Heinrich Harrer

Hainrichas Hareris (; g. 1912 m. liepos 6 d. – m. 2006 m. sausio 7 d.) – austrų alpinistas, sportininkas, geografas ir rašytojas, knygos „Septyneri metai Tibete“ autorius.

 Biografija 
Hainrichas gimė Hiutenbergo miestelyje Karintijoje. 1933–1938 m. jis studijavo geografiją ir sportą Graco universitete, tapo tradicinės studentų korporacijos „ATV Graz“ nariu.Historie, Die Grazerhütte. Nuoroda tikrinta 2020-11-04. 

Pakviestas dalyvauti kalnų slidinėjimo varžybose 1936 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Garmiše-Partenkirchene, tačiau dėl ginčo su Tarptautiniu olimpiniu komitetu Austrijos slidininkų komanda boikotavo varžybas, ir H. Hareris olimpinėse žaidynėse nedalyvavo. Kitais metais jis laimėjo greitojo nusileidimo varžybas Pasaulio studentų žaidynėse.

1938 m. liepos 24 d. H. Hareris su Anderl Heckmair, Fritz Kasparek ir Ludwig Vörg pirmasis pasiekė Aigerio kalno Šveicarijoje viršūnę. Apie šį žygį jis parašė knygą „Baltasis Voras“.

Po Austrijos anšliuso 1938 m., tapo SS ir nacių partijos nariu, jam suteiktas oberšarfiurerio (seržanto) laipsnis. Po įkopimo į Aigerio viršūnę kartu su kitais aplinistais buvo priimtas Adolfo Hitlerio, fotografavosi su juo. Vėliau H. Hareris teigė, vilkėjęs SS uniformą tik kartą gyvenime, vedybų su Šarlote Vėgener metu. Savo memuaruose „Septyneri metai Tibete“ H. Hareris bendradarbiavimą su naciais vadina savo jaunystės klaida.

1939 m. H. Hareris dalyvavo Peterio Aufšnaiterio vadovaujamoje 4 vyrų ekspedicijoje į Himalajus. Ekspedicijos tikslas buvo rasti lengvesnį maršrutą Nanga Parbat viršūnei pasiekti. Prasidėjus II pasauliniam karui, britų kontroliuojamoje teritorijoje Hareris su kitais ekspedicijos dalyviais buvo suimtas ir išsiųstas į Dehraduno koloniją, iš kurios ne kartą bandė pabėgti, bet vis būdavo grąžinamas atgal. 1944 m. balandžio 29 d. jam ir dar šešiems belaisviams pagaliau pavyko pabėgti.Rolf Magener, The Telegraph, 2000-05-18. Archyvuota 2011-06-05. Nuoroda tikrinta 2020-11-04. Gegužės 17 d. kartu su P. Aufšnaiteriu ir dar dviem vokiečiais H. Hareris Tsang Chok-la perėjoje kirto Tibeto sieną ir po sunkios kelionės, 1946 m. sausio 15 d. pasiekė Lasą. Iš bendrakeleivių buvo likęs tik P. Aufšnaiteris; abu vokiečiai, neištvėrę kelionės sunkumų, grįžo į Indiją.

1948 m. H. Hareris įsidarbino sodininku, vėliau Tibeto vyriausybėje vertėju ir fotografu. H. Hareris susipažino su jaunuoju Dalai Lama XIV ir tapo jo draugu bei mokytoju. Dalai Lama vėliau ne kartą pabrėžė, kad H. Harerio dėka pasaulis atkreipė dėmesį į Tibeto okupaciją.

Po kinų įvykdytos Tibeto okupacijos, 1952 m. Hareris grįžo į Austriją, kur savo įspūdžius aprašė knygose „Septyneri metai Tibete“ (1952 m.) ir „Dingęs Lasoje“ (1953 m.). „Septyneri metai Tibete“ knyga išversta į 53 kalbas, o 1997 m. pagal ją sukurtas kino filmas.Heinrich Harrer Biography , Heinrich Harrer Limited Edition Portfolio. Nuoroda tikrinta 2020-11-04. Jis dalyvavo ekspedicijose Aliaskoje, Anduose, Ruvenzoryje. 1954 m. pirmasis įkopė į Deboros ir Hanterio kalnus Aliaskoje. 1962 m. pirmasis įkopė į Puncak Jayadikesuma kalną Naujojoje Gvinėjoje. 1958 ir 1970 m. Hainrichas tapo ir Austrijos golfo mėgėjų čempionu.

H. Hareris parašė virš 20 knygų, sukūrė apie 40 dokumentinių filmų. Kai kurios jo fotografijos laikomos geriausiu Tibeto tradicinės kultūros dokumentavimu.Douglas Martin, Heinrich Harrer, 93, Explorer of Tibet, Dies, The New York Times, 2006-01-10. Nuoroda tikrinta 2020-11-03. 1983 m. Hiutenberge įkūrė Tibetui skirtą Hainricho Harerio muziejų. Iki pat savo mirties liko geras draugas tremtyje gyvenančiam Dalai Lamai.His Holiness the Dalai Lama said Heinrich Harrer Will Always be Remembered by the Tibetan People, Centrinė Tibeto administracija, 2006-01-10. Archyvuota 2013-07-30. Nuoroda tikrinta 2020-11-04. Mirė ligoninėje Fryzache, 2006 m. sausio 7 d.

 Bibliografija 

 Septyneri metai Tibete, 1952 m.
 Dingęs Lasoje, 1953 m.
 Baltasis Voras, 1959 m.
 Tibetas yra Mano Šalis, 1961 m. (Dalai Lamos brolio gyvenimo istorija)
 Aš Atėjau iš Akmens Amžiaus, 1965 m. (po kelionės į N. Gvinėją)
 Ladacho Dievai ir Mirtingieji po Himalajais, 1980 m.
 Grįžimas į Tibetą, 1985 m.
 Kai aš galvoju apie Butaną, 2005 m.

 Šaltiniai 

 Nuorodos 
 Hainricho Harerio tinklalapis 
 Harerio muziejus Hiutenberge 

Harrer, Heinrich
Harrer, Heinrich
Harrer, Heinrich