Oetzi

Ötzi (dar rašoma Oetzi; lietuviškai tariama Ecis) – taip vadinama 1991 metais Austrijos Alpėse, netoli sienos su Italija, rasta žmogaus mumija, datuojama 3300 metų pr. m. e. (vėlyvasis neolitas Europoje). Puikiai išsilaikęs kūnas ir su juo rasti daiktai yra reikšmingas atradimas antropologams ir priešistorės tyrinėtojams.
Ecis buvo 160 cm ūgio, mirė 40-53 metų amžiaus. Greičiausiai buvo svarbus savo bendruomenės asmuo.

1991 m. rugsėjo 19 d. Otztalerio Alpių Hauslabjocho viršūnėje vokiečių alpinistai Erika ir Helmutas Zimonai rado iš ledo kyšantį ant pilvo gulintį žmogaus lavoną. Sudžiūvusį kūną dengė į pergamentą panaši oda. Ploname lede buvo įstrigusi jo koja, apvyniota šiaudais ir odos juostelėmis. Tarp jų buvo varinis kirvukas ir medžioklei skirti įrankiai. Po kelių dienų kūnas buvo iškeltas ir sraigtasparniu nuskraidintas į Insbruką.

 Tyrimas 
Tyrinėjimuose dalyvaujantys mokslininkai sutiko, kad Ecis (Ötzi) – taip buvo pramintas Ledo žmogus – yra stulbinamas radinys. Naudodami anglies-14 metodą jie nustatė lavono amžių. Tyrimus vykdė įvairios laboratorijos skirtingose šalyse, kiekvienai laboratorijai buvo pateikti vis kiti pavyzdžiai. Aplink kūną rastų daiktų stilistinė klasifikacija bei testai parodė, kad vyras mirė 3300 m. pr. m. e.

 Kūnas 
Pagal naujausius duomenis, mirties metu Ötzi buvo maždaug 160 cm ūgio, svėrė apie 50 kg ir buvo apie 45 metų amžiaus. Rastas kūnas svėrė 13,750 kg. Kūnas suiro tik iš dalies, nes netrukus po mirties jį padengė ledas. Žiedadulkių, dulkių ir dantų emalio izotopinės sudėties analizė rodo, kad jis vaikystę praleido netoli dabartinio Velturno kaimo, esančio į šiaurę nuo Bolcano, bet vėliau persikėlė gyventi į slėnius, esančius maždaug 50 kilometrų į šiaurę.

2009 m. atlikus kompiuterinę tomografiją, nustatyta, kad skrandis buvo pasislinkęs aukštyn – ten, kur įprastai yra apatinė plaučių dalis. Atlikus skrandžio turinio analizę, rastos iš dalies suvirškintos ožio mėsos liekanos, patvirtintos DNR tyrimais, ir aptikta kviečių grūdų. Spėjama, kad jis valgė likus mažiau nei dviem valandoms iki mirties. Tikėtina, kad jo paskutinis valgis buvo keli gabalėliai džiovintos, riebios bezoarinio ožio mėsos. Žarnyno turinio analizė parodė du valgius (paskutinis buvo suvalgytas maždaug prieš aštuonias valandas iki mirties): pirmasis – gemzės mėsa, antrasis – tauriojo elnio mėsa. Taip pat rasta šaknų ir vaisių. Su abiem valgiais taip pat buvo valgomi grūdai – perdirbtos vienagrūdžių kviečių sėlenos, galbūt duona. Šalia kūno buvo aptikta vienagrūdžių kviečių ir miežių pelų bei grūdų, linų, aguonų ir įvairių laukinių uogų sėklų, taip pat slyvų kauliukų. Manoma kad tai buvo jo maisto atsargos. Remiantis pirmajame valgyje rastomis žiedadulkėmis, nustatyta, kad maistas buvo suvartotas spygliuočių miške. Rastos kviečių ir ankštinių augalų žiedadulkės, kurios galėjo būti domestikuotų augalų. Taip pat buvo aptiktos  ostrijų žiedadulkės. Žiedadulkės išsilaikė labai gerai – ląstelės liko nepažeistos. Tai rodo, kad Ötzi mirties metu jos buvo šviežios (maždaug dviejų valandų) ir tai nutiko pavasarį arba ankstyvą vasarą. Kadangi vienagrūdžiai kviečiai nuimami vasaros pabaigoje, o dygliuotosios slyvos – rudenį, todėl jos turėjo būti iš praėjusių metų derliaus.

Remiantis plaukų analize, ištirta jo mityba keletą paskutinių mėnesių prieš mirtį. Plaukuose rasta didelė vario ir arseno koncentracija. Prie jo rastas varinis kirvis leidžia manyti, kad jis galėjo dalyvauti vario lydymo procese.

Ištirtos blauzdikaulio, šlaunikaulio ir dubens proporcijos leido daryti prielaidą, kad jis gyveno aktyvų gyvenimą kuris pasižymėjo ilgais žygiais kalnuose. Toks didelis aktyvumas nebuvo įprastas kitiems to meto žmonėms Europoje. Šie duomenys leidžia manyti, kad jis buvo aukštikalnių piemuo.

Pietų Tirolio archeologijos muziejus, pasitelkęs modernią 3D skenavimo technologiją, atliko veido rekonstrukciją.

 Radinio vieta 
Kūnas buvo rastas ledo sluoksnio pakraštyje, uolos plyšyje. Šioje vietoje užšalęs vanduo buvo labai gilus.

Pasak mokslininkų komandos ir teismo medicinos ekspertų, Ledo žmogus buvo pasirūpinęs tinkama apranga, padėjusia jam išgyventi atšiauriomis Otztalerio Alpių sąlygomis. Jis turėjo kailinę kepurę ir iš žolių nupintą apsiaustą, kuris greičiausiai saugojo nuo lietaus. Po apsiaustu dėvėjo rūbą, susiūtą iš kailio gabalų. Saugodamasis nuo geliančio aukštikalnių šalčio, kojas buvo apsivyniojęs kailiais. Taip pat turėjo strėnjuostę ir iš kietos odos pasiūtus batus, prikimštus žolės. Ledo žmogus su savimi nešiojosi įrangą, reikalingą laužui užkurti, iš beržo žievės padarytą dėžutę.

Lankas ir strėlės galėjo padėti ledo žmogui medžioti laukinius žvėris, tačiau manoma, kad jis nebuvo medžiotojas. Tuo laikotarpiu, kada jis mirė, žmonės daugiau vertėsi ne medžiokle, bet žemdirbyste ir gyvulių auginimu. Mokslininkų nuomone, Ledo žmogus buvo piemuo, mokėjęs medžioti laukinius žvėris, bet veikiausiai vasarą kalnų ganyklose ganydavo galvijus.

 Šaltiniai 

Kategorija:Austrijos archeologija
Kategorija:Priešistorė
Kategorija:Žmogaus evoliucija