מנהואה

מַנְהוּאָה (בכתב סיני: 漫畫; בסינית מפושטת: 漫画; בפין-יין: mànhuà) הוא המונח המתייחס לקומיקס בשפה הסינית המיוצר בסין רבתי. המַנְהוּאָה כוללת קשת רחבה של סוגות, בהן רומנטיקה, פנטזיה, היסטוריה ואימה, ומשלבת נרטיבים המושרשים עמוק בתרבות ובמסורת האסייתית.

 אטימולוגיה 
המילה "מַנְהוּאָה" שימשה במקור במאה ה-18 לתיאור סגנון ציור חופשי של משכילים סיניים. המונח הושאל ליפן והפך ל"מאנגה", והוחזר לסין המודרנית על ידי האומן פנג זיקאי (Feng Zikai) בשנת 1925 בסדרת הקריקטורות הפוליטיות שלו. הסימניות של המַנְהוּאָה זהות לאלו של המאנגה היפנית והמנהווה הקוריאנית. יוצר מַנְהוּאָה מכונה מַנְהוּאָגִ'יָה (Manhuajia).

 היסטוריה 
 שורשים קדומים: איורי סיפור הופיעו בסין כבר בתבליטי אבן מהמאה ה-11 לפנה"ס. לאורך ההיסטוריה, שושלות המינג והצ'ינג הציגו אמנות סאטירית שהיוותה בסיס לקומיקס המודרני.
 ראשית המאה ה-20: כניסת שיטות הדפסה מערביות הובילה להפצת ספרוני "לִיָאנְהוּאָנְהוּאָה" (Lianhuanhua) – קומיקס בגודל כף יד שהיה פופולרי בשנות ה-20. בשנת 1928 יצא לאור המגזין המשמעותי הראשון, "שנחאי סקיץ'" (Shanghai Sketch).
 המלחמה והתעמולה: במהלך מלחמת סין–יפן השנייה, אמני מַנְהוּאָה רבים ניהלו "לוחמת גרילה של קריקטורות", והשתמשו במדיום ככלי תעמולה נגד הפלישה היפנית.
 התפתחות אזורית: הונג קונג וטאיוואן פיתחו תעשיות עצמאיות. בשנות ה-70, בהשפעת סרטי ברוס לי, פרח ז'אנר המַנְהוּאָה של אמנויות הלחימה (Kung Fu Manhua).

 מנהואה דיגיטלית והישרדות תרבותית 
החל מהעשור הראשון של המאה ה-21, עבר מרכז הכובד של היצירה הסינית למרחב הדיגיטלי (Web Manhua) ולחלק מתרבות קומיקס הרשת (Webcomic). המעבר לפלטפורמות כמו Sina Weibo ו-Douban לא היה רק שינוי טכנולוגי, אלא מהלך אסטרטגי להישרדות האמנות מחוץ למנגנוני הפיקוח והצנזורה הממשלתיים ההדוקים בסין.

באמצעות המרחב המקוון, אמנים משתמשים במַנְהוּאָה ככלי לביקורת פוליטית וסאטירה נגד המפלגה הקומוניסטית. למרות ניסיונות חוזרים ונשנים למחיקת חשבונות של אמנים בולטים, המדיה החברתית העניקה למַנְהוּאָגִ'יָה פלטפורמה רחבה להגיע לקהל גלובלי ללא צורך באישור הוצאות ספרים מוסדיות.

 המנהואה בטאיוואן: מאבק וזהות 
ההיסטוריה של המַנְהוּאָה בטאיוואן מורכבת ומשקפת את תהליכי שינוי הזהות של האי:
 תקופת השלטון היפני (1895–1945): בתקופה זו הונחו היסודות לקומיקס הטאיוואני בהשפעה יפנית ישירה. מגזינים כמו "Taiwan Puck" (1911) ו-"Takasago Puck" (1916) היו מחלוצי התחום. ב-1921 החל העיתון "Taiwan Daily News" לפרסם מדור קומיקס קבוע שהפך למקור תוכן מרכזי לאוכלוסייה המקומית.
 תקופת הדיכוי והצנזורה (1966–1980): תחת שלטון ה-KMT (הקומניטנג), הוחל "קוד הקומיקס" (編印連環圖畫輔導辦法) שקבע מגבלות מחמירות לא רק על התוכן, אלא גם על הסגנון האמנותי (כגון חלוקה ברורה בין רקע לקדמה). הצנזורה נועדה למנוע "רעיונות לא מציאותיים" ולשמר ערכים קונפוציאניים.
 התחייה וה"טאיוואניזציה" (1980 ואילך): עם הסרת הצנזורה והדמוקרטיזציה בשנות ה-90, חלה פריחה מחודשת. המַנְהוּאָה הפכה לכלי לכינון זהות לאומית עצמאית (Taiwanisation), תוך התמקדות בסיפורים המציבים את טאיוואן במרכז.
 הכרה רשמית: בשנת 2010 הוקמו פרסי ה-"Golden Comic Awards", וב-2019 הוקמה סוכנות TAICCA לקידום הקומיקס הטאיוואני בעולם. סדרת האנימציה "Brave Animated Series" המבוססת על מַנְהוּאָה טאיוואנית, זכתה בפרס "סדרת האנימציה הטובה ביותר" בפרסי ה-Golden Bell (מקבילו של האמי בטאיוואן) בשנת 2022.

 מאפיינים חזותיים 
המַנְהוּאָה המודרנית מתאפיינת לרוב באיור ריאליסטי יותר מהמאנגה היפנית, ומרבית הכותרים מתפרסמים בצבע מלא.

הבדלי פורמט:
 סין היבשתית: הטקסט נכתב אופקית ונקרא משמאל לימין.
 הונג קונג וטאיוואן: הטקסט נכתב לרוב אנכית והקריאה מתבצעת מימין לשמאל (בדומה למאנגה).

 עיבודים 
יצירות מַנְהוּאָה רבות עובדו לסדרות אנימציה סינית (דּוֹנְגְהוּאָה) ולסדרות אנימה בשיתוף פעולה עם יפן.

 ראו גם 
 מאנגה
 מנהווה

 קישורים חיצוניים 

הערות שוליים

קטגוריה:קומיקס
קטגוריה:סין: תרבות