Kanonas (Biblija)

Biblijos kanonas – tai autoritetingas Šventojo Rašto knygų sąrašas, kurį tam tikra religinė bendruomenė (pvz., žydai, katalikai, ortodoksai, protestantai) laiko Dievo įkvėptu ir normatyviniu tikėjimo bei dorovės šaltiniu. Žodis kanonas kilęs iš graikų kalbos žodžio κανών (kanōn), reiškiančio „matuoklį“, „normą“, „taisyklę“. Šis terminas pradėtas vartoti krikščioniškoje tradicijoje žymėti tekstų rinkiniui, kuris laikomas tikruoju Dievo apreiškimu.
Judaizme šis rinkinys vadinamas Tanachu, kuris atitinka krikščionių Senojo Testamento kanoną. Krikščionybėje  Biblijos kanonas apima tiek Senąjį, tiek Naująjį Testamentą, tačiau skirtingos konfesijos pripažįsta skirtingą knygų skaičių.

 Senojo Testamento kanonas 
Pagal žydų ir krikščionių tradiciją, Senojo Testamento kanonas buvo užbaigtas Ezdrui ir Neemijui grįžus iš Babilono nelaisvės. Šv. knygos buvo surinktos, viešai paskelbtos ir laikytos autoritetingomis. Šią poziciją palaiko žydų padavimas, Flavijus Juozapas ir 2 Makabėjų knyga.Skvireckas, Juozapas, vert. ir kom. Šventasis Raštas: Senojo ir Naujojo Įstatymo arba Testamento su Vulgatos tekstu. Pirmas tomas. Kaunas: Šv. Kazimiero Draugijos leidinys; Saliamono Banaičio spaustuvė, 1913.

Kai kurie šiuolaikiniai akademiniai tyrinėtojai teigia, kad Jėzaus laikais žydų tarpe dar nebuvo galutinai užbaigto kanono. Pasak jų, tik Toros ir Pranašų knygos buvo visuotinai pripažintos, o Hagiografų (Ketuvim) statusas tebebuvo diskusijų objektas.

Nepaisant to, graikiškasis Senojo Testamento vertimas – Septuaginta – buvo plačiai naudojamas tiek helenistinių žydų, tiek pirmųjų krikščionių. Dauguma Naujojo Testamento citatų iš Senojo Testamento atitinka Septuagintos tekstą.

 Naujojo Testamento kanonas 
Naujasis Testamentas buvo parašytas pirmajame mūsų eros amžiuje. Visgi kai kurios knygos (pvz., Antrasis Petro laiškas, anot dalies tyrinėtojų, parašytas 100–150 m. e. m.Chester, A &  Martin, RP, (1994), The Theology of the letters of James, Peter & Jude, CUP, p.144) datuojamos ir antruoju mūsų eros amžiumi. Dauguma jo knygų pripažintos iš karto, o kelios smulkesnės (laiškas Filemonui, 2 ir 3 Jono laiškai, Judo laiškas) galutinai pripažintos kiek vėliau.

 Antrasis Kanonas 
Katalikai, ortodoksai prie Senojo Testamento papildomai priskiria 7 deuterokanonines (Antrojo Kanono) knygas:
 Tobijo knyga
 Juditos knyga
 1 Makabiejų knyga
 2 Makabiejų knyga
 Išminties knyga
 Siracido knyga
 Barucho knyga
Taip pat papildomai pridedami graikiški Esteros ir Danieliaus knygų priedai. Šias knygas į lotyniškąjį Biblijos vertimą, Vulgatą, įtraukė šv. Jeronimas.

Protestantai 7 papildomas knygas laiko apokrifinėmis ir nededa į savo Biblijos leidimus. Motyvuojama tuo, kad šių knygų nėra hebrajiškoje Biblijoje, jos necituojamos Naujajame Testamente.

M. Liuteris neįtraukė šių knygų į Senajį Testamentą, pavadindamas jas apokrifinėmis ir nelygiavertėmis kitoms knygoms, tačiau naudingomis skaityti.The Popular and Critical Bible Encyclopædia and Scriptural Dictionary, Fully Defining and Explaining All Religious Terms, Including Biographical, Geographical, Historical, Archæological and Doctrinal Themes, p.521, edited by Samuel Fallows et al, The Howard-Severance company, 1901,1910. - Google Books Šiai kategorijai jis siūlė priskirti ir Esteros knygą, nes atmetus deuterokanoninius priedus, šioje knygoje nė karto neminimas Dievas.

 Šaltiniai 

Kategorija:Religiniai tekstai