Japonijos žemės

Japonijos žemės (jap. 国 kuni, oficialiau – 律令国 ricuriokoku) – senieji Japonijos administraciniai vienetai, kurių pagrindu suformuotos ir dabartinės Japonijos prefektūros. Viduramžių laikotarpiu jos buvo tapę atskirais politiniais vienetais.

 Istorija 

 Iki VIII a. 
Senosios žemės formavosi atsirandant Japonijos valstybei. Iš pradžių jos apėmė gana nemažus regionus, kuriuos pažino tuometinė Jamato valstybė, susiformavusi Jamato lygumoje (Naros prefektūra). Aplink Jamato minimos žemės buvo šios:
 Ise žemė (伊勢国 Ise – no – kuni) – į rytus nuo Jamato. Vėliau nuo jos atskirta Šima žemė.
 Kavači žemė (河内国 Kavači – no – kuni) – į šiaurės vakarus nuo Jamato (dabartinės Osakos prefektūros rytinė dalis). Vėliau nuo jos atskirta Izumi žemė.
 Cu žemė (津国 Cu – no – kuni) – į vakarus nuo Kavači (dabartinės Osakos prefektūros vakarinė dalis). Vėliau iš jos susiformavo Seccu žemė.
 Kibi žemė (吉備 Kibi – no – kuni) – į vakarus nuo Cu (dabartinė Okajamos prefektūra, dalis Hirošimos prefektūros). Vėliau čia susiformavo Bingo, Biččiū, Bizen ir Mimasaka žemės.
 Taniva žemė (丹波国 Taniva – no – kuni) – į šiaurę nuo Kavači ir Cu (dabartinė Hiogo prefektūra). Vėliau čia susiformavo Tanba ir Tango žemės.
 Koši žemė (越国 Koši – no – kuni) – didžiulės teritorijos, buvusios į rytus Taniva, palei Japonijos jūrą (vėliau – šis regionas vadintas Hokurikudo). Jos buvo padalintos į Ečigo, Eččiū ir Ečizen žemes. Nuo pirmosios atskilo Kaga ir Noto žemės.
Šiauriniame Kiūšiū buvo išskiriamos trys žemės:
 Cukuši žemė (筑紫国 Cukuši – no – kuni) – dabartinė Fukuokos prefektūra. Vėliau padalinta į Čikuzen ir Čikugo žemes.
 Tojo žemė (豊国 Tojo – no – kuni) – dabartinė Oita prefektūra. Vėliau padalinta į Buzen ir Bungo žemes.
 Hi žemė (肥国 Hi – no – kuni) – dabartinės Saga, Nagasakio ir Kumamoto prefektūros. Vėliau padalinta į Hizen ir Higo žemes.
 Dar minima Kumaso žemė (熊襲国 Kumaso – no – kuni) pietiniame Kiūšiū.
Toli rytuose　egzistavo šios žemės:
 Fusa žemė (総国 Fusa – no – kuni) – dabartinė Čiba prefektūra. Vėliau suskaidyta į Šimosa ir Kazusa žemes.
 Kenu žemė (毛野国 Kenu – no – kuni), kurioje buvusi vietinių gyventojų emiši valstybėlė – dabartinės Točigi prefektūra ir Gumma prefektūra. Vėliau suskaidyta į Kozuke ir Šimocuke žemes.
 Mičinoku (陸奥 Michinoku) – labiausiai į šiaurę nutolusios sritys, vadintos „sausumos kraštu“. Jos buvo apgyvendintos emiši, ir jų įsisavinimas vyko labai lėtai. Vėliau Mičinoku padadinta Mucu.

 Tradicinės žemės 
Tradicinės žemės ir jų skaičius galutinai susiformavo pačioje VIII a pradžioje, vykdant administracines reformas. Ši reforma rėmėsi kinišku administracijos principu, paplitusiu Rytų Azijoje. Šalyje aplink sostinę buvo išskirtas centrinis regionas Kinai, o visa likusi Japonija buvo padalinta į septynis 道 dō (ščidō), kurie dalinti į žemes 国 kuni, o šios savo ruožtu dalintos į smulkesnius vienetus (kio, ri), iki paties smulkiausio administracinio vieneto – 戸 to, atitinkančio vieną šeimą.

Žemės, kuni, ypač šalies susiskaldymo laikotarpiu tapusios uždarais pasauliais, vystė savitą kultūrą. Kiekviena jų garsėjo tam tikrais menais, tradicijomis ar produktais. Dar ir dabar plačiai naudojami tokie terminai, kaip Bizen keramika, Kaga audinių dažymas, Ečigo kardai ir pan.

XVII a pradžioje Tokugavoms suvienijus Japoniją, žemių ribos buvo išlaikytos. Jos tapo administraciniais vienetais, pavadintais 藩 han.

 Panaikinimas 
Meidži laikotarpiu pradėtos nuodugnios administracinės reformos. 1868 m. dvi didžiausios žemės šiaurėje (Deva ir Mucu) padalintos į atskiras dalis. Taip pat administraciškai padalinta ir Hokaido sala.

Pačioje XIX a pabaigoje žemės buvo panaikintos, ir jas pakeitė prefektūros.

 Tradicinių žemių sąrašas 
Dauguma žemių turėjo du pavadinimus, – japonišką ir kinišką. Kiniškas pavadinimas dažniausiai sudaromas paimant pirmąjį japoniško pavadinimo hieroglifą (tariant jį kinišku tarimu on-yomi) ir pridedant galūnę shū.
 Kinajaus sritis 畿内　
 Jamato žemė 大和国
 Kavačio žemė　河内国
 Seccu žemė　摂津国
 Jamaširo žemė　山城国
 Idzumio žemė　和泉国
 Tosando 東山道　
 Omio žemė　近江国
 Mino žemė　美濃国
 Hidos žemė　飛騨国
 Šinano žemė　信濃国
 Kodzukės žemė 上野国
 Musašio žemė　武蔵国
 Šimocukės žemė 下野国
 Mucu žemė 陸奥国
 Devos žemė 出羽国
 Tokaido 東海道
 Igos žemė　伊賀国
 Isės žemė　伊勢国
 Šimos žemė　志摩国
 Ovario žemė　尾張国
 Mikavos žemė　三河国
 Totomio žemė 遠江国
 Surugos žemė　駿河国
 Idzu žemė　伊豆国
 Kajaus žemė　甲斐国
 Sagamio žemė　相模国
 Kadzusos žemė 上総国
 Šimosos žemė 下総国
 Hitačio žemė 常陸国
 Hokurikudo 北陸道
 Vakasos žemė　若狭国
 Kagos žemė 加賀国
 Noto žemė 能登国
 Ečidzeno žemė 越前国
 Eččiū žemė 越中国
 Ečigo žemė 越後国
 Sado žemė　佐渡国 Sanindo 山陰道
 Tambos žemė　丹波国
 Tadžimos žemė　但馬国
 Inabos žemė　因幡国
 Hokio žemė　伯耆国
 Idzumo žemė　出雲国
 Ivamio žemė　石見国
 Okio žemė　隠岐国
 Sanjodo 山陽道
 Harimos žemė　播磨国
 Bidzeno žemė 備前国
 Biččiū žemė 備中国
 Bingo žemė 備後国
 Akio žemė　安芸国
 Suo žemė　周防国
 Nagato žemė　長門国
 Nankaido 南海道　
 Kijo žemė 紀伊国
 Avadžio žemė 淡路国
 Avos žemė　阿波国
 Sanukio žemė　讃岐国
 Ijo žemė　伊予国
 Tosos žemė　土佐国
 Saikaido 西海道　
 Čikudzeno žemė　筑前国
 Čikugo žemė　筑後国
 Budzeno žemė 豊前国　
 Bungo žemė 豊後国　
 Hidzeno žemė 肥前国　
 Higo žemė 肥後国　
 Hiūgos žemė　日向国
 Tanės žemė 多褹国
 Sacumos žemė　薩摩国
 Ikio žemė 壱岐国　
 Cušimos žemė 対馬国