Arkliai

Išvaizda 
Priekinių ir užpakalinių galūnių išlikęs tik trečias pirštas. Jį saugo stiprios kanopos.  Oda slypi tik po antro ir ketvirto pirštų liekanų. Trečiasis delnakaulis ir slėsnakaulis labai pailgėję. Priekinių kojų sumažėjęs alkūnkaulis suaugęs su stipinkauliu, o užpakalinių kojų blauzdikaulis suaugęs su rudimentiniu šeivakauliu. Raktikaulis išnykęs. Kojos juda tik sagitalinėje plokštumoje. Priekinės kojos su liemeniu jungiasi laisvai, raumenimis ir tai švelnina galūnių smūgius į žemę. Turi 44 dantis, jie gerai pritaikyti pertrinti kietą žolę, kurią nukanda stipriais kandžiais. Skruostiniai dantys aukštais vainikais, turi labai sudėtingą malamąjį paviršių. Arklių kaip ir asilų bei zebrų rega, klausa bei uoslė išsivystę labiau negu žmogaus. Greiti ir ištvermingi bėgikai. Prisitaikę gyventi stepėse ir pusdykumėse. Visi arklių genties atstovai minta žole bei krūmokšniais. Būdami labai visuomeniški, jie gyvena šeimyninėmis grupėmis, kurios sudaro bandą. Arkliai, ieškodami maisto bei vandens arba bandydami pasislėpti nuo musių ir moskitų, kankinančių juos per karščius, nukeliauja didelius nuotolius. 

 Istorija 
Seniausi arklių protėviai gyvenę eocene, buvo šuns didumo eochipai (Eochippus). Jų priekinės galūnės buvo su keturiais pirštais, o užpakalinės – su trim pirštais. Vėliau išsivystė stambūs vienpirščiai dabartiniai arkliai (Equus). Arklių evoliucijos centras Šiaurės Amerika. Iš ten jie kelis kartus buvo pasklidę po Euraziją ir Afriką, o ledynmečio pradžioje buvo patekę ir į Pietų Ameriką. Istoriniais laikais arkliai išliko tik Eurazijoje ir Afrikoje.

 Arklių genties rūšių ir porūšių klasifikacija 
Arklių (Equidae) šeima (ir (Equus) gentis) skirstoma į keturias pogentes, kuriose iki šiol yra išlikusios 7 rūšys. Daugumoje rūšių yra išskiriami porūšiai. Išnykę porūšiai pažymėti kryželiu (†)
 Asinus pogentė – Asilai: 
 Equus africanus (von Heuglin & Fitzinger, 1866);  Afrikinis asilas
 Equus africanus africanus (von Heuglin & Fitzinger, 1866); Nubinis asilas
 Equus africanus asinus (Linnaeus, 1758); Afrikinis naminis asilas 
 Equus africanus atlanticus (Thomas, 1884); Atlasinis asilas †
 Equus africanus somaliensis (Noack, 1884); Somalinis asilas
 Equus hemionus (Pallas, 1775); Kulanas
 Equus hemionus hemionus (Pallas, 1775); Mongolinis kulanas
 Equus hemionus hemippus (Geoffroy, 1855); Sirinis kulanas †
 Equus hemionus kulan (Groves & Mazák, 1967); Turkmeninis kulanas
 Equus hemionus khur (Lesson, 1827); Indinis kulanas
 Equus hemionus onager (Boddaert, 1785); Persinis kulanas.
 Equus kiang (Moorcroft, 1841); Kiangas
 Equus kiang holdereri (Matschie 1911); Rytinis kiangas
 Equus kiang kiang (Moorcroft 1841); Vakarinis kiangas
 Equus kiang polyodon (Hodgson 1847); Pietinis kiangas
 Dolichohippus pogentė: 
 Equus grevyi (Oustalet, 1882); Dykuminis zebras
 Equus pogentė – Arkliai: 
 Equus ferus (Boddaert, 1785); Laukinis arklys
 Equus ferus caballus (Linnaeus, 1758); Naminis arklys
 Equus ferus ferus (Boddaert, 1785); Tarpanas †
 Equus ferus przewalskii (L. S. Poliakov, 1881); Prževalskio arklys
 Hippotigris pogentė – Zebrai: 
 Equus quagga (Boddaert, 1785); Savaninis zebras
 Equus quagga burchellii (Gray, 1824); Burčelio savaninis zebras
 Equus quagga boehmi (Matschie, 1892); Granto savaninis zebras
 Equus quagga borensis (Lönnberg, 1921); Bekartis savaninis zebras
 Equus quagga chapmani (Layard, 1865); Čapmano savaninis zebras
 Equus quagga crawshayi (Matschie, 1892); Kraušėjaus savaninis zebras
 Equus quagga quagga (Boddaert, 1785); Kvaga †
 Equus quagga selousi (Pocock, 1897); 
 Equus zebra (Linnaeus, 1758); Kalninis zebras
 Equus zebra hartmannae (Matschie, 1898); Hartmano kalninis zebras
 Equus zebra zebra (Linnaeus, 1758); Kapo kalninis zebras

 Arklių prijaukinimas 
Pirmieji patikimi duomenys apie arklių prijaukinimą yra iš Ukrainos, kur žmonės prieš 6000 metų augino arklių ir raguočių bandas žolėtose stepėse. Tuo metu senovės Egipte ir Arabijoje buvo prijaukintas afrikinis asilas. Iš pradžių arkliais ir asilais nebuvo jodinėjama, bet jie buvo kinkomi į dvikinkius arba kovinius vežimus.
Pirmosios žinios apie arklių panaudojimą žmonijos karuose siekia III tūkstantmetį pr. m. e. pagal istorinius šaltinius, apie 2300 m. pr. m. e. Mesopotamijoje prijaukinti arkliai traukė kovinius vežimus. Vėliau nešė raitelį – atsirado pirmoji kavalerija.
Iki mūsų eros pradžios arklius – kaip traukiančiąją ir nešančiąją jėgą – kariniams tikslams pradėjo naudoti ir kitos tautos, kurių gyvenamos vietos sutapo su laukinių arklių arealais. Pirmykščių arklių ūgis neviršijo metro. Teigiama, jog būtent jų panaudojimas karuose, per tūkstantmečius privertė kai kurių veislių arklius išaugti iki dabartinių gabaritų. Iki Homero laikų jojimas asilais ir arkliais tapo įprastu keliavimo būdu, bet kovos vežimai tebebuvo naudojami karuose. Klasikiniu civilizacijos laikotarpiu senovės graikai ir romėnai statė specialias arenas ir tiesė kelius arklių lenktynėms, suteikdavusioms daug išgyvenimų miniai, stebinčiai varžybas, kuriose dalyvaudavo raiteliai, važnyčiotojai ir arkliai.

 Taip pat skaityti 
 Asilėnas

 Šaltiniai 

 Baleišis, R. Pasaulio kanopiniai žvėrys. Vilnius: Vilniaus Ekologijos institutas, 2009. 5–6 psl. ISBN 9986-443-36-9.
 Mačionis A., Stuburinių zoologija. Vilnius: Mokslas. 1989. 304–305 psl. ISBN 5-420-00277-9
 catalogueoflife.org / Catalogue of Life: 2009 Annual Checklist - Equus  | Anglų k.

 Nuorodos 
 chem.tufts.edu / Horse Evolution Over 55 Million Years  | Anglų k.
 ecology.info / Evolution of Horses  | Anglų k.

Kategorija:Arkliniai