Minija

Minija taip pat vadinamas Mingės kaimas Šilutės rajone.

Mi̇̀nija () – vakarų Lietuvos upė, dešinysis Nemuno intakas.

 Tėkmė 
Oficialios versmės yra nedideliame Didovo ežere, o hidrografinės – Sydeklio ežere (Telšių rajonas), 14 km į pietus nuo Telšių. Jeigu Minijos ilgis būtų skaičiuojamas nuo šio taško, jis siektų apie 213 km. Tačiau kadangi iš Sydeklio ištekantis upelis vadinasi Mava, tolesnė jo atkarpa tarp Ilgio ir Pluotinalio ežerų – Kliurke, ir tik žemiau Didovo ežero – Minija, tai oficialus Minijos ilgis yra tik 202 km. Teka per Ilgio, Pluotinalio, Didovo ežerus į vakarus žemiau Alkupio žiočių. Įtekėjus Salantui, pasuka į pietus, vingiuoja per Gargždus, Priekulę, įteka į Atmatą (dešiniąją Nemuno deltos atšaką) 3 km nuo jos žiočių.

 Baseinas 

Minijos baseino plotas – 2942,1 km². Didžioji baseino dalis nesimetriška, nes dėl jūros artumo dauguma intakų žemiau Salanto žiočių yra kairieji. Čia iškrenta daugiausia kritulių, palyginus su kitų Lietuvos upių baseinais. Dėl prasto dirvos laidumo ir didelio nuolydžio apie pusė iškritusio vandens nuplukdoma.

Intakai:
 kairieji – Pala, Alantas, Kūlupis, Prūdupis, Kartenalė II, Kalnupis, Žvelsa, Skinija, Kisupė, Agluona, Veiviržas, Tenenys;
 dešinieji – Sausdravas, Babrungas, Mišupė, Salantas, Gargždupis.

 Hidrologija 
Vidurupio slėnio plotis 0,6 – 1 km, o žemiau Priekulės jis tampa negilus ir visai išnyksta. Krantų aukštis vidurupyje ir žemupyje yra 1 – 3,5 m, atodangose 10 – 15 m. Žemupyje krantai labai žemi (iki 0,5 m), todėl nuo užtvindymo saugo pylimai. Upės vaga aukštupyje ir vidurupyje smarkiai vingiuoja, palieka daug senvagių. Aukštupio vagos plotis 20 – 25 m, vidurupio 30 – 35 m, žemupio – iki 50 m. Vagoje pasitaiko daug rėvų, riedulių, ypač tarp Stalgėnų ir Nausodžio, bei ties Dyburiais. Gylis seklumose 0,3 – 1 m, kitur 1,5 – 3 m. Žemupio vagos gylis 6 – 7 m. Tėkmė lėta (0,1 – 0,2 m/s), ypač žemiau Gargždų.

 Debitas, m³/s ties Vainaičiais ties Kartena ties žiotimis Vidutinis  4,66  15,1  38,7 Didžiausias  93,1  265,0  ? Minimalus  0,033  0,22  ?

Upės debitas labai priklauso nuo kritulių kiekio – sausrų metu upė labai nusenka, tačiau po liūčių gali kilti smarkūs poplūdžiai. Stiprūs poplūdžiai būna ir rudenį. Vandens lygių svyravimo amplitudė aukštupyje siekia 4 m, žemupyje 1,5 m. Kadangi Vakarų Lietuvoje sniego danga labai nepastovi, todėl pavasario potvyniai dažnai būna silpni. Metinis nuotėkis pasiskirsto taip: pavasarį nuplukdoma 32 % vandens, vasarą – 10 %, rudenį – 29 %, žiemą – 29 % 

 Tiltai 

Žymesni tiltai, pasroviui:

 Liepgirių tiltas
 Kartenos tiltas
 Raguviškių tiltas
 Magistralės A1 tiltas
 Gargždų tiltas
 Dovilų tiltas
 Šernų tiltas
 Priekulės aplinkkelio tiltas
 Priekulės tiltas
 Priekulės geležinkelio tiltas
 Lankupių tiltas
 Sakūčių tiltas
 Rūgalių–Povilų tiltas

 Gyvūnija ir augalija 
Žuvys: lydeka, sterkas, salatis, margasis upėtakis, šapalas, vėgėlė, lašiša, šlakis, žiobris, karšis, plakis, ešerys, meknė, kiršlys, kuoja, aukšlė, nėgė, rainė, pūgžlys, paprastasis kūjagalvis, šlyžys, kirtiklis (vijūninių šeimos žuvys), kartuolė – tai smulkios žuvys, o Minijoje aptinkamos gana gausiai.

Paukščiai: baltasis gandras, tulžys, griežlė. Abu pastarieji įtraukti į Lietuvos raudonoji knyga. Dančiasnapiai, klykuolė.

Augalai: lūgnė, strėlialapė papliauška.

Vabzdžiai: juodasis apolonas – gana reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonoji knyga. Laumžirgiai, Pleištinė skėtė (Ophiogomphus cecilia), gražutės, strėliukės (lot. Coenagrionidae), apsiuvos, lašalai.

Žinduoliai: ūdra, bebras, vilkas.

Moliuskai: ovalioji geldutė. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

 Gamtosauga ir aplinkosauga 
Minijos teritorija yra įtraukta į Natura 2000 Europos Sąjungos saugomų teritorijų tinklą. Minijos upė yra paskelbta nacionalinės reikšmės ichtiologiniu draustiniu (Minijos ichtiologinis draustinis), kuriame saugomos rečiausios ir vertingiausios Lietuvos žuvys – lašišos, šlakiai, upėtakiai, žiobriai. Minijos upėje ES mastu saugomos ūdros, tulžiai, griežlės, lašišos, žiobriai, kartuolės, rainės, kūjagalviai, šlyžiai, kirtikliai. Šios rūšys privalo būti saugomos ir pagal tarptautinę Berno konvenciją.

 Ūkinė reikšmė 
1873 m. Vilhelmo kanalu Minija tiesiogiai sujungta su Klaipėdos uostu. Pats žemupys tinkamas laivybai. Vandens matavimo stotys veikia Kartenoje ir Lankupiuose.http://www.meteo.lt/steb_hidro_tinklas.php  Upė prateka keletą saugomų teritorijų: Varnių regioninį parką, Minijos pralaužos kraštovaizdžio draustinį, Salantų regioninį parką, Minijos senslėnio kraštovaizdžio draustinį, Nemuno deltos regioninį parką.
miniatiūra|Minija prie Stonaičių
Didesnės gyvenvietės prie Minijos: Kegai, Žarėnai (Telšių raj.), Medingėnai (Rietavo sav.), Stalgėnai, Aleksandravas (Plungės raj.), Kūlupėnai, Kartena, Raguviškiai (Kretingos raj.), Gargždai, Dovilai, Dituva, Priekulė, Lankupiai (Klaipėdos raj.), Sakūčiai, Kintai (Šilutės raj.).

 Pavadinimo kilmė 

1253 m. upė minima flumen, quod Minia dictur („upė, kurią vadina Minija“), vėliau užrašoma kaip Minien, Mina, Minnige, Minnie, Minie, Menia, vokiškuose žemėlapiuose nuo XVIII a. iki XX a. vid. – Minge. Vietinių žmonių dar vadinta Mi̇̀nė.

Upėvardžio kilmė neaiški, panašių atitikmenų kitose baltų kalbose nerasta. Bandoma sieti su žodžiais mynė („klampynė, liūnas“), myniava („kas suminta, ištrypta“), miniava („veronika, brantas, pūkūnė“),  "pėdsakas, įminta vieta}. Sąsają su kemsynėmis, pelkėmis rodytų ir tai, kad šaknis *min- gali būti kito balsiokaitos laipsnio nuo *main-, kas indoeuropiečių kalbose reiškia pelkynę.

 Šaltiniai 

 Literatūra 
 Minijos vingiais / Benjaminas Kondratas. – Vilnius: Mintis, 1976. – 80 p.: iliustr.
 Minijos žemė: esė apie tėviškę / Petras Dirgėla. – Vilnius: Vaga, 1988. – 285 p.: iliustr. – ISBN 5-415-00418-1
 Vandens maršrutas Minijos upe: vadovas / Tomas Vasiliauskas, Audronis Skurvydas. – Klaipėda: Informacijos parkas, 2005. – 22 p.: iliustr. – ISBN 9955-684-00-3
 Minijos, Salanto, Erlos senslėniai: fotoalbumas / fotogr. K. Vasys, J. Runzaitė, A. Bagočienė. – Kaunas: Lututė, 2007. – 47 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-692-75-1

Kategorija:Lietuvos upės
Kategorija:Nemuno intakai