קרנונית דביקה

קרנונית דביקה (שם מדעי: Cerastium glomeratum) הוא צמח עשבוני חד-שנתי רחבת תפוצה בעולם ממשפחת הציפורניים. זהו צמח שדה קטן, ולעיתים נחבא בין צמחים אחרים; גבעוליו שרועים או מזדקפים ומכוסים שערות בלוטיות דביקות. תפרחותיו דו-בדיות וצפופות, ונושאות פרחים זעירים לבנים שלהם חמישה עלי גביע מחודדים בקודקודם, חמישה עלי כותרת מפוצלים עמוק לשתי אונות, חמישה עמודי שחלה ועשרה אבקנים. הפרי הלקט מאורך, באורך של ס"מ אחד או פחות, וכפוף בראשו כלפי מעלה — סימן זיהוי מובהק של המין בישראל.

בסוג קרנונית 218 מינים, מהם שבעה בישראל: ארבעה אנדמיים לחרמון; מין אחד נדיר — קרנונית לקויה, שלה שלוש צלקות בלבד; ושני מינים נפוצים יותר - קרנונית דו-קרנית וקרנונית דביקה. ההבחנה בין שני המינים האחרונים בישראל נשענת בעיקר על מראה ההלקט וגודלו היחסי.

 בית גידול ותפוצה בישראל 
ממוזער|קרנונית דביקה 5 צלקות ו-10 אבקנים
ממוזער|קרנונית דביקה מקבץ פרחיים
ממוזער
קרנונית דביקה גדלה בחבל הים-התיכוני, בבתות ובבתי גידול פתוחים, בגינות וחצרות, וכן בשדות מעובדים, בבתי גידול מופרים ובצדי דרכים; תחום תפוצתה משתרע מגובה פני הים ועד 1800 מ'. בישראל מין זה נפוץ בגלעד; מצוי בבקעת החולה, בגליל העליון ובשרון; נדיר בגולן, בדרום מישור החוף ובהרי יהודה; נדיר מאוד בגליל התחתון, בחוף הגליל, בעמק עכו, בשומרון, במדבר יהודה ובצפון הנגב.
 תפוצה בעולם 
תחום תפוצתו הטבעי של קרנונית דביקה משתרע מאירופה ועד מרכז אסיה, ומאזור מקארונזיה ועד דרום סין וגינאה החדשה. קרנונית דביקה היא מין אירו-אסייתי ממוזג רחב תפוצה, שהתאזרח כמעט קוסמופוליטית, אך אינה מגיעה לטווחים הארקטיים והאלפיניים הקיצוניים של הסוג כמו באזורים תת-ארקטיים והאלפיניים שבצפון אסיה וסיביר ובצפון אמריקה ארקטית וגם לא באפריקה הטרופית הגבוהה.

באגן הים התיכון היא נפוצה לכל אורכו — מחצי האי האיברי וצפון-מערב אפריקה, דרך מרכז הים התיכון ועד המזרח התיכון וסיני, אך לא במצרים עצמה. צפונה משם היא חודרת עמוק לתוך אירופה הממוזגת, לרבות האיים הבריטיים, מרכז אירופה, המדינות הבלטיות ורוסיה האירופית בצפון-מזרח, אך אינו חודר לאזורי סקנדינביה הצפונית.

התפוצה ממשיכה ממזרח אירופה דרך הקווקז אל מרכז אסיה אל הקווקז והאזורים הגובלים: הקווקז הצפוני, טרנס-קווקז, חצי-האי קרים, ואל מערב ומרכז אסיה: קזחסטן, אוזבקיסטן, טג'יקיסטן, טורקמניסטן, איראן, עיראק, אפגניסטן, הלאה אל אזור ההימלאיה המערבי והמרכזי: פקיסטן, נפאל, ההימלאיה המזרחי והמערבי, טיבט. והיא מאף ממשיכה מזרחה יותר ודרומה אל מזרח אסיה ודרום-מזרח אסיה. במזרח אסיה היא מגיעה עד דרום-מרכז סין, דרום-מזרח סין, טיבט, דרם אסיה: הודו, אסאם, פקיסטן, נפאל, ההימלאיה המערבי והמזרחי. ובדרום-מזרח אסיה: וייטנאם, מלזיה, ג'אווה, הפיליפינים וגינאה החדשה.

מחוץ לתחום תפוצתה הטבעי התאזרחה קרנונית דביקה בהיקף נרחב כמעט קוסמופוליטי. באמריקה הצפונית היא נפוצה ברוב ארצות הברית ובחלקים נרחבים של קנדה ומקסיקו, וכן במרכז אמריקה ובאיים הקריביים. באמריקה הדרומית היא מצויה בארגנטינה, צ'ילה, ברזיל, בוליביה, פרו, אקוודור, קולומביה, ונצואלה ואורוגוואי. באפריקה התאזרחה בדרום אפריקה ובמדינות אחדות במזרח היבשת ובאיים באוקיינוס ההודי והאטלנטי. באירופה הצפונית היא מצויה גם בדנמרק, פינלנד, איסלנד, נורווגיה ושוודיה. באסיה המזרחית התאזרחה ביפן, קוריאה ואזורים נוספים. באוקיאניה מצויה בניו זילנד, טסמניה, ניו קלדוניה ואיים נוספים באוקיינוס השקט ובאזורים סוב-אנטארקטיקה.

קרנונית דביקה היא מין אירו-אסייתי במוצאו, שכיום תפוצתו רחבה ביותר ברחבי העולם, בעיקר באזורים ממוזגים ובבתי גידול מופרים. טיפוס תפוצתו אירו-סיבירי, ים-תיכוני ואירנו-טורני.

 פנולוגיה 
העלווה מתפתחת בסוף נובמבר עד סוף אפריל. הפריחה נמשכת מסוף ינואר עד תחילת מאי. חנטת הפרי מסוף פברואר ופיזור הזרעים מתרחש מאמצע אפריל עד אמצע יוני.

 מורפולוגיה 
ממוזער
קרנונית דביקה צמח עשבוני חד-שנתי, דביק ומכוסה שערות בלוטיות; בעל שורש שיפודי דק.

הגבעולים גליליים בחתך רוחב, זקופים או נטויים מעלה, מסועפים מן הבסיס, באורך 5 עד 45 ס"מ, שעירים; בחלקם העליון מכוסים שערות בלוטיות, ולעיתים נדירות חסרי שערות בלוטיות; ציציות עלים בחיקי העלים אינן קיימות.

העלים נגדיים, תמימים, אינם משתיירים לאחר קמילתם, יושבים כמעט לחלוטין ומאוחים בבסיסם סביב הגבעול; הטרף באורך 5 עד 20 (לעיתים רחוקות עד 30) מ"מ וברוחב 2 עד 8 (לעיתים רחוקות עד 15) מ"מ; קודקודו קהה עד קהה-מעוגל ומסתיים בנקודה זעירה; מכוסה שערות לבנות ארוכות ופרושות; עלי הבסיס בעלי טרף דמוי אזמל הפוך או ביצה הפוכה, מוצר בבסיסו ולעיתים דמוי כף; עלי הגבעול בעלי טרף דמויי ביצה רחב או דמוי ביצה-אליפסה.

התפרחות אמיריות (בקצות הגבעולים), רבת-פרחים (3 עד 50), מטיפוס תפרחת מְסֻיֶּמֶת דוּ-בַּדית, כלומר, צורת הסתעפות שבה פרח או תפרחת מסיימים את הציר הראשי וזוג סעיפים צדדיים מתחתם ממשיכים לצמוח. התפרחות הדו-בדיות מקובצות בצפיפות רבה או פחותה.

החפים התחתונים של התפרחות עשבוניים; העליונים דמוי אזמל, קודקודם חד; מכוסים שערות ארוכות, רובן אינן בלוטיות.

עוקצי הפרחים זקופים עד מפושקים, לעיתים קמורים בקצותיהם, מכוסים שערות, באורך 0.1 עד 5 מ"מ; שווים באורכם לגביע או קצרים ממנו, וקצרים מן ההלקט.

הפרחים לבנים, דו-מיניים, נכונים, בעלי עטיף כפול.

עלי הגביע 5, מפורדים, ירוקים, לעיתים נדירות קצותיהם אדומים כהים; דמויי אזמל, באורך 4 עד 5 מ"מ; שפתם צרה; קודקודם חד מאוד; לרוב מכוסים שערות בלוטיות וכן שערות לבנות ארוכות, שלרוב בולטות מעבר לקודקוד. הגביע משתייר, זקוף או אופקי ומתארך ומתבלט בפרי.

עלי הכותרת 5, דמויי אזמל הפוך, מפורדים, לבנים, באורך 3 עד 5 מ"מ; לעיתים נדירות חסרים; לרוב קצרים מן הגביע; קודקודם מפוצל עמוק לשתי אונות.

האבקנים 10; בבסיס הזירים מצויות בלוטות צוף מול עלי הגביע.

השחלה עילית, בעלת מגורה אחת וחמש עמודי השחלה. הצלקות מוארכות לאורך הצד הפונה מעלה של עמודי השחלה. צינור הפרח (הִיפַּנְטִיוֹן) מזערי; נוצר מאיחוי המצעית עם בסיסי עלי הגביע, עלי הכותרת והאבקנים; חופשי מן השחלה.

הפרי הלקט מאורך, צר-גלילי, קרומי, ארוך מן הגביע, קמור בקודקודו כלפי מעלה, באורך 7 עד 10 מ"מ; נפתח ב-10 שיניים זקופות; שפות השיניים לרוב גלולות.

הזרעים מרובים, קטנים, דמויי כליה, חומים בהירים, באורך 0.5 עד 0.6 מ"מ; בעלי חריץ אבקסיאלי (בצד החיצוני), גבשושיים בעדינות; קליפת הזרע תפוחה או שאינה תפוחה; אנדוספרם חסר; חומרי המזון אגורים בפריספרם; העובר כמעט טבעתי.

מספר הכרומוזומים 2n = 72.

 הבחנה ממינים דומים 
ההבחנה בין מיני ורוניקה לבין קרנונית וכוכבית פשוטה יחסית, שכן לפרחי הוורוניקה ארבעה עלי כותרת בלבד ועליהם אינם תמימים. לעומת זאת, ההבחנה בין קרנונית דביקה לבין כוכבית מצויה מורכבת יותר, מאחר שלשתיהן חמישה עלי כותרת לבנים ומראה כללי דומה. עם זאת, לכוכבית מצויה שלוש צלקות, ועוקצי פרחיה היוצאים מחיק העלים הנגדיים משתלשלים כלפי מטה — תכונה המסייעת בהבחנה בינה לבין קרנונית דביקה וכן מקרנונית דו־קרנית.

 מאפיינים מבדילים בין המינים 
בישראל שבעה מיני קרנונית; ארבעה מהם אנדמיים לחרמון, ולפיכך אינם רלוונטיים באזורים אחרים. נוסף עליהם מצויה קרנונית לקויה, הנדירה יותר, ושני מינים רחבי תפוצה יחסית: קרנונית דו-קרנית וקרנונית דביקה. ההבחנה בין קרנונית דביקה לשני המינים החולקים עמה אזורי תפוצה ומועדי פריחה נעשית בדרך השלילה.

 אם לפרח חמש צלקות או שההלקט נפתח בעשר שיניים — נשללת קרנונית לקויה (Cerastium dubium), שלה שלוש צלקות בלבד והלקט הנפתח בשש שיניים.
 אם עלי הגביע שעירים בקודקודם, ההלקט באורך 1 ס"מ או פחות וקמור מעט בחלקו העליון, והשיניים חדות ושפתן גלולה לאחור — מכלול מאפיינים זה שולל את קרנונית דו-קרנית, שלה עלי גביע קרומיים וחסרי שערות בקודקודם, הלקט באורך 1.5 עד 2 ס"מ שאינו קמור, ושיניים שאינן חדות ושפתן אינה גלולה.

 השתלבות בצומח החורפי 
בתקופת החורף משתלבת קרנונית דביקה בצומח החד־שנתי הנמוך עם מינים קטנים נוספים בעלי פרחים זעירים לבנים, כגון ורוניקה לבנה וכוכבית מצויה, ולעיתים אינה בולטת לעין בין הצמחייה העשבונית הסמוכה.

 אטימולוגיה 
השם המדעי Cerastium נקבע בידי Carl Linnaeus, ונגזר מן היוונית κέρας (ceras) שפירושה קרן. השם רומז לצורת ההלקט — פרי מאורך וצר, שבחלק מן המינים אף מתחדד או בולט בראשו — ומכאן ההקבלה לדמות קרן. גם השם העברי קרנונית משמר משמעות זו, והוא ככל הנראה תרגום סמנטי של השם היווני, ולא תעתיק פונטי גרידא.

השם העברי "קַרְנוֹנִית" ניתן לסוג Cerastium במילון "ילקוט הצמחים" (הערה 630) משנת 1930, לפי הצעתו של פ. א. השם נקבע מחדש, בשינוי ניקוד קל — מ־קַרְנוֹנִית ל־קַרְנוּנִית (נון בשורוק במקום חולם) — במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 (סעיף 197).

שמות הסוג והמינים שהיו בשימוש במגדירים השונים אושררו במילון "צמחי ארץ ישראל" בשנת 2003, מלבד אחד: השם קרנונית מדוקרנת שונה לקַרְנוּנִית דּוּ-בַּדִּית, ושם הלוואי מְדֻקְרֶנֶת הוחלף בשל דו־משמעותו. במקומו נקבע השם דּוּ-בַּדִּית, ההולם את משמעות שם הלוואי המדעי dichotomus ("דיכוטומי").

 תמונות 

 קישורים חיצוניים 

הערות שוליים

קטגוריה:פלורה של אירופה