Valgomoji voveraitė

Valgomoji voveraitė (Cantharellus cibarius) – voveraičių (Cantharellus) genties grybų rūšis. Valgomoji voveraitė liaudiškai dar vadinama voveruška, gaidelis, lepeška.

Auga mišriuose, ypač spygliuočių miškuose, dažnai aptinkama samanose po pušimis ir eglėmis. Didelėmis grupėmis randama tik kalvotose vietovėse.

Kepurėlė mėsinga, jaunų grybų iškili, senų − piltuvėliška, skiltėtais padrikai išsilanksčiusiais kraštais. Kepurėlės spalva paprastai sodrios geltonos, kartais oranžiniai ar šviesiai geltonos spalvos.

Lakšteliai šakoti, klosčių pavidalo, kotu toli nuaugę žemyn. Spalva tokia pati kaip kepurėlės. Kotas trumpas ir tvirtas, ties pagrindu smailėjantis, viršuje išplatėja ir pereina į kepurėlę, spalva tokia pati kaip kepurėlės. Trama kompaktiška, koto trama plaušinga, Perpjovus matyti, kad kraštuose trama geltona, o labiau į vidų palkšva. Grybas vaisių kvapo ir ryškaus malonaus skonio, kartais gali būti aitrokas.

Auga nuo liepos iki spalio ar lapkričio. Populiarus valgomas grybas, beveik nekirmija. Vartojamas šviežias, džiovintas, sūdytas, šaldytas, smulkintas į miltus. Tramoje nemažai sunkiai virškinamo chitino, todėl grybą patariama labiau susmulkinti. Jaunose voveraitėse daug tiamino (vitamino B1).Vincentas Urbonas. Grybai. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 73.

 Etimologija 
Žodis voveráitė (kitaip voverė̃, voverė̃lė, voverìkė, voverýtė, voverùkė, voverùtė, voveruškà, overiùška, overùška, overū́ška, veveruškà, voverùškai, veverùškė, voveriuškà, voveručkà, voverùškas, voverū̃škas, voverùškė, overuškė̃lė) kilęs nuo gyvūno pavadinimo voverė̃ – dėl panašios spalvos.

Analogiškai vadinama žodžiu lapáitė (lapeikà, lapùtė, lãpė, lapẽlė, lapùkas, lapùtė, lapùkė) – nuo gyvūno pavadinimo lãpė. Greičiausiai tai vertiniai iš slavų kalbų (plg. dar skolinius lisicà, lisičkà, lisìčkas, lisyčià) ← , ukr., , ček., ,  ← lisa (‘lapė’).

Dar žinoma kaip lapė́laižė (lapė́laiža, lapė́laižis, lapìlaižis, lepė́laižis, lepė́ležis, lepė́leižis) – „[grybas], kurį laižo
lapė“. Galbūt manant, kad lapės laižo iš šių grybų vandenį, nors labiau tikėtina, kad savotiškas semantinis pavadinimo lapáitė, lãpė plėtinys.

Dar grybas žinomas kaip gaidùkas (gaidỹs, gaidẽlis, gaidáitis, gaidỹs, gaidiniùkė, gaĩdžgrybis, gaidžiùkas, t. p. gaidžkõjis) – nuo paukščio pavadinimo gaidỹs – dėl panašumo į gaidžio skiauterę arba koją (plg. rus. tarm. петушок, , , , ).

Taip pat daugiausia Dzūkijoje vadinama slavizmu lepeškà (lepeškáitė, lepioškà, lepòškė, lepẽškas, lepèškė, lepùkė, lepliõkas, lepliùkas, leputkà) ← , kuris reiškia ir šį grybą, ir ‘paplotėlis, skrylis’. Kita vertus, baltarusiškas
pavadinimas laikomas dėl liaudies etimologijos iškraipytu iš kito, gudų žinomo voveraitės pavadinimo ляпушкі, kuris, savo ruožtu, laikomas skoliniu iš baltų kalbų (lyginamas su ). Dėl įvairių kontaminacinių formų ir anksčiau minėtų sinonimų panašiau, kad šio žodžio pamatas galėtų būti ir lãpė.

 Literatūra 
 GRYBAI, Etorė Bielis, Mūsų knyga, 2004, ISBN 9955-573-65-1, p. 176

Kategorija:Papėdgrybiai