Reformacija

Reformacija ( 'pertvarkymas') – religinis sąjūdis XVI–XVII a. Europoje, siekęs reformuoti Romos katalikybės doktriną, kultą, bažnyčią.Reformacija. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2024-12-10.

Reformacijos pradininku laikomas anglas Džonas Viklifas. Po jo – Janas Husas, kuris 1415 m. liepos 6 d. buvo sudegintas Konstancoje. Jo veikla padėjo pamatus Martyno Liuterio mokymui po šimto metų. Reformacijos pradžia laikomi 1517 metai, kai Martynas Liuteris Vitenberge paskelbė savo garsiąsias 95 tezės, prikalęs jas prie bažnyčios durų.

Reformacija davė pradžią protestantizmui ir krikščionybės atšakoms:
 Liuteronybė – susikūrė 1517 m., jos pradininkas buvo Martynas Liuteris, kuris pripažino tik du sakramentus (komunija ir krikštas), propagavo Biblijos skaitymą balsu, psalmių giedojimą, liturgiją liaudies kalba, komuniją su vynu ir duona. Liuteris neigė popiežiaus neklystamumą, indulgencijas, atsisakė celibato. Liuteris teigė, kad tikintysis privalo suprasti savo maldą, todėl melstis turi gimtąją kalba.
 Anglikonybė – susikūrė 1534 m., jos pradininkas buvo karalius Henrikas VIII, atskyręs Anglijos bažnyčią nuo katalikybės, taip protestuodamas prieš popiežiaus sprendimą neanuliuoti jo santuokos. Henrikas VIII konfiskavo bažnyčios turtą, panaikino celibatą.
 Kalvinizmas – susikūrė 1536 m., jo pradininkas buvo Jonas Kalvinas, kuris propagavo predestinacijos doktriną.

 Lietuvoje 
Reformacija Lietuvoje skatino gimtosios lietuvių kalbos vartojimą, kūrimą ir leidybą. Žymiausi reformatai: Martynas Mažvydas, Kristijonas Donelaitis ir Abraomas Kulvietis.

 Šaltiniai 

 Nuorodos 

 Archyviniai Europos reformacijos tekstai