Kreivėnų piliakalnis

Kreivėnų piliakalnis, dar vadinamas Kulmenų piliakalniu, Pilies kalnu ir Vilkės piliakalniu – piliakalnis (A485K P) Pagėgių savivaldybės teritorijoje, Pagėgių seniūnijoije, apie 1 km į šiaurės rytus nuo Kulmenų kaimo branduolio, Vilkos kairiajame krante. 1,1 km į pietus nuo piliakalnio yra kapinynas (A484 P), apardytas ariant.

 Piliakalnis 
miniatiūra|250x250px|3D modelis|kairėje
Piliakalnio šlaitai statūs, 18 m aukščio. Jo aikštelė stačiakampė, 47x16 m dydžio. Aikštelę juosia pylimas, rytinėje pusėje – 7, 5 m aukščio, 27 m pločio, kitose pusėse apie 1,5 m aukščio, 14 m pločio. Už rytinio pylimo yra 2 m gylio ir 22 m pločio griovys. Piliakalnio šiaurės vakarų ir šiaurinėje dalyse pylimas ir šlaitai apardyti griovių, aikštelės rytinėje dalyje buvo įrengta šokių (gegužinių) aikštelė. Piliakalnio pietinėje papėdėje yra senovinė gyvenvietė. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu–XIII a. Kai kurie prieškario archeologai ir istorikai piliakalnį tapatino su rašytiniuose šaltiniuose minėta skalvių didiko Sarekos pilimi.Linas Tamulynas, Martynas Purvinas, Kreivėnų piliakalnis, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-01-24.

 Kapinynas 
Kapinyno žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1987 m. ir 1996–1998 m. atliko Vilniaus universiteto ekspedicija, tyrimų vadovas Valdemaras Šimėnas.

Kapinyne ištirti 76 kapai, iš jų 14 nedegintų ir 61 sudegintų mirusiųjų bei 1 nedeginto žirgo. 1997 m. kapinyno teritoriją patikrinus metalo detektoriumi surinkta apie 200 radinių – dviašmenių kalavijų, kovos peilių, ietigalių, žąslų, segių, apyrankių, žalvarinių karolių ir kabučių. Ankstyvuoju laikotarpiu, V a. – VIII a. mirusieji laidoti nedeginti, aukštielninki, su įkapėmis, jų gausiau moterų kapuose. Juose rasta storagalių apyrankių, gintaro karolių, įvijinių žiedų, kibirėlio pavidalo kabučių, pagalvių. Pastarieji analogiški Vidgirių kapinyno sidabriniams dirbiniams. Kai kur vėlyvesnieji kapai įrengti ant ankstyvesniųjų kapų, pastarieji dažnai suardyti.

Greičiausiai nuo VIII a. antrosios pusės mirusiuosius imta laidoti ir sudegintus. Jų kapai buvo įrengiami dvejopai. Didelėse duobėse palaikai į duobę supilti su apeiginio laužo pelenais, greta jų rasta sulaužytų ar apdegusių įkapių, žirgo dantų. Duobutėse sudeginto mirusiojo palaikų liekanos išrinktos iš laužo ir supiltos į krūvelę, apdėtos sulaužytomis įkapėmis. Kapinynas datuojamas V–XII a., priskiriamas Nemuno žemupio skalvių etnokultūrinei grupei.

Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

 Šaltiniai 

 Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t.2 p. 86-87 (Nr. 328).
 Crome H. 1937. Karte und Verzeichnis der vor- und frühgeschichtlichen Wehranlagen in Ostpreußen // Altpreußen. Juni. Heft 3, p. 124 (Nr. 10).
 Crome H. Verzeichnis der Wehranlagen Ostpreußens // Prussia. 1939., p. 280.

 Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai
 Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai

Kategorija:Piliakalniai Pagėgių savivaldybėje