Nerėpai

Apie kaimą Skuodo rajone žr. Nerėpai (Skuodas).

Nerėpai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės šiaurinės rytiniame pakraštyje, 4 km į šiaurės rytus nuo Salantų, Erlos kairiajame krante.

 Geografija 

Kaimas plyti tarp Erlos ir Salanto–Notės upių slėnių esančios pakilumos viršūnėje. Ribojasi su Nerėpais, Dvarčininkais, Kalniškiais, Erlėnais ir Šaučikiais. Iš kaimo išteka Pagilbrastis, vakarine dalimi praeina kelias Nerėpai–Kalniškiai. Centrinėje ir rytinėje dalyje auga Nerėpų miškas.

 Istorija 

Nerėpai () pirmąkart paminėti 1568 m.Lietuvos valstybės istorijos archyvas. – Ap. 1, f. 1292. – B. 170 Kaimas žemė plytėjo tarp Salanto ir Erlos, ribojosi su Erlėnais, Šaučikiais, Šaukliais, Kulaliais, Baidotais ir Laiviais. XVIII a. priklausė Vilniaus trinitorių vienuolynui, o dvasiniu gyvenimu nuo 1630 m. rūpinosi Salantų bažnyčios kunigai. 

1750 m. buvo 11, 1821, 1843 ir 1846 m. – 9, 1866 m. – 8 dūmai.Kazys Misius. Iš Salantų bažnyčios ir parapijos istorijos. – Salantų bažnyčia: istorija, meno vertybės ir žmonės. – Žemaičių praeitis. – Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2011. – T. 15. – P. 71, 73Michał Gadon. Opisanie powiatu Telszewskiego w gubernii Kowieńskiej w dawnem Xięstwie Żmujdzkiem położonego. – Wilno, 1846. – S. 16 (Nerepty) 

Valakinio-gatvinio kaimo sodybos stovėjo abipus kelio Erlėnai–Nerėpai–Šaukliai. Šiaurinėje dalyje plytėjo dvaro miškas, besiribojantis su Šaučikių žeme ir vadintas bendru vardu – Šaučikine. Jame buvo kaimo ganyklos, XVII–XVIII a. kūrėsi vienkieminis Nerėpų užusienis. Žemdirbių pastangas įsisavinti akmeningas iškirsto miško žemes liudija akmenų krūsnys ir aptvarai, ženklinantys buvusių laukų ribas. Erlos upelio kairiojo kranto slėnyje plytėjo bendro naudojimo šienaujamos pievos ir ganyklos. Nuo gretimo Šaučikių kaimo Nerėpus skyrė tiesus, iš akmenų sukrautas pylimas, kurio fragmentas išliko Šaučikinės miško vakariniame pakraštyje.

Po 1831 m. sukilimo Nerėpai buvo atimti iš trinitorių vienuolyno ir perduoti valstybiniam Mosėdžio dvarui. 1870 m. kaime ir Nerėpų užusienyje buvo 27 revizinės sielos (prievolininkai vyrai) ir 247 rėžiai žemės, už kurią valstiečiai mokėjo valstybei žemės mokestį.Списокъ мировыхъ участковъ и волостей Ковенской губерніи: Составленъ в 1870 году. – C. 85 XIX a. kaimo žemių rytinėje dalyje atsirado Dvarčininkai, o pietinėje – Kalniškiai. Po baudžiavos panaikinimo įsteigus valstiečių luominę savivaldą, kaimas buvo priskirtas Mosėdžio valsčiaus Mosėdžio seniūnijai. 

1923m. buvo 14 ūkių.Lietuvos apgyventos vietos. – Kaunas, 1925. – P. 117 XIX a. II pusės – XX a. žemės reformų metu Nerėpai neteko rytinės žemių dalies, kuri buvo priskirta Šaučikiams ir Erlėnams. Išlikęs kaimo branduolys per sovietmečio administracinio-teritorinio suskirstymo reformas padalintas pusiau: Skuodo rajonui liko šiaurinė Nerėpų dalis, o pietinė buvo priskirta Kretingos rajonui.

 Gyventojai 

 Kultūros paveldas 
 Nerėpų senosios kapinės (XVI a. - XX a. pr.)
 Monumentalus kryžius (XX a. I pusė; stovėjo Juozo ir Monikos Beniušių sodyboje, kurią nugriovus 1994 m. perkeltas į Erlėnų k., prie Genovaitės Beniušytės-Ramonienės namo).
 Koplytėlė su ornamentuotais kryželiais ir Švč. Lurdo Marijos skuptūra (XX a. I p.; meistras Antanas Aklys; atnaujinta apie 1980 m.; meistras Stasys Valužis). Medinė, stačiakampė stačiasienė, vienanavė, su aklinu trikampiu frontonu, paremtu ant 2 kolonėlių, ir dvišlaičiu stogeliu. Koplytėlė 1,73 m aukščio, apjuosta lauko akmenų aptvaro ir statinių tvoros.

 Galerija 

Šaltiniai

 Julius Kanarskas. Kultūros paveldo objektų stebėsenos 2004 metais ataskaita. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 4. – B. 504.
 Aldona Beržanskienė. Erlėnų ir aplinkinių kaimų etnokultūros lobynas. – Erlėnai, 2006. – Kretingos rajono savivaldybės M. Valančiaus viešosios bibliotekos kraštotyros darbų rankraštynas. – L. 42, 47-48.

Nuorodos
 Erlėnų ir aplinkinių kaimų etnokultūros lobynas: Kretingos rajono savivaldybės M. Valančiaus viešoji biblioteka
 Nerėpai: Kretingos krašto enciklopedija

Kategorija:Kretingos rajono savivaldybės gyvenvietės