ויליאם פטי (כלכלן)

וִילְיַאם פֶּטִי (באנגלית: William Petty; ) היה כלכלן, רופא, מדען ופילוסוף אנגלי. הוא התפרסם לראשונה בשירותו את אוליבר קרומוול וחבר העמים באירלנד. הוא פיתח שיטות יעילות למדידת הקרקעות שנועדו להחרמה ולהינתן לחייליו של קרומוול. הוא נותר דמות משמעותית גם תחת המלך צ'ארלס השני והמלך ג'יימס השני, בדומה לרבים אחרים ששירתו את קרומוול. פטי היה גם מדען, ממציא וסוחר, חבר מייסד של החברה המלכותית, ולזמן קצר חבר ב. עם זאת, הוא זכור בעיקר בשל התאוריות שלו בכלכלה ושיטותיו באריתמטיקה פוליטית. הוא קיבל תואר אבירות ב-1661.

חייו
ראשית חייו
פטי נולד ב, שם אביו וסבו היו . הוא היה נער פיקח ואינטליגנטי, וב-1637 התקבל לעבודה כ. נכונותו ליצור קריקטורות של חבריו לצוות לא רכשה לו חברים רבים. הוא גם גילה שראייתו לקויה כאשר מראש התורן הוא נכשל בזיהוי היבשה. רב-החובל, שכבר הבחין ביבשה מלמטה מהסיפון בעצמו, "הכה אותו בחבל", משום שהספינה נכנסה עקב הטעות של פטי למים רדודים. לאחר מכן הוא הורד לחוף בנורמנדי לאחר ששבר את רגלו על הסיפון. לאחר עיכוב זה, הוא הגיש בקשה בלטינית ללמוד אצל הישועים בקן, ופרנס את עצמו בהוראת אנגלית. כעבור שנה, הוא חזר לאנגליה, וכעת היה בעל ידע מעמיק בלטינית, יוונית, צרפתית, מתמטיקה ואסטרונומיה.

קריירה
באוקספורד
לאחר ש הסתיים בכניעת חיל המצב לידי  ב-24 ביוני 1646, פטי הגיע לעיר והוצעה לו מלגת עמית ב והוא למד רפואה באוניברסיטה. הוא התיידד עם  ובויל והפך לחבר ב.

מוזיקאי, רופא, איש אקדמיה ומודד
עד 1651, פטי היה מדריך לאנטומיה בברייזנוז קולג', אוקספורד, כסגנו של . יחד עם רופא נוסף, תומאס ויליס, פטי היה מעורב בטיפול ב, אישה שהוצאה להורג בתלייה באשמת רצח תינוקה ושרדה אף על פי שהייתה תלויה כחצי שעה. היא קיבלה חנינה מכיוון שהישרדותה נתפסה בציבור כמעשה של התערבות אלוהית. על האירוע נכתב רבות באותה עת, והוא סייע לבנות את הקריירה והמוניטין של פטי. הוא גם מונה ל על ידי האיגוד של לונדון ב-1650, וכיהן בתפקיד זה עד 1660.

ב-1652, הוא יצא לחופשה מעבודתו והצטרף לצבאו של אוליבר קרומוול בכיבוש אירלנד כרופא-ראשי, בכפיפות לחתנו של קרומוול, . התנגדותו לאוניברסיטאות הקונבנציונליות, מתוך מחויבותו ל"מדע החדש" בהשראת פרנסיס בייקון וכפי שהועבר על ידי מכריו שהוזכרו לעיל, אולי דחפה אותו מאוקספורד. ייתכן שנמשך לאירלנד מתוך תחושת אמביציה ותשוקה לעושר וכוח. הוא השיג את החוזה למיפוי אירלנד ב-1654, כך שאלו שהלוו כספים לצבאו של קרומוול יוכלו לקבל החזר בקרקע – אמצעי להבטחת המימון העצמי של הצבא. משימה אדירה זו, שהשלים ב-1656, נודעה בשם , שפורסם מאוחר יותר (1685) כ-"Hiberniae Delineatio" (מלטינית "מיפוי אירלנד"). כגמול, הוא קיבל כ-30,000 אקר (120 קמ"ר) ב, בדרום-מערב אירלנד, ו-9,000 ליש"ט. רווח אישי זה לפטי הוביל להליכים משפטיים מתמשכים באשמת שוחד והפרת אמונים, עד למותו.

בחזרה באנגליה, כתומך קרומוול, הוא רץ בהצלחה לפרלמנט ב-1659 מטעם מחוז הבחירה וסט לו.

יזם
שמאל|ממוזער|250px|הברוניות של פטי בקרי
פטי קיבל חזקה על שלוש הברוניות של ,  ו במחוז קרי. הוא הפך במהרה ליזם, ופיתח תוכניות נרחבות עבור  ומדגה באחוזותיו הניכרות בקרי. אף על פי שהיו לו ציפיות גדולות מיישום שיטותיו המדעיות לשיפור, לא יצא מכך הרבה. הוא החל ביישום האריתמטיקה פוליטית שלו על אחוזותיו שלו, תוך סקר האוכלוסייה והמקנה כדי לפתח הבנה של הפוטנציאל של הקרקע. מפעל הברזל הוקם ב-1660.

פילוסוף טבע
למרות נאמנויותיו הפוליטיות, פטי זכה ליחס טוב ברסטורציה ב-1660, אם כי הוא איבד חלק מאדמותיו האיריות. צ'ארלס השני, בפגישתם הראשונה, ביטל את התנצלויותיו של פטי על תמיכתו בעבר בקרומוול, "כמי שרואה בהן מיותרות", ושוחח עמו במקום זאת על ניסוייו במכניקה של ספנות.

ב-1661 הוא נבחר כחבר פרלמנט עבור מחוז הבחירה של איניסטיאוג (Inistioge) ב. ב-1662, הוא התקבל כחבר מייסד (charter member) של החברה המלכותית באותה שנה. בשנה זו הוא כתב את חיבורו הראשון בכלכלה, "Treatise of Taxes and Contributions" (מסה על מיסים ותרומות). פטי מנה  בין תחומי העניין המדעיים הרבים שלו. הוא השתכנע בעליונותן של ספינות דו-גופיות, אם כי הן לא תמיד נחלו הצלחה; ספינה בשם "הניסוי" (The Experiment) הגיעה לפורטו ב-1664, אך טבעה בדרכה חזרה.

אירלנד ואחרית ימיו
פטי קיבל תואר אבירות ב-1661 מידי צ'ארלס השני וכיהן כחבר פרלמנט עבור איניסטיאוג בשנים 1661–1666. הוא נשאר באירלנד עד 1685. הוא היה חבר של סמיואל פיפס.

האירועים שהביאו אותו מאוקספורד לאירלנד סימנו מעבר מרפואה ומדעי הטבע למדעי החברה, ופטי איבד את כל משרותיו באוקספורד. מדעי החברה הפכו לתחום אותו חקר במשך שארית חייו. המיקוד שלו הפך להכנסה גדולה יותר מההתיישבות באירלנד, וחיבוריו מתארים את אותה מדינה ומציעים דרכים רבות לתיקון מה שהגדיר כמצבה "הנחשל". הוא עזר לייסד את  ב-1682. בסופו של דבר חזר ללונדון ב-1685, ומת ב-1687. הוא נקבר ב.

משפחה
ויליאם פטי נישא ל ב-1667. היא הייתה בתו של קוטל המלך סר  (שחייו ניצלו לאחר הרסטורציה) ו. היא הייתה נשואה קודם לכן לסר , שמת ב-1664. היא קיבלה את התואר ברונית שלבורן לכל חייה. היו להם שלושה ילדים ששרדו:


 אן, שנישאה ל.

לא לצ'ארלס ולא להנרי היו צאצאים זכרים ותואר שלבורן עבר באמצעות הוראת ירושה מיוחדת (special remainder) לבנה של אן, , שאימץ את שם המשפחה של אימו, ושצאצאיו מחזיקים בתואר .

נכדה ויליאם פטי, רוזן שלבורן השני, שיבח אותה כאישה בעלת אופי חזק ואינטליגנציה, האדם היחיד שיכול היה לנהל את בעלה כעוס המזג והרודני.

עבודות ותאוריות כלכליות
שמאל|ממוזער|250px|החיבורים של פטי על כלכלה, 1899
שני אנשים השפיעו באופן מכריע על התאוריות הכלכליות של פטי. הראשון היה תומאס הובס, שפטי שימש לו כמזכיר אישי. לפי הובס, התאוריה צריכה לקבוע את הדרישות הרציונליות עבור "שלום אזרחי ושפע חומרי". בעוד הובס התמקד בשלום, פטי בחר בשגשוג.

ההשפעה של פרנסיס בייקון הייתה עמוקה גם היא. בייקון, ולמעשה גם הובס, החזיקו באמונה כי מתמטיקה וחושים חייבים לשמש כבסיס לכל המדעים הרציונליים. תשוקה זו לדיוק הובילה את פטי להצהיר באופן מפורסם כי צורת המדע שלו תשתמש רק בתופעות מדידות ותחפש דיוק כמותי, במקום להסתמך על השוואות או סופרלטיבים, מה שהניב נושא חדש לו קרא "אריתמטיקה פוליטית". בכך ביסס פטי את מעמדו כמדען הכלכלי המובהק הראשון, בתוך סביבה של סוחרים כותבי-פמפלטים, כגון  או , ומדענים-פילוסופים שדנו לעיתים בכלכלה, כגון ג'ון לוק.

הוא אכן כתב לפני ההתפתחות האמיתית של כלכלה פוליטית. ככזה, רבות מטענותיו לדיוק הן באיכות לא מושלמת. אף על פי כן, פטי כתב שלושה חיבורים עיקריים בכלכלה: "Treatise of Taxes and Contributions" ("מסה על מיסים ותרומות", נכתב ב-1662), "Verbum Sapienti" ("מילה לחכם", 1665) ו-Quantulumcunque Concerning Money ("דבר-מה פעוט בנוגע לכסף", 1682). עבודות אלו, שזכו לתשומת לב רבה בשנות ה-90 של המאה ה-17, מציגות את התאוריות שלו בתחומים עיקריים של מה שלימים יהפוך לכלכלה. להלן ניתוח של התאוריות החשובות ביותר שלו: אלו הנוגעות לתרומות פיסקליות (מיסים), עושר לאומי, היצע הכסף ומהירות המחזור, ערך, ריבית, סחר בינלאומי והשקעה ממשלתית.

רבים מכתביו הכלכליים נאספו על ידי  ב-1899 ב- ("הכתבים הכלכליים של סר ויליאם פטי").

האל, במאמרו המלומד  ("מקומו של פטי בהיסטוריה של התאוריה הכלכלית", 1900), הציע חלוקה של הכתבים הכלכליים של פטי לשלוש (או ארבע) קבוצות:
 הקבוצה הראשונה, שנכתבה כאשר פטי חזר ללונדון לאחר שסיים את  באירלנד, מורכבת בעיקר מ-"A Treatise of Taxes & Contributions" (נכתב ופורסם לראשונה ב-1662) ו-"Verbum Sapienti" (נכתב ב-1665, הודפס ב-1691). טקסטים אלה מתייחסים לדיונים בנושאים פיסקליים, בעקבות הרסטורציה והוצאות מלחמת הולנד הראשונה.
 הקבוצה השנייה מכילה את ה-"The Political Anatomy of Ireland" ("האנטומיה הפוליטית של אירלנד") ואת ה-"Political Arithmetick" ("אריתמטיקה פוליטית"). טקסטים אלה נכתבו כעשר שנים מאוחר יותר באירלנד. כפי שהאל כותב, "הדחף הישיר לכתיבתם הגיע מ-"Present State of England" ("מצבה הנוכחי של אנגליה") של ד"ר , שפורסם ב-1669".
 שוב כעשר שנים מאוחר יותר נכתבה קבוצת הפמפלטים השלישית, שהיוו תרומות למחלוקת בשאלה האם לונדון היא עיר גדולה יותר מפריז, ואשר הוכתרו כ-"Essays in Political Arithmetick" ("מסות על אריתמטיקה פוליטית") על ידי האל. לקבוצת פמפלטים זו היה קשר הדוק ל-"Observations upon the Bills of Mortality of London" ("הערות על רשימות התמותה של לונדון") של ג'ון גרונט.
 את ה-Quantulumcunque concerning Money (שנכתב ב-1682, והודפס ב-1695, ואולי ב-1682), ניתן כנראה להחשיב כשייך לקבוצה בפני עצמה.

החלוקה המובאת כאן עדיין הייתה בשימוש על ידי חוקרים בסוף המאה ה-20.

תרומות פיסקליות (מיסים)
בזמנו של פטי, אנגליה הייתה מצויה במלחמות עם הולנד, ובשלושת הפרקים הראשונים של Treatise of Taxes and Contributions, פטי ביקש לקבוע עקרונות של מיסוי והוצאה ציבורית, שבהם יוכל המונרך לדבוק כאשר הוא מחליט כיצד לגייס כסף למלחמה. פטי מנה שישה סוגים של מטלות ציבוריות, דהיינו: הגנה, ממשל, רעיית נשמות בני האדם (דת), חינוך, אחזקת חסרי-יכולת (נכים/נזקקים) מכל הסוגים, ותשתית, או "דברים לטובת הכלל". לאחר מכן הוא דן בסיבות כלליות ופרטניות לשינויים במטלות אלו. הוא סבר כי ישנו מקום רב להפחתת ארבע המטלות הציבוריות הראשונות, והמליץ על הגדלת ההוצאה על טיפול בקשישים, חולים, יתומים וכו', כמו גם על העסקה ממשלתית של עובדים עודפים (supernumeraries).

פטי התעניין במידה שבה ניתן להעלות מיסים מבלי לעורר מרד. בנושא העלאת המיסים, פטי היה תומך מובהק של . הוא המליץ כי באופן כללי מיסים צריכים להיות מספיקים בדיוק כדי לעמוד בסוגים השונים של המטלות הציבוריות שמנה. הם צריכים להיות גם שוויוניים אופקית (horizontally equitable), סדירים ומידתיים. הוא גינה את מסי הגולגולת כבלתי שוויוניים ביותר ואת הבלו על בירה כממסים את העניים באופן מוגזם. הוא המליץ על איכות גבוהה יותר של מידע סטטיסטי, כדי לגבות מיסים בצורה הוגנת יותר. יבוא צריך להיות ממוסה, אך רק בצורה כזו שתעמיד אותו בתנאים שווים (level playing field) מול תוצרת מקומית. היבט חיוני של הכלכלות באותה עת היה הפיכתן מכלכלות סחר חליפין לכלכלות כסף. בהקשר זה, ומתוך מודעות למחסור בכסף, פטי המליץ כי מיסים יהיו ניתנים לתשלום בצורות אחרות מלבד זהב או כסף, שהוערכו על ידו כפחות מ-1% מהעושר הלאומי. לדידו, חשיבות רבה מדי יוחסה לכסף, "אשר השפעתו על הממלכה כולה... אינה [אפילו] אחד ל-100".

חשבונאות הכנסה לאומית
בביצוע ההערכה הנ"ל, פטי הציג בשני הפרקים הראשונים של Verbum Sapienti את ההערכות הקפדניות הראשונות של הכנסה לאומית ועושר. עבורו, היה זה ברור לחלוטין שעושרה של מדינה טמון ביותר מאשר רק זהב וכסף. הוא עבד לפי הערכה שההכנסה האישית הממוצעת הייתה 6 ליש"ט, 13 שילינג ו-4 פני לשנה, עם אוכלוסייה של שישה מיליון, משמע שההכנסה הלאומית השנתית היא 40 מיליון ליש"ט. התיאוריה של פטי הניבה אומדנים, חלקם אמינים יותר מאחרים, עבור המרכיבים השונים של ההכנסה הלאומית, כולל קרקע, ספינות, נכסים אישיים ודיור. לאחר מכן הוא הבחין בין ה"מלאי" (Stocks) - (250 מיליון ליש"ט) לבין ה"זרמים" (Flows), כלומר הכנסות, המניבים מהם (15 מיליון ליש"ט). הפער בין זרמים אלה לבין האומדן שלו להכנסה הלאומית (40 מיליון ליש"ט) מוביל את פטי להניח כי 25 מיליון ליש"ט הנותרים הם התשואה ממה שחייב להיות 417 מיליון ליש"ט של מלאי עבודה, "ערך האנשים". נתון זה נתן עושר כולל עבור אנגליה בשנות ה-60 של המאה ה-17 של 667 מיליון ליש"ט.

סטטיסטיקות
שמאל|ממוזער|250px|דיוקן של פטי המיוחס לגודפרי נלר
הטכניקה הסטטיסטית היחידה של פטי היא השימוש בממוצעים פשוטים. הוא לא היה נחשב לסטטיסטיקאי בסטנדרטים של ימינו, אך בזמנו סטטיסטיקאי היה פשוט מי שהשתמש בנתונים כמותיים. מכיוון שהשגת נתוני מפקד אוכלוסין הייתה קשה, אם לא בלתי אפשרית, במיוחד עבור אירלנד, הוא יישם שיטות של אומדן. הדרך שבה הוא היה אומד את האוכלוסייה הייתה להתחיל באומדן אוכלוסיית לונדון. הוא היה עושה זאת באמצעות אומדן לפי ייצוא או לפי מקרי מוות. השיטה שלו לשימוש בייצוא היא על ידי ההנחה שגידול של 30 אחוזים בייצוא תואם לגידול יחסי דומה באוכלוסייה. הדרך שבה היה משתמש במקרי המוות הייתה על ידי הכפלת מספר מקרי המוות ב-30 – מתוך אומדן שאחד מכל שלושים אנשים מת בכל שנה. כדי לקבל את אוכלוסיית אנגליה כולה הוא היה מכפיל את אוכלוסיית לונדון ב-8. שימוש פשוט שכזה באומדן יכול היה להיות מנוצל לרעה בקלות, ופטי הואשם יותר מפעם אחת ב"בישול" (doctoring) הנתונים עבור הכתר (הנרי שפיגל).

היצע הכסף ומחזור
נתון זה עבור מלאי העושר הועמד כנגד היצע הכסף בזהב וכסף של 6 מיליון ליש"ט בלבד. פטי האמין שיש כמות מסוימת של כסף שמדינה צריכה כדי להניע את הסחר שלה. לפיכך, ייתכן שיהיה מעט מדי כסף במחזור בכלכלה, מה שאומר שאנשים יצטרכו להסתמך על סחר חליפין. כמו כן, ייתכן שיהיה יותר מדי כסף בכלכלה. אבל השאלה האקטואלית הייתה, כפי שהוא שואל בפרק 3 של "Verbum Sapienti", האם 6 מיליון ליש"ט יספיקו כדי להניע את סחר האומה, במיוחד אם המלך ירצה לגייס כספים נוספים למלחמה עם הולנד?

התשובה עבור פטי הייתה טמונה במהירות המחזור של הכסף. בהקדימו את תורת הכמות של הכסף, שלעיתים קרובות נאמר כי החלה על ידי ג'ון לוק, לפיה התוצר הכלכלי (Y) כפול רמת המחירים (p) = היצע הכסף (MS) כפול מהירות המחזור (v), פטי הצהיר שאם התוצר הכלכלי עתיד לגדול עבור היצע כסף ורמת מחירים נתונים, ה'סיבובים' (revolutions) חייבים להתרחש במעגלים קטנים יותר (כלומר, מהירות המחזור חייבת להיות גבוהה יותר). ניתן לעשות זאת באמצעות הקמת בנק. הוא הצהיר במפורש ב-"Verbum Sapienti": "וגם לא חסר כסף כדי לענות על כל המטרות של מדינה מסודרת (well-policed state), חרף הצמצום הניכר בו שאירעו בתוך עשרים השנים הללו", וכי מהירות גבוהה יותר היא התשובה. הוא גם מציין שאין שום דבר ייחודי בזהב ובכסף במילוי תפקידי הכסף ושהכסף הוא האמצעי למטרה, ולא המטרה עצמה:

מה שבולט בקטעים אלה הוא הקפדנות האינטלקטואלית שלו, שהציבה אותו הרחק לפני הכותבים המרקנטיליסטים מוקדם יותר באותה מאה. השימוש באנלוגיות ביולוגיות להמחשת נקודת מבטו, מגמה שהמשיכה על ידי הפיזיוקרטים בצרפת בתחילת המאה ה-18, היה גם הוא יוצא דופן.

תורת הערך
בנושא ערך, פטי המשיך את הדיון שהחל על ידי אריסטו, ובחר לפתח תורת ערך מבוססת-תשומות: "כל הדברים צריכים להיות מוערכים על ידי שני מכנים טבעיים, שהם קרקע ועבודה". שניהם יהיו מקורות עיקריים ל. כמו רישאר קנטיון אחריו, הוא ביקש לתכנן משוואה כלשהי או שוויון (par) בין ה"אם והאב" של התפוקה, קרקע ועבודה, ולהביע את הערך בהתאם. הוא עדיין כלל פריון כללי, ה"אומנות והתעשייה" של האדם. הוא יישם את תורת הערך שלו על שכירות (Rent). שכר הדירה הטבעי של קרקע היה העודף של מה שעובד מייצר עליה בשנה מעבר למה שהוא אוכל בעצמו וסוחר עבור מצרכים חיוניים. לכן זהו הרווח מעל העלויות השונות הקשורות לגורמים המעורבים בייצור.

שיעור הריבית
שיעור שכר הדירה הטבעי קשור לתיאוריות שלו על איסור ריבית בדת (נשך). באותה תקופה, כותבים דתיים רבים עדיין גינו את גביית הריבית כחטא. פטי היה מעורב גם הוא בדיון על נשך ושיעורי ריבית, וראה בתופעה זו גמול על איפוק (forbearance) מצד המלווה. בשילוב תיאוריות הערך שלו, הוא טען כי, בביטחון מלא, שיעור הריבית צריך להיות שווה לשכר הדירה של הקרקע שהקרן יכלה לקנות – שוב, תובנה המקדימה את זמנה למה שלימים יהפוך לממצאי שיווי משקל כללי. במקום שבו הביטחון היה יותר "מקרי", התשואה צריכה להיות גדולה יותר – תשואה עבור סיכון. לאחר שביסס את ההצדקה לנשך עצמו, זו של איפוק, הוא מראה אז את איכויותיו ההובסיאניות, כשהוא טוען נגד כל רגולציה ממשלתית של שיעור הריבית, ומצביע על "היוהרה וחוסר התועלת שביצירת חוקים פוזיטיביים אזרחיים כנגד חוקי הטבע".

ממשל לסה-פר
זהו אחד הנושאים המרכזיים בכתביו של פטי, המסוכם בשימושו בביטוי "vadere sicut vult" (מלטינית: "ללכת כרצונו"), שממנו נגזר המונח לסה פר (Laissez-faire). כפי שהוזכר קודם לכן, מוטיב הרפואה היה שימושי גם לפטי, והוא הזהיר מפני התערבות-יתר של הממשלה בכלכלה, כשהוא רואה זאת כאנלוגיה לרופא המתעסק יתר על המידה עם המטופל שלו. הוא יישם זאת על מונופולים, בקרות על ייצוא כסף ועל סחר בסחורות. הם היו, לדידו, מיותרים ומזיקים לאומה. הוא זיהה את השפעות המחיר של מונופולים, כשהוא מצטט את מונופול המלח של מלך צרפת כדוגמה. בעבודה אחרת, "אריתמטיקה פוליטית", פטי זיהה גם את החשיבות של יתרונות לגודל. הוא תיאר את התופעה של חלוקת עבודה, בטענה שמוצר הוא גם באיכות טובה יותר וגם זול יותר, אם רבים עובדים עליו. פטי אמר שהרווח גדול יותר "ככל שהייצור עצמו גדול יותר".

מטבע חוץ ובקרת סחר
לגבי יציאת (efflux) כסף (Specie), פטי חשב שזה חסר תועלת לנסות לשלוט בזה, ומסוכן, שכן זה ישאיר לסוחרים להחליט אילו סחורות אומה קונה עם כמות הכסף הקטנה יותר. הוא ציין ב-Quantulumcunque concerning money שלמדינות השופעות בזהב אין חוקים כאלה המגבילים מטבע. על יצוא באופן כללי, הוא התייחס להוראות, כמו חוקי פרלמנט אחרונים שאסרו על ייצוא צמר וחוטים, כ"מכבידים". הגבלות נוספות "יזיקו לנו כפליים מאובדן הסחר האמור שלנו", אם כי עם הודאה שהוא אינו מומחה בחקר סחר הצמר.

בנוגע לאיסור יבוא, למשל מהולנד, הגבלות כאלה עשו מעט מלבד להעלות מחירים, והיו שימושיות רק אם הייבוא עלה בהרבה על הייצוא. פטי ראה תועלת רבה יותר בלנסוע להולנד וללמוד כל מיומנות שיש להם מאשר לנסות להתנגד לטבע. כמי שמייצג את נקודת מבטו, הוא חשב שעדיף למכור בד עבור יינות זרים "הוללים" (debauching), מאשר להשאיר את סוחרי הבדים מובטלים.

חלוקת עבודה
ב"אריתמטיקה פוליטית" שלו, פטי ערך מחקר מעשי על חלוקת עבודה, והראה את קיומה והתועלת שלה במספנות הולנדיות. באופן קלאסי העובדים במספנה היו בונים ספינות כיחידות, מסיימים אחת לפני שמתחילים אחרת. אבל אצל ההולנדים העבודה נחלקה למספר צוותים שכל אחד מהם עושה את אותן משימות עבור ספינות עוקבות. מי שעסקו במשימה ספציפית פיתחו בוודאות שיטות חדשות, שרק בשלב מאוחר יותר זוהו וקיבלו ביסוס מצד הוגים בכלכלה פוליטית.

פטי יישם את העיקרון גם בסקר אירלנד שלו. פריצת הדרך שלו הייתה לחלק את העבודה כך שחלקים גדולים ממנה יוכלו להיעשות על ידי אנשים ללא הכשרה נרחבת.

חברה עירונית
פטי חזה את צמיחתה של העיר לונדון והניח שהיא עשויה לבלוע את שאר אנגליה – לא כל כך רחוק ממה שאירע בפועל:

הוא דמיין עתיד שבו "העיר לונדון גדולה פי שבעה מעכשיו, ושתושביה הם 4,690,000 איש, ושבכל שאר הערים, הנמלים, העיירות והכפרים, יש רק 2,710,000 נוספים". הוא ציפה לזה מתישהו סביב 1800, תוך אקסטרפולציה של מגמות קיימות. זמן רב לפני מלתוס, הוא הבחין בפוטנציאל של האוכלוסייה האנושית לגדול. אבל הוא גם לא ראה שום סיבה מדוע חברה כזו לא תהיה משגשגת.

מורשת
שמאל|ממוזער|250px|מצוטינט של פטי מאת , על פי דיוקן מאת ג'ון קלוסטרמן.
ויליאם פטי זכור בעיקר בשל ההיסטוריה הכלכלית וכתביו הסטטיסטיים, שהקדימו את עבודתו של אדם סמית, ובשל היותו חבר מייסד של החברה המלכותית. עניין מיוחד עוררו גיחותיו לתוך הסקה סטטיסטית. עבודתו של פטי באריתמטיקה פוליטית, יחד עם עבודתו של ג'ון גרונט, הניחה את היסודות לשיטות מפקד אוכלוסין מודרניות. עבודה זו בניתוח סטטיסטי, כאשר הורחבה בהמשך על ידי כותבים כמו , תיעדה כמה מההסברים הראשונים של ביטוח מודרני.  מציין אותו כמי שהציג בשלב מוקדם את תאוריית הערך של העבודה כפי שנידונה ב-Treatise of Taxes ב-1692.

הוא השפיע על מספר כלכלנים עתידיים, ביניהם רישאר קנטיון, אדם סמית, קרל מרקס וג'ון מיינרד קיינס. פטי ואדם סמית חלקו השקפת עולם שהאמינה בעולם טבעי הרמוני. שניהם ראו את היתרונות של התמחות וחלוקת עבודה. סמית לא אמר דבר על פטי ב"עושר העמים". בכתביו המפורסמים, אין דבר מלבד התייחסות במכתב ללורד שלבורן, אחד מצאצאיו האריסטוקרטיים של פטי.

קרל מרקס חיקה את אמונתו של פטי כי המאמץ הכולל המושקע על ידי מכלול העובדים הפשוטים מייצג תרומה גדולה בהרבה לכלכלה מכפי שרעיונות בני הזמן הכירו בכך. אמונה זו הובילה את פטי למסקנה כי עבודה דורגה כמקור הגדול ביותר לעושר. לעומת זאת, מסקנותיו של מרקס היו ש הוא המקור לכל רווח, ושהפועל היה מצוי בניכור מהעודף שלו ובכך מהחברה. ההערכה הרבה של מרקס לאדם סמית משתקפת בהתייחסותו לניתוח של פטי, עליה יעידו ציטוטים אינספור בחיבורו העיקרי "הקפיטל". ג'ון מיינרד קיינס הדגים כיצד ממשלות יכולות לנהל ביקוש מצרפי כדי לעורר תפוקה ותעסוקה, ממש כפי שפטי עשה עם דוגמאות פשוטות יותר במאה ה-17. המכפיל הפשוט של פטי של "100 ליש"ט העוברים דרך 100 ידיים" שוכלל על ידי קיינס ושולב במודל שלו.

יש הרואים בהישגיו של פטי עניין של מזל טוב. פטי היה פרופסור למוזיקה לפני שהפך לשוליה של תומאס הובס המבריק. הוא הגיע להשקפת הלסה פר שלו על כלכלה בתקופה של הזדמנות גדולה וצמיחה באימפריה הבריטית המתרחבת. מדיניות לסה-פר עמד בניגוד ישיר לאמנה החברתית של המנחה שלו הובס, שהתפתחה מחוויותיו של הובס במהלך השפל הגדול ביותר בהיסטוריה של אנגליה, .

אנדרטה

ב-1858 הקים , אחד מצאצאיו של פטי, אנדרטה ודיוקן של פטי ב. בטקסט עליה כתוב: "פטריוט אמיתי ופילוסוף נבון אשר, בכוח שכלו, עבודותיו המדעיות וחריצותו הבלתי נלאית, הפך למיטיב למשפחתו וקישוט לארצו". בלוח זיכרון על רצפת המעבר הדרומי של בית המקהלה במנזר כתוב "כאן שוכן סר ויליאם פטי". המרקיז השלישי הקים גם את  ב בווילטשייר.

כתביו
 1647: The Advice to Hartlib (העצה ל)
 1648: A Declaration Concerning the newly invented Art of Double Writing (הצהרה בדבר האמנות שהומצאה זה עתה של כתיבה כפולה)
 1659: Proceedings between Sankey and Petty (הליכים בין סנקי ופטי)
 1660: Reflections upon Ireland (הרהורים על אירלנד)
 1662: A Treatise of Taxes & Contributions (מסכת על מיסים ותרומות) (מהדורות מאוחרות יותר: 1667, 1679, 1685, וכו')
 Political Arithmetic (אריתמטיקה פוליטית), לאחר מותו (בקירוב 1676, פורסם ב-1690)
 Verbum Sapienti (מילה לחכם), לאחר מותו (1664, פורסם ב-1691)
 Political Anatomy of Ireland (האנטומיה הפוליטית של אירלנד), לאחר מותו (1672, פורסם ב-1691)
 Quantulumcunque Concerning Money (דבר-מה פעוט בנוגע לכסף), לאחר מותו (1682, פורסם ב-1695)
 An Essay Concerning the Multiplication of Mankind (מסה בנוגע לריבוי המין האנושי), (1682)

לקריאה נוספת

 Aspromourgos, Tony (1988) "The life of William Petty in relation to his economics" in History of Political Economy 20: 337–356.




 Hutchison, Terence (1988). "Petty on Policy, Theory and Method," in Before Adam Smith: the Emergence of Political Economy 1662–1776. Basil Blackwell.


 Routh, Guy (1989) The Origin of Economic Ideas. London: Macmillan.

 Strathern, Paul (2001) - Dr Strangelove's Game : a brief history of economic genius. London : Hamish Hamilton.
  (especially section 'Petty's Natural Price', pp. 61–68)

קישורים חיצוניים



 Works by or about William Petty at the Internet Archive
 Political Arithmetick (3rd Edition, 1690

ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:כלכלנים בריטים
קטגוריה:רופאים מהמאה ה-17
קטגוריה:סופרים אנגלים
קטגוריה:פילוסופים אנגלים
קטגוריה:סטטיסטיקאים אנגלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:ילידי 1623
קטגוריה:נפטרים ב-1687