Čekija

Čekija (; oficialiai Čekijos Respublika, ) – valstybė Vidurio Europoje. Pietuose ribojasi su Austrija, vakaruose – su Vokietija, šiaurės rytuose – su Lenkija, pietryčiuose – su Slovakija. Šalies sostinė ir didžiausias miestas – Praha. Kiti didieji miestai: Brno, Ostrava, Pilzenas ir Liberecas.

Čekija susideda iš trijų istorinių žemių – Bohemijos, Moravijos ir Čekų Silezijos (anksčiau taip pat vadintos Austrijos Silezija).

Čekija yra ES, NATO, JTO, OECD narė.

 Etimologija 

Čekijos vardas kildinamas nuo legendinio kunigaikščio Čecho, šią versiją dar Viduramžiais pateikė metraštininkas Kuzma Prahietis. Tačiau tikroji kilmė nėra aiški. Kalbininkai spėja, kad čekų tautos vardą galima sieti su protoslavų šaknimi čel-, reiškiančia „žmogus“.Čmejrková, Světla; Daneš, František (2010). Czech. – Revue Belge de Philologie et d'Histoire. 88 (3): 692. doi:10.3406/rbph.2010.7799.

 Istorija 

Čekijos teritorija apgyvendinta prieš 2 600 metų, nuo 2 tūkstantmečio pr. m. e. čia atsikėlė lužitėnų kultūros gentys, IV a. pr. m. e. atsikėlė keltų gentys, vėliau germanai (markomanai). V–VI a. Moravijoje apsigyveno avarai, o Bohemijoje slaviškos čekų gentys. 623–659 m. teritorija priklausė Samo slaviškai valstybei.

Čekų žemės apjungtos IX a. pabaigoje. Vėliau gyvavo Bohemijos karalystė, bet palaipsniui prarado savo galią ir pateko į Austrijos-Vengrijos imperijos sudėtį. Neilgą laiką formaliai Čekijos karaliumi buvo Vytautas Didysis.

Po Pirmojo pasaulinio karo čekai kartu su slovakais susijungė ir 1918 m. sukūrė bendrą nepriklausomą Čekoslovakijos valstybę, kuri buvo suskaldyta po Miuncheno susitarimų. Po Antrojo pasaulinio karo Čekoslovakija buvo atkurta ir pateko į Tarybų Sąjungos ir jos įkurtos Varšuvos sutarties organizacijos įtaką. Po komunistų valdymo Čekoslovakijoje žlugimo 1989 m. ir po taikios Aksominės revoliucijos Čekoslovakija 1993 m. sausio 1 d. draugiškai padalinta į Čekijos ir Slovakijos respublikas.

Čekija įstojo į NATO 1999 m., į Europos Sąjungą – 2004 m.

 Politinė sistema 

Valstybė pagal 1992 m. konstituciją – respublika, valstybės vadovas – prezidentas, jis taip pat ir ginkluotųjų pajėgų vadas. Prezidentą renka parlamentas penkerių metų kadencijai. Įstatymų leidžiamoji valdžia – Parlamentas, sudarytas iš aukštųjų rūmų – Senato ir žemųjų – Deputatų rūmų (). Į abejus rūmus nariai renkami tiesioginiuose rinkimuose – 81 senatorius 6 metų kadencijai (trečdalis sudėties atnaujinama kas dvejus metus), 200 žemesniųjų rūmų narių – 4 metų kadencijai.
Vykdomoji valdžia – Ministrų Taryba, atskaitinga Deputatų Rūmams.

Savivalda – municipalinės tarybos, renkamos ketveriems metams tiesioginiuose rinkimuose proporcinio atstovavimo sistema.

Svarbiausios politinės partijos:
 Čekijos socialdemokratų partija
 Čekijos ir Moravijos komunistų partija
 Demokratinė piliečių partija
 Krikščionių demokratų sąjunga-Čekoslovakijos liaudies partija
 Laisvės sąjunga-Demokratinė sąjunga

 Čekija ir Lietuva 

Čekai nuo XIII a. pradžios dalyvavo kryžiaus žygiuose į Prūsijos ir Lietuvos žemes. 1329 m. kryžiaus žygio į Žemaitiją metu pagrindinė kariuomenė, vadovauta Jono Liuksemburgo, sudaryta iš čekų.

Apie 1380 m. Čekijoje (Prahos universitete) studijavo pirmieji lietuviai. 1397 m. karalienė Jadvyga Prahos universitete įkūrė Lietuvių kolegiją. Žalgirio mūšyje lietuviams padėjo čekų algininkų daliniai. 1471–1526 m. Čekiją valdė Jogailaičiai.

XIX a. čekų tautinis judėjimas darė įtaką lietuvių tautiniam judėjimui, o čekų abėcėlės raidės ž, č, š įsitvirtino lietuviškoje abėcėlėje. 1883 m. J. Basanavičius, besitobulindamas Prahoje, parengė pirmąjį Aušros numerį.

Po Čekoslovakijos padalijimo (1993 m. sausio 1 d.), Lietuva pripažino Čekiją 1993 m. sausio 5 d., kitą dieną užmegzti diplomatiniai santykiai.

 Administracinis suskirstymas 


Čekija suskirstyta į 13 kraštų (kraj; skliausteliuose nurodyti centrai) ir vieną sostinės teritoriją* (hlavní město):
 Hradec Kralovės kraštas (Královéhradecký kraj; Hradec Kralovė)
 Karlovi Varų kraštas (Karlovarský kraj; Karlovi Varai)
 Libereco kraštas (Liberecký kraj; Liberecas)
 Moravija-Silezija (Moravskoslezský kraj; Ostrava)
 Olomouco kraštas (Olomoucký kraj; Olomoucas)
 Pardubicių kraštas (Pardubický kraj; Pardubicės)
 Pietų Čekija (Jihočeský kraj; Česke Budejovicai)
 Pietų Moravija (Jihomoravský kraj; Brno)
 Pilzeno kraštas (Plzeňský kraj; Pilzenas)
 Prahos miestas* (Hlavní město Praha; Praha)
 Ūsčio kraštas (Ústecký kraj; Ūstis prie Labės)
 Vidurio Čekija (Středočeský kraj; Praha)
 Vysočina (Kraj Vysočina; Jihlava)
 Zlyno kraštas (Zlínský kraj; Zlynas)

 Geografija 


Klimatas vidutinis su šiltomis vasaromis ir šaltomis žiemomis, susiformavęs žemyninio ir Atlanto jūrinio klimato sąveikoje.

Ežerų mažai. Upės iš Čekijos teka į tris skirtingas jūras: Šiaurės jūrą, Baltijos jūrą ir Juodąją jūrą.
Pagrindinės upės (skliaustuose – ilgis Čekijoje):
 Elbė (370 km),
 Vltava (433 km),
 Morava (246 km),
 Oderis (136 km).
Aukščiausias taškas – Snežka (1602 m).

 Ekonomika 


Čekija – pramoninė agrarinė valstybė. Svarbiausi naudingi ištekliai – bitumingos ir rusvosios anglys, lignitas. Vienos-Moravijos rajone išgaunama nafta. Taip pat kasamas kaolinas, urano rūda, grafitas, kvarcinis smėlis. 54 % teritorijos užima žemės ūkio naudmenos. Mašinų gamyba ir metalurgija – gaminama 70 % visų žinomų mašinų ir metalo gaminių.

Čekija yra garsi pasaulyje Bohemijos krištolu, porcelianu ir stiklu, pastarasis gaminamas Vakarų Čekijoje iš smulkučio smėlio. Viduramžių amatininkai garsėjo įstabiais vitražais. Šiandien Bohemijos stiklo dirbiniai vertinami dėl kokybės ir dailumo.

 Demografija 

Čekijos gyventojų skaičius po truputį mažėja -0,08 %. 2003 m. apskaičiavimais. Čekijoje turi vieną iš mažiausių pasaulyje gimstamumo rodiklių.

Po 1946 m., kai iš Čekijos buvo išvaryta gausi vokiečių mažuma pagal gyventojų tautybę Čekija yra gana homogeniška. 2001 metų duomenimis, 90,1 proc. gyventojų – čekai, 1,8 proc. slovakai, yra vokiečių (0,4 %), romų (0,1 %), vengrų, ukrainiečių ir lenkų (0,5 %) mažumos. 3,6 % gyventojų laiko save moravais, 0,1 % – sileziečiais.

Tankiausiai gyvenama šiaurės rytinėje ir vakarinėje dalyse (daugiau 800 žm/km²), rečiausiai – pietinėje dalyje (mažiau 40 žm/km²).

Miestuose gyvena apie 74 % visų gyventojų. Didžiausi miestai:

 Miestas  Gyventojų (2019)Czech Republic: Regions and Major Cities. Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information Praha 1 308 632 Brno 380 681 Ostrava 289 128 Pilzenas (Plzeň) 172 441 Liberecas 104 445 Olomoucas 100 523 Ūstis prie Labės 92 952 Česke Budejovicai (České Budějovice) 94 014 Hradec Kralove (Hradec Králové) 92 742 Pardubicė 90 688

 Kalbos 

Anot 2001 m. surašymo, 94,9 % gyventojų kalba čekiškai, 2 % – slovakiškai, 2,3 % – kitomis kalbomis, 0,8 % – nėra duomenų. Pasak 2005 m. apklausos, 28 % Čekijos gyventojų gali susikalbėti vokiškai, 24 % – angliškai ir 20 % – rusiškai.Europeans and their Languages (14 psl.)

 Religija 

Čekija yra viena iš mažiausiai religingų šalių Europoje. Pasak 2001 m. gyventojų surašymo, 59 % gyventojų yra agnostikai, ateistai, netikintys arba neorganizuoti tikintys, 26,8 % – Romos katalikai, 2,5 % – protestantai. Pasak 2005 m. Eurobarometer apklausos, 19 % Čekijos gyventojų „tiki, kad egzistuoja Dievas“ (antras žemiausias procentas tarp ES šalių po Estijos), 50 % „tiki, jog yra kokia nors dvasia arba dvasinė energija“ ir 30 % „netiki jokiais dievais, dvasiomis ar dvasinėmis energijomis“.

 Kultūra 

 Kita informacija 
 Čekijos ryšiai
 Čekijos transportas
 Čekijos karinės pajėgos
 Čekijos tarptautiniai santykiai
 Čekijos šventės

 Šaltiniai 

 Nuorodos 

Žemėlapiai:
 Čekijos fizinis žemėlapis
 Čekijos administracinis žemėlapis
 Čekijos svarbesnių kelių žemėlapis
 Čekija googlemaps žemėlapyje
Laikas ir oras:
 Prahos laikas
 Čekijos oras