Dantų ėduonis

Dantų ėduonis arba dantų kariesas () – danties kietųjų audinių progresuojantis irimas sukeltas ant danties paviršiaus esančių rūgščių. Rūgštys atsiranda, kai ant dantų paviršių susidariusiose apnašose esanti burnos mikroflora skaidydama angliavandenius išskiria rūgštis: vyksta emalio, dentino ir rečiau cemento demineralizacija, t. y. kalcio jonų išsiplovimas iš danties kietųjų audinių.

Dantų ėduonis turi keturias raidos stadijas:
 Kariozinė dėmė (Macula cariosa). Pažeistas tik emalis.
 Paviršinis kariesas (Caries superficialis)
 Vidurinysis kariesas (Caries media)
 Gilusis kariesas (Caries profunda). Gali komplikuotis pulpitu, nes į pulpos ertmę patenką bakterijų sukeliančių uždegimą.

Pirminėje stadijoje ėduonį galima pastebėti kaip balzganą, matinės spalvos dėmelę emalio paviršiuje. Po to dėmelė plinta, gilėjant susidaro kariozinė ertmė, kuri ilgainiui pasiekia dentiną, vėliau gali pasiekti ir danties pulpą. 

Karieso atsirandimą lemia daug veiksnių: prasta burnos higiena, mikroelementų stoka (pvz., fluoro, kalcio), gausus angliavandenių (ypač lipnių) vartojimas, sumažėjęs seilėtekis, kai dantis yra neteisingoje padėtyje (pasisukęs, pavirtęs), dėl ko apsunkėja apsivalymas ir susidaro taškai apnašoms kauptis.

2016 m. duomenimis, pasauliniu mastu apie 3,6 mlrd. žmonių (48 % populiacijos) nuolatiniai dantys buvo pažeisti ėduonies. Pasaulio sveikatos organizacija paskaičiavo, jog kuriame nors gyvenimo tarpsnyje dantų ėduonis pasireiškia kone visiems suaugusiesiems. Kalbant apie pieninius dantis, ėduonis būdingas apie 620 mln. žmonių (9 % populiacijos). Pastaraisiais metais ėduonis dažniau pasitaiko ir tarp vaikų, ir tarp suaugusiųjų. Ėduonis dažniausias išsivysčiusiose pasaulio šalyse, kur daugiau suvartojama paprastojo cukraus, tačiau mažiau paplitęs besivystančiose šalyse.

 Išnašos 

Kategorija:Odontologinės ligos