Pastarųjų Dienų Šventųjų Jėzaus Kristaus Bažnyčia

Pastarųjų Dienų Šventųjų Jėzaus Kristaus Bažnyčia (angl. The Church of Jesus Christ of Latter-day Saints; neoficialiai – LDS Church, Mormons) yra pasaulinė restauracinė religinė denominacija, įkurta 1830 m. Joseph Smith Niujorko valstijoje Jungtinėse Amerikos Valstijose. Bažnyčia laiko save apreikštąja religija ir teigia atkurianti ankstyvosios krikščionybės bažnyčią. Jos pasaulinė būstinė yra Solt Leik Sitis, Juta. 

Bažnyčios teologija vadinama mormonizmu, pagal pagrindinį kanoninį tekstą – Mormono Knygą. Jos nariai oficialiai vadinami „pastarųjų dienų šventaisiais“, o šnekamojoje kalboje dažnai vadinami „mormonais“. Jungtinėse Amerikos Valstijose Bažnyčios nariai sudaro apie 2 % gyventojų (apie 6,15 mln.). Pasauliniu mastu 2024 m. bažnyčia skelbė turinti daugiau kaip 17 mln. narių (apie 0,2 % pasaulio gyventojų).https://newsroom.churchofjesuschrist.org/article/2024-statistical-report

Pastarųjų Dienų Šventųjų Jėzaus Kristaus Bažnyčia save laiko krikščioniška denominacija, tačiau kai kuriais teologiniais aspektais skiriasi nuo tradicinės krikščionybės, ypač nepripažindama Nikėjos–Konstantinopolio tikėjimo išpažinime apibrėžtosTrejybės doktrinos. Dėl šių skirtumų ji ne visada laikoma tradicine krikščioniška denominacija ir nėra Pasaulio Bažnyčių Tarybos narė. Vis dėlto Bažnyčia išpažįsta tikėjimą Jėzų Kristų kaip Dievo Sūnų ir žmonijos Gelbėtoją, kurio atpirkimo auka laikoma esmine išganymo dalimi.

 Bažnyčios Pavadinimas 
Įkūrimo metu, 1830 m., Bažnyčia buvo vadinama Kristaus Bažnyčia, o jos nariai laikė ją atkurtąja Jėzaus Kristaus Bažnyčia. 1838 m. ji buvo pervadinta į Jėzaus Kristaus Pastarųjų Dienų Šventųjų Bažnyčią; žodis „šventieji“ reiškia „mokinius“, o posakis „pastarosios dienos“ vartojamas Naujajame Testamente,Pastarosios dienos minimos Apaštalų darbų 2:17, 2 Timotiejui 3:1 ir 2 Petro 3:3. siekiant atskirti ją nuo pirmapradės Bažnyčios. Bažnyčios nariai vadinami „Pastarųjų Dienų Šventaisiais“, o anglų kalboje šis pavadinimas trumpinamas kaip LDS (angl. Latter-day Saints).

Bažnyčia kartais vadinama „Mormonų Bažnyčia“, o jos nariai dažnai vadinami „mormonais“. Šie pravardžiuojamieji pavadinimai, iš pradžių toleruoti, bet nepriimti Bažnyčios nariųhttps://www.cnn.com/2018/08/17/us/mormon-church-name-trnd, kilo iš Mormono Knygos. Šioje knygoje Mormonas yra pranašas, karinis vadas ir metraštininkas, gyvenęs maždaug 311–385 m. Šiaurės Amerikos žemyne. Jis paveldėjo išsamius savo tautos istorinius ir dvasinius įrašus Amerikose ir papildė juos savo gyvenimo pasakojimu. Jo sūnus Moronis surinko ir sutrumpino ankstesnių pranašų pasakojimus, užrašytus ant auksinių plokščių, suteikdamas knygai savo tėvo – Mormono – vardą, o Bažnyčiai ir jos nariams – jų pravardę.

 Požiūris į Jėzų Kristų 
kairėje|miniatiūra|Prisikėlusio Kristaus statulos, sukurtos Bertelio Thorvaldseno, kopija „Temple Square“ aikštėje Solt Leik Sityje.
miniatiūra|Solt Leik Sičio šventykla.
Pastarųjų dienų šventieji tvirtina, kad Jėzus Kristus yra Tėvo pirmagimis dvasia ir vienintelis sūnus kūnu. Jie tiki, kad jis yra Kristus arba Mesijas, tai yra „Pateptasis”. Kad jis yra Senojo Testamento Dievas, tai yra Jehova, iš anksto paskirtas šiam didžiam pašaukimui prieš pasaulio sukūrimą. Jų nuomone, jis, vadovaujamas Tėvo, sukūrė Žemę ir viską, kas joje yra; jis gimė iš Marijos Betliejuje, gyveno be nuodėmės ir atliko tobulą visos žmonijos nuodėmių atpirkimą, praliedamas savo kraują ir atiduodamas savo gyvybę ant kryžiaus; jis prisikėlė iš mirusiųjų, taip užtikrindamas galutinį visos žmonijos prisikėlimą; kad jo atpirkimu ir prisikėlimu tie, kurie atgailauja už savo nuodėmes ir paklūsta Dievo įsakymams, gali gyventi amžinai su juo ir Tėvu , kad jo atėjimas į pasaulį buvo būtinas norint paveldėti išgelbėjimą, kad jo gyvenimas yra tobulas pavyzdys, kaip turi gyventi žmonija; kad visi kunigystės sakramentai, maldos, palaiminimai ir sakramentai turi būti atliekami jo vardu; kad jis yra visos žemės Kūrėjas, Gelbėtojas ir Dievas, kad jis sugrįš su galybe ir šlove valdyti žemę per tūkstantmetį ir kad paskutinę dieną jis bus mūsų gynėjas, kai Dievas Tėvas Amžinasis teis visą žmoniją.
miniatiūra|Statue de Moroni au sommet du temple de Zollikofen à Berne.
Krikščioniškas kryžius nenaudojamas kaip simbolis, nes paskutiniųjų dienų šventieji teikia pirmenybę prisikėlusio ir gyvo Kristaus idėjai, kuri, pagal jų tikėjimą, yra jo dabartinė realybė. Bažnyčiose nėra kryžių, statulų ar ikonų, išskyrus keletą Kristaus paveikslų.

 Istorija 
kairėje|miniatiūra|Džozefo Smito Pirmasis regėjimas.
Pastarųjų Dienų Šventųjų Jėzaus Kristaus Bažnyčia nariai tiki, kad jų bažnyčią atkūrė pats Jėzus iš Nazareto per pranašą Džozefą Smitą, Naujojo Testamento bažnyčią, po aštuoniolikos amžių trukusio pokyčių ir praradimų laikotarpio, žinomo kaip Didžiasis atsimetimas. 

Pasakojama, kad 1820 m. tuomet 14 metų amžiaus Džozefas Smitas meldėsi netoli savo namų esančiame miškelyje, mąstydamas, prie kurios bažnyčios jam prisijungti. Jis pasakoja, kad jam pasirodė dvi figūros: Dievas Tėvas ir jo sūnus Jėzus Kristus. Jis priduria, kad Jėzus Kristus jam pasakė, jog tikroji bažnyčia buvo pakeista ir prarasta žmonių, ir kad jei jis liks ištikimas, vėliau jis bus tas, per kurį ji bus atkurta.  Džozefas Smitas teigia, kad po trejų metų, 1823 m. rugsėjį, jį aplankė senovės pranašas Moronis, kuris jam atskleidė šventųjų raštų (Kumoros kalno) buvimo vietą, parašytų reformuota egiptietiška kalba ant metalinių plokščių ir dabar žinomų kaip Mormono knyga. Pasak Džozefo Smito, šie raštai buvo žydų kilmės pranašų, gyvenusių Amerikos žemyne tarp 600 m. prieš kristaus gim. ir 420 m. po Kristaus gim.
kairėje|miniatiūra|Jie pasakoja, kad jiems pasirodė dangiška asmenybė, prisistatęs kaip Jonas Krikštytojas.
Džozefas Smitas taip pat pasakoja, kad 1829 m., dirbdami prie Mormono knygos vertimo, jis ir jo raštininkas Oliveris Kauderis perskaitė pasakojimą apie Mesijo apsilankymą senovės Amerikos gyventojams ir jo mokymus apie krikštą. Pagal jų pasakojimą, gegužės 15 d. jie nuėjo melstis prie Susquehanna upės kranto, netoli Džozefo namų Harmonyje. Jie pasakoja, kad jiems pasirodė dangiškas būtybė, prisistačiusi esanti Jonas Krikštytojas, ir suteikė jiems Aarono kunigystę bei įsakė vienas kitą krikštyti ir įšventinti. 

Jie pasakoja, kad kitą mėnesį jiems pasirodė ir senovės apaštalai Petras, Jokūbas ir Jonas, suteikė jiems Melchizedeko kunigystę ir įšventino juos apaštalais.

 Mozė, Elijas ir Elija 
1836 m. kovo 27 d. Džozefas Smitas pašventino Kirtlando šventyklą. Jis pasakoja, kad po savaitės, 1836 m. balandžio 3 d., Jėzus Kristus pasirodė jam ir Oliveriui Kauderui šventykloje ir pasakė: „Aš priėmiau šį namą, ir mano vardas bus čia; ir aš gailestingai pasirodysiu savo tautai šiame name“ (Mokymas ir sandoros, 110:7). Jis priduria, kad taip pat pasirodė trys Senojo Testamento laikų pasiuntiniai – Mozė, Elijas ir Elija – ir atkūrė raktus bei kunigystės valdžią, kuri buvo seniai prarasta žemėje. Pasak Džozefo Smito, buvo atkurta valdžia surinkti Izraelio vaikus iš žemės pakraščių ir susieti šeimas laike ir per amžinybę (Doktrina ir sandaros, 110:11–16).

 Pionierių laikotarpis 
Nusprendus įkurti Pastarųjų Dienų Šventųjų Jėzaus Kristaus Bažnyčią 1830 m., jos nariai dažnai buvo žiauriai elgiamasi ir persekiojami savo kaimynų, pirmiausia dėl jų socialinės ir politinės vienybės bei religinių įsitikinimų. Smurtiniai veiksmai buvo nukreipti prieš bažnyčią, jos narius ir jos vadovą Džozefą Smitą, o tai, be kitų priežasčių, privertė juos persikelti į Ohajo, Misūrio, o vėliau Ilinojaus valstijas, kur bažnyčios nariai pastatė Navų miestą ir šventyklą.

1838 m. Misūrio gubernatorius Lilburnas Boggsas išleido visų valstijoje gyvenančių narių išnaikinimo įsakymą., kuris baigėsi Haun's Mill žudynėmis. 1844 m. Džozefas Smitas buvo nužudytas minios Ilinojaus valstijos Kartaginos kalėjime. 1846 m. įtampa pasiekė aukščiausią tašką, o 1848 m. riaušininkai sudegino Navų šventyklą.
miniatiūra|Nariai, atkuriantys 1847 m. pionierių išvykimą, apie 1912 m.
Pirmieji pionieriai, išvaryti iš Navų, Ilinojaus, 1845–1846 m. žiemą, ištvėrė išsikėlimą ir, vadovaujami Brighamo Youngo, Džozefo Smito įpėdinio, leidosi į daugiau nei 2000 kilometrų (1000 mylių) kelionę pėsčiomis arba vežimais, kuri juos atvedė į Didžiojo druskos ežero slėnį, visiškai apleistą vietovę Uolinių kalnų regione, esančią dabartinėje Jutos valstijoje, kur jie 1847 m. įsikūrė visam laikui.

Nuo 1847 iki 1860 m. (metai, kai buvo baigtas transkontinentinis geležinkelis) 86 000 pionierių keliavo į Didžiojo Druskos ežero slėnį. 6000 iš jų mirė kelionės metu. Pirmieji pionieriai buvo amerikiečiai, po jų sekė dešimtys tūkstančių europiečių – britų, vokiečių, skandinavų, prancūzų, šveicarų ir kitų.  Jie kirto Atlanto vandenyną, kad pasiektų Solt Leik Sitį.

 Daugpatystė 
Daugpatystė (poligaminė santuoka) buvo praktikuojama kai kurių mormonų iki 1890 m. Ji buvo sudaroma bažnyčios šventykloje; tik moterys, priklausančios bažnyčiai, ir tik vyrai, turintys Melchizedeko kunigystę, galėjo sudaryti santuoką šiose šventyklose. Pagal mormonų doktriną, daugpatystė, kilusi iš Dievo apreiškimo Bažnyčios prezidentui, atkūrė biblinę praktiką turėti kelias žmonas ir buvo Dievo numatyta tam tikru laiku, siekiant padidinti Jo tautą. Ši praktika aprašyta hebrajų Biblijoje, pavyzdžiui, Abraomo, Jokūbo, Dovydo ir kitų gyvenimuose. Tačiau poligamija buvo reguliuojama, o pažeidimai baudžiami (kaip buvo Dovydo ir Urijos žmonos atveju).

1889 m. balandžio 7 d. Wilford Woodruff, ketvirtasis Pastarųjų Dienų Šventųjų Jėzaus Kristaus bažnyčios prezidentas, panaikino daugpatystės praktiką.

Šiandien Pastarųjų Dienų Šventųjų Jėzaus Kristaus bažnyčios apibrėžtas moralės kodeksas yra skaistybės įstatymas, reiškiantis susilaikymą nuo bet kokių lytinių santykių iki santuokos ir visišką ištikimybę bei lojalumą savo teisėtam sutuoktiniui santuokos metu.

Jungtinėse Valstijose gyvenančios mažumos, praktikuojančios poligamiją, kuri yra draudžiama pagal tos šalies įstatymus (pavyzdžiui, 1951 m. Jungtinėse Valstijose įkurta Pastarųjų Dienų Šventųjų Jėzaus Kristaus fundamentalistų bažnyčia), Pastarųjų Dienų Šventųjų Jėzaus Kristaus bažnyčia nėra pripažįstamos mormonais.

 Šiuolaikinės Šventyklos 
miniatiūra|Helsinkio Suomijos šventykla.
Jėzaus Kristaus Bažnyčios nariai tiki šiuolaikinių šventyklų naudojimu. Pasak Bažnyčios, tai yra vietos, kur verti Bažnyčios nariai gali eiti sudaryti daugiau sandorų (ypatingų pažadų) su Dievu. Tai apima Apdovanojimo ir Užantspaudavimo apeigas. [pridėk šaltinį]

 Bažnyčios Nariai Visame Pasaulyje 
XX a. bažnyčia smarkiai išaugo ir tapo tarptautine organizacija, iš dalies dėl visame pasaulyje didėjančio misionierių skaičiaus. 2000 m. bažnyčia turėjo 60 784 nuolatinius misionierius (atnaujinama kas dvejus metus), o jos narių skaičius visame pasaulyje siekė šiek tiek daugiau nei 11 milijonų. Iki 2007 m. narių skaičius viršijo 13 milijonų, o 2010 m. liepos mėn. pasiekė 14 milijonų, iš kurių apie šeši milijonai gyveno Jungtinėse Amerikos Valstijose. Ši bažnyčia, sudaranti šiek tiek daugiau nei 1 % amerikiečių, laikoma religine mažuma, tačiau yra ketvirta pagal dydį krikščionių denominacija Amerikoje.

Šiuolaikiniame laikotarpyje organizacijoje buvo padaryta nemažai formalių pakeitimų. Svarbus pokytis buvo juodaodžių vyrų įšventinimas į kunigus, prasidėjęs 1978 m., taip pakeičiant politiką, kurią 1852 m. nustatė Brigham Young.

 Jėzaus Kristaus Bažnyčios Nariai Lietuvoje 
Rašytinė pastarųjų dienų šventųjų Jėzaus Kristaus bažnyčios istorija Lietuvoje mini nedidelį skyrių, įkurtą 1907 m. Klaipėdoje. Skyriaus nariai reguliariai rinkdavosi iki maždaug 1934 m., kol vokiškai kalbantys misionieriai tuometinės valdžios buvo paprašyti palikti šalį. Esama duomenų apie bažnyčios bendruomenę, gyvavusią ir tuometinėje TilžėjeRobert C. Freeman, Jon R. Felt „German saints at war“ (Cedar Fort, Inc. 2008) 122 p. ISBN 978-1-59955-224-8 "Tilžėje nariai buvo neįtikėtinai malonūs man. Jie pakvietė mane kalbėti bažnyčioje, o keletas šeimų po bažnyčios pakvietė mane pavalgyti. Tomis dienomis nebuvo daug lankytojų tokiuose mažuose skyriuose. ".

Po nepriklausomybės atkūrimo Bažnyčios misionieriai dar kartą atvyko į Lietuvą 1992 m. spalį. Pirmasis Bažnyčios skyrius Vilniuje buvo įkurtas 1993 m., vėliau atsirado bendruomenės Kaune, Klaipėdoje ir Šiauliuose. Lietuvoje Bažnyčia oficialiai buvo įteisinta 1995 metais.https://www.churchofjesuschrist.org/study/history/global-histories/lithuania/lt-overview?lang=lit

Pirmuosius nuosavus susirinkimų namus Bažnyčia nusipirko ir suremontavo Klaipėdoje (Minijos g. 9). Vėliau, pagal analogišką projektą, buvo pastatyti šiuolaikiški susirinkimų namai Vilniuje (Ateities g. 83) ir Kaune (Draugystės g. 1). Bažnyčios nariai lietuviai taip pat dalyvauja misijose, jie vyko į Rusiją, Latviją, Ukrainą, Lenkiją, Vokietiją, Škotiją, Angliją, Airiją, Pietų Afrikos respubliką ir JAV.

 Kanoniniai Šventieji Raštai 
Vienas iš doktrinos aspektų, kuris skiria pastarųjų dienų šventuosius nuo kitų krikščioniškų konfesijų, yra tikėjimas papildomais Šventaisiais Raštais prie Biblijos. Tai padidina kanoninių veikalų skaičių iki keturių, kuriais pastarųjų dienų šventieji, asmeniškai studijuodami, patikėjo dėl jų tikrumo:

 Biblija 
Pastarųjų dienų šventieji tiki, kad Biblija yra Dievo Žodis, jei ji yra teisingai išversta (8-asis tikėjimo straipsnis). Biblija, tai yra Senasis ir Naujasis Testamentai, yra vienas iš tikėjimo pamatų.

Tačiau Giesmių giesmė nelaikoma Dievo įkvėpta.

Mormonai naudoja Biblijos vertimą į anglų kalbą, vadinamą Karaliaus Jokūbo versija. Lietuvių kalba jie naudoja 1999 m. leidimas, 1999 m. tikėjimo žodžio versiją, išleista Lietuvos Biblijos Draugijos. https://www.churchofjesuschrist.org/study/manual/translations-and-downloads/languages/lithuanian?lang=eng

 Mormono knyga 
miniatiūra|319x319px|Mormono Knyga
Mormono knyga yra kūrinys, kurio pirmoji versija buvo išleista 1830 m. Jos vertėjas Džozefas Smitas ją pristatė kaip plokštelių, kurias, kaip jis teigė, rado Kumoros kalne, vertimą. Pasak jo, šios lentelės buvimo vietą jam atskleidė angelas Moronis. Knygoje pasakojama apie 1000 metų istoriją nuo 600 m. pr. m. e. iki 421 m. e. m., įskaitant žydų kilmės pranašo Lehi, kuris su savo šeima pabėgo jūra prieš pat Jeruzalės sunaikinimą, ir jo palikuonių, nefiečių ir lamanitų, senovės Amerikos tautų, istoriją, kuri baigiasi Jėzaus Kristaus apsilankymu pas nefiečius trys dienos po jo nukryžiavimo.https://www.maldos.lt/kas-yra-mormono-knyga/ Kūrinys pavadintas vieno iš jo veikėjų, Mormono, vardu, kuris, manoma, gyveno maždaug nuo 311 iki 385 m. e. m. Sakoma, kad jis surinko savo pirmtakų įrašus į religinę ir istorinę kompiliaciją.  Būtent šią kompiliaciją reiškia terminai „mormonas“ ir „mormonizmas“.

Džozefas Smitas tvirtino, kad šį dokumentą išvertė naudodamas Urimą ir Tumimą.  Pasak jo, tai buvo Senojo Testamento pranašų naudoti instrumentai, rasti kartu su plokštėmis. Jėzaus Kristaus pastarųjų dienų šventųjų bažnyčia laiko šį kūrinį istoriškai autentišku ir tvirtina, kad maldos pagalba galima gauti liudijimą apie Mormono knygos tiesą. Ši knyga mormonams yra „jų religijos kertinis akmuo“. https://www.churchofjesuschrist.org/study/scriptures/bofm/introduction?lang=lit

 Doktrina ir Sandoros 
Be Biblijos ir Mormono knygos, yra ir Doktrina ir sandoros, kurios, pagal Jėzaus Kristaus pastarųjų dienų šventųjų bažnyčios doktriną, yra kanoninės šiuolaikinės kompozicijos šventraščiai, kilę iš šiuolaikinių pranašų, skirti bažnyčios įkūrimui ir valdymui.

Brangusis perlas – tai tekstų rinkinys, susijęs su daugeliu Jėzaus Kristaus Bažnyčios tikėjimo ir doktrinos aspektų. Šie tekstai yra: 

 Mozės knyga (ištraukos iš Džozefo Smito vertimo Pradžios knygos) ;
 Abraomo knyga, pateikta kaip Džozefo Smito vertimas iš egiptietiškų papirusų, kuriuos jis įsigijo 1835 m.;
 Džozefas Smitas - Matas, ištraukos iš Mato evangelijos pagal Džozefo Smito Biblijos vertimą;
 Džozefas Smitas - Istorija, ištraukos iš Jėzaus Kristaus Bažnyčios pastarųjų dienų šventųjų istorijos, kurią Džozefas Smitas parašė 1838 m.;
 Jėzaus Kristaus pastarųjų dienų šventųjų bažnyčios tikėjimo straipsniai, kuriuos sudaro trylika tikėjimo ir doktrinos pareiškimų.

Brangusis perlas savo pavadinimą paėmė iš Naujojo Testamento, kuriame dangaus karalystė lyginama su „brangia perla“ (Mt 13:45–46).

Pastarųjų Dienų Šventųjų Jėzaus Kristaus Bažnyčia teigia, kad ją veda Jėzus Kristus per gyvą pranašą, Bažnyčios prezidentą ir dvylika apaštalų. Ji laiko save pirminės Jėzaus Kristaus Bažnyčios atkūrimo institucija po ilgo atsimetimo laikotarpio ir ruošiasi Antrajam Atėjimui. Pagal savo doktriną, Bažnyčia teikia organizaciją ir išteklius, reikalingus Jėzaus Kristaus evangelijos mokymui visiems be išimties, suteikdama kunigystės autoritetą atlikti sandoras ir išgelbėjimo apeigas visiems, kurie yra verti ir nori juos priimti.

Pastarųjų dienų šventieji tiki išgelbėjimo planu, kuris leidžia vertiems vyrams ir moterims pasiekti išaukštinimą, tai yra, grįžti gyventi Dievo akivaizdoje ir tapti panašiais į Dievą. Šeimos samprata yra pagrindinė jų tikėjimo dalis: pastarųjų dienų šventieji tiki, kad šeima gali būti amžina per apeigas, atliekamas Bažnyčios šventykloje.

Pastarųjų Dienų Šventųjų Jėzaus Kristaus Bažnyčios teologija vadinama „Jėzaus Kristaus evangelija“. Ji pagrįsta Šventaisiais Raštais ir šiuolaikiniais pranašų apreiškimais. Manoma, kad šią doktriną Jėzus Kristus apreiškė kaip amžinų įstatymų ir apeigų sistemą, kurios laikantis tie, kurie ją seka, yra tikri, kad pateks į Dievo akivaizdą. Manoma, kad šie įstatymai ir apeigos yra Dievo karalystės valdymo sistema. Pagal šią doktriną, su labai negausiomis išimtinimis visi bus išgelbėti šlovingoje karalystėje, bet ne visi sugrįš gyventi su Dievu amžinai. 

Išgelbėjimo planas reiškia planą, pagal kurį Dievas suteikia žmonijai nemirtingumą ir amžinąjį gyvenimą:

 Ikimirtingasis gyvenimas su Dievu: pastarųjų dienų šventieji tiki, kad visi žmonės ikimirtingąjame gyvenime pasirinko ateiti į žemę ir yra čia, kad patirtų gyvenimą kūne iš kraujo ir kaulų bei įgytų krikščioniškų dorybių, prieš grįždami į Dievo akivaizdą;
 Pasitraukimas iš Dievo akivaizdos: Adomo ir Ievos nuopuolio buvo būtinas žingsnis, kad į pasaulį galėtų ateiti Tėvo dvasiniai vaikai. Be nuopuolio Adomas ir Ieva nebūtų turėję palikuonių, nebūtų pažinę gėrio ir blogio, o vėliau ir amžinojo gyvenimo (2 Nefio 2:22–25).
 Bendravimas su Dievu: Pagal doktriną, malda, pranašų mokymai ir Šventųjų Raštų studijavimas yra priemonės bendrauti su Dievu.

 Jėzus Kristus: Jėzaus Kristaus bažnyčios teologijos centre yra Jėzus Kristus: jo gimimas, gyvenimas, apmokančioji auka ir prisikėlimas. Sukūrimas leido įvykti Nuopuolio, dėl kurio tapo būtina Jėzaus Kristaus atpirkimo auka. Jėzaus Kristaus apmokančioji auka laikoma svarbiausiu įvykiu žmonijos istorijoje. Kadangi Kristus gyveno tobulą gyvenimą, jis buvo vertas paaukoti savo gyvybę kaip išpirką už žmonijos nuodėmes. Apmokančioji auka leidžia tikėti Kristumi ir jo išgelbėjimu.
 Sandorų sudarymas su Dievu: tikėjimas, atgaila, krikštas panardinant nuodėmių atleidimui, Šventosios Dvasios dovana per rankų uždėjimą ir ištvermė paklusnumu įsakymams iki galo yra būtini išgelbėjimui. Sakramentas, kuris vyksta kiekvieną sekmadienį, leidžia atnaujinti sandoras, sudarytas krikšto metu;
 Šventųjų tobulumas: sabato dienos laikymasis, skaistybės įstatymas (susilaikymas iki santuokos ir ištikimybė santuokoje), dešimtinės mokėjimas, pasninkavimas, darbas ir asmeninė atsakomybė, Išminties žodis (susilaikymas nuo tabako, alkoholinių gėrimų, kavos ir arbatos bei narkotikų), misionieriškas darbas ir paklusnumas įsakymams leidžia tobulėti krikščioniškose dorybėse ir gauti palaiminimus, kuriuos Dievas nori suteikti savo vaikams;
 Amžinosios šeimos: norint pasiekti išaukštinimą, pirmiausia reikia priimti amžinojo santuokos sakramentą šventykloje. Taip pastarųjų dienų šventųjų poros susituokia arba „užantspaudojamas“ amžinybei, o vaikai „užantspauduojami“ su savo tėvais.
 Šventyklos darbas ir šeimos istorija: pagal doktriną, evangelija mokoma mirusiems dvasiniame pasaulyje, kur jie, turėdami laisvą valią, gali priimti arba atmesti sakramentus, atliekamus už juos šiame gyvenime. Šios apeigos, mirusiųjų išgelbėjimo darbas, yra atliekamos šventyklose per įgaliotuosius, kuriais yra laikomi verti Bažnyčios nariai. Pastarųjų dienų šventieji atlieka genealoginius tyrimus, kad atrastų savo protėvių vardus ir gimimo datas, kad jiems būtų galima atlikti išgelbėjimo apeigas (krikštą, patvirtinimą, kunigystės suteikimą, adovanojimą, santuoką, užandspaudavimą su tėvais ir vaikais).
 Gyvenimas po mirties:
 Požemio dvasių pasaulis yra vieta, kurioje žmogaus dvasia laukia tarp mirties ir prisikėlimo. Jis susideda iš dviejų skirtingų dalių arba atskirų būsenų: Rojus, kur priimami tie, kurie priėmė evangeliją, ir dvasių kalėjimo, kur priimami tie, kurie žemėje nepakluso evangelijai arba jos nepriėmė, arba kurie neturėjo galimybės jos išgirsti. Dvasiniame kalėjime mokoma evangelija, ir tie, kurie priima krikšto sandorą, atliekamą jų vardu šventyklose, patenka į rojų. Šios apeigos, mirusiųjų išgelbėjimo darbas, atliekami per įgaliotąjį.
 Visuotinis prisikėlimas: kiekvieno žmogaus prisikėlimas prieš tai, kai jie bus atvesti prieš Dievą teismui;
 Galutinis teismas, kuriame bus atsižvelgiama į visą teisiamojo asmenį (žinias, veiksmus, žodžius, mintis, troškimus, atgailą);
 Šlovės laipsnio paskyrimas: teisme kiekvienam asmeniui, atsižvelgiant į jo pasirinkimus mirtingame gvenime ir pomirtiniame gyvenime, skiriamas vienas iš trijų šlovės laipsnių: celestialinė, terestrialinė, ir telestialinė.

miniatiūra|Bažnyčios administraciniai pastatai Solt Leik Sityje.
Yra keturi administravimo lygmenys Pastarųjų Dienų Šventųjų Jėzaus Kristaus Bažnyčioje: bendrasis, regioninis, vietinis ir šeimos lygmuo. Bendruoju lygmeniu veikia bendrieji pareigūnai ir įstaigos bei keletas darbuotojų. Regioninis lygmuo skirtas tik administravimui. Vietiniu lygmeniu tose vietovėse, kur Bažnyčios narių yra daug, veikia kuolai (vyskupijos) ir parapijos, o ten, kur jų mažiau, – misijos, apygardos ir filialai. Šeimos lygmeniu kiekvienas šeimos narys turi savo atsakomybes.

 Pirmoji Prezidentūra 
Nuo 2025 m. spalio 14 d. prezidentas yra Dallin H. Oaks, jam padeda pirmasis patarėjas Henry B. Eyring ir antrasis patarėjas D. Todd Christofferson.Walch, Tad (2025-10-14). „President Dallin H. Oaks introduced as 18th church president, announces First Presidency“. Deseret News (anglų).

 Dvylikos apaštalų kvorumas 
Pirmoji Prezidentūra yra palaikoma dvylikos vyrų kvorumo, dvylikos apaštalų, kurie vadovauja Bažnyčios plėtrai ir augimui visame pasaulyje. Jie kviečiami prisijungti prie šios institucijos prezidento sprendimu, kai atsiranda laisvų vietų.
VardasGimimo dataPašaukimo dataDieter F. Uchtdorf1940 m. lapkričio 6 d (85 m.)2004David A. Bednar1952 m. birželio 15 d. (73 m.)2004Quentin L. Cook1940 m. rugsėjo 8 d. (85 m.)2007Neil L. Andersen1951 m. rugpjūčio 9 d. (74 m.)2009Ronald A. Rasband1951 m. vasario 6 d. (75 m.)2015Gary E. Stevenson1955 m. rugpjūčio 6 d. (70 m.)2015Dale G. Renlund1952 m. lapkričio 13 d. (73 m.)2015Gerrit W. Gong1953 m. gruodžio 23 d. (72 m.)2018Ulisses Soares1958 m. spalio 2 d. (67 m.)2018Patrick Kearon1961 m. liepos 18 d. (64 m.)2023Gérald Caussé (en)1963 m. gegužės 20 d. (62 m.)2025Clark Gilbert (en)1970 m. birželio 18 d. (55 m.)2026

 Visuotiniai Vadovai 
Septyniasdešimties kvorumų (2007 m. pabaigoje jų buvo aštuoni) ir pirmininkaujanti vyskupija užbaigia Bažnyčios vadovaujančių pareigūnų organizaciją. Septyniasdešimties kvorumai yra atsakingi už Evangelijos skelbimą. Pirmininkaujanti vyskupija, sudarytas iš trijų vyrų, rūpinasi Bažnyčios žemiškaisiais reikalais. Padedami architektų, kraštovaizdžio ekspertų, inžinierių ir kitų specialistų, jie tvarko visame pasaulyje pastatytus pastatus ir kitas statybas. Jie taip pat tvarko Bažnyčios humanitarinę programą. Pirmininkaujančiosios vyskupijos nariai taip pat yra Aarono kunigystės vadovai. Jie prižiūri keliasdešimt tūkstančių berniukų ir jaunuolių, pašventintų į kunigus, kvorumų. Pirmojo Prezidento, Dvylikos Apaštalų kvorumo nariai, Septyniasdešimties prezidentai, dvi pirmosios Septyniasdešimties kvorumo ir pirmininkaujanti vyskupija sudaro Bažnyčios bendrąsias institucijas. Visuotiniai vadovai (jų yra apie šimtą) dirba Bažnyčiai visą darbo dieną, o tai, ką jie gauna iš Bažnyčios „pragyvenimo pašalpą”. Be visuotinių vadovų, yra bendrieji biurai, vadovaujantys pagalbinėms organizacijoms ir Bažnyčios programoms. Šie biurai prižiūri organizacijų ir programų darbą visos Bažnyčios mastu. Prie jų prisijungia keletas specialistų ir darbuotojų komanda, kurie yra Bažnyčios samdomi darbuotojai.

 Funkcionavimas 

 Kunigystė 
Terminas „kunigystė“ yra bendrinis ir apima visas kunigystės tarnybas. Egzistuoja du luomai:

 Aarono kunigystė.

Aarono kunigystės pareigos yra diakono, mokytojo, kunigo ir vyskupo (tačiau vyskupas taip pat turi turėti Melchizedeko kunigystę).

 Melchizedeko kunigystė.

Melchizedeko kunigystės pareigos yra vyresniojo, aukštojo kunigo, patriarcho, Septyniasdešimties narių ir apaštalo.

Kunigystės turėtojai yra organizuojami į kvorumus ir turi įgaliojimą atlikti apeigas bei vykdyti tam tikras administracines funkcijas Bažnyčioje. Šios apeigos yra sakramentas, krikštas, patvirtinimas (arba Šventosios Dvasios dovana), vyrų įšventinimas į Melchizedeko kunigystę, apdovanojimas ir užantspaudavimas.

Taip pat egzistuoja kitos apeigos, tokios kaip: naujagimio palaiminimas, patriarchalinis palaiminimas, sveikatos palaiminimai, palaiminimai patarti ir paguosti, tėviškieji palaiminimai, paskyrimai į pareigas Bažnyčioje ir kapo palaiminimas. Kitos apeigos nėra skirtos konkrečiam asmeniui: šventyklos, bažnyčios ar kito pastato pašventinimas, šalies pašventinimas Evangelijos skelbimui ir kt. Apeigos yra atliekamos kunigystės įgaliojimu. Šios apeigos atliekamos rankų uždėjimu: patvirtinimas, įšventinimai, paskyrimai ir dauguma palaiminimų.

Terminas „kunigystė“ taip pat reiškia visus vyrus, kurie turi pareigas kunigystėje. Moterys Bažnyčioje gauna atsakomybių, nors neturi kunigystės.

Kunigystės kvorumai yra šie: diakonų kvorumas (11–13 metų berniukai), mokytojų kvorumas (14–15 metų berniukai), kunigų kvorumas (16–17 metų berniukai), vyresniųjų kvorumas (18 metų ir vyresni vyrai), aukštųjų kunigų kvorumas (sudarytas iš visų aukštųjų kunigų viename stulpelyje), septyniasdešimties kvorumai (nuo 2005 m. jų yra aštuoni) ir dvylikos apaštalų kvorumas.

 Organizacijos 
Šias organizacijas vadovauja moterys tiek bendruoju, tiek vietiniu Bažnyčios hierarchijos lygiu:

 Paramos Bendrija. Tuo metu, kai ji buvo įkurta, Pagalbos draugija turėjo du pagrindinius tikslus: padėti vargšams ir stokojantiems bei gelbėti sielas. Ši organizacija ir šiandien išlieka ištikima savo kilmės pagrindiniams principams.
 11–17 metų merginos turi išsamią mokymo programą. Visos merginos skatinamos dalyvauti pasiekimų programoje, kuri padeda joms per projektus ir veiklas patirti Jaunųjų merginų dorybių vertybes.
 Pradinukų organizacija, skirta visiems 3–11 metų vaikams, vyksta vieną valandą kiekvieną sekmadienį, kol tėvai dalyvauja savo savaitiniuose susirinkimuose. Pradinėje vaikai mokosi giesmių ir gauna Evangelija pagrįstą mokymą. Be to, „veiklų dienos“ suteikia jiems galimybių bendrauti tarpusavyje ir prasmingai leisti laiką per fizines, kūrybines, kultūrines bei tarnystės veiklas.

 Informacijos perdavimo priemonės 
Visuose hierarchijos lygmenyse rengiami įvairūs bažnytiniai susirinkimai, kad Bažnyčia tinkamai veiktų: konferencijos, vadovybės susirinkimai, tarybos posėdžiai, komitetų susirinkimai, koordinavimo susirinkimai. Be šių susirinkimų, taip pat yra ir kitos komunikacijos formos: vizitai ir pokalbiai.

 Mokymo medžiaga 
Bažnyčios centras leidžia vadovėlius, pritaikytus įvairiems bažnytinės valdžios lygmenims, administracijai, organizacijoms ir programoms, prie kurių gali būti pridedami laiškai ir vidiniai pranešimai.

Bažnyčia leidžia Šventraščius (Bibliją, Mormono knygą, Doktriną ir Sandorius, Brangųjį perlą), mokymo vadovėlius ir žurnalą Liahona, kurie tarnauja kaip mokymo medžiaga įvairiose klasėse.

 Biurai ir susitikimai 
miniatiūra|267x267px|Pastarųjų Dienų Šventųjų Jėzaus Kristaus Bažnyčia Kaune 
Terminologijoje vietos valdžios atstovai yra šakų / apygardų ir parapijų / skyriaus vadovai. Terminologija ta pati ir susirinkimams, kuriuose dalyvauja Bažnyčios nariai: pasauliniai susirinkimai bendruoju lygiu ir vietos susirinkimai šakų bei parapijų lygiu.

 Misionieriškas Darbas 
kairėje|miniatiūra|227x227px|Misionieriai.
Vieniši asmenys arba pensinio amžiaus poros, priklausantys Pastarųjų Dienų Šventųjų Jėzaus Kristaus bažnyčia, gali teikti paraiškas atlikti misiją visą darbo dieną.

Jei jie laikomi morališkai vertais ir fiziškai tinkamais, jie siunčiami į misiją 18 arba 24 mėnesiams, kad pritrauktų naujų narių ir tarnautų pastarųjų dienų šventųjų bažnyčiai, gaudami savo šeimos arba parapijos palaikymą.

Taip daugiau nei 74 000 misionierių nuolat veikia maždaug 145 šalyse tarp jų ir Lietuvoje.  „The Church Worldwide“. 2025-08-29.

 Šaltiniai 
Kategorija:Mormonai