Žalioji rūta

Žalioji rūta (Ruta graveolens) – daugiametis rūtinių (Rutaceae) šeimos augalas užaugantis iki 60 cm.

Stiebas status, šakotas; lapai pražanginiai, plunksniški; žiedai žalsvai geltoni, susitelkę į kekes, pajudinus išskiria stiprų aromatą. Vaisius – dėžutė. Auginama darželiuose ir soduose, žydi birželio – rugsėjo mėnesiais, sėklos subręsta rugsėjo – spalio mėnesiais.

Vaistinė žaliava – antžeminė augalo dalis, pjaunama per žydėjimą. Užpilas vartojamas norint nutraukti nėštumą, nervų ligoms gydyti; spiritinė tinktūra veikia taip pat. Turi fotokumarinų, kurie didina odos jautrumą ultravioletiniams spinduliams; vartojama nuo galvos skausmo kaip biostimuliatorius; taip pat tai prieskoninis augalas.

Žalioji rūta auginama kaip dekoratyvinis augalas, daugelyje Europos šalių buvo naudojama kaip apeiginis augalas. Lietuvoje žalioji rūta auginama nuo XVI a. vidurio. Dykvietėse, pakelėse kartais pasitaiko sulaukėjusių. Rūta – tautodailės ornamento, dekoro motyvas. Labiausiai rūta įprasminta žodinėje lietuvių liaudies kūryboje – liaudies dainose, sutartinėse, skaičiuotėse, pasakose, padavimuose, mįslėse. Rūtos šakelių, lapų motyvais puošiamos kraičio skrynios, baldai, audiniai, drabužiai, margučiai, moterų rankdarbiai. Išplito XVI–XVIII amžiuje.

 Etimologija 
Žodis rūtà (rū̃tas) – skolinys iš , . Šie žodžiai, kaip ir rūtos pavadinimai kitose Europos kalbose (, angl., , , it., , ,  ir kt.) galop kyla iš . Lotyniškas žodis kilęs iš  („rūta“) arba, kaip ir graikiškas žodis, kilęs iš ikiindoeuropietiško substrato. Anot Bernto Glivos, rūtos populiarumą lietuvių folklore galėjo nulemti ankstesnis homofoniškas žodis *rūta(s) (← ráuti), kuriuo esą vadinti žolynai.

 Šaltiniai 

Kategorija:Rūtiniai