Juodkrantė

Apie buvusį kaimą Šilutės rajone netoli Rusnės žr. Pelkininkai (Šilutė).

Juodkrantė – antra pagal dydį gyvenvietė Kuršių nerijoje, 18 km į pietus nuo Klaipėdos, prie kelio . Gyvenvietė yra Neringos savivaldybės teritorijoje. Istorinis-urbanistinis draustinis, linijinio plano gyvenvietė, nusidriekusi 2 km palei marias. Yra Juodkrantės evangelikų liuteronų bažnyčia (pastatyta 1885 m., dar vadinama Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia), veikiančios civilinės kapinės. Išlikę XIX a. pabaigos – XX a. pradžios vilų ir kitų pastatų, pamario žvejų sodybų, yra uostas prie Kuršių marių, jachtų prieplauka. Vasaros metu plaukia keltas iš Drevernos mažųjų laivų uosto. Veikia poilsio namai, L. Rėzos jūrų kadetų mokykla, pagrindinė mokykla, biblioteka (nuo 1959 m.), paštas (LT-93017), kultūros centras. Stovi paminklas biurokratijai.http://www.lrytas.lt/lietuvos-diena/kultura/juodkranteje-iskilo-paminklas-biurokratijai.htm 


 Etimologija 

Juodkrantė yra vertinys iš ankstesnio, vokiško vietovardžio Schwarzort, reiškiančio „juoda vieta“. Manoma, kad XIV a. Baltijos jūroje ties Juodkrante įvyko laivo katastrofa, todėl vietovė ir galėjusi būti pavadinta juoda vieta.Atspindžiai: Juodkrantės vilos – pasivaikščiojimas istorinio kurorto takais ir puošniais kvartalais.  2019-12-08, Lrt.lt (tikrinta 2023-04-07). Taip pat yra versija, kad nuo kito Kuršių marių kranto vietovė atrodė tamsiai dėl apaugusių spygliuočių medžių.Juodkrantė.  Baltu.lt (tikrinta 2023-04-16).

 Geografija 

Juodkrantė įsikūrusi senųjų – parabolinių kopų slėnyje, yra išlikę senų pušynų fragmentų. Netoli Juodkrantės yra saugomos Pilkosios kopos. Prie Juodkrantės yra apžvalgos aikštelė ant Garnių kalno. Netoli Juodkrantės yra nuo XIX a. pradžios stebima pilkųjų garnių ir kormoranų kolonija. Šiuo metu ji labai išsiplėtė ir pradeda kelti grėsmę miškui, mat nuo rūgščių jų išmatų džiūsta medžiai.

Prie Juodkrantės yra vieta, kur daugiausia Lietuvoje buvo iškasama gintaro. Jis čia kasamas nuo 1862 m., ta vieta pavadinta Gintaro įlanka.

 Istorija 

Čia žmonių gyventa nuo seno: jos apylinkėse rasta akmens, žalvario ir ankstyvojo geležies amžiaus archeologinių gintaro dirbinių. Juodkrantė rašytiniuose šaltiniuose minima jau 1429 m. Tada ji buvo arčiau jūros, 2,5 km į šiaurę nuo dabartinės gyvenvietės. 1509 m. Juodkrantė gavo žvejybos privilegiją.Romas Tijūnėlis, Petras Bekėža. Laivynas, jūra ir tauta. Klaipėda: Klaipėdos univ. l-kla, 1999, 30 p. ISBN 9986-505-90-9. 1599–1600 m. senąjį kaimą (13 sodybų) beveik užpustė smėlis. 1603 m. jis labai nukentėjo nuo maro, čia liko tik 6 apgyventintos sodybos. Smėlis tebeslinko ir pajūrio Juodkrantė paskutinį kartą paminima 1724 m.

Priešais Gintaro įlanką anksčiau buvo kaimas Grikienė (arba Nuodėmių kaimas), dabar esantis Juodkrantės teritorijoje.

1669 m. miškų prievaizdas Hansas Reinishas gavo privilegiją šalia kelio įkurti karčiamą. 1682 m. gautas leidimas ir kurtis žvejams. XVIII a. pabaigoje į Juodkrantę persikėlė ir užpustyto Karvaičių kaimo gyventojai kartu perkeliant ir Karvaičių bažnyčią, kuri 1878 m. sudegė. Senoji Juodkrantė (šiaurėje), Naujieji Karvaičiai (pietuose) ir Juodkrantė prie bažnyčios (viduryje) susiliejo į vieną gyvenvietę. 1885 m. pastatyta mūrinė Juodkrantės bažnyčia.

Apie 1840 m. Juodkrantė ėmė garsėti kaip kurortas ir 1858 m. į ją pradėjo plaukti garlaiviai iš Klaipėdos, o vėliau ir Tilžės. Maždaug tuo metu (1855 m., 1860 m. ir 1861 m.), gilinant marių dugną, rasta gintaro. Tai dar labiau paskatino gyvenvietės vystymąsi. 1861–1882 m. prie Juodkrantės surasta labai vertingų priešistorinių laikų gintaro dirbinių. 1860–1890 m. kurorto plėtrą skatino kompanijos „W. Stantien & M. Becker“ gintaro gavybos veikla. XIX a. – XX a. pradžioje Juodkrantėje įsikūrė daug viešbučių, vilų, vasarnamių, restoranų ir parduotuvių.

1863 m. iš Londono į Kuršių neriją buvo surengta jūrų ekspedicija, kuriai vadovavo Teofilis Lapinskis. Burlaiviui „Emilie“ su legionieriais ir ginklų siunta žemaičių sukilėliams priartėjus prie Juodkrantės,  1863 m. birželio 11 d. laivas išmetė inkarą už 3 km nuo kranto. Jūrininkams su laiveliais iš jo nepavyko pasiekti sausumos dėl siautusios audros. Nesėkminga desanto operacija pareikalavo 28 aukų (16 užsieniečių savanorių, 8 lenkai, burlaivio kapitonas italas, karininkas ir 2 eiliniai įgulos nariai). Likę ekspedicijos dalyviai grįžo į Gotlandą.Juodkrantės krantinėje įamžintas pamirštas sukilėlių žygis ir žuvusiųjų vardai lrytas.ltTeofil Łapiński, Powstańcy na morzu w wyprawie na Litwę, Lwów 1879  

1946 m. rugpjūčio 3 d. Juodkrantė tapo miesto tipo gyvenviete (kaip vasarvietė), 1947 m. prijungta prie Klaipėdos, o nuo 1961 m. įjungta į naują Neringos miestą. Sovietmečiu pastatyta poilsio namų, tarp jų – Vilniaus baldų kombinato „Ąžuolyno“ poilsio namai (architektas E. Guzas), respublikiniai žemės ūkio statybininkų poilsio namai (architektas E. Jurgelionis). Liuteronų bažnyčioje 1973 m. įkurtas miniatiūrų muziejus, kuriame eksponuotos tapytos miniatiūros, juvelyriniai dirbiniai, medaliai, languose buvo dailininko B. Bružo vitražai.


|}

 Kultūra 
 Raganų kalno medinių liaudies skulptūrų ekspozicija, įkurta 1979–1981 ir 1988 m. (projekto autoriai – skulptorius S. Šarapovas ir architektas A. Nasvytis, skulptūras drožė daugiau nei 100 liaudies meistrų). Dauguma skulptūrų – liaudies pasakų ir sakmių personažai.
 Akmens skulptūrų parkas „Žemė ir vanduo”, įrengtas 1995 m. pradėtoje statyti krantinėje (architektas R. Krištapavičius).
 Lietuvos Dailės muziejaus parodų salė, įrengta 1982 m.
 Juodkrantės parodų namai
 Evangelikų liuteronų bažnyčia (vyksta ir katalikų pamaldos)

 Gyventojai 

 Žymūs žmonės 
 Nuo Juodkrantės, Karvaičių kaimo kilęs žymūs lietuvių tautosakininkas Liudvikas Rėza. Jam čia 1994 m. pastatytas paminklas (autorius Arūnas Sakalauskas). L. Rėzos vardu yra pavadinta ir Juodkrantės Liudviko Rėzos jūrų kadetų mokykla.
 Juodkrantėje jaunystę praleido vokiečių tapytojas Gustavas Fenkolis (1872–1950). Juodkrantėje gimė publicistas Martin Kakies (1894–1987).

 Sportas 

Juodkrantė viena universaliausių buriavimo vietų Lietuvoje. Buriuojama jėgos aitvarais ir burlentėmis tiek marių, tiek jūros pusėje prie mažosios gelbėtojų stoties. Tinka visos vėjo kryptys.

 Galerija 

 Šaltiniai 

 Literatūra 
 Marcinkas Feliksas. Lietuva: Juodkrantė, Raganų kalnas. Vilnius, Tautodailė, 1994. 72 p., iliustr.
 Počiulpaitė Alė. Ąžuolai Raganų kalne // KB. 1979. Nr. 12. P. 41-43, iliustr. – 1979 m.

 Nuorodos 




 Istorinė raida 
 Buriavimas ir ekstremalus sportas