Šventapilė

Šventapilė (arba Šventapilis; , , 1945–1947 m. , nuo 1947 m. Mamonovas, ) – miestas Rusijoje, Kaliningrado srities pietvakarinėje dalyje, prie sienos su Lenkija, 48 km į pietus nuo Kaliningrado, 3 km nuo Aistmarių. Nuo 2004 m. balandžio 29 d. Mamonovo miesto apygardos centras. Geležinkelio stotis.


 Etimologija 

Varmės žemės gyvenvietės pavadinimas Sventamēstan prūsiškos kilmės. Miestas įkurtas kryžiuočių ordino 1301 m. vietoje sudegintos senovės prūsų tvirtovės Šventapilio. Išvertus į vokiečių kalbą prūsišką Šventamiesčio pavadinimą, miestas vadintas Heiligenstadt, vėliau, nuo Šventapilio – Heiligenpill, Heiligenbill. Pastarasis pavadinimas transformavosi į Heiligenbeil, t. y. „Šventas kirvis“. Anot pasakojimų, šiuo kirviu kirtęs šventąjį ąžuolą pats Varmijos vyskupas Anzelmas. Kirvis tapo ir miesto simboliu. Istorikas Matas Pretorijus rašė, kad prie ąžuolo buvo draudžiama nužudyti žmogų, bet Ordinas ąžuolų negarbino, ant jų korė priešus ir vagis iki pat 1588 m.

1946 m. Šventapilė pervadinta TSRS didvyrio N. Mamonovo garbei. Tai padarė TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumas savo įsaku pagerbdamas papulkininkį Nikolajų Mamonovą (1919–1944), vadovavusį užkariavusiam miestelį sovietų kariuomenės pulkui.

 Istorija 

Iki kryžiuočių užkariavimų čia buvo prūsų šventykla. Miestas pradėtas kurti 1301 m. Ordino didžiajam magistrui suteikus Kulmo privilegiją. Vokiečių ordinas miestą apsupo gynybine siena, kurios griuvėsiai išlikę iki šiol, prieš kurią iškasė gilius griovius. Jarftos upelį damba padalijo į dvi tėkmes, o tai leido pastatyti vandens malūną. 1370 m. pastatytas augustiniečių vienuolynas, kurį lenkai sudegino 1520 m. 1563 m. toje vietoje pastatyta Šv. Jurgio ligoninė. 1410 m. liepos 15 d. Žalgirio mūšyje dalyvavęs grafo fon Colerno vadovaujamas Heiligenbailio riterių būrys buvo sumuštas, jo vėliava iki Antrojo pasaulinio karo buvo saugoma Krokuvos katedroje kaip karo trofėjus.

Nuo 1440 m. miestas priklausė Prūsijos sąjungai, bet 1445 m. Vokiečių ordinas užėmė miestą. Ordino priešininkai, kuriems vadovavo Janas Valdšteinas, 1462 m. sunaikino priemiesčius, o 1463 m. užėmė ir sudegino miestą. 1464 m. ordinas vėl atsiėmė Hailigenbailį ir jame įkurdino Livonijos ordino įgulą. 1510 m. mieste susirinkus Ordino vadovybei ir vyskupams paskutiniu didžiuoju magistru išrinktas Albrechtas Brandenburgietis. Per Trisdešimties metų karą miestą užėmė švedai, kurie jį išlaikė 50 metų. 1677 m. kilus gaisrui sudegė visa centrinė miesto dalis, net mūriniai pastatai, taip pat rotušė, bažnyčia ir mokykla. 1709 m. maras nusinešė 1 147 miestelėnų gyvybes.

1736 m. miestas gavo turgaus teisę. 1758 m. vasario mėn. Hailigenbailį užėmė Rusijos imperijos kariuomenė. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Šventapilės apskrities centras. 1887 m. pastatyta ligoninė, 1891 m. – katalikų bažnyčia, 1885 m. – paštas, 1910 m. – nauja mokykla ir evangelikų bendruomenės namai. Per Pirmąjį pasaulinį karą miestas nenukentėjo, tačiau 1945 m. kovo 25 d. po 7 paras trūkusio bombardavimo ir artilerijos apšaudymo įsiveržusi TSRS kariuomenė miestą nusiaubė. Mūšius primena brolių kapai, kuriuose palaidota 4700 kareivių. Kapinės sutvarkytos 2002 m.

1951 m. pakartotinai suteiktas miesto statusas.

1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kroicburgo rajono (), nuo 1947 m. birželio 25 d. Bagrationovsko rajono miestas, nuo 1963 m. iki 2004 m. balandžio 29 d. Mamonovo miesto apylinkės (Мамоновский городской совет) centras.

|}

 Gyventojai 

1890 m. surašymo duomenimis mieste gyveno 162 katalikai ir 30 judėjų, 1939 m. – 9135 evangelikai, 1113 katalikų ir 79 kitų krikščionių tikėjimų atstovų, žydai buvo sunaikinti.

 Ekonomika 

1939 m. miestelyje buvo trys mokyklos, ligoninė, duonos kepykla, pieninė, mašinų statybos įmonė, plieno liejykla, plytinė ir aviacijos remonto įmonė. Per Mamonovą praeina platusis ir siaurasis geležinkelis iš Kaliningrado į Lenkiją.

Po karo išplėtota žuvies apdirbimo pramonė. Didžiausia įmonė – Mamonovo žuvies konservų kombinatas (Мамоновский рыбоконсервный комбинат), kurioje dirba 600 žmonių. Mamonovo agrofirma augina sabalus, nutrijas ir kitus švelniakailius žvėrelius. Bendroje Rusijos ir Lenkijos įmonėje „Mūsų stilius“ (Наш Стиль) gaminami baldai.

 Parapija 

Šventapilės evangelikų parapijai priklausė 27 kaimai. Nuo Reformacijos pradžios parapijoje kunigavo:

 Peter Hoffmann, 1538–1546
 Georg Ottingshausen, nuo 1550
 Burchard Mülner, 1552
 Johann Enckhausen, 1554
 Christoph Langeus, 1560–1584
 Friedrich Hoffmann, iki 1561
 Peter Meisner, 1568–1570
 David Eberhardus, 1571/1579
 Johann Cocus, 1584–1612
 Nicolaus Richart, 1599–1602
 Christian Reimann, 1606
 Balthasar Heusselerus, 1610
 Andreas Threnius, 1612–1629
 Joachim Artopäus, 1614/1651
 Georg Martini, 1629–1663
 Christoph Schultz, 1651–1673
 Matthäus Preucke, ab 1663
 Johann von Sander, 1673–1706
 Christoph Siegfried, 1678–1702
 Heinrich Porsch, 1702–1730
 Johann Ludolph Lock, 1706–1735
 Gottlob Phil. J. Troschel, 1730–1744
 Johann Schwartz, 1735–1753
 Georg Gottlieb Fuhrmann, 1744–1765
 Johann Jacob Rumpe, 1753–1764
 Johann Emanuel Volmer, 1764–1774
 Anton Daniel Weber, 1765–1786
 August Ernst Friesen, 1774–1812
 Christoph Gottlieb Pottien, 1786–1805
 Johann Wilhelm Broscheit, 1806–1823
 Christoph G.W. Brasche, ab 1809
 Johann Gottfried Schröder, 1823–1834
 Albert Leopold Julius Ohlert, 1835–1839
 Johann F.L. Adalbert Wisselinck, 1839–1872
 Julius Eduard Schröder, 1840–1868
 Wilhelm August Otto Berger, 1868–1894
 Johann Friedrich Richter, 1872–1874
 Hugo August Gottfried Eysenblätter, 1873–1893
 Carl Friedrich Gustav Zimmermann, 1893–1906
 Eduard Michel Paul Schalnas, 1894–1904
 Hans Boretius, 1904–1913
 Friedrich Grünhagen, 1906–1923
 Otto Meyhöfer, 1913–1916
 Adolfas Gudas, 1917–1920
 Paul Just, 1920–1921
 Walter von Knebel, 1922–1927
 Bruno Julius Robert Lenz, 1923–1935
 Walter Vonthein, 1927–1934
 Paul Bernecker, 1935–1945
 Hans Krumm, 1935–1945
</div>

 Šaltiniai 

 Nuorodos 
 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Kategorija:Kaliningrado srities miestai
Kategorija:Šventapilės apskrities gyvenvietės
Kategorija:Mamonovo miesto gyvenvietės