Pajūrio Alpės

Pajūrio Alpės (, Provanso tarme – Aups Maritims, nicietiškai – Alps Maritims) – Prancūzijos departamentas šalies pietryčiuose, Provanso-Alpių-Žydrosios pakrantės regione. Administracinis centras (prefektūra) – Nica.

Departamente 2 apskritys, 52 kantonai, 12 municipalinių susivienijimų ir 163 komunos.

 Istorija 

Dabartinio departamento teritorijoje buvo romėnų Pajūrio Alpių provincija su sostine Simieze (Cemenelum). 297 m. į šią provinciją įėjo taip pat ir Briansonas bei Dignis, o sostinė buvo perkelta į Embruną.

Pirmasis pajūrio Alpių departamentas buvo įsteigtas Didžiosios Prancūzijos revoliucijos metu, 1793 m. ir egzistavo iki 1814 m. Į jį įėjo Monakas ir San Remas. Departamentas atkurtas 1860 m., kai Prancūzijai atiteko Nicos kunigaikštystė. 1926 m. prie departamento prijungta Puge-Teniero apygarda, 1947 m. atskirtos itališkos Tendo ir La Brigo komunos, kurios atiteko Italijai.

 Geografija 

Plotas – 4299 km². Departamentą supa Varo, Aukštutinio Provanso Alpių departamentai, Monakas, Italija ir Viduržemio jūra.

Svarbiausios upės – Bandolis, Bujonas, Burdu, Kana, Esteronas, Gorbio, Manjanas, Olionas, Pajonas, Riu, Ruaja, Varas.

Gyventojai vadina save azurėnais (Azuréens), tai tankiausiai apgyvendintas pajūrio departamentas. Jau 1930 m. jame gyveno per pusę milijono gyventojų, o po Antrojo pasaulinio karo gražiausiose departamento vietose apsigyveno nemažai užsieniečių, ypač pagyvenusių, nes klimatinės sąlygos čia idealios tiek žiemą, tiek vasarą.

 Ekonomika 

Vyrauja turizmo ir sporto infrastruktūra. Kalnuose yra kelios slidinėjimo stotys. Tačiau daugiausia lankytojų pritraukia pajūrio poilsio zonos. Nica užima antrą vietą Prancūzijoje pagal viešbučių lovų skaičių gyventojui. Grasas pasižymi parfumerijos pramone, o Sofija-Antipolis – tai naujausių technologijų centras.

Departamento teritorijoje nuo seno kasami mineralai, gipsas, smėlis, žvyras, kalkakmeniai, yra vario, geležies, švino, cinko, urano rūdų kasyklos.

 Politika 

Departamento Generalinė taryba ir prefektūra yra Nicoje. Departamentą Prancūzijos senate nuo 1984 m. atstovauja Žozė Barelo, nuo 1988 m. Šarlis Žinesy, nuo 1985 m. Pjeras Lafitas ir nuo 1998 m. Žakas Peira, Atstovų rūmuose – 9 departamento atstovai (išrinkti 2002 m.).

Generalinę tarybą sudaro 52 nariai, kurie renkami kas treji metai šešerių metų kadencijai. Pusė jų išrinkti 2001 m., pusė – 2004 m.

 Generalinės tarybos pirmininkai 

 1852 m. – Honoré-Charles Reille
 1861 m. – Louis Lubonis
 1870 m. – Colonel Gazan
 1871 m. – Docteur Maure
 1874 m. – François Malausséna
 1882 m. – Joseph Durandy
 1890 m. – Maurice Rouvier
 1911 m. – Flaminius Raiberti
 1926 m. – Louis Gassin
 1931 m. – Joseph Bermond
 1932 m. – Léon Baréty
 1945 m. – Virgile Barel
 1947 m. – André Botton
 1951 m. – Jean Médecin
 1961 m. – Francis Palmero
 1964 m. – Joseph Raybaud
 1967 m. – Francis Palmero
 1973 m. – Jacques Médecin
 1990 m. – Charles Ginésy
 2003 m. – Christian Estrosi

 Prefektai 

 1944 m. – Paul Escande
 1946 m. – Paul Haag
 1950 m. – Georges Hutin
 1951 m. – Henry Soum
 1953 m. – Camille Ernst
 1954 m. – Pierre-Jean Moatti
 1967 m. – René-Georges Thomas
 1973 m. – Pierre Lambertin
 1985 m. – Jean-Pierre Pensa
 1989 m. – Yvon Ollivier
 1992 m. – Jean-Louis Destandau
 1993 m. – Maurice Joubert
 1995 m. – Philippe Marland
 1998 m. – Jean-René Garnier
 2002 m. – Pierre Breuil

 Nuorodos 

 Prefektūra 
 Generalinė taryba
 Peizažai
 Muzikinės tradicijos

Kategorija:Prancūzijos departamentai