אורסולה הקדושה

אורסולה Sant'Orsola (לטינית: 'הדובה הקטנה') הייתה קדושה בתולה רומאנו בריטית ומרטירית, ככל הנראה ממוצא מלכותי. היא נערצת כקדושה בכנסייה הרומית-קתולית, הכנסייה המזרחית-אורתודוקסית  והאנגליקנית. יום חגה בלוח הרומי הכללי שלפני 1970 ובכמה לוחות שנה אזוריים הוא 21 באוקטובר.

מאז 1970 היא אינה מופיעה עוד בלוח השנה הרומי הכללי אלא רק במרטירולוגיה הרומית.

לא נמצא כל מסמך על קנוניזציה רשמית של הקדושות: ידוע רק שהדבר אירע לפני הקמת הקונגרגציה לענייני קדושים ושפולחן הקדושות אושר על ידי האפיפיורות.

 ביוגרפיה 
סיפורה של סנטה אורסולה, אישה צעירה ויפהפייה שהוצאה להורג בסביבות שנת 385 לספירה, מופיע בטקסטים שונים מימי הביניים, שחלקם סותרים זה את זה: כרוניקות בצורת דיווחים (למשל, Historia Regum Britanniae) ובעיקר יצירות אגיוגרפיות, ביניהן Passio מהמאה העשירית.

על פי מקורות אלה, אורסולה, בת של שליט מקורנוול או ברטוני, הקדישה את עצמה בסתר לאלוהים אך נדרשה להינשא על ידי נסיך ומנהיג בריטי, קונאן מריאדוק - בטקסטים הגיוגרפיים המכונים אראוס, אתרי או פשוט קונאן - שהיה פגאני. סירוב אפשרי מצד הנסיכה היה מסכן את הממלכה במלחמה. בעצת מלאך במהלך חזיון שחלמה, היא שלחה מכתב לבעלה המיועד ובו בקשה לדחות את החלטתה בשנתיים, כדי להבין טוב יותר את רצון האל, בתקווה שהצעיר, בהתאם לאחד התנאים שהציבה, יתנצר.

בתום הזמן שנקבע, בעידודו של שליח אלוהי, יצאה אורסולה לים בצי של 11 ספינות עם 11,000 בתולות, ולפי גרסאות מסוימות, גם עם ארוסה. היא הפליגה בין בריטניה לדלתא של הריין: לאחר מכן, נדחפת על ידי סערה, היא עלתה במעלה הנהר, עצרה בקלן והגיעה לבסוף לבזל, בשווייץ. משם המשיכה ברגל, במסע צליינות אדוק וצבעוני, עד רומא. כאן התקבלו אורסולה וחברותיה על ידי האפיפיור, המכונה בטקסטים רבים האפיפיור סיריקיוס. יש גרסה שלפיה הטביל את קונאן והשיא את הזוג. הקדושה נשארה ברומא מספר חודשים, שם, בין היתר, ראתה בחלום מלאך המבשר לה על מותה הקרוב.

בדרכן חזרה למולדתן, עברה השיירה שוב בקלן, שבינתיים נכבשה על ידי ההונים: 11,000 הבתולות, שעל פי הוראת אורסולה נדרשו לעמוד איתנות, נרצחו מיד בזעם הברברים ביום אחד, ב-21 באוקטובר, בעוד שמלכם, שהתאהב ביופייה, חס על הנסיכה בתחילה וביקש ממנה להתמסר לו, תוך שהוא מבטיח לה את חייה. לאחר שסירבה, הוא ציווה על קשת לירות בה, באותו יום, 21 באוקטובר. על פי גרסה מאוחרת יותר, האפיפיור ליווה, יחד עם כמה אנשי דת, את הקדושה במסע חזרתה, ובכך חלק עמה את מותה. אורסולה זכתה להלוויה חגיגית; רוב הקורבנות, לעומת זאת, נקברו בקבר אחים.
 היסטוריה 
יש מעט מידע על אורסולה או על הקבוצה האנונימית של בתולות קדושות שליוו אותה, ובתאריך לא ברור במאה ה-4, נהרגו יחד איתה בקלן. הן נשארו במרטירולוגיה הרומית, אף כי הנצחתן אינה מופיעה בלוח הרומי הכללי הפשוט של Missale Romanum משנת 1970.

העדות המוקדמת ביותר לפולחן של בתולות קדושות בקלן היא כתובת מ־c. 400 בכנסיית סנט אורסולה, הממוקמת ב-Ursulaplatz בקלן; בה מצוין כי הבזיליקה העתיקה שוחזרה באתר שבו נהרגו כמה בתולות קדושות. המקור הקדום ביותר לכינוי לאחת הבתולות הללו בשם "אורסולה" הוא מהמאה ה-10.

נראה כי המקורות, ובמיוחד אלה ההגיוגרפיים, מערבבים אירועים אמיתיים עם אלמנטים הגובלים באגדה. בפרט, ישנן מחלוקות לגבי מוצאה של אורסולה, פרטיו האישיים של האפיפיור ומספרן האמיתי של הבתולות.

במקור העדויות על אחד עשר אלף הבתולות, הייתה כנראה שגיאת תעתוק במסמך שנשמר במנזר ליד קלן, שם מצוין מות הקדושים של אורסולה וחברותיה "ad undecim milia" (או "ad undecim miliarium"), כלומר במקום במרחק של אחד עשר מייל (או באבן הדרך האחת עשרה) מהעיר קלן. לכן, מספר הנשים הצעירות היה בוודאי פחות מאחד עשר אלף.

יש רק כנסייה אחת המוקדשת לסנט אורסולה בבריטניה. היא ממוקמת בוויילס ב־langwyryfon, Ceredigion.

מסדר האורסוליניות ואיי הבתולה נקראים על שם אורסולה הקדושה וחברותיה.

הקדושה נחשבת לרוב לבתו של דיונוטוס מדומנוניה, ששמו האמיתי, עם זאת, היה אולי שונה; בהגיוגרפיה הנוגעת לאורסולה, האיש נקרא לעיתים קרובות נוטו (פירוש שגוי של הקטע "דאו נוטוס" בפסיו היה מעוות את האונומסטיקה שלו), לפעמים במקום מאורו. לא בטוח שהוא אכן החזיק בתואר מלך, אך הוא בכל זאת היה דמות חזקה בממשל הרומי בבריטניה.

מאמר על אורסולה באנציקלופדיה הקתולית (1912) קובע כי "אגדה זו, על אינספור גרסאותיה והתפתחויותיה המופלאות יותר ויותר, תמלא יותר ממאה עמודים. מאפיינים שונים שלה כבר נחשבו חשודים על ידי סופרים מימי הביניים, ומאז [קיסר ] ברוניוס נדחו מכל וכל". לא הירונימוס ולא גרגוריוס מטור מתייחסים לאורסולה בכתביהם. גרגוריוס מטור מזכיר את האגדה על הלגיון התבאי, לו הוקדשה כנסייה שעמדה בעבר בקלן. גם ההגיוגרפים החשובים ביותר (בדה, אדו, אוסוארד, נוטקר המגמגם, הרבאנוס מאורוס ) מימי הביניים המוקדמים אינם מזכירים את אורסולה בתאריך-21 באוקטובר, יום חגה.

מעולם לא היה אפיפיור בשם קיריאקוס, קל וחומר אפיפיור שנרצח על ידי ההונים: לכן מעולם לא הייתה קיימת אפילו הקנוניה שלפי כמה טקסטים נרקמה נגד דמות זו, שלא הייתה אהודה על כמה מחברי הכמורה הרומית ששמרו על יחסים ידידותיים מאוד עם האוכלוסייה הפגאנית שנותרה (אשר, בעקבות צו סלוניקי שפורסם לאחרונה, נחשבה כעת בסכנה), ולכן נאמר שהם, יחד עם שני חיילים, שלחו מכתב להונים כדי להודיע להם על הגעתו של האפיפיור לקלן, בניסיון לעצור את התפשטות הנצרות באירופה, ואז אף הרחיקו לכת עד כדי לפגוע באמינותו של קיריאקוס ולבסוף למחוק אותו מרשימת יורשיו של פטרוס. נכון, עם זאת, שבסוף המאה ה-4 ישב על כס האפיפיור סיריציוס, ששמו דומה מאוד ל"קיריאקוס", לכן ייתכן שהוא היה זה שקיבל את פני אורסולה וחבריה, אך לא הצטרף אליהן במסען חזרה שכן המוות פקד אותו ברומא שנים לאחר מכן. ללא קשר לכל קשר פוטנציאלי שהיו לו עם הנסיכה, אפיפיור זה הוכרז כקדוש ומועדו נחגג ב-26 בנובמבר. הגרסה עם מות הקדושים של האפיפיור הייתה כנראה תוצאה של אי הבנה עקב העובדה שב-21 באוקטובר, אך בשנת 238, מת המיסיונר הקדוש קיריאקוס מקלן בעיר הגרמנית. כמו כן, לא ניתן לשלול את הבלבול עם הדיאקון קיריאקוס מרומא, שהוצא להורג בהוראת הקיסר מקסימיאנוס בתחילת המאה ה-4, ועם קדושים מרטירים אחרים בעלי אותו שם.

באשר למלך ההוני שנדחה על ידי אורסולה, ניתן לשלול את האפשרות שהוא היה אטילה, אף על פי שמספר טקסטים מציגים אותו ככזה; סביר יותר שדווקא היה זה מלגה, אשר יחד עם המלך הפיקטי, ניסו לכופף את חברותיה של אורסולה לרצונן, אשר שילמו בחייהם על סירובם. הטבח ככל הנראה לא התרחש רק בקלן: נשים רבות נהרגו בעבר במהלך מסעותיהן מממלכה אחת לאחרת, בתקופה בה קונאן פעל לאכלוס שטחו בהסכמה עם דיונוטו, ששלח לו סך של 72,000 בתולות.

עצמותיהן של מספר נשים מתחילת המאה ה-11נמצאו בקלן. כיום הן נמצאות בבזיליקה של הקדושה (שנבנתה לכבוד האירוע) יחד עם שרידי גברים, ביניהם "אתריוס" - כפי שמעיד האפיגרף המתאים - אשר, שהתגלה מאוחר יותר, זוהה כנסיך הבריטי; אף על פי שהמיסטיקנית והרואה הגרמנייה אליזבת משונאו טענה שהוא אכן בעלה של אורסולה, שלדעתה מת כקדוש מעונה בקלן (היא גם האמינה שהעלילה שהאפיפיור קיריאקוס היה קורבן לה, וכתוצאה מכך הוצא מרשימת האפיפיורים, הייתה נכונה), הבדיקות שנערכו לאחר מכן הראו שהאיש המדובר היה אדם שחי בסוף התקופה המרובינגית (קונאן האמיתי קבור בברטאן). לכן, שחזור חייה של אורסולה על ידי אליזבת הוא דמיוני לחלוטין. בברוז', בלגיה, נמצאים לכאורה, שרידיה של אורסולה הקדושה: עם זאת, שרידים מסוימים של הנסיכה שמורים במלטה, בקתדרלה באי גוזו (ליתר דיוק, עצם זרוע וחלק מבית החזה) .

על פי חזיונותיה של נזירה גרמנייה אחרת, אנה קתרינה אמריק, ההונים הרגו את אורסולה, את הבתולות וכמה אנשים שהצטרפו אליהן במסע חזרה, כולל בישוף בשם קיריאקוס. כמו רבים, אמריק הופך את אורסולה לבתו של דיונוטוס; שם אמה יהיה במקום זאת גרומה. היא מציינת שהקדושה נפטרה בגיל 31, מבלי שנישאה לנסיך (שלא הוצג בשמו מעולם), שלא היה מגיע לרומא או לקלן. היא אינה מתחייבת למספר הבתולות, אותו היא מחשיבה כמשמעותי בכל מקרה. כל זה סביר באופן כללי, למעט תאריך מות הקדושים שזז למאה ה-5, שכן על פי אמריק האפיפיור שאיתו נפגש הקדושה ברומא היה ליאו הגדול, כלומר, זה שהניא את אטילה מכוונתו לפלוש לעיר.

 השערות חדשות לגבי אורסולה 
במשך זמן רב, הזיהוי של הקדושה עם הנסיכה שחיה במאה ה-4 נחשב אמין: זאת עד שנמצאו שרידים בקלן מלווים בכתובת שבה טען קלמטיוס, שרצה לבנות מבנה קדוש באתר בו נרצחו כמה נערות בשל אמונתן בטבח שכנראה התרחש תחת דיוקלטיאנוס. הכתובת מדווחת את שמותיהן של כמה מהקדושות המעונות הקדומות הללו, כולל אורליה, קורדולה, קונרה, פינוזה, קונגונדה ואודיאליה מבריטניה, כמו גם זו של אורסולה: עם זאת, המספר הכולל של נערות אינו מצוין. תגלית זו פתחה אפוא מספר כיווני חקירה: האפיגרף נקשר גם לדיווחים אחרים, אך לא סבירים מבחינה היסטורית, הקובעים כי בין אחד עשר אלף הבתולות הייתה אחת בשם קונרה (אותו שם, אם כן, כמו אחת המרטירות הצעירות מאוד של המאה השלישית), שנמלטה מההונים הודות למלך פריזיה אך נהרגה לאחר מכן בהולנד  (בניגוד לנשים שנהרגו בטבח, קונרה נחגגת על ידי הכנסייה הקתולית ב-12 ביוני). עם זאת, ניתן לחשוב שייתכן שהיו שתי מרטירות בשם אורסולה: שתי נשים שונות, שחיו בתקופות היסטוריות שונות, אך שתיהן מתו בקלן.

עם זאת, לא שרד מסמך בנוגע לקנוניזציה הרשמית של המרטירים: אנו יודעים רק שזה קרה לפני שהוקמה הקהילה למען ענייני הקדושים וכי פולחנם אושר על ידי האפיפיורות.

כמו כן, הועלתה ההשערה שמאחורי סיפורה של אורסולה הקדושה יש זיכרון רחוק של מיתוס פגאני הקשור לאלה פרייה, אשר תחת השם הורסל או אורסל, קיבלה בברכה נערות שנפטרו אל העולם הבא.

 הנצחה 
 באירופה 
 אורסולה זכתה לכבוד ברחבי אירופה, ותיעודים של פולחן אחד עשר אלף הבתולות מתוארכים למאה ה-8. הקדושה הפכה למגינתם של מחנכים ואוניברסיטאות, סוחרי טקסטיל וילדים חולים.
 בין השנים 1200 ו-1500 התפשטו מספר אחוות בשם "Navicelle di Sant'Ursula" (ספינותיה של אורסולה הקדושה). חבריהן התחייבו לעשות מעשים טובים, כולל השתתפות במיסות ובתפילות, בתקווה להשלים בהצלחה את מסעם לגן עדן, תחת חסותה של אורסולה הקדושה.
 בשנת 1535 ייסדה אנג'לה מריצ'י את מסדר האורסולינה בברשיה, שהוקדש לחינוך בנות: מסיבה זו אורסולה נחשבת גם למגנת המורות.
 בשנת 1620 הוכרזה אורסולה כקדושה פטרונית של האי גוזו, כיום חלק מרפובליקת מלטה.
 בית חולים איטלקי חשוב, מרפאת סנט'אורסולה-מלפיגי בבולוניה, נקרא על שמה.
 אורסולה הייתה הקדושה הפטרונית הראשונה של מיסריקורדיה של פיזה, שגרעינה המקורי היה כנראה אחד מ"נאוויצ'לה": במהלך עלייתה לרגל, הקדושה עצרה גם בעיר טוסקנה, וזכתה בין היתר בהזדמנות לחסום כאן הצפת נהר ארנו.
 בפיזה, רחוב במרכז ההיסטורי נקרא על שמה.

 חסויות 
 קמפוגליאנו ( מיזורי )
 מרקורנגו, כפר קטן בעיריית ברוסאסקו ( טונה )
 פוירינו ( טו )
 סנט'אורסולה טרמה ( טנסי )
 טואנו ( טנסי )
 האי גוזו ( מלטה )

 באמריקה 
 במסעו השני לעולם החדש, הקדיש כריסטופר קולומבוס ארכיפלג שגילה בקריביים, איי הבתולה, לנסיכה ולחבריה. באי טורטולה, חלק מאיי הבתולה הבריטיים, 21 באוקטובר הוא יום חגו של הקדוש וגם חג לאומי.

 איקונוגרפיה 
סיפורה של אורסולה הקדושה ואחד עשר אלף הבתולות, אהוב וחוזר על עצמו במשך מאות שנים. זכה לתפוצה יוצאת דופן בימי הביניים והיווה השראה ליצירות ספרותיות ויצירות אמנות רבות, ביניהן, המפורסמות ביותר, מחזור הציורים של ויטורה קרפצ'ו (הנשמר בגלריה דל'אקדמיה בוונציה), ציורי הקיר של טומאסו דה מודנה (המוצגים כיום במוזיאונים האזרחיים של טרוויזו במתחם סנטה קטרינה) ושרידי הקדושה בברוז', שאותם עיטר הנס ממלינג.

באמנות, אורסולה מתוארת ברגעים שונים בחייה, ובמיוחד מצוינת יציאתה לעלייה לרגל, פגישתה עם האפיפיור קיריאקוס, חלומה על סופה הקרב, ומות הקדושים מעונים (בחלק מהיצירות, הטבח מתרחש על ספינות, בעוד שבאחרות, ההונים תוקפים את התהלוכה הנכנסת לקלן, בהתאם למקורות הספרותיים עליהם הם מסתמכים). מראה הוא של נסיכה, לבושה בגלימות מלכותיות, לעיתים קרובות עם כתר על ראשה; מאפייניה האופייניים הם כף יד הקדושים מעונים, החץ שהרג אותה - בדרך כלל נעוץ בצווארה, לעיתים רחוקות יותר בחזה - דגל לבן עם צלב אדום כסימן ניצחון על המוות, וסירה. היא מתוארת לעיתים קרובות גם על פי התוכנית של מרים, אם הרחמים: תחת חסותה של גלימתה הגדולה והפתוחה, מופיעים תחילה חבריה, אחר כך שאר הקדושים המעונים של טבח קלן (שנחשבים ככאלה רק במקורות הגיוגרפיים מאוחרים יותר), ולבסוף, חברי האחווה.

במיסריקורדיה של פיזה יש ארבע תמונות של סנטה אורסולה: הראשונה היא פסל עץ המציג אותה בתנוחת תפילה, עטורת כתר ועם דקל בידה. תמונה נוספת היא ציור מהמאה ה-17 המציג אותה בחצי גוף עם כתר על ראשה, דגל נוצרי וחץ המפלח את צווארה. ישנו גם דיוקן על אבן צפחה, מתקופה לא ידועה, שבו אורסולה מופיעה בדמותה של מריה הרחומה, עם גלימה פתוחה, שתחתיה מוצאות מחסה חברותיה הקדושות המעונות. האחרון הוא ציור קטן מהמאה ה-17 שבו מוצגים פניה של הקדושה עם הכתר, הדגל והחץ בצווארה.

בפיזה ניתן למצוא תיאור יוצא דופן של אורסולה בתפקידה כמתווכת, במוזיאון הלאומי של סן מתיאו: מדובר בציור על לוח עץ מאסכולת פיזה משנת 1375, שבו הנסיכה, עם כתר על ראשה ודגל פיזה בידה השמאלית, מושיטה את ידה הימנית לדמות המייצגת את העיר (הניתנת לזיהוי על פי בגדיה, המעוטרים בנשר הקיסרי) ומסייעת לה לצאת מהמים, בהתייחסות ברורה לשיטפון של נהר הארנו, שהקדושה מנעה או תיקנה את נזקיו.

בויגו די קאדורה, בכנסייה הקטנה המוקדשת לה, ניתן להתפעל ממחזור ציורי קיר שמור היטב מאמצע המאה הארבע עשרה ומשריד משוער (שבר עצם) מקלן.

 גלריית תמונות 

 לקריאה נוספת 




קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:מרטירים
קטגוריה:נסיכות
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:קדושות נוצריות