Elektra

Elektra – visuma reiškinių, sąlygojama elektros krūvio ir jo judėjimo. Terminas dažnai vartojamas buitinėje kalboje.

Kryptingas elektringųjų dalelių judėjimas vadinamas elektros srove. Elektros srovę galima gauti ir cheminėmis reakcijomis arba iš šviesos energijos fotoelementuose.

Chemiškai gaunama elektros energija naudojama baterijoms, maitinimo elementams, akumuliatoriams gaminti.

 Istorija 
Pirmoji žmonijos pažintis su elektra buvo per elektrines iškrovas, kurias sukurdavo elektrinės žuvys. Senovės Egipto tekstai, datuojami 2750 m. pr. Kr., šias žuvis vadino „kitų žuvų saugotojomis“. Vėliau apie elektrines žuvis rašė romėnų, graikų ir arabų gamtos tyrinėtojai bei gydytojai.

Senovės autoriai, Plinijus Vyresnysis ir Scribonius Largus, aprašė elektrinių šamų ir elektrinių rajų sukeliamą poveikį. Jie taip pat žinojo, kad smūgiai gali sklisti laidžiomis medžiagomis. Ligoniai, kenčiantys nuo podagros ar galvos skausmų, buvo gydomi elektrinėmis žuvimis – tikėta, kad stiprus smūgis negalavimus pagydys.

1660 m. Otas fon Gerikė išrado elektrostatinį generatorių.

 Sąvokos 
 Elektrinis krūvis 

Elektrinis krūvis – elektromagnetinio lauko šaltinis. Sąvoka „elektrinis krūvis“ pirmą kartą paskelbta 1785 m., kai buvo suformuluotas Kulono dėsnis. Matavimo vienetas – kulonas (simbolis C).

Diskreti elektrinio krūvio prigimtis buvo įrodyta Roberto Milikano aliejaus lašo eksperimentu.

 Elektros srovė 

Elektros srovė – elektrinių krūvių kryptingas judėjimas. Srovė teka medžiaga, jeigu joje yra pakankamas laisvųjų krūvių nešėjų kiekis. Tokios medžiagos vadinamos laidininkais. Srovei tekėti reikalingas elektrinis laukas, kurį sukuria elektros šaltinis. Krūvio nešėjais gali būti laisvieji elektronai metaluose, taip pat teigiami ir neigiami jonai dujose, skysčiuose ir plazmoje.

 Šaltiniai 

Kategorija:Elektromagnetizmas
Kategorija:Elektrotechnika