Ekspresionizmas

Ekspresionizmas (, iš expression 'išreiškimas, išraiškingumas, išraiška') – XX a. pirmųjų 3 dešimtmečių avangardistinė Vakarų Europos dailės, literatūros, muzikos, architektūros ir teatro meno srovė, kuriai būdinga atviras, pabrėžtas autoriaus pasaulėjautos, emocijų, vizijų reiškimas, anarchistinės, pacifistinės ir antimiesčioniškos idėjos, apibendrinti, hiperbolizuoti, dažnai groteskiški vaizdai. Daugiausiai reiškėsi Vokietijoje.
 Istorija 
 Ekspresionizmas dailėje 
Vokiečių ekspresionizmas daug kuo artimas prancūzų fovizmui: bendros ištakos (art nouveau manierizmas); V. van Gogo ir P. Gogeno kūrybos įtaka. Didelę įtaką padarė tapytojai Edvardas Munkas ir Džeimsas Ensoras, kurie abu apie 1885−1900 m. išvystė individualų dailės stilių. Didžioji ekspresionistų banga prasidėjo apie 1905 m. Dresdene susiformavus grupei „Tiltas“. Jai priklausę dailininkai (Ernstas Liudvigas Kirchneris, Erikas Hekelis, Karlas Šmitas-Rotlufas ir kiti) siekė išvaduoti Vokietijos meną nuo akademinio natūralizmo ir impresionizmo, pripildyti dvasingumo ir emocingumo. To siekdami ekspresionistai ieškojo įkvėpimo šaltinių primityviame Afrikos tautų, vokiečių viduramžių mene. Ekspresionistai naudojo plačius, greitus potėpius, ryškias, kontrastuojančias spalvas, iškraipytas linijas. Paveikslų temos dažnai įtraukdavo nerimo, smurto, nusiminimo potemes.

Miunchene susiformavo dailininkų grupė „Mėlynasis raitelis“ (Vasilijus Kandinskis, Francas Markas, Augustas Makė ir kiti), tačiau jų paveikslai labiau lyriški nei „Tilto“ dailininkų, mažiau drastiški spalvų kontrastais ir linijų agresyvumu. Austrijoje ekspresionistinio stliaus bruožus perėmė Oskaras Kokoška ir Egonas Šylė, Prancūzijoje − Žoržas Ruo ir Chaimas Sutinas. XX a. pradžios ekspresionizmo tendencijos persidavė po antrojo pasaulinio karo susiformavusioms meno srovėms (abstraktusis ekspresionizmas, neoekspresionizmas).

 Ekspresionizmas literatūroje 
Ekspresionistinė literatūra išaugo kaip reakcija į tuometinę pasiturinčios vidutinės buržuazijos šeimos gyvenimo sanklodą, greitą urbanizaciją ir visuomenės modernizavimą. Ekspresionistų kūriniams būdingas herojaus vidinės dvasinės būsenos vaizdavimas, joje kylančios, o ne išorėje vykstančios dramos. Franco Kafkos novelės dažniausiai apibūdinamos kaip ekspresionistinės. 

Ekspresionistinės dramos pirmtakais buvo Augustas Strindbergas ir Frankas Vedekindas. Pirmąja, išties ekspresionistine drama laikoma 1912 m. Reinhard Sorge parašyta „Valkata“. Labiausiai ekspresionistinė poezija klestėjo Vokietijoje, Austrijoje. 
Kūrėjai
 Dailininkai ekspresionistai 
 Ernst Barlach
 Max Beckmann
 Alexej von Jawlensky
 Lyonel Feininger
 Erich Heckel
 Vasilijus Kandinskis
 Ernst Ludwig Kirchner
 Oskar Kokoschka
 Käthe Kollwitz
 Alfred Kubin
 August Macke
 Franz Marc Paula Modersohn-Becker
 Otto Mueller
 Gabriele Münter
 Elfriede Lohse-Wächtler
 Edvard Munch
 Emil Nolde
 Max Pechstein
 Karl Schmidt-Rottluff
 Georges Rouault
 Egon Schiele
 Chaimas Sutinas
 Marianne von Werefkin
Prie ekspresionistų priskiriami Vokietijos naujojo objektyvizmo kūrėjai, iškilę po pirmojo pasaulinio karo: Georgas Grosas ir Otas Diksas.
 Rašytojai ekspresionistai 
Poetai:
 Georg Trakl
 Georg Heym
 Ernst Stadler
 Gottfried Benn
 August Stramm
 Franz KafkaDramaturgai:
 Georg Kaiser
 Ernst Toller
 Paul Kornfeld
 Fritz von Unruh
 Walter Hasenclever
 Reinhard Goering
 Kompozitoriai 
 Antonas Vėbernas
 Albanas Bergas
 Arnoldas Šionbergas

 Lietuvių rašytojai ekspresionistai 
 Jurgis Savickis, Petras Cvirka, Kazys Boruta.
 Galerija 

 Nuorodos 

 Encyclopaedia Britannica
 Ekspresionistinių darbų galerija