Glinskiai

Glinskiai (, ) – XV–XVI a. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės, Abiejų Tautų Respublikos, Maskvos didžiosios kunigaikštystės totorių kilmės kunigaikščių ir bajorų giminė.

 Kilmė 
Glinskių aplinkoje, veikiausiai Maskvoje, buvo sukurtas pasakojimas, pagal kurį giminės pradininku laikomas totorių chano Mamajaus sūnus Mansur Kijatas ar murza, metraščiuose vadinamas Leksandru arba Aleksandru. XIV a. pabaigoje jis pasitraukė į Uždnieprę ir pasidavė Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto valdžiai. Iš Vytauto gavo valdyti Glinską, Romnus ir Poltavą. Jo palikuoniai priėmė stačiatikybę, valdų turėjo Černigovo ir Kijevo žemėse. Pirmasis iš Glinskių Lietuvos istoriniuose šaltiniuose minimas Borisas Ivanovičius Glinskis, artimas kunigaikščio Švitrigailos bendražygis. Valstybinėje veikloje pasižymėjo jo vaikaičiai Levo Glinskio sūnūs Mykolas Glinskis, Vasilijus Glinskis ir Ivanas Glinskis.

 Istorija 
Vasilijus Glinskis nuo 1480 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kazimiero, vėliau Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro dvarionis, 1501–1507 m. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės pastalininkas, 1506–1507 m. – Brastos seniūnas. 1504 m. nusipirko Dubičius. Vienas 1508 m. brolio Mykolo maišto vadovų. Maištą nuslopinus su broliu pabėgo į Maskvą. Turėjo tris sūnus ir tris dukteris. Viena jų, Elena Glinskaja (m. 1538 m.), 1526 m. ištekėjo už Maskvos didžiojo kunigaikščio Vasilijaus III. Trečiasis Levo sūnus Ivanas Glinskis nuo 1482 m. tarnavo Ldk Kazimiero dvare. 1501–1507 m. Lietuvos didysis maršalka, 1505–1507 m. Kijevo vaivada, 1507–1508 m. Naugarduko vaivada. Kaip maišto dalyvis 1508 m. su broliais pabėgo į Maskvą.

Bagdonas Glinskis nuo 1488 m. Čerkasų, vėliau Putivlio vietininkas, aktyviai dalyvavo LDK kovojant su totoriais. 1500 m. maskvėnams užėmus Putivlį, pateko į nelaisvę. 1509 m. paleistas užtarus antros eilės pusbroliui Mykolui, bet į Lietuvą negrįžo. Vasilijaus sūnus Mykolas Vasiljevičius Glinskis Rusijos valstybinis veikėjas, rėmė valdovą savo seserėną Ivaną IV Rūstųjį, 1547 m. prisidėjo prie jo vainikavimo caru. Per 1547 m. maskviečių sukilimą su motina Hana pabėgo į Rževą ir taip išsigelbėjo. 1552–1555 m. rusų kariuomenės vaivada, prie Karnos ir Kazanėje nuslopino marių sukilimą. 1556 m. dalyvavo kariniuose žygiuose į Krymo chanatą ir prieš Livonijos ordiną. 1556–1557 m. Didžiojo Naugardo vietininkas, sudarė paliaubas su Švedija.

Mykolo brolis Jurijus Vasiljevičius Glinskis taip pat vienas iš savo seserėno didžiojo kunigaikščio Ivano IV rėmėjų ir artimųjų, jo karūnavimo caru iniciatorių. Apkaltintas Maskvos padegimu, akmenimis užmuštas sukilusių maskviečių. Glinskių giminės svarbiausia šaka baigėsi 1602 m. Maskvoje mirus Vasilijaus vaikaičiui Ivanui Glinskiui.

Abiejų Tautų Respublikoje gyveno kita giminės šaka. Ji XVII a. pab.- XVIII a. pradžioje prarado kunigaikščių titulą ir liko bajorais (šlėktomis). Jokymas Glinskis, Rusijos imperijos kariuomenės generolas majoras, 1817 m. iš Gardino gubernijos bajorų deputacijos išsirūpino kunigaikščio titulo patvirtinimą, bet Rusijos imperijos Senatas to nepripažino.

 Genealogija 
 Aleksandras Glinskis
 Ivanas Glinskis
 Borisas Ivanovičius Glinskis
 Bagdonas Glinskis (m. 1512 m.)
 Levas Glinskis
 Mykolas Glinskis (apie 1460–1534 m.)
 Vasilijus Glinskis (m. 1515 m.)
 Elena Glinskaja (m. 1538 m.), vyras Vasilijus III, sūnus Ivanas Rūstusis
 Mykolas Vasiljevičius Glinskis (m. 1559 m.)
 Jurijus Glinskis (m. 1547 m. birželio 25 d.)
 Ivanas Vasiljevičius Glinskis
 Ivanas Ivanovičius Glinskis (m. 1602 m.)
 Ivanas Glinskis (Mamajus, m. iki 1522 m.)

 Šaltiniai 

 Nuorodos 
 Сказания кн. Курбского; Карамзин VIII, 59, пр. 164, 459.
  Glinskiai