Songų dinastija

Song dinastija () – Kinijos imperatorių dinastija, valdžiusi 960–1279 m., po Penkių dinastijų ir Dešimties karalysčių laikotarpio, prieš Juan dinastiją. Song laikotarpis dalinamas į Šiaurės Song (960–1127) ir Pietų Song (1127–1279).

 Istorija ir politika 
Song įkūrėjas buvo Zhao Kuangyin (Džao Kuangjinas), arba Song Taizu (Song Taidzu). Antrasis imperatorius Taizong (Taidzongas) konsolidavo imperiją.

Šalia Song imperijos visą laiką gyvavo keletas „barbarų“ valstybių: kidanių Liao, tangutų Vakarų Sia (Xia) dinastija, džurčenų Jin (Dzin) dinastija. Dzin sudarė su Song sutartį ir drauge kovojo su Liao, tačiau Liao žlugus, Dzin nutraukė sutartį ir pradėjo karą su Song. Užėmę sostinę Kaifengą, privertė diduomenę bėgti į Pietus – taip prasidėjo Pietų Song laikotarpis. Pietų Song sostinė buvo Hangdžou.

Kadangi karine prasme Song nebuvo labai stipri valstybė, su grėsmę kėlusiomis kaimynėmis ji stengėsi palaikyti daugiau mažiau taikius santykius. thumb|left|Pietų Song ir kaimyninės valstybėsPasirašiusi sutartis, Song mokėjo duoklę Liao, Sia ir Dzin. Kita vertus, didelė dalis šios duoklės grįždavo atgal į Song per prekybą.

Mirus pirmajam Pietų Song imperatoriui, Song sudarė karinę sąjungą su mongolais, tikėdamiesi įveikti Dzin dinastiją. 1234 m. mongolams sutriuškinus Dzin, Pietų Song generolai nutraukė sąjungą ir užėmė senąsias sostines Kaifengą, Luojangą ir Čang-anį. Tačiau šie miestai buvo ekonomiškai nusilpę ir neapsaugoti. Mongolai ėmė kelti grėsmę, ir 1276 m. Song valdovų rūmai turėjo sprukti į Guangdongą. Song imperatorius Gongdi pasiliko. Pasipriešinimo mongolams sėkmės viltys sietos su dviem Gongdi broliais. Devynmetis Džao Ši tapo nauju imperatoriumi, tačiau susirgęs mirė, ir jį pakeitė septynmetis Džao Bingas. 1279 m. kovo 19 d. Song kariuomenė nugalėta Jameno (Yamen) mūšyje Perlo upės (Zhu Jiang) deltoje. Aukšto rango valdininkas kartu su mažamečiu imperatoriumi po pralaimėjimo nusiskandino jūroje.

 Valdovai 
 Šventyklos vardas1 Pomirtinis vardas Asmeninis vardas Lietuviškai Valdymo metai Laikotarpiai²Šiaurės Song Tàizǔ太祖  –  Zhào Kuāngyìn趙匡胤 Taidzu; Džao Kuangjin 960–976 Jiànlóng (建隆 dzianlong; 960–963)Qiándé (乾德 čiande; 963–968)Kāibǎo (開寶 kaibao; 968–976) Tàizōng太宗  –  Zhào Kuāngyì 趙匡義arba Zhào Guāngyì 趙光義 Taidzong; Džao Kuang-i; Džao Guang-i 976–997 Tàipíngxīngguó (太平興國 taipingsingguo; 976–984Yōngxī (雍熙 jongsi; 984–987Duāngǒng (端拱 duanggong; 988–989Chúnhuà (淳化 čunhua; 990–994Zhìdào (至道 džidao; 995–997 Zhēnzōng真宗  –  Zhào Héng趙恆 Džendzong; Džao Heng 997–1022 Xiánpíng (咸平 sianping; 998–1003Jǐngdé (景德 dzingde; 1004–1007)Dàzhōngxiángfú (大中祥符 dadžongsiangfu; 1008–1016Tiānxǐ (天禧 tiansi; 1017–1021)Qiánxīng (乾興 čiansing; 1022) Rénzōng仁宗  –  Zhào Zhēn趙禎 Žendzong; Džao Džen 1022–1063 Tiānshèng (天聖 tianšeng; 1023–1032)Míngdào (明道 mingdao; 1032–1033)Jǐngyòu (景祐 dzingjou; 1034–1038)Bǎoyuán (寶元 baojuan; 1038–1040)Kāngdìng (康定kanding; 1040–1041)Qìnglì (慶曆 čingli; 1041–1048)Huángyòu (皇祐 huangjou; 1049–1054)Zhìhé (至和 džihe; 1054–1056)Jiāyòu (嘉祐 dziajou; 1056–1063) Yīngzōng英宗  –  Zhào Shù趙曙 Ingdzong; Džao Šu 1063–1067 Zhìpíng (治平 džiping; 1064–1067) Shénzōng神宗  –  Zhào Xū趙頊 Šendzong; Džao Siu 1067–1085 Xīníng (熙寧 sining; 1068–1077)Yuánfēng (元豐 juanfeng; 1078–1085) Zhézōng哲宗  –  Zhào Xǔ趙煦 Džedzong; Džao Siu 1085–1100 Yuányòu (元祐 juanjou; 1086–1094)Shàoshèng (紹聖 šaošeng; 1094–1098)Yuánfú (元符 juanfu; 1098–1100) Huīzōng徽宗  –  Zhào Jí趙佶 Huidzong; Džao Dzi 1100–1125 Jiànzhōngjìngguó (建中靖國 dziandžongdzingguo; 1101)Chóngníng (崇寧 čongning; 1102–1106)Dàguān (大觀 daguan; 1107–1110)Zhènghé (政和 dženghe; 1111–1118)Chónghé (重和 čonghe; 1118–1119)Xuānhé (宣和 siuanhe; 1119–1125 Qīnzōng欽宗  –  Zhào Huán趙桓 Čindzong; Džao Huan 1126–1127 Jìngkāng (靖康 dzinkang; 1125–1127)Pietų Song Gāozōng高宗  –  Zhào Gòu趙構 Gaodzong; Džao Gou 1127–1162 Jìngyán (靖炎 dzingjan; 1127–1130)Shàoxīng (紹興 šaosing; 1131–1162) Xiàozōng孝宗  –  Zhào Shèn趙昚 Siaodzong; Džao Šen 1162–1189 Lóngxīng (隆興 longsing; 1163–1164)Qiándào (乾道 čiandao; 1165–1173)Chúnxī (淳熙 čunsi; 1174–1189) Guāngzōng光宗  –  Zhào Dūn趙惇 Guangdzong; Džao Dun 1189–1194 Shàoxī (紹熙 šaosi; 1190–1194) Níngzōng寧宗  –  Zháo Kuó趙擴 Ningdzong; Džao Kuo 1194–1224 Qìngyuán (慶元 čingjuan; 1195–1200)Jiātài (嘉泰 dziatai; 1201–1204)Kāixǐ (開禧 kaisi; 1205–1207)Jiādìng (嘉定 dziading; 1208–1224) Lǐzōng理宗  –  Zhào Yún趙昀 Lidzong; Džao Jun 1224–1264 Bǎoqìng (寶慶 baočing; 1225–1227)Shàodìng (紹定 šaoding; 1228–1233)Duānpíng (端平 duanping; 1234–1236)Jiāxī (嘉熙 dziasi; 1237–1240)Chúnyòu (淳祐 čunjou; 1241–1252)Bǎoyòu (寶祐 baoju; 1253–1258)Kāiqìng (開慶 kaičing; 1259)Jǐngdìng (景定 dzingding; 1260–1264) Dùzōng度宗  –  Zhào Qí趙祺 Dudzong; Džao Či 1264–1274 Xiánchún (咸淳 siančun; 1265–1274) Gōngzōng恭宗  Gōngdì恭帝  Zhào Xiǎn趙顯 Gongdzong; Gongdi; Džao Sian 1275 Déyòu (德祐 dejou; 1275–1276) Duān Zōng端宗  –  Zhào Shì趙昰 Duan Dzong; Džao Ši 1276–1278 Jǐngyán (景炎 dzingjan; 1276–1278) –  Dì 帝 arba Wèiwáng 衛王  Zhào Bǐng趙昺 Di; Veivang; Džao Bing 1278–1279 Xiángxīng (祥興 siangsing; 1278–1279) 1 Paprastai valdovas įvardijamas prieš šventyklos arba pomirtinį vardą pridedant dinastijos pavadinimą (Song), išskyrus paskutinį imperatorių, kuris vadintas Song Dibing.
2 Laikotarpio pavadinimas – imperatoriaus valdymo devizas, pagal kurį jo era skirstoma į atskirus laikotarpius. Skliausteliuose kursyvu – lietuviška pavadinimo transkripcija.

 Ekonomika 
Dėl ekonominių ir kultūrinių pokyčių Song laikotarpis dažnai pavadinamas Kinijos „renesansu“. Song dinastija pasižymėjo sparčia ekonomikos raida, komercializavimu, miestų augimu. Miestai išaugo į tikrus prekybos, pramonės centrus. Hangzhou buvo apie 500 000 gyventojų – daug daugiau nei bet kuriame Europos mieste.

X–XIII a. pastebimas didelis gyventojų augimas. Kadangi tobulinamos žemdirbystės technologijos, atsiranda galimybė auginti daugiau žemės ūkio produkcijos ir jos daugiau parduoti, todėl prekyba tampa svarbia ekonomikos dalimi.

Kartais pokyčiai Song pavadinami Kinijos „industrinės revoliucijos“ pradžia. Song laikotarpiu plečiasi manufaktūros, kasyklos. Auga geležies produkcijos kiekis vienam gyventojui (šešiskart nuo 806 iki 1078 m.). Ši geležis naudojama įvairiems buities daiktams gaminti, taip pat parduodama į užsienį. Taip pat kinai išrado (arba patobulino) paraką, patranką, spausdinimo technologiją.

Prabangos prekės tampa nebe mažo turtingųjų rato privilegija, o didesnio gyventojų skaičiaus kasdienybe.

Keičiasi anksčiau buvęs neigiamas požiūris į pirklius, nes šie tampa vis įtakingesniu sluoksniu. Vystosi popierinių pinigų sistema. Song pertvarkė prekybos maršrutus ir išnaudojo visas laivybos kelių teikiamas galimybes. Iškilo Fujian, Zhejiang, Guangdong regionų uostai. Galima sakyti, kad nuo Song iki Ming laikų Kinija buvo stipriausia pasaulio jūrų valstybė. XI a. laivyboje imtas taikyti kompasas (geomantams žinomas jau gerokai seniau).

 Kultūra 
Toliau stiprėja Tang laikų universalaus intelektualo idealas: išsilavinęs vyras siekė vienu metu būti mokslininkas, poetas, tapytojas, valdininkas.

Ypač atgimsta susidomėjimas konfucianistiniais idealais, silpsta budizmo įtaka.

Daugėja pasiturinčių intelektualų šeimų, kurios dėjo pastangas, kad jų šeimos vyrai galėtų tapti valdininkais. Tą šeimos dažnai darė įsitvirtindami vietinės reikšmės bendruomenėse, kontroliuodami savo giminės įtaką. Elite įsitvirtina įsitikinimas, kad viską galima ir reikia pasiekti gabumų dėka. Vaikai buvo lavinami nuo mažens giminės mokyklose, vėliau, jau įgiję klasikinio išsilavinimo pagrindus, valstybinėse mokyklose ruošdavosi egzaminams. Anaiptol ne visi juos išlaikę gaudavo tarnybą. Daug intelektualų užsiimdavo įvairia intelektualine veikla: istoriografija, literatūra, poezija. Song laikais atsiranda pirmosios enciklopedijos, tekstų antologijos. Toliau rašomi istoriniai, medicinos, geografijos, matematikos, astronomijos veikalai. Vienas žymiausių istorikų – Sima Guang.
Song intelektualams taip pat būdinga valdžios kritika. Elitas skaidosi į frakcijas, kurios siekia įtvirtinti savo požiūriui atstovaujančius žmones valdžioje. Savo ruožtu iškiliausi mąstytojai reiškė savo nuomonę apie šias frakcijas, siūlė valstybės reformas. Svarbus Song reformatorius buvo Vang Anši. Jo reformoms priešinosi Sima Guang.

Song laikų filosofai neokonfucianistai rašė komentarus senoviniams kanonams. Įtakingiausias to laikmečio filosofas buvo Džu Si (1130–1200), kurio propaguota konfucianistinių, budistinių, daoistinių ir kitų idėjų sintezė tapo oficialia imperijos ideaologija iki pat XIX a. pabaigos. Džu Si komentarai buvo privalomi laikantiems valstybinius egzaminus. Džu Si pabrėžė pareigos, paklusnumo, sūniškojo nuolankumo svarbą.

 Šaltiniai ir nuorodos 

 Gernet, Jacques. Le Monde Chinois (A History of Chinese Civilization)
 Žemėlapiai 
 Song ekonomika
 Bibliografija 
 Song menas (nuorodos, iliustracijos)

Kategorija:Kinijos dinastijos