שדרות מונמארטר, בוקר אביבי

שדרות מונמארטר, בוקר אביבי הוא ציור שמן על בד משנת 1897 מאת קאמי פיסארו. היצירה משתייכת לאחת הסדרות החשובות ביותר של תיאורי נוף עירוני שיצר האמן בשלהי ההמאה ה-19, ובה תיאר באופן שיטתי את שדרות מונמארטר בפריז בתנאי אור, מזג אוויר ועונות משתנים.

הציור מגלם את חקירתו השיטתית של פיסארו את המרחב העירוני המודרני ואת מאמציו לאחד בין טוהר צבעוני לבין אפקט אטמוספירי חי. כחלק מסדרת שדרות מונמארטר, היצירה מציגה את פריז כסביבה דינמית, משתנה ותוססת, ומשקפת את מקומו של פיסארו כאחד מציירי העיר המרכזיים של האימפרסיוניזם המאוחר.

 תיאור היצירה והסדרה 
הציור נמנה עם סדרת שדרות מונמארטר, אחת הסדרות ההומוגניות והממוקדות ביותר ביצירתו של פיסארו. נקודת המוצא הקומפוזיציונית היא תהלוכת השדרה הרחבה, הנמתחת לעומק ומוליכה את מבט הצופה לאורך ציר פרספקטיבי ברור. במסגרת חקירה שיטתית זו בחן האמן את השדרה תחת שילובים מגוונים של אור, מזג אוויר ועונות השנה.

בסדרה נכללו אחר-צהריים חגיגיים, רגעים שקטים יחסית, רחובות דלילי אדם בחורף לצד סצנות הומות אדם, ואף מראה לילי. הגיוון נבע משתי הכרעות עיקריות: תנאי מזג האוויר ורמת הפעילות האנושית ברחוב.

הסדרה נוצרה בעבודה מתודית שנמשכה למעלה מחודשיים. פיסארו עבד מחלון חדרו במלון בפריז, מן השחר ועד רדת החשכה, תוך הפסקה קצרה בלבד לארוחת צהריים. כך הצליח להפיק מספר רב של וריאציות של אותו מוטיב.

 הקשר אמנותי והשוואות 
ציורי פריז של פיסארו בשנות ה-90 של המאה ה-19 נמנים עם הישגי השיא של האימפרסיוניזם, ומוצבים לצד סדרות הקתדרלה ברואן, הערימות ושושני המים של קלוד מונה.

עם זאת, בניגוד לגישתו של מונה, אצל פיסארו אין כל סדרה הדומה לחלוטין לאחרת, ולא ברור כי מראש תכנן לתלותן יחד כמכלול אחד. נדמה כי האמן "בחן את המים" של ציור הנוף העירוני, מצא בהם עניין והמשיך בהם מתוך הנאה והתנסות, יותר מאשר מתוך תוכנית תאורטית כוללת.

לצד בני דורו, ובהם גוסטב קייבוט, תיאר פיסארו את פריז המודרנית כמרחב רחב ידיים, מואר ותוסס, המשקף את השינויים האורבניים של סוף המאה.

 חידושים טכניים וסגנוניים 
ציורי השדרות קשורים להתפתחות משמעותית בטכניקת הציור של פיסארו. בשלהי שנות ה-80 הסתייג מן הניגודיות החריפה ומהיעדר הספונטניות שמצא בטכניקה הנאו-אימפרסיוניסטית הנקודתית. הוא חיפש דרך לשלב בין טוהר הטון לבין מלאות, חופש ורעננות תחושתית.

בעשור שלאחר מכן הצליח לגבש פשרה מוצלחת בין ניקיון צבעוני לבין אפקט אטמוספירי עשיר. הבדים מתקופה זו, ובהם גם שדרות מונמארטר, בוקר אביבי, מאופיינים במרקם צבע עשיר ובהערכה חושית למשיחות המכחול. הציור מתאר את התרגשותה וחיוניותה של העיר בסוף המאה, באמצעות טיפול בצבע המבליט את אור הבוקר ואת תנועת הרחוב.

 ההקשר ההיסטורי: המודרניזציה של פריז 
שדרות מונמארטר הן חלק ממערך השדרות שנוצרו במסגרת הרפורמות האורבניות של פריז במאה ה-19. אזורים מן העיר הימי-ביניימית נהרסו כדי לפנות מקום לרשת רחבה של שדרות וישרות, תהליך שנודע כ"האוסמניזציה".

אף שהרפורמות עוררו גם ביקורת בשל עלותן הגבוהה, הן יצרו נופים עירוניים חדשים, פתוחים ומוארים. פיסארו ראה בשדרות הללו נושא אמנותי עכשווי: הרחובות, שלעיתים תוארו כבלתי אסתטיים, נתפסו בעיניו ככסופים, בהירים ורוטטים חיים, ביטוי מובהק למודרניות.

 תולדות הבעלות 
הציור היה חלק מאוספו של מקס זילברברג (1878–1942), תעשיין ואספן אמנות חשוב מברסלאו, שבבעלותו היה אחד האוספים המשמעותיים של אמנות צרפתית מן המאה ה-19 וה-20 בגרמניה שלפני מלחמת העולם השנייה.

בשנת 1935, לאחר שנושל מתפקידיו הציבוריים וחברתו הולאמה במסגרת מדיניות האריזציה, נאלץ זילברברג למסור את מרבית אוספו למכירות פומביות כפויות בברלין. היצירה נמכרה באחת המכירות הללו.

בהמשך עברה היצירה לאספנים נוספים, ובשנת 1997 הוענקה למוזיאון ישראל בירושלים. בשנת 2000 הושבה ליורשתו של זילברברג, אשר אפשרה את המשך הצגתה הציבורית בירושלים עד לשנת 2013.

 הערות שוליים 

קטגוריה:ציורים של פריז
קטגוריה:סוסים באמנות
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:קאמי פיסארו: ציורים
קטגוריה:ביזת יצירות אמנות בידי הנאצים