Rimantas Kraujalis. 1997 metų žvalgomieji tyrinėjimai Kačaičių piliakalnyje. – Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1996 ir 1997 metais. – Vilnius, 1998. – P. 80

Neintensyvus kultūrinis sluoksnis ir negausūs archeologiniai radiniai leidžia manyti, kad piliakalnis naudotas gynybos tikslams. Datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a.

 Šaltiniai 

 Nuorodos 

 Lietuvos piliakalniai
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga 
 Kačaičių piliakalnio teritorijos žvalgymai 1993 m.
 1997 metų žvalgomieji tyrinėjimai Kačaičių piliakalnyje 
  Kartenos apylinkių proistorė
 Kretingos krašto enciklopedija – Kačaičių piliakalnis 
 Švyturio laikraštis – 2017 m. rugpjūčio 8 d. 
 Švyturys – 2017 m. rugpjūčio 9 d. 
 Kretingos muziejus – 2017 m. rugpjūčio 9 d. 
 Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai

Kategorija:Piliakalniai Kretingos rajone