Erlėnai

Erlėnai – kaimas šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurę nuo Salantų, prie kelio . Seniūnaitijos centras. Kaimas patenka į Salantų regioninio parko teritoriją, geologinis draustinis, jame yra  Erlėnų tvenkinys. Veikia Kretingos rajono savivaldybės Motiejaus Valančiaus viešosios bibliotekos Erlėnų filialas (nuo 1961 m.), bendruomenės centras Erlėnai (pirmininkė Sima Striukienė).Bendruomenių sąrašas: Kretingos rajono savivaldybė  Erlėnuose dominuoja galvijininkystė. Ja užsiima per 10 ūkininkų, kurie laiko nuo 20 iki 300 galvijų. Stambiausias yra Romaldo ir Jurgio Karazinų pienininkystės ūkis.Taip pat yra Audronės ir Vaidžio Skersių šilauogių ūkis. Yra keletas verslų: Akmens gaminių ir paminklų gamyba verčiasi UAB ''Varta'' (vadovas Viktoras Budrys) bei UAB Salantų granitas, yra Vaidžio Skersio automobilių servisas, užuolaidų, žaliuzių, roletų gamybos įmonė UAB Svidana. MB „Vandens lašai“ užsiima vejos, uogynų, sodų, stadionų laistymo ir rūko sistemų projektavimu bei įrengimu. 

 Etimologija 

Pavadinimą davė per kaimą tekanti Erla – Bartuvos kairysis intakas. Vietovardis rašomas , , , .

 Geografija 

Rytiniu pakraščiu teka Salantas, per vidurį – Erla. Į ją įteka Pagilbrastis, ant kurio įrengtas Erlėnų tvenkinys. Kaimą kertą kelias , į kurį centre įsilieja kelias . Vakariniu pakraščiu praeina kelias . Erlėnai ribojasi su Kadagynais, Kalniškiais, Nerėpais ir Šaučikiais, patenka į Salantų regioninį parką ir Erlos geomorfologinį draustinį.

 Istorija 

Apylinkėse gyvenama nuo I tūkstantmečio. Kitapus Salanto stūkso Laivių piliakalnis (kartais priskiriamas Erlėnams), o į pietvakarius nuo kaimo yra Alkos alkakalnis. Senieji Erlėnų gyventojai buvo žemdirbiai. Jų pastangas įdirbti akmeningas žemes mena prie kelio Skuodas–Salantai miškelyje išlikę akmenų pylimai ir krūsnys, ženklinantys senųjų žemdirbystės laukų, naudotų iki Valakų reformos, liekanas.Algimantas Merkevičius, Rėda Nemickienė. Senųjų žemdirbystės laukų tyrinėjimai šiaurės vakarų Lietuvoje. – Archaeologia Lituana. – Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2003. – T. 4. – P. 188

Kaimas pradėjo kurtis XV a. II pusėje, pirmąkart paminėtas 1511 m.Plateliai. Vilnius: Versmė, 1999. – P. 43–44 Po Valakų reformos XVI a. II pusėje suformuotas gatvinis kaimas, kurio planinė struktūra, nežymiai apardyta Lietuvos žemės reformos, išliko iki mūsų dienų. 1568 m. jis ribojosi su Salantais, Pesčiais, Juodupėnais, Šaučikiais, Nerėpais, Baidotaičiais ir Laivaičiais.Lietuvos valstybės istorijos archyvas. – F. 1292, ap. 1, b. 170 XVIII a. kaimas priklausė Vilniaus trinitorių vienuolynui, o dvasiniais gyventojų reikalais nuo 1630 m. rūpinosi Salantų parapijos kunigai.

1750 m. buvo 37 kiemai,Kazys Misius. Iš Salantų bažnyčios ir parapijos istorijos. – Salantų bažnyčia: istorija, meno vertybės ir žmonės. – Žemaičių praeitis. – Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2011. – T. 15. – P. 71 1846 m. – 29 dūmai,Michał Gadon. Opisanie powiatu Telszewskiego w gubernii Kowieńskiej w dawnem Xięstwie Żmujdzkiem położonego. – Wilno, 1846. – Str. 166 (Orlany) 1866 m. – 28 katalikų sodybos.1866 m. Salantų parapijos gyventojų katalikų statistika. – Lietuvos valstybės archyvas. – F. 378, BS, 1867. – B. 2547. – L. 844–845 Panaikinus baudžiavą, 1870 m. 253 kaimo valstiečiai už gautą žemę atlikinėjo atodirbio prievolę grafo Juozapo Tiškevičiaus Grūšlaukės dvare.Списокъ мировыхъ участковъ и волостей Ковенской губерніи: Составленъ в 1870 году. – C. 78 Įkūrus 1861 m. luominę valstiečių savivaldą, kaimas sudarė Erlėnų seniūniją, kuri priklausė Grūšlaukės, o nuo XIX a. 9 dešimtmečio – Salantų valsčiui. XIX a. II pusėje kaimo žemių pietvakariniame pakraštyje susiformavo Alkos vienkiemis, kuris XX a. pr. tapo savarankišku kaimu.

1923 m. buvo 47 ūkiai.Lietuvos apgyvendintos vietos. – Kaunas, 1923. – P. 119 Tarpukariu gatvinis kaimas išskaidytas į vienkiminius ūkius.

1944–1959 m. Erlėnų apylinkės centras, nuo 1949 m. Alkos kolūkio centrinė gyvenvietė. 1961 m. atidaryta biblioteka, 1964 m. iš Šaučikių atkelta pradinė mokykla, veikusi iki 1994 m. 1973–1994 m. veikė kultūros namai, 1988–1991 m. vaikų lopšelis-darželis.


Kaimas garsėja etninės kultūros paveldo gausa. Jame išliko 1834 m. statybos etnoarchitektūrinė sodyba, o Antano Stropaus sodyba perkelta į Lietuvos etnografijos muziejų Rumšiškėse. Kaime tebestovi daugiau kaip 12 XIX–XX a. memorialinių statinių (koplytėlės, kryžiai), menančių Lietuvos kryždirbystės tradicijas.

2011 m. liepos 16 d. paminėtas Erlėnų vardo pirmojo paminėjimo 500 metų jubiliejus, kuriam atminti atidengtas paminklinis akmuo.Diana Jomantaitė. Erlėnų jubiliejų įamžino paminkliniu akmeniu. – Pajūrio naujienos – 2011 m. liepos 19 d.Iš praeities į ateitį: Kretingos rajono Salantų kultūros centras 

 Gyventojai 

 Kultūros paveldas 
 Senieji žemdirbystės laukai (I tūkstantmetis – XVI a.).
 Pirmosios senosios kaimo kapinės, vadinamos Maro kapeliais (XVI–XIX a.).
 Antrosios senosios kaimo kapinės (XV–XIX a.).
 Etnoarchitektūrinė sodyba: namas (1834 m.), buv. svirnas (XIX a. pab.; XX a. pritaikytas tvartui).Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1973 Kultūros vertybių registras: Sodyba
 Koplytėlė, Stropų sodybvietė (statyta apie 1910 m.; 1958 m. atnaujino Antanas Stropus).Kultūros vertybių registras: Koplytėlė su Marijos Sopulingosios ir 2 angeliukų skulptūrom
 Koplytėlė su ornamentuotu kryželiu ir Jono Nepomuko skulptūra, V. ir J. Benečių sodyba (1859 m.; statė Kubiliai; atnaujinta 1966 m.).Kultūros vertybių registras: Koplytėlė su ornamentuotu kryželiu, Pietos, Šv. Petro, Mykol
 Koplytėlė su ornamentuotu kryželiu ir Marijos Žmonijos globėjos paveikslu prie Salantų ir Beržų g. sankryžos (1936 m. statė Einikis; 1950 m. remontavo Dominykas Zabitis).Kultūros vertybių registras: Koplytėlė su Jono Nepomuko ir Šv. Barboros skulptūromis
 Koplytėlė medyje su Rūpintojėlio skulptūra, V. Anužienės sodyba (1999 m.; fundatorė Veronika Anužienė, meistras Juozas Kubilius).
 Kapinių koplytėlė (statyta 1894 m.; atnaujinta XX a. viduryje; 2006 m. remontavo Adelė Žeimienė ir Adolbertas Beniušis).
 Betoninė pakelės koplytėlė (XX a. I pusė).
 Mūrinė senosios kryžkelės koplytėlė (1934 m., neogotikinė; statė Kotryna Anužytė).Koplytėlė su Pietos ir Šv. Antano skulptūromis
 Kryžius su 2 koplytėlėmis ir Nukryžiuotojo skulptūra, J. Anužio sodyba (XX a.; statė Jonas Anužis).
 Monumentalus kryžius, ornamentuotas (1936 m.; statė Kazys Stropus; meistras Juozapas Paulauskas).
 Monumentalus kryžius, ornamentuotas, Č. Donėlienės sodyba.
 Monumentalus kryžius, Čiunkų sodybvietė (XX a. I pusėje statė Venckai, XX a. pab. atnaujino Kostas Čiunka).
 Monumentalus kryžius, G. Ramonienės sodyba (XX a. I pusėje statė Nerėpų ūkininkai Juozapas ir Monika Beniušiai; 1994 m. į Erlėnus perkėlė Genovaitė Ramonienė).

 Galerija 

 Literatūra 
 Julius Kanarskas. Seniausiems Salantų krašto kaimams Erlėnams, Laiviams, Nasrėnams ir Reketei 500 metų. – Kretinga: Kretingos muziejus, 2011. – P. 4–5

 Šaltiniai 

 Nuorodos 
 Erlėnai: Kretingos krašto enciklopedija
 Aldona Beržanskienė. Erlėnų ir aplinkinių kaimų etnokultūros lobynas.- Erlėnai, 2006
 Audronė Puišienė. – Ūkininkams – apie faktorius, nulemenčius pieno priemilžius. – Pajūrio naujienos – 2006, gruodžio 15 (apie ūkininkus R. ir R. Karazinus)
 Audronė Puišienė. Mokėsi tvarkyti mėšlą ir nuotekas. – Pajūrio naujienos – 2007, kovo 16 (apie R. ir R. Karazinų pieno ūkį)
 Dovilė Simaitytė. Erlėnų tvenkinyje išgaišo žuvys. – Pajūrio naujienos – 2009, spalio 20
 Irena Šeškevičienė. Erlėnuose – akmenuotos žemės ir gausios karvių bandos. – Pajūrio naujienos – 2010, rugsėjo 17

Kategorija:Kretingos rajono savivaldybės gyvenvietės