Dimitravas

Dimitravas – kaimas vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, kelio Tarvydai–Rūdaičiai dešinėje pusėje, kairiajame Tenžės krante. Kaimas apima buvusios Dimitravo dvaro sodybos teritoriją, kurioje 1937–1944 m. veikė Dimitravo priverčiamojo darbo stovykla. Kultūros paveldas:
 Dimitravo dvaro sodybos liekanos (XIX a. – XX a. I pusė)
 Skulptūra „Politiniai kaliniai“ (autorius Antanas Dimžlys)
 Dimitravo koplyčia (XX a. pabaiga)


 Etimologija 

Iš pradžų vietovė buvo žinoma kaip Tarvydai̇̃. Dabartinis pavadinimas kilo iš rusiško asmenvardžio Dmitrijus (Dimitrijus) (). Šiuo vardu vietovė pavadinta rusų didiko, Kretingos dvarininko Dmitrijaus Zubovo garbei (dvarininkinis vietovardis).

 Geografija 

Dimitravas yra pajūrio žemumoje, Tarvydų šiaurės vakariniame pakraštyje, iš visų pusių apsuptas šio kaimo žemių. Reljefas lygus. Pietvakariniu pakraščiu praeina kelias Tarvydai–Rūdaičiai, kitapus kurio įsikūrusi Tarvydų kaimo gyvenvietė.

 Istorija 

Šalia Dimitravo prie Tenžės išliko X–XIII a. kapinynas, kuris siejamas su kitapus upės esančiu Joskaudų piliakalniu.

XVI a. šioje žemėje įsikūrė Tarvydų kaimas. 1829 m. jis buvo panaikintas, o jo žemėje įkurtas Kretingos dvaro ūkinis-gamybinis padalinys – palivarkas, kuris pavadintas dvaro savininko Dmitrijaus Zubovo vardu – Dimitravu.Julius Kanarskas. Kretingos dvaro savininkai. – Kretinga, 2009. – P. 32 Smėlingas kaimo žemes dvaro ūkvedys Jokūbas Reichbinderis užsodino eglių ir pušų daigais.Petras Ruškys. Kretinga ir jos vienuolynas. – Šv. Pranciškaus varpelis – 1923, Nr. 2, p. 27

Vėliau palivarką valdė D. Zubovo sūnus Nikolajus Zubovas ir anūkas Gavrilas Zubovas. Už pastarojo skolas valda atiteko grafui Juozapui Tiškevičiui, po kurio mirties 1891 m. paliko žmonai Sofijai. Ji dvarelį kaip nuotakos kraitį užrašė jauniausiai dukrai Elenai Klotildai Ostrovskai. Šiai išvykus gyventi į Lenkiją, dvarą administravo vyriausioji sesuo, gretimo Jazdų dvaro savininkė Marija Tiškevičiūtė. XX a. pradžioje buvo Dimitravo geležinkelio stotis, šalia kurios ėjo Bajorų–Priekulės geležinkelis.

Vykdant Lietuvos žemės reformą, 1924 m. Dimitravo palivarkas buvo išparceliuotas, jo žemė išdalinta kumečiams ir Lietuvos kariuomenės savanoriams kūrėjams. Naujakuriai 1927 m. sugrąžino kaimui Tarvydų vardą,Vyriausybės žinios – 1927 m. gruodžio 31 d. – Nr. 265. – P. 7 o pavyzdiniu ūkiu paskelbtai E. K. Ostrovskos palivarko sodybai su 80 ha žemės buvo paliktas Dimitravo vardas.

1937 m. E. K. Ostrovska dvarą pardavė Lietuvos vyriausybei, kuri jame įrengė Kauno sunkiųjų darbų kalėjimo filialą – Dimitravo priverčiamojo darbo įstaigą.

1941 m. Joskaudų miške hitlerininkai surengė masines žudynes, per kurias nužudyta daugiau nei 500 Skuodo žydų, kalintų Dimitravo priverčiamojo darbo stovykloje. Antrojo pasaulinio karo metais vokiečių kariuomenė šiame miške buvo įrengusi artilerijos sviedinių sandėlius, kuriuos 1944 m. atsitraukdama susprogdino.

Priverčiamojo darbo įstaigos nelikus, po II pasaulinio karo Dimitrave įsikūrė Kretingos tarybinio ūkio skyrius, kuris 1949 m. buvo reorganizuotas ir pavadintas Vienybės kolūkiu (vėliau prijungtas prie Kretingos, K. Požėlos kolūkio). Dvaro sodyboje veikė kolūkio ūkinis-administracinis centras, buvo apgyvendintos kolūkiečių šeimos.

Administraciniame dvaro pastate pokariu veikė Dimitravo pradinė mokykla, kultūros namai, biblioteka, 1964–1991 m. – Kretingos kraštotyros muziejaus filialas.

Buvusią priverčiamojo darbo stovyklą mena akmenų mūro kalėjimo (dvaro svirno) liekanos, prie kurių stovi Antano Dimžlio skulptūra, vaizduojanti politinius kalinius.

 Gyventojai 

 Galerija 

 Šaltiniai 

 Literatūra 

 Algirdas Berželionis. Kretingos rajonas. – Vilnius, 1988. – P. 24
 Kazys Marcinauskas. Dviračiu po Žemaitiją. – Vilnius, 1990. – P. 187
 Varniai, Dimitravas, Pabradė: koncentracijos ir priverčiamojo darbo stovyklos Lietuvoje 1927–1940 m. (sud. Modestas Kuodys). – V.: Versus aureus, 2007. – 208 p. – ISBN 978-9955-34-010-2

Kategorija:Kretingos rajono savivaldybės gyvenvietės