Obelis

Šis straipsnis yra apie augalą. Apie upę žiūrėkite Obelis (upė).

Obelis (Malus) – sėklavaisinis augalas – vaismedis, erškėtinių (Rosaceae) šeimos obelinių (Maloideae) pošeimio augalų gentis.

 Augalų morfologija 
Žiedai sukrauti skėčiuose arba skėtiškose kekėse.

Vaisius – netikrasis vaisius – obuolys su 3-5 lizdais ir 2-3 sėklomis lizde. Vaisiaus luobelė labai plona, minkštimas sultingas, be sukietėjusių ląstelių.

Prinokę obuoliai būna raudoni, geltoni, žalsvi ar įvairiaspalviai.

Mediena kieta, tamsi, rausva. Kadangi auginama dėl vaisių, kamienai formuojami itin trumpi ir baldų gamybai mažai tetinka.

Obelų sodai auga tarp 60 ir 30° Šiaurės platumos lygiagrečių. Pietų pusrutulyje obelys auginamos Argentinoje, Čilėje, Australijoje, Naujojoje Zelandijoje. Obelis taip plačiai auginama todėl, kad ji: a) yra vienas iš žiemą ištvermingiausių ir derlingiausių vaismedžių, to, jos yra daug veislių, b) palyginus su kitais vaismedžiais, ilgai gyvena (ūkiškai naudingas amžius (pvz., Sierinkos) 60–70 metų ir ilgiau), c) obelų mediena – vertinga žaliava baldų pramonei, muzikos instrumentų, dailės dirbinių gamybai, d) tam tikrų veislių obuoliai prinoksta skirtingu laiku, todėl šviežių vaisių galima turėti ištisus metus, e) daugelio veislių obuoliai gerai išsilaiko transportuojami ir daug kam tinka maisto pramonėje.Vytautas Tuinyla, Algirdas Lukoševičius, Algimantas Bandaravičius. Lietuvos pomologija. Obelys ir kriaušės. Atlasas. Vilnius : „Mokslas“ leidykla, 1990, p. 28. ISBN 5420002086

Obuoliai vertinami dėl maisto medžiagų, esančių juose įvairių cheminių junginių pavidalu, nors jų kaloringumas nedidelis – apie 46 kcal. Daugiausia obuoliuose yra vandens (81–89%). Dalis jo yra koloidinėje būklėje, dėl to iš vaisių negaunama tiek sulčių kiek juose yra vandens. Kitą obuolių masės dalį sudaro tirpios ir netirpios medžiagos. Tirpios medžiagos – cukrūs, vitaminai, organinės rūgštys, pektinai, rauginės, aromatinės, dažančios ir mineralinės medžiagos sudaro 7–15%, netirpios – celiuliozė, hemiceliuliozė, krakmolas, protopektinas – 1.3%–3.3%. Šios medžiagos ir junginiai pagerina maisto medžiagų apykaitą organizme, turi gydančiųjų savybių. Jų kiekis obuoliuose priklauso nuo veislės, poskiepio, dirvos naudojimo, tręšimo, nuo chemikalų koncentracijos, jų panaudojimo laiko. Cheminei vaisių sudėčiai turi įtakos derliaus gausumas, vaisių stambumas, prinokimo laipsnis, nokimo sąlygos ir kiti veiksniai. Todėl vaisių cheminės sudėties duomenys yra daugiau ar mažiau sąlygiški.

 Rūšys 
Gentį malus sudaro nuo 40 iki 55 obelų rūšių. Čia pateikiama dalis rūšių. 25 rūšis galima rasti Kinijoje, iš kurių 15 yra endemikai.
 Malus aldenhamensis
 Malus angustifolia Laukinė obelis (JAV)
 Malus asiatica Nakai Kinija kelios rūšys
 Uoginė obelis (Malus baccata)
 Malus bracteata (JAV)
 Malus brevipes (Azija)
 Malus coronaria saldi laukinė obelis (šiaurės-rytų Amerika)
 Malus daochengensis C. L. Li Jų tėvynė Kinijos provincijos Sichuan ir Yunnan
 Malus florentina (Italija)
 Malus floribunda (Koralinis obuolys Japonija)
 Malus formosana
 Malus fusca
 Malus glabrata
 Malus glaucescens
 Malus halliana
 Malus honanensis
 Malus hupehensis
 Malus ioensis
 Malus kansuensis
 Malus lancifolia
 Malus prattii
 Malus prunifolia
 Malus pumila
 Malus rockii
 Malus sargentii
 Malus sieboldii
 Siverso obelis (Malus sieversii)
 Malus sikkimensis
 Malus spectabilis
 Malus sublobata
 Malus sylvestris domestica
 Miškinė obelis (Malus sylvestris)
 Malus toringoides
 Malus transitoria
 Malus trilobata
 Malus tschonoskii
 Malus yunnanensis

 Obuolių produkcija 

Tūkstančiai tonų (2020 m.) 1    40500 2    4300 3    3554 4    2734 5    2462 6    2206 7    2040 8    1620 9    1619 10    1148 60    51,8

 Lietuvos obelys 
Lietuvoje auginama keletas obelų rūšių, išvesta daug veislių. Savaime auga viena rūšis: miškinė obelis (Malus sylvestris).

Lietuvoje dideli obelynai pradėti veisti jau XVI a. Tada pradėtos rūšiuoti derlingiausios, geriausiai žiemojančios veislės. Atsirado obelų veislynai: Edvardo Jančevskio (Blinstrubiškiai, Raseinių rajonas), Vincento Montvilos (Pagiriai, Kėdainių rajonas), Adomo Hrebnickio (Rojus, Ignalinos rajonas), Tado Ivanausko (Obelynė, Kauno rajonas). Nuo 1940 m. obelų veislės pradėtos tirti Vytėnų sodininkystės ir daržininkystės bandymų stotyje. 1899 m. Vincentas Montvila sudarė pirmąjį obelų veislių sąrašą, 1929, 1930, 1947, 1952 m. – Tadas Ivanauskas, 1958 ir 1964 m. – Vytautas Tunyla. Tarybiniais metais užveisti dideli obelų ūkiai – ypač Vilniaus, Kauno, Panevėžio rajonuose.

 Šaltiniai 

Kategorija:Erškėtiniai
Kategorija:Medžiai ir krūmai