Plutonas (nykštukinė planeta)

Plutoną galima pamatyti tik pro didelį teleskopą, kadangi didžiausias regimasis jo spindesys lygus 14,7 ryškio; kampinis skersmuo 0,11". Plutono orbitos plokštuma pasvirusi į ekliptiką labiau negu bet kurios planetos, dėl to iš Žemės jis kartais matomas už Zodiako juostos. Plutono efektinė temperatūra – apie 32 °K. Plutonas santykinai nedidelis, mažesnis už kai kurių planetų palydovus – jo masė yra maždaug kaip penktadalis Mėnulio. Didžiąją jo dalį sudaro uolienos ir ledas. Būdamas perihelyje, turi metano atmosferą, slėgis prie paviršiaus lygus 0,000151 Žemės atmosferos slėgio. Plutono viena diena trunka apie 6,39 Žemės dienos.

XX amžiuje išorinėje Saulės sistemoje buvo aptikta daugiau panašių į Plutoną objektų. Tokia yra 2005 m. atrasta Eridė, kuri yra 27 % masyvesnė už Plutoną. Tačiau 2015 m. buvo nustatyta kad Plutonas yra didesnis už Eridę. 2006 m. rugpjūčio 24 d. Tarptautinė astronomų sąjunga (IAU) pateikė Saulės sistemos planetos apibrėžimą. Juo remiantis, Plutonas nėra planeta ir kartu su Eride ir Cerera patenka į naują nykštukinių planetų kategoriją.

 Atradimas 
1840 m., naudodamas Niutono mechanikos dėsnį, Urbain Le Verrier nustatė tada dar neatrastų planetų pozicijas. Išanalizavęs Neptūną, jis pastebėjo, kad jo orbitą veikia dar kažkas. Tokios pastabos XIX a. paskatino astronomus spėlioti, kad Neptūno orbitą trikdo ne tik Uranas, bet ir kita planeta. 1894 m. pradėtas plataus masto projektas, kurio metu ieškota galima devintoji planeta, kuri tuomet vadinosi „Planeta X“. Iki 1909 m. Lowell ir William H. Pickering pasiūlė keletą tokios planetos galimų dangaus koordinačių. Lovelis ir jo observatorija vykdė savo paieškas iki pat savo mirties 1916 metais, tačiau nesėkmingai.

„Planetos X“ paieška nebuvo atnaujinta iki 1929 m., kai Lovelio observatorijos direktorius Vesto Melvin Slipher pateikė Planetos X buvimo vietą Klaidui Tombo, kuris ką tik atvyko į Lovelio observatoriją.

Klaido Tombo (Clyde Tombaugh) užduotis buvo sistemingai fotografuoti nakties dangų kas dvi savaites po dvi nuotraukas, tada išnagrinėti kiekvieną porą ir nustatyti, ar objektai pakeitė vietas. 1930 m. vasario 18 d., po beveik metų paieškos, K. Tombas pastebėjo pajudėjusį objektą nuotraukose, kurios buvo darytos sausio 23 d. ir tų pačių metų sausio 29 dieną. Mažesnės kokybės nuotrauka, daryta sausio 21 d., leido patvirtinti judėjimą. Paskelbus naujieną, gauta patvirtinančių atradimą papildomų nuotraukų. Taigi 1930 m. vasario 18 d. Klaidas Tombo atrado Plutoną Lovelio observatorijoje, Arizonoje. 1930 m. gegužės 1 d. planeta pavadinta romėnų mitologijos požemio dievo vardu.

 Struktūra 
„Hubble“ teleskopo duomenimis, Plutono tankis turėtų būti tarp 1,8 ir 2,1 g/cm³, o tai rodo, kad jo vidaus sudėtį sudaro maždaug 50–70 proc. uolienos ir 30–50 proc. ledo masės. Mokslininkai mano, kad Plutonas turi uolienos šerdį, apgaubtą ledo apsiaustu. Ledo masės skersmuo turėtų būti apie 1700 km, 70% Plutono skersmens.

 Palydovai 

Žinomi penki Plutono palydovai: Charonas yra didžiausias, atrastas 1978 m., dar du – Hidra (S/2005 P1), Niktė (S/2005 P2) buvo atrasti 2005 m. gegužės 15 d., Cerberis buvo atrastas 2011 m., o 2012 m. atrastas Stiksas, arba P5. Plutono palydovai nepaprastai arti vienas kito, palyginti su kitų planetų palydovais.

Įdomus faktas apie Charoną tas, kad jis apsisuka aplink savo ašį per tą patį laiką, kaip ir Plutonas, ir per tą patį laiką jį apskrieja, dėl to jie visada atsisukę ta pačia puse vienas į kitą (panašiai, kaip į Žemę visada atsukta ta pati Mėnulio pusė, skirtumas tas, kad į Mėnulį ne visada atsukta ta pati Žemės pusė). Dėl tų pačių priežasčių Plutonas nejuda Charono danguje, žiūrint iš fiksuoto Charono paviršiaus taško, kuriame jis išvis yra matomas, o Charonas nejuda Plutono danguje (panašiai, kaip geostacionarieji palydovai nejuda Žemės danguje).

Niktę ir Hidrą 2005 m. atrado su „Hubble“ teleskopu dirbę astronomai. Pavadinimus Niktė ir Hidra gavo 2006 m. birželio 21 d. Šių palydovų individualių savybių paieškos vis dar tęsiasi. Pastebėta, kad Hidra kelius kartu šviesesnė už Niktę, tai gali reikšti, kad Hidra yra didesnė už Niktę. Cerberis skrieja tarp Niktės ir Hidros. Šių mažų Plutono palydovų atradimas gali reikšti, kad Plutonas turi kintamąją žiedų sistemą (). Mažas kito kūno poveikis gali sukurti šiukšles, kurios gali formuoti planetos žiedus. Kol kas „Hubble“ teleskopo duomenys rodo, kad žiedų sistemos nėra. Jeigu tokia sistema egzistuoja, ji yra arba silpna, kaip Jupiterio žiedai, arba yra sandari mažiau kaip 1000 km pločio.

 Pavadinimas   Skersmuo Charonas  1208 km Niktė  ~35 kmHidra  ~45 kmCerberis  13 – 34 kmStiksas  10 – 25 km

 Tyrimai 
2006 m. sausio 19 d. iš Kanaveralo kyšulio NASA paleido New Horizons kosminį zondą. Pasiekus Plutoną 2015 m. buvo tiriamas jo paviršius, atmosfera, magnetinis laukas ir kitos planetos savybės. Kosminis zondas taip pat ištyrė Charoną ir neseniai atrastus naujus Plutono palydovus.NASA’s Three-Billion-Mile Journey to Pluto Reaches Historic Encounter

2007 m. vasario 28 d. New Horizons praskriejo pro Jupiterio orbitą. Praskriejant pro jį buvo atlikti planetos ir jos palydovų tyrimai bei pasinaudota Jupiterio gravitacija greičio padidinimui. Saturno orbitą zondas peržengė 2008 m. birželio 8 d., Urano – 2011 m. kovo 18 d., Neptūno 2014 m. rugpjūčio 25 d.

2015 m. liepos 13 d., dieną prieš arčiausią praskriejimą, „New Horizons“ instrumentais išmatuotas naujas Plutono skersmuo – jis siekia 2370 (± 20 km).Pluto Is Larger Than Thought, Has Ice Cap, NASA Probe Reveals Liepos 14 d. „New Horizons“ tapo pirmuoju žmogaus sukurtu aparatu priartėjusiu prie šio kosminio objekto. Arčiausio praskriejimo momentu erdvėlaivis buvo 12 500  km nuo planetos paviršiaus. Jis atliko įvairius matavimus ir nuotraukas tiek Plutono, tiek jo mėnulių. Paskutiniai duomenys iš visų surinktų 6,25 GB duomenų Žemę pasiekė 2016 m. spalio 25 d.

 Nuorodos 
 Sciencedaily.com – apie naujų palydovų atradimą 

 Šaltiniai 

Kategorija:Nykštukinės planetos