Mažasis hipopotamas

Mažasis hipopotamasŽinduolių pavadinimų žodynas: lotynų, lietuvių, anglų, prancūzų, rusų, vokiečių kalbomis / [rengė P. Bluzma (ats. red.), R. Mažeikytė, E. Mickevičius, J. Prūsaitė, K. Baranauskas, R. Baleišis]. – Vilnius : Ekologijos inst. l-kla, 2002 (Hexaprotodon liberiensis, sin. Choeropsis liberiensis) – hipopotaminių (Hippopotamidae) šeimos stambus žinduolis. Paplitęs izoliuotomis populiacijomis Vakarų Afrikos (daugiausia Liberijoje, taip pat Siera Leonėje, Dramblio Kaulo Krante, Gvinėjoje).

Mažasis hipopotamas gerokai mažesnis už didįjį hipopotamą – kūnas 1,5–1,75 m ilgio, uodega 0,2 m, aukštis ties pečiais 0,7–1 m, sveria 160–275 kg. Oda viršuje tamsiai ruda, leidžiantis link papilvės ir gerklės šviesėja. Odos poros išskiria blizgų, rausvai rudą skystį, vadinamą „kraujo prakaitu“, kuris saugo odą nuo nudegimo. Nuo didžiojo hipopotamo skiriasi proporciškai ilgesnėmis kojomis ir kaklu, akimis galvos šonuose, į priekį pakilusia nugara.

Patelės veda 1 jauniklį, kurį išnešioja per 184–210 dienų. Žindo 6–8 mėnesius. Nelaisvėje išgyvena iki 43 metų.

Mažieji hipopotamai gyvena žemumų miškuose, netoli vandens telkinių. Nuolat laikosi pelkėse, upėse, upokšniuose, kur drėkina odą ir slepiasi nuo priešų. Vengia atvirų vietų. Neretai įsikuria pakrančių urvuose, ypač tuose, kurių anga apsemta.

Priešingai nei didieji, mažieji hipopotamai laikosi pavieniui, vengia tarpusavio kontakto, teritoriją žymi išmatomis. Aktyviausi nuo vidurdienio iki vidurnakčio. Dieną slepiasi vandenyje ar pakrantėse. Maitinasi sausumos ir vandens augalais, nukritusiais vaisiais. Išgąsdinti bėga ir slepiasi tarp augalų.

Vietinių gyventojų kartais medžiojami dėl mėsos. Rūšis nyksta dėl buveinių mažėjimo (miškų kirtimo, žemdirbystės plėtros), medžioklės, ginkluotų konfliktų. Iki XX a. vid. mažieji hipopotamai gyveno ir Nigerijoje, Nigerio deltoje (porūšis C. liberiensis heslopi), tačiau apie juos žinoma tik iš užrašų ir 4 rastų kaukolių.

 Šaltiniai 

Kategorija:Hipopotaminiai