Kalbų šeimos

Pasaulio kalbos gali būti skirstomos į kalbų šeimas. Kalbų šeima yra genetiškai susijusios, t. y. iš vienos prokalbės kilusios kalbos. Kai kuriose kalbų šeimose, sistemiškai lyginant atskiras kalbas, galima iki tam tikro lygio šią prokalbę rekonstruoti.

Tiek praeityje, tiek šiuo metu egzistuoja hipotezės, pagal kurias atskiras kalbų šeimas galima jungti į dar didesnius vienetus, vadinamąsias makrošeimas (pvz., nostratinės kalbos, eurazinės kalbos, dene-Kaukazo). Šios hipotezės iki šiol nesusilaukė tyrinėtojų daugumos palaikymo.

Pasaulyje yra kiek daugiau nei 7 000 šnekamųjų kalbų. Kalbančiųjų tomis kalbomis skaičius labai skiriasi – nuo kinų kalbos, kurią vartoja daugiau kaip milijardas žmonių, iki nykstančių kalbų, kuriomis šneka vos keletas žmonių. Paprastai kalba šneka tam tikra viena tauta. Tačiau yra kalbų, kurias vartoja kelios tautos, net kelios valstybės.

Daugelį žmonių šnekamųjų kalbų (be jų, dar yra dirbtinių kalbų) galima priskirti tam tikrai kalbų šeimai ir grupei. Kalbos į šeimas skirstomos pagal jų giminiškumą, t. y. į vieną šeimą patenka iš vienos prokalbės kilusios kalbos. Ši prokalbė retai yra tiesiogiai žinoma, nes daugelis kalbų turi trumpą rašytiniuose šaltiniuose užfiksuotą istoriją.

Nepaisant to, taikant lyginamuosius metodus tokios prokalbės bruožus galima atkurti pagal dabartines kalbas, naudojantis dar XIX a. sukurtu Augusto Schleicherio.rekonstrukcijos metodu. Šitaip rekonstruota indoeuropiečių prokalbė (nes ja buvo šnekama dar prieš rašto atsiradimą). Kalbos, kurių nepavyksta priskirti nė vienai kalbų šeimai, vadinamos izoliuotomis.

Kalbų šeimos skirtomis į grupes ir pogrupius pagal kalbų giminiškumo laipsnį (pvz., lietuvių kalba yra indoeuropiečių kalbų šeimos baltų grupės, kilusios iš baltų prokalbės, rytų baltų pogrupio kalba).

 Kalbų šeimos 
Skirtingi autoriai įvairiai skirsto kalbas, ir pasakyti, kiek yra kalbų šeimų, taip pat sunku kaip ir pasakyti, kiek yra pačių kalbų. Žemiau pateikiamame sąraše kalbų šeimos sugrupuotos geografiškai – tai padaryta tik patogumo dėlei. Šis geografinis principas nereiškia, kad tos kalbų šeimos yra tarpusavyje giminingos (pvz., sudaro kokią nors superšeimą).

 Europa, šiaurės, rytų ir pietų Azija 
 Indoeuropiečių kalbos
 Dravidų kalbos
 Kaukazo kalbos (paprastai manoma, kad tai dvi atskiros kalbų šeimos – Šiaurės Kaukazo ir kartvelų)
 Altajaus kalbos (dalis kalbininkų ginčija tiurkų kalbų, mongolų kalbų ir tungūzų-mandžiūrų kalbų giminystę)
 Uralo kalbos
 Huritų-Urartu kalbos (išnykusios; kartais su kitomis senovės Mespotamijos kalbomis priskiriamos Azianinėms kalboms)
 Jukagyrų kalbos (kartais priskiriamos Uralo kalboms, kartais laikomos atskira jukagyrų kalba)
 Čiukčių-Kamčiadalų kalbos
 Jenisėjaus kalbos
 Andamanų kalbos (dvi šeimos)

 Afrika ir pietvakarių Azija 
žr. pagrindinį straipsnį Afrikos kalbos
 Semitų-chamitų kalbos
 Nigerio-Kongo kalbos (anksčiau vadintos Kongo-Kordofano kalbomis)
 Nilo-Sacharos kalbos
 Khoisanų kalbos (dar vadinamos bušmėnų – hotentotų kalbomis)

 Rytų ir pietryčių Azija, Ramiojo vandenyno regionas 
 Australijos aborigenų kalbos (daug šeimų)
 Austroazinės kalbos
 Austronezinės kalbos (dar vadinamos malajų – polineziečių kalbomis)
 Miao-jao kalbos (dar vadinamos hmongų – mienų kalbomis)
 Japonų kalbos (dažnai visos laikomos japonų kalbos tarmėmis)
 Papuasų kalbos (daug šeimų)
 Kinų-tibetiečių kalbos
 Tajų-kadajų kalbos

 Šiaurės Amerika 
žr. pagrindinį straipsnį Indėnų kalbos

Žinomas lingvistas Dž. Grinbergas pasiūlė senąsias Amerikos kalbas klasifikuoti į tris grupes:

 Eskimų-aleutų kalbos
 Na-dene kalbos
 Amerindinės kalbos
tačiau dėl senųjų Amerikos kalbų klasifikacijos diskusija tebevyksta.

 Centrinė Amerika ir Pietų Amerika 
žr. pagrindinį straipsnį Indėnų kalbos

 Izoliuotos kalbos 

 Europa 
 Baskų kalba (Ispanija, Prancūzija)
 Etruskų kalba (Italija; išnykusi)

 Azija 
 Ainų kalba (Japonija; kartais ainų kalbos tarmės laikomos atskiromis kalbomis)
 Burušų kalba (Pakistanas, Indija; bandoma susieti su Jenisėjaus kalbomis)
 Korėjiečių kalba (Pietų Korėja ir Šiaurės Korėja; kartais siejama su Altajaus kalbomis)
 Nivchų kalba (Rusija)
 Kalto kalba (Indija; dar vadinama nahalių kalba)
 Šumerų kalba (išnykusi)
 Elamitų kalba (išnykusi)
 Hatų kalba (išnykusi; kartais siejama su Šiaurės Kaukazo kalbomis)

 Afrika 
 Hadzų kalba (Tanzanija; kartais priskiriama khoisanų kalboms).

 Šiaurės Amerika, Centrinė Amerika ir Pietų Amerika 
žr. pagrindinį straipsnį Indėnų kalbos

 Gestų kalbos 

 Kreolų kalbos, pidžinai ir mišriosios kalbos 
 Bislama
 Papiamento
 Rusenorskas
 Tok Pisin

 Dirbtinės kalbos 
 Esperanto
 Ido
 Interlingua
 Lojban
 Quenya
 Sindarin
 Slovianski
 Tokipona

 Tolesnio grupavimo bandymai 
Kalbininkai mėgina susieti jau išskirtas kalbų šeimas tarpusavyje (į superšeimas) bei atrasti izoliuotų kalbų ryšius su kitomis kalbomis. Žemiau pateikiami įvairių kalbininkų pasiūlyti kalbų šeimų grupavimai (jie visi nėra iki galo įrodyti):
 Nostratinės kalbos
 Dene-Kaukazo kalbos
 Amerindijos kalbos
 Penučių kalbos
 Hokų kalbos
 Uralo-Altajaus kalbos
 Uralo-Sibiro kalbos

 Taip pat skaitykite 
 Dirbtinės kalbos
 Nykstančios kalbos
 Mirusi kalba
 Kalbų klasifikatorius

 Šaltiniai 

 Literatūra 

 Šiuolaikinė 
 Raymond C. Gordon (Hrsg.): Ethnologue: Languages of the World, 15. Aufl., Dallas: SIL, 2005, ISBN 1-55671-159-X
 Merritt Ruhlen: A Guide to the World’s Languages, Volume 1: Classification. Stanford: Stanford University Press, 1987, Nachdruck 2000: ISBN 0-8047-1894-6
 Charles F. Voegelin & Florence M. Voegelin: Classification and Index of the World’s Languages. New York: Elsevier, 1977, ISBN 0-444-00155-7

 Istorinė 
 Franz Nikolaus Finck: Die Sprachstämme des Erdkreises. Berlin: Teubner, 1909
 Ernst Kieckers: Die Sprachstämme der Erde. Heidelberg: Winter, 1931
 Wilhelm Schmidt: Die Sprachfamilien und Sprachenkreise der Erde, 1926, Nachdruck 1977: ISBN 3-87118-277-X