Izobarinis procesas

Izobarinis procesas – pastovios masės dujų būsenos kitimas esant pastoviam slėgiui (). Tada iš idealiųjų dujų būsenos lygties išplaukia, kad tam tikros masės dujų tūrio ir temperatūros santykis yra pastovus:



kur
 p – slėgis;
 V – tūris;
 m – medžiagos masė;
 M – molio masė;
 T – temperatūra;
 R – universalioji dujų konstanta.

 Gei-Liusako dėsnis 
Šį dėsnį atrado prancūzų mokslininkas Lui Žozefas Gei-Liusakas, todėl jis vadinamas Gei-Liusako dėsniu. Jis teigia, kad tam tikros masės dujų tūrio ir temperatūros santykis yra pastovus, kai slėgis nekinta:



Geiliusako dėsnį taip pat galima patikrinti bandymais. Pradinę dujų būseną apibūdina parametrai  ir , galinę izobariškai išsiplėtusių dujų būseną – parametrai  ir . Kad, plečiantis dujoms, slėgis išliktų pastovus, dujas reikia šildyti.

 Izobarinio proceso grafikas 
Izobarinio proceso metu dujų tūris tiesiog proporcingas jų temperatūrai:



Tiesinės priklausomybės (t. y. funkcijos ) grafikas yra tiesė. Fizikoje tiesė, vaizduojanti pastovaus slėgio dujų tūrio priklausomybę nuo temperatūros, vadinama izobara. Krintant temperatūrai, dujų tūris mažėja. Jeigu , atrodytų, kad dujų tūris sumažėja iki nulio. Tačiau taip neįvyksta – atšaldytos dujos suskystėja, o skysčiams idealiųjų dujų dėsniai netinka.

Kategorija:Termodinaminiai procesai