Vilniaus herbas

Vilniaus miesto herbas – pagrindinis Vilniaus miesto ir Vilniaus miesto savivaldybės heraldinis atributas. Greta pagrindinio yra ir didysis Vilniaus herbas.

 Aprašas 

Herbinio skydo raudonajame lauke vaizduojamas sidabrinis šv. Kristoforas, brendantis sidabrine upe. Upės šonuose auga po medį. Šv. Kristoforas abiem rankom laiko auksinį medį su dvigubu kryžiumi viršūnėje. Ant kairiojo peties sidabrinis kūdikėlis Jėzus su auksiniu valdžios simboliu ir nimbu ant galvos. Po herbu lotyniškai užrašyta „Unitas Justitia Spes“ („Vienybė, Teisingumas, Viltis“).

 Istorija 

Vilniaus aukštutinės pilies vietoje jau I tūkstantmetyje pr. m. e buvo gyvenvietė. Tačiau tik 1323 m. Vilniaus vardas randamas istoriniuose šaltiniuose. Nuo XIV a. sostinės funkcijas miestas jau turėjo ir išsaugojo iki šių dienų. 1387 m. Ldk Jogaila suteikė miestui Magdeburgo teises ir Vilniuje buvo įkurta pirmoji vakarietiško tipo savivalda.

1568 m. Ldk Žygimantas Augustas pirmą kartą paminėjo sostinės antspaudo simbolį. Viename laiške aptinkama, kad tuo metu antspaude naudotas šv. Kristoforo atvaizdas. XV–XVI a. buvo vaizduojamas šventasis, brendantis vandeniu ir su kūdikėliu Jėzumi ant peties. Rankose laikė lazdą su dvigubu kryžiumi. Vėliau, XVI a. lazda buvo pakeista į išrautą medelį. Dvigubas kryžius rodė miesto teisių suteikėją. Sudėtingesnė šv. Kristoforo simbolika. Anot Petro Skargos, šv. Kristoforą reikėtų suprasti ne paraidžiui (), bet kaip krikščionybės nešėją ir platintoją.

Šv. Kristoforas Vilniaus herbe išliko iki pat XIX a. pradžios. Po Žygimanto Augusto mirties Lietuvos-Lenkijos valstybę valdė kitataučiai, kurie miestų herbuose norėjo matyti asmeninius herbus. Jau 1792 m. šv. Kristoforas vaizduotas su ietimi rankoje. Be to, sutinkama variantų ir su špaga ar kalaviju. 1794 m. pirmą kartą herbe atsirado skydininkai – deivės (herbo skydą laikančios figūros iš šonų). Dešinioji figūra rankoje laikė surištą virbais kirvį (vienybės simbolis), kairioji figūra – svarstykles (teisingumas) ir po kojomis inkarą (viltis).

1795 m. po trečiojo valstybės padalijimo Vilnius tapo Rusijos dalimi. Virš šv. Kristoforo atsirado dvigalvis erelis – Rusijos imperijos simbolis. Nuo 1845 m. carui Nikolajui I panaikinus herbą su šv. Kristoforu, Vilniui suteiktas naujas – raudoname lauke per žalią žemę šuoliuojantis sidabrinis raitelis (paimtas iš senosios Vilniaus vaivadijos heraldikos) su skyde įkomponuotu dvigalviu ereliu. Šis herbas išliko iki I pasaulinio karo.

1920 m. Vilniaus kraštą okupavusi Lenkija sugrąžino miestui herbą su šv. Kristoforo atvaizdu. Toks herbas išliko iki 1940 m. Po II pasaulinio karo sovietmečiu metu bandyta atkurti herbą, tačiau dėl religinio turinio toks herbas nebuvo patvirtintas, nors herbą 1968–1969 m. buvo sukūręs Arūnas Tarabilda.

Dabartinis Vilniaus herbas buvo atkurtas ir 1991 m. balandžio 17 d. patvirtintas Aukščiausiosios Tarybos pirmininko Vytauto Landsbergio nutarimu Nr. I-1239. Etalono autorius – Arvydas Každailis.

 Didysis herbas 

Abiejose herbinio skydo pusėse po skydininką, virš skydo laikantys ąžuolo lapų vainiką perrištą Lietuvos vėliavos spalvų juostelėmis. Dešinysis skydininkas ranka laiko vienybės simbolį kirvį surištą virbais, kairysis svarstykles – teisingumo simbolį. Jam po kojomis – inkaras, simbolizuojantis viltį. Herbo papėdėje – juosta su devizu: UNITAS – JUSTITIA – SPES (), pasiskolinti iš skydininkų laikomų simbolių.

 Galerija 

 Šaltiniai 

Kategorija:Vilnius
Kategorija:1991 m. patvirtinti Lietuvos gyvenviečių herbai
Kategorija:Vilniaus miesto savivaldybės gyvenviečių herbai
Kategorija:Lietuvos miestų herbai
Kategorija:Lietuvos savivaldybių herbai