Vyžiai (Utena)

Vyžiai – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, Tauragnų seniūnijos pietryčiuose, Aukštaitijos nacionaliniame parke. Vyžiai yra prie Tauragnų–Ignalinos kelio, tarp Daunorių ir Vaišnoriškių kaimų. Rytiniu kaimo pakraščiu, palei kelią, iš Utenykščio į Baluošą teka Būkos upelis, šiaurėje – Daunorių miškas, vakaruose – raistai, skiriantys nuo Varniškių kaimų, pietuose – Baluošo ežeras su Trako mišku. Prie kaimo prieina Vyžių miškas.

Kaimo pietinėje dalyje miške yra pilkapynas. Prie Baluošo ežero, Trako miške yra išlikę apie 50 pilkapių, kurių sampilai – 6–12 m skersmens ir 1,2–1,5 m aukščio. 1981–1983 m. rasta VI–VIII a. degintų kapų. Daunorių miško pakraštyje guli žmogaus ūgio Kauprinių akmuo (Vyžių akmuo), šiauriau jo yra Šaltosios versmė, o rytuose – Liepelių ir Panuotakių versmės.

Kaime yra išlikusios 29 sodybos ir sodybvietės. Ant Būkos kranto ties Vyžiais yra įrengta Ineigos stovyklavietė. Kaime yra veikiančios Vyžių kapinės.

 Istorija 

Pirmą kartą istoriniuose šaltiniuose Vyžių kaimas paminėtas 1636 m. Vilniaus tijūnystės 1636 metų inventoriuje. Šiam įvykiui atminti Vyžių kaimo Pukokalnio ir Ineigos gatvių sankryžoje 2017 m. liepos 1d. atidengtas Romualdo Šimkūno darytas stogastulpis vietoje senojo ir suirusio Vyžių kryžiaus.

1731 m. kaimas turėjo 14 valakų. Tarpukariu Vyžiuose buvo 30 sodybų, 1932–1934 m. išskirstytų į viensėdžius.

Vyžių gyventojų gyvenimas ir verslas istoriškai buvo susijęs su mišku, jo priežiūra ir medienos ruošimu.  Dėl savo padėties miškų apsuptyje, nuošaliau nuo didesnių gyvenviečių, vyžiškiai turėjo rūpintis ne tik miško kirtimu, bet ir medienos gabenimu.  Sieliai buvo plukdomi upeliais ir ežerais iš miškų gilumos link didžiųjų Lietuvos upių ir labiau urbanizuotų teritorijų, kuriose buvo medienos poreikis.  Nuo Uteno ir Utenykščio ežerų Būkos upeliu prasideda didysis Lietuvos sielių kelias.

Miškas būdavo kertamas žiemą, kuomet miškai būdavo lengviau įžengiami dėl įšalo.  Rastų išplukdymui iš miškų į Baluošo ežerą buvo taikomi keli metodai.  Vienas iš jų buvo patvenkiant Būkos upelį per pavasarinį atolydį.  Vyžiai turėjo net siaurąjį geležinkeliuką, kuriuo arklių tempiama mediena buvo pervežama nuo Baltelės tiltu per Būką iki Baluošo, kur ji būdavo rūšiuojama, medžių rąstai rišami į taip vadinamas lovas ir sieliai plukdomi link Žeimenos. Ten sielių plukdymą perimdavo kiti sielininkai "upininkai".

Mediena buvo apdirbama lentpjūvėse.  Ažvinčių girioje prie Baltelės ežero XXa. 4 dešimtmetyje buvo įrengta lentpjūvė su garo varikliu geležinkeliu atvežtu iki Saldutiškio, o iš ten nugabenta į lentpjūvės vietą.

Lenkijai tarpukariu užėmus Vilniaus kraštą, sielininkystė sustojo, o demarkacinė linija priartėjo prie Vyžių.  Vyžiai į lenkų kontrolę nepateko, o 1923 m. kovo 15 d. Antantės Ambasadorių konferencija Lietuvos-Lenkijos sieną nustatė einančią per Vaišniūnus.

Vyžius elektrifikacija pasiekė XX a. 7 dešimtmečio pirmoje pusėje nutiesus vidutinės įtampos 10kV elektros liniją iš Daunorių.

Vyžiuose šalia dabartinės Pukokalnio ir Ineigos gatvių sankryžos veikė ir pradžios mokykla, nes XX a. pradžioje kaimas turėjo virš 100 gyventojų, o šeimos buvo gausios vaikais.  Mokykla pradėjo veikti 1920 metais kaimo gyventojo Antano Musteikio sodyboje specialiai mokyklai pastatytame name, o nustojo veikti po Antrojo pasaulinio karo sovietmečiu (apie 1972 metus) ir vaikai jau lankydavo Šeimaties aštuonmetę mokyklą.

Dabar Vyžių kaime gyventojų telikę tik keli.  Tačiau kadangi kaimas yra Aukštaitijos nacionaliniame parke, vasaromis pritraukiami gamtos mylėtojai, o Ineigos poilsiavietė šalia Būkos yra populiariausias baidarininkų uostas turistiniams žygiams po parko ežeryną.

 Gyventojai 

XX a. viduryje kaimo gyventojai turėjo šias pavardes: Barkus, Blažys, Čičelis, Jasėnas, Lazauskas, Meidus, Musteikis, Navikas, Savickas, Skudutis, Šerėnas, Šimkūnas, Šinkūnas, Šuminas, Toleikis, Tumėnas, Urbanas ir Žilėnas.

 Žymūs žmonės 
Vyžiuose gimė ir užaugo:
 Romualdas Šimkūnas – gamtos mokslų daktaras, Vilniaus universiteto docentas bei Tauragnų krašto garbės pilietis
 Stasys Šinkūnas – technikos mokslų habilituotas daktaras bei Kauno technologijos universiteto profesorius

 Nuorodos 
 Utenos krašto enciklopedija 
 Miesteliai.lt 

 Šaltiniai 

Kategorija:Utenos rajono savivaldybės gyvenvietės