Žaliasis tiltas (Vilnius)

Žaliasis tiltas – automobilių ir pėsčiųjų tiltas per Nerį, nutiestas Vilniuje, šiauriniame Senamiesčio paribyje. Ilgis 102,9 m, plotis 24 m, aukštis 15 m. Pastatytas 1952 m.

 Istorija 

Tiltas šioje Vilniaus vietoje pirmą kartą pažymėtas 1386 m. kaip Vilniaus–Ukmergės kelio dalis. 1529 m. Vilniaus vaivada Albertas Goštautas gavo karaliaus Žygimanto I privilegiją statyti naują tiltą, o darbai atskira karališka privilegija buvo pradėti 1530 m. tuometinio miesto pilininko Ulricho Hozijaus. Po jo mirties darbą tęsė jo sūnus Jonas, kuris 1536 m. baigė mūryti didelį tiltą su malksna dengtomis pastogėmis, krautuvėlėmis abiejose pusėse. Jis buvo vadinamas Didžiuoju arba Vilniaus tiltu.


1621 m. tiltas buvo atnaujintas Vilniaus miesto gyventojų sąskaita, o 1655 m., per tiltą veržiantis į dar neužimtą Lietuvos dalį rusų ir sukilusių Bogdano Chmelnickio kazokų kariuomenei, tiltas buvo sudegintas. Jo vietoje 1674 m. pagal pulkininko Džovanio Fredianio projektą karališkasis dailidė Fickas pastatė naują tiltą.

1766 m. tiltas dar kartą atnaujintas ir, šį nudažius žaliai, prigijo „Žaliojo“ vardas. Prancūzmečiu 1812 m. birželio 28 d., prieš pat Napoleonui įžengiant į Vilnių, tiltas buvo padegtas, bet jau 1813 m. atstatytas medinis. 1827 ir 1828 m. tiltas buvo atnaujintas, o 1848 m. – visiškai restauruotas.A. Šapoka. „Lietuvos istorija“. Kaunas, 1936, p. 326

1894 m. vietoje medinio čia buvo pastatytas plieninių santvarų tiltas (projekto autorius Nikolajus Beleliubskis), kurį 1915 m. besitraukianti rusų kariuomenė nesėkmingai bandė susprogdinti. Tiltas 1944 m. naktį iš liepos 6 į 7 d. vokiečių susprogdintas kartu su vandens siurbline ir miesto elektrine. Vietoje jo pastatytas laikinas medinis tiltas.

Dabartinio tilto projektą parengė tuometinio Leningrado projektavimo institutas „Projektstalkonstrukcija“, tiltą pastatė sovietinės armijos Pabaltijo karinės apygardos inžinerinis dalinys. 1952 m. tiltas pastatytas, pavadintas Ivano Černiachovskio garbei ir papuoštas keturiomis skulptūrų grupėmis. 1990 m. tiltui grąžintas „Žaliojo“ vardas. 1977 ir 2006 m. rekonstruotas.

miniatiūra

Tarp Žaliojo ir Karaliaus Mindaugo tiltų, Neries krantinėje, 2004 m. buvo įgyvendintas originalus projektas „Meilės krantai“ – sukurti užrašai „Aš tave myliu“ ir „Ir aš tave“, jo autorius menininkas Gitenis Umbrasas.


2010 m. po tiltu buvo pritvirtinta skulptūra „Grandinė“. 2015 m. liepos 20–21 d. visos skulptūrų grupės buvo nukeltos. 2023 m. rugpjūčio 4 d. pradėti tilto atnaujinimo darbai, kurių metu planuota nuo konstrukcijų nuplauti grafičius ir rūdis, sutvarkyti ir perdažyti turėklus, šonines sijas, atitvarus ir apšvietimo atramas, suremontuoti po tiltu vedančius laiptus ir pėsčiųjų takus.

 Diskusija dėl sovietmečio okupacinio paveldo 

Atkūrus nepriklausomybę prasidėjo svarstymai dėl sovietinės okupacijos paveldo (4 skulptūrų) nukėlimo. Skulptūrų perkėlimo idėjos šalininkus stabdė gana neigiamas visuomenės požiūris – 2010 m. apklausos duomenimis, iš 1024 apklaustųjų daugiau nei pusė (59,2 proc.) teigė nepritarią skulptūrų nukėlimui. Idėjai nukelti skulptūras sakė pritariantys tik 15,4 proc. apklaustųjų, apie ketvirtadalį (25,4 proc.) šiuo klausimu nuomonės nepareiškė.Dauguma Lietuvos gyventojų nepritartų sovietmečio skulptūrų nukėlimui nuo Žaliojo tilto Vilniuje

2015 m. Vilniaus savivaldybės sprendimu skulptūros buvo nukeltos pasiremiant jų būkle ir galimu pavojumi praeiviams. 2021 m. skulptūros buvo perduotos Lietuvos nacionaliniam muziejui.

 Šaltiniai 

 Nuorodos 

 Žaliojo tilto istorija
 Žaliasis tiltas su skulptūromis (Kultūros paveldo registras)

Kategorija:Vilniaus tiltai
Kategorija:Tiltai per Nerį