Narvos mūšis

thumb
Narvos mūšis (1700 m. lapkričio 30 d.; pagal Švedijos kalendorių - lapkričio 20 d., pagal Julijaus kalendorių - lapkričio 19 d.) – mūšis pradinėje Šiaurės karo stadijoje, kuriame Švedijos karaliaus Karolio XII armija nugalėjo Rusijos caro Petro I armiją. Tai buvo švedų taktinė pergalė. Mūšis vyko prie Narvos (Livonija, dab. Estija).

 Mūšio eiga 
1700 m. lapkričio 30 d. 8 140 žmonių kariuomenė, vadovaujama Karolio XII, užpuolė Rusijos armiją, apsupusią švedų (dabar Estijos) Narvos miestą. Pagrindinėms švedų pajėgoms padėjo apie 2 500 vyrų miesto viduje. Rusijos armija turėjo ryškų kareivių pranašumą – jų buvo 37 000. To meto švedų šaltiniai teigė, kad rusų buvo net 80 000–100 000; šis skaičius galėjo būti įmanomas, priskaičiuojant ir civilius, padėjusius rusams, kareivių žmonas ir šeimas.Великанов В.С. К вопросу об офицерском корпусе русской армии накануне и на начальном этапе Великой Северной войны. // Война и оружие: Новые исследования и материалы. Труды Пятой Международной научно-практической конференции, 14–16 мая 2014 года. СПб.: ВИМАИВиВС, 2014. pp. 338–354. (santrauka anglų k.)

Švedų armijai vadovavo pats karalius, padedamas generolo Karlo Gustavo Renskioldo, o rusams vadovavo Šarlis Eženas de Krua. Caras Petras I buvo išvykęs prieš keletą dienų.

Švedijos armija pradėjo puolimą vidurdienį, pasinaudodami pūga, kuri pūtė rusams tiesiai į akis, juos akindama. Švedai pralaužė Rusų armijos gynybą, įsiveržė į jų eiles, privertė visą Rusijos armiją panikuoti.

Abiejų pusių netektys buvo gana didelės, tačiau tai buvo didžiulė Švedijos pergalė. Švedai prarado 667 vyrus (beveik 10 %), o rusų armija prarado net 15 000 kareivių, daugelis kurių pabėgę iš mūšio lauko tiesiog nuskendo Narvos upėje.

Likę rusai kapituliavo, ir visi buvo apgyvendinti kareivinėse, atidavę savo ginkluotę švedams. Švedijos armijai atiteko 20 000 muškietų.Frost, Robert I. (2000). The Northern Wars. War, State and Society in Northeastern Europe 1558–1721. p. 228.

 Padariniai 
Ironiška, tačiau šis mūšis puikiai iliustruoja patarlę „Gali pralaimėti mūšį, bet laimėti karą“. Šis pralaimėjimas paskatino Rusijos carą Petrą I reformuoti savo armiją. Jau po kelerių metų rusai buvo kur kas stipresnis priešininkas mūšio lauke. Kita vertus, šia pergale nepasinaudojo Švedijos karalius Karolis XII: nors generolai ir parlamentas jam patarė toliau persekioti rusus, jis nusprendė kovoti prieš Abiejų tautų respubliką, kuri tada norėjo taikos.Великанов В.С. К вопросу о состоянии русской армии после нарвского поражения, зима 1700–1701 гг. Archyvuota 2018-03-13, Wayback Machine // Война и оружие: Новые исследования и материалы. Труды Седьмой Международной научно-практической конференции, 18–20 мая 2016 года. СПб.: ВИМАИВиВС, 2016. Ч. 2. С. 26–42.

Jau po kelerių metų ATR karalius Augustas II buvo priverstas atsisakyti karūnos, tačiau Petras I, galėjęs laisvai tvarkytis savo valstybėje, sukūrė stiprią armiją, kuri 1709 metais Poltavos mūšyje nugalėjo Švediją, dėl to baigėsi Švedijos imperijos dominavimas, ir iškilo Rusijos imperija.

 Literatūra 












 Išnašos 
Kategorija:Šiaurės karo mūšiai
Kategorija:Mūšiai Estijos teritorijoje
Kategorija:1700 metai
Kategorija:Švedijos mūšiai
Kategorija:Rusijos imperijos mūšiai