Žemaitijos seniūnija

Žemaitijos seniūnija () – LDK administracinis vienetas nuo 1409 ar 1411 m. iki 1795 m. Apėmė LDK (ir etninės Lietuvos) šiaurės vakarų dalį; nuo XVI a. 7-ojo dešimtmečio seniūnijos juridinis statusas iš esmės nesiskyrė nuo LDK vaivadijų juridinio statuso. Herbas – juoda meška raudoname lauke. Nuo 1575 m. vadinosi Žemaitijos kunigaikštyste.Žemaičių Bajorų Draugijos istorija. 2020-12-14, Zbd.lt (tikrinta 2022-09-04).

 Istorija 


Maždaug iki XIV a. 4-ojo ir 5-ojo dešimtmečių sandūros būsimos Žemaičių seniūnijos teritorija (istorinės Žemaitijos dalis į vakarus nuo Nevėžio, įskaitant dab. Užnemunės šiaurės vakarų kampą; plotas ~23 tūkst. km²) priklausė Žemaičių kunigaikštystei, vėliau – Trakų kunigaikštystei; 1259–1260, 1398–1401 ir 1404–1409 m. tą pačią teritoriją bent oficialiai valdė Vokiečių ordinas.

Krikštijant Žemaitiją, nė vienas dvasininkas, atvykęs į Žemaitiją kartu su karaliumi Jogaila, negalėjo susikalbėti su žemaičiais, todėl pats karalius Jogaila mokė žemaičius apie katalikybę, taigi jis gebėjo bendrauti žemaičių tarme.Baronas, Darius. Žemaičių krikštas: tyrimai ir refleksija. Vilnius: Lietuvių katalikų mokslo akademija. 33–34 p. ISBN 978-9986-592-71-6.

Žemaičių seniūnija (XV–XVII a. šaltiniuose ji minima ir kaip „Žemaičių žemė“) buvo sudaryta 1409 ar 1411 m., žemaičių sukilėliams atkovojus iš kryžiuočių pastariesiems Vytauto 1404 m. Racionžo sutartimi užrašytą istorinės Žemaitijos dalį. Seniūnijos siena su Prūsija nustatyta 1422 m., sudarant Melno taiką, o siena su Livonija – 1426, 1473, 1529 ir 1541 m.

1441 m. Ldk Kazimieras Jogailaitis ėmė tituluotis ir Žemaičių kunigaikščiu, – todėl nuo to laiko iki 1795 m. Žemaičių seniūnija dažniau vadinta „Žemaičių kunigaikštyste“.

Po ATR III padalijimo (1795 m.) didžioji Žemaičių seniūnijos dalis atiteko Rusijai, o kairiajame Nemuno krante buvęs seniūnijos pietryčių kampas – Prūsijai.

 Administracinis suskirstymas 

Žemaitijoje apskritimis (traktais) nuo XVII a. vadinti buvę valsčiai, kurių XVIII a. pabaigoje buvo 28. Seniūnijos bajorai į seimelį rinkdavosi Raseiniuose, joje buvo vėliavininkas ir iždininkas, vaivadijos ir apskričių pareigūnai.

Dar iki XVI a. vidurio nusistovėjo seniūnijos skirstymas į 27 tijūnų administruojamus valsčius, kurie nuo XVII a. buvo vadinami „pavietais“ (apskritis; kartais vienas tijūnas administruodavo kelis Žemaičių seniūnijos valsčius). XV–XVI a. buvo šie valsčiai: 

Seniūno administruojami:
 Karklėnų valsčius
 Kražių valsčius
 Medingėnų valsčius
 Patumšių valsčius
 Pavandenės valsčius
 Platelių valsčius
 Raseinių valsčius
 Tendžiogalos valsčius
 Viduklės valsčius
 Žarėnų valsčius

Didžiojo kunigaikščio žinioje nuo XV a. pradžios:
 Josvainių valsčius
 Šiaulių valsčius
 Veliuonos valsčius
 Vilkijos valsčius

Didžiojo kunigaikščio žinion perėję 1527 m.:
 Ariogalos valsčius
 Beržėnų valsčius
 Biržuvėnų valsčius
 Didžiųjų Dirvėnų valsčius
 Gandingos valsčius
 Karšuvos valsčius
 Mažųjų Dirvėnų valsčius
 Pajūrio valsčius
 Palangos valsčius
 Rietavo valsčius
 Telšių valsčius
 Tverų valsčius
 Užvenčio valsčius
 Viešvėnų valsčius

Dar minimas Šiauduvos valsčius. Į seniūniją įėjo Jurbarko apylinkės ir Ldk Skirsnemunės dvaras bei Užnemunės apylinkės, priklausančios Vilkijos ir Veliuonos valsčiams.

Iš XV–XVI a. šaltinių žinomi Žemaičių seniūnijos Jurbarko, Kaltinėnų, Kelmės, Pašilės, Skirsnemunės ir Žąsyčių valsčiai buvo panaikinti 1537 ar 1538 m.

Iki 1764 m., t. y. iki Telšių reparticijos (amžininkų vadinta ir „Telšių pavietu“) sudarymo seniūnija skirstyta tik į labai nevienodo dydžio valsčius (dalis tų valsčių dar skirstyti į vad. traktus), o nuo 1764 m. – taip pat į 2 (Raseinių ir Telšių) reparticijas (1775 m. Telšių reparticijos centras perkeltas į Šiaulius). 1791–1795 m. Žemaičių seniūniją sudarė jau 3 (Raseinių, Šiaulių ir Telšių) reparticijos (žemės) ir 29 valsčiai.

1667 m. Žemaičių seniūnijoje buvo 3978 bajorų dūmai (plačiau žr. Žemaitijos bajorai 1667 m.).

1790 m. seniūnijoje gyveno per 327 tūkst. žmonių, seniūnijos teritorijoje tada buvo 120 miestų ir miestelių.

 Valdymas 
 Institucijos 

Iki XVI a. 7-ojo dešimtmečio seniūnijos administraciją sudarė Žemaičių seniūnas, Žemaičių kaštelionas, Žemaičių maršalka, Žemaičių karuža, Žemaičių kunigaikštystės pilies teismo teisėjas ir to paties teismo raštininkas; valdant Žygimantui Augustui greta šių pareigybių dar įvestos Žemaičių pakamarės ir Žemaičių kunigaikštystės žemės teismo teisėjo, pateisėjo bei raštininko institucijos.

ATR Senate Žemaičių seniūnijai dar atstovavo Žemaičių vyskupas. Žemaičių krašto seimelis į ATR Seimą deleguodavo tris, o į Lietuvos Tribunolą – keturis (du į rusėniškąją ir du į lietuviškąją sesiją) seniūnijos atstovus. Į ATR Seimą deleguoti seniūnijos atstovai nuo kitų LDK sričių atstovų skyrėsi raudonais kontušais su žydrais apvadais.

 Seniūnas 

Pirmieji žinomi Žemaičių seniūnai (Rumbaudas Valimantaitis ir kt.) buvo paskirti vien LDK nuožiūra, tačiau po 1440–1441 m. žiemos įvykių (Žemaičių seniūnijos bajorų maišto prieš LDK centrinę valdžią) Žemaičių seniūną, savo pareigas paprastai eidavusį iki gyvos galvos, Ldk skirdavo tik iš seniūnijos seimelio pasiūlytų kandidatų.

Žemaičių seniūnas, kuris turimais įgaliojimais prilygo LDK vaivadoms, buvo aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas Žemaičių seniūnijoje, šios seniūnijos bajorų vadas ir seniūnijos bajorų pašauktinės kariuomenės vadas, taip pat LDK Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. – ATR Senato nuolatinis narys. Jo kompetencijai buvo priskirti Žemaičių seniūnijos administracijos, teismo ir karo reikalai. Be to, jis rūpinosi seniūnijos miestų bei miestelių saugumu, jų vidaus tvarka, kontroliavo juose prekių kainas, matus ir saikus. Žemaičių seniūno jurisdikcijai priklausė ir seniūnijos miestų bei miestelių žydų bendruomenės.

 Centras 

Svarbiausias seniūnijos administracinis centras (Žemaičių seniūnų rezidavimo vieta) iš pradžių buvo Kražiai, nuo 1535 m. iki XVI a. pab. − Kėdainiai, nuo XVII a. pr. − Raseiniai.

Seniūnijos seimelis rinkdavosi Kražiuose, Vilkijoje arba Kėdainiuose, nuo XVI a. 8-ojo dešimtmečio – dažniausiai Raseiniuose. Nuo 1764 ir 1791 m. teisę rinktis į savo seimelius taip pat turėjo Raseinių, Telšių ir Šiaulių reparticijų (likusios LDK dalies pavietams prilygusių teisminių bei bajorų savivaldos teritorijų; nuo 1793 m. vadintos „žemėmis“) bajorai.

 Miestai 

XV a. pabaigoje – XVIII a. Magdeburgo miesto teises turėjo šios Žemaičių seniūnijos gyvenvietės:

 Akmenė
 Ariogala
 Baisogala
 Gargždai
 Joniškis
 Josvainiai
 Jurbarkas
 Kėdainiai
 Kretinga
 Kvėdarna
 Palanga
 Plateliai
 Plungė
 Raseiniai
 Rietavas
 Skirsnemunė
 Skuodas
 Sudargas
 Šakyna
 Šiauliai
 Šventoji
 Telšiai
 Tryškiai
 Vainutas
 Varniai
 Veiviržėnai
 Veliuona
 Viekšniai
 Vilkija
 Virbalis
 Vladislavovas
 Žemaičių Naumiestis
 Žagarė
 Žvingiai
</div>

 Žemėlapiai 
 1735 m. žemėlapis 
 XVIII a. pabaigos žemėlapis 

 Šaltiniai 

Kategorija:LDK kunigaikštystės