Bornu

Bornu – istorinė valstybė, egzistavusi aplink Čado ežerą 1396–1893. Ji buvo tiesioginė Kanemo valstybės palikuonė, pratęsusi Saifava dinastiją ir visas kitas tradicijas. Dėl to drauge su Kanemu vadinama Kanemas–Bornu.

 Įkūrimas 
Kanemo valstybei nusilpus dėl vidaus kovų ir bulala genčių puolimų, 1396 jos sostinė buvo perkelta į vakarinę Čado ežero pakrantę. Valstybėje išliko Saifava dinastija, valdovo titulas mai.

Egzistavimo pradžioje valstybė susidūrė su daug sunkumų, kas nulėmė dažną valdovų kaitą. Valstybėje formavosi kanūrių tauta.

 Suklestėjimas 
XV a. pabaigoje mai Ali Dunamami laikais valstybė buvo konsoliduota. Įkurta jos pirmoji pastovi sostinė Ngazargamu (dab. Nigerijos Jobo valstijoje). XVI a. pradžioje valstybės galia labai sustiprėjo, ir ji vėl įgijo įtaką rytuose, sutriuškindama bulala buvusioje Kanemo teritorijoje įkurtą Jao sultonatą ir susigrąžindama senąją sostinę Ndžimi.

Idris Aluma (1571–1603) valdymo laikais valstybė patyrė didžiausią klestėjimą. Ji išvystė puikius diplomatinius ir prekybinius ryšius su Egiptu, Turkija, Tripoliu. Tuo metu Burnu tapo vienu svarbiausiu Sahelio civilizacijos prekybos taškų.

Buvo atliktos puikios reformos armijoje, administracijoje.

 Nusilpimas 
Po Idris Aluma mirties Bornu ėmė pamažu silpti. Palaipsniui valstybė prarado teritorijas į rytus nuo Čado.

Paskutiniai smūgiai valstybei buvo suduoti XIX a. 1808 m. plečiantis Fulbių imperijai, jų lyderis Usman dan Fodio apsupo ir paėmė sostinę Ngazargamu. Fulbiams pasitraukus, Bornu įsigalėjo vietinis lyderis Muhammad al-Kanem, kuris perkėlė sostinę į Kukava (dab. Nigerijos Bornu valstijoje) ir realiai valdė šalį, nors oficiali dinastija tęsėsi iki 1846 m. Tais metais valdovu tapo Muhammad al-Kanem sūnus Umaras, kuris titulavosi jau ne mai, o šehu (šeichu).

Naujoji dinastija nesugebėjo susitvarkyti su vidinėmis ir išorinėmis problemomis. Ramybės nedavė Vadajus rytuose. 1893 m. valstybės egzistenciją nutraukė Rabih az-Zubayr.

 Bornu valdovai 

 Saifava dinastija 
Saifava dinastijos valdovai titulavosi titulu mai.
 Biri II 1389–1421
 Othman Kalinuama 1421–1422
 Dunama IV 1422–1424
 Abdullah II 1424–1432
 Ibrahim II 1432–1440
 Kadai 1440–1446
 Dunama V 1446–1450
 Mohammed II 1450–1451
 Amarma 1451–1453
 Mohammed III 1453–1458
 Ghazi 1458–1463
 Othman III 1463–1473
 Omar II 1473–1474
 Mohammed IV 1474–1479
 Ali Gazi 1479–1507
 Idris II Katakarmabe 1507–1529
 Mohammed V 1529–1544
 Ali I 1544–1548
 Dunama VI 1548–1566
 Abdullah III 1566–1573
 Aissa Kili N’guirmamaramama 1573–1580
 Idris III Alaoma 1580–1617
 Mohammed VI Bukalmarami 1617–1632
 Ibrahim III 1632–1639
 Hadj Omar 1639–1657
 Ali II 1657–1694
 Idris IV 1694–1711
 Dunama VII 1711–1726
 Hadj Hamdan 1726–1738
 Mohammed VII 1738–1751
 Dunama VIII Gana 1751–1753
 Ali III 1753–1793
 Ahmad 1793–1808
 Dunama IX Lefiami 1808–1811 d. 1817
 Mohammed VIII 1811–1814
 Dunama IX Lefiami 1814–1817
 Ibrahim IV 1817–1846
 Ali IV Dalatumi 1846

 Kanemio dinastija 
Kanemio dinastijos valdovai titulavosi titulu shehu, kilusio iš arabiško titulo šeichas.
 Muhammad al-Amin al-Kanemi 1814–1837 (valdė kartu su paskutiniaisiais Saifava mai)
 Umar I ibn Muhammad al-Amin 1837–1853;
 Abd ar-Rahman ibn Muhammad al-Amin 1853–1854;
 Umar I ibn Muhammad al-Amin 1854–1881 (pakartotinai);
 Bukar Kura 1881–1884;
 Ibrahim Kura 1884–1885;
 Ashimi 1885–1893;
 Kyari 1893–1894;
 Sanda Wuduroma 1894;

Kategorija:Kanem-Bornu
Kategorija:Afrikos istorinės valstybės
Kategorija:Sahelio civilizacija