חוק סמכויות החירום

חוק סמכויות החירום 2004 (באנגלית: Civil Contingencies Act 2004) הוא חוק של הפרלמנט הבריטי שנחקק ב-18 בנובמבר 2004, הקובע הוראות בנוגע למקרי חירום בעת שאוכלוסייה אזרחית בעורף מצויה תחת מתקפה ממושכת, על מנת להקנות לשלטונות סמכויות שונות שיאפשרו לשמור על הסדר הציבורי ועל שלומם של האזרחים.

 הרקע לחוק 
הרקע לחקיקת החוק נעוץ בחיסרון של חקיקה קודמת הנוגעת להגנה אזרחית ברמה המקומית (חוק ההגנה האזרחית משנת 1948 ומקבילו בצפון אירלנד, חוק ההגנה האזרחית (צפון אירלנד) משנת 1950). החקיקה הקודמת התייחסה אך ורק ל"הגנה אזרחית". "הגנה אזרחית" הוגדרה כאמצעים, שאינם לחימה ממשית, למתן הגנה מפני התקפה עוינת של מעצמה זרה. ההתמקדות בהגנה אזרחית שיקפה את החששות שהיו עדכניים בעת חקיקת החקיקה. החקיקה הקודמת מתייחסת גם לרשויות מקומיות, רשויות משטרה ורשויות כיבוי אש מסוימות בלבד.

 מבנה החוק 
החוק מחולק לשני חלקים מהותיים. חלק 1 (הסדרים מקומיים להגנה אזרחית) מורכב מסעיפים 1 עד 18. נספח 1 לחוק מפרט את האנשים והגופים אשר יהיו כפופים לחובות המוטלות על פי חלק 1 של החוק או מכוחו. חלק 2 של החוק (סמכויות חירום) מורכב מסעיפים 19 עד 31. חלק 3 (סעיפים 32 עד 36) מכסה הוראות כלליות, לרבות תחילת החוק. נספחים 2 ו-3 עוסקים בתיקונים קלים ותוצאתיים, ביטולים וביטולים הנובעים מהחוק.

גם חלק 1 וגם חלק 2 חלים על ויילס. סמכויות לחוקק חקיקה משנית לפי חלק 1 בוויילס ניתנות למימוש על ידי שר הכתר, לאחר התייעצות עם האספה, או במקרים מסוימים בהסכמתה. תקנות חירום לפי חלק 2 של החוק ייקבעו על ידי הוד מלכותה, או במקרים מוגבלים מסוימים, על ידי שר בכיר של הכתר. האספה תתייעץ עם שר בכיר של הכתר לפני התקנת תקנות חירום, אלא אם כן דחיפות המצב אינה מאפשרת זאת.

 חלק 1: הסדרים מקומיים להגנה אזרחית 
החוק מבטל במלואם את חוק ההגנה האזרחית משנת 1948 ואת חוק ההגנה האזרחית (צפון אירלנד) משנת 1950. חלק 1 של החוק יוצר מושג חדש של "מצב חירום". מונח זה מוגדר באופן רחב. הוא כולל אירועים שהיו מפעילים את חקיקת ההגנה האזרחית הקיימת (מלחמה או התקפה של מעצמה זרה). זה כולל גם טרור המהווה איום של נזק חמור לביטחון הממלכה המאוחדת ואירועים המאיימים נזק חמור לרווחת האדם במקום בממלכה המאוחדת או לסביבה של מקום בממלכה המאוחדת.

החוק מטיל סדרה של חובות על גופים מקומיים באנגליה ובוויילס, סקוטלנד וצפון אירלנד (שייכנו כ"כוחות תגובה מקטגוריה 1"). חובות אלה כוללות את החובה להעריך את הסיכון להתרחשות מצב חירום ולתחזק תוכניות לצורך תגובה למצב חירום. מגוון כוחות התגובה מקטגוריה 1 רחב יותר ממגוון הגופים המקומיים שהיו כפופים לחקיקה הקודמת. הקטגוריה כוללת גופים מסוימים בעלי תפקידים הקשורים לבריאות, סוכנות הגנת הסביבה ומזכיר המדינה, ככל שתפקידיו קשורים לתגובה למקרי חירום ימיים וחופיים.

החוק מספק גם את המנגנון להטלת חובות על גופים מקומיים אחרים (שייכנו כ"כוחות תגובה מקטגוריה 2") לשתף פעולה ולספק מידע לכוחות הגיבה מקטגוריה 1 בקשר לתפקידיהם בתחום ההגנה האזרחית.

חלק 1 של החוק מאפשר גם לשר הכתר (או, למטרות מסוימות בסקוטלנד, לשרים הסקוטיים) לדרוש מכוח אדם מקטגוריה 1 לבצע תפקיד למטרות מניעת מצב חירום, צמצום, שליטה או הפחתת השפעות מצב חירום או נקיטת פעולה אחרת בקשר למצב חירום.

 חלק 2: סמכויות חירום 
חוק סמכויות החירום משנת 1920 (ובצפון אירלנד, חוק סמכויות החירום (צפון אירלנד) משנת 1926) אפשר למונרך הבריטי להכריז על קיומו של מצב חירום ולחוקק תקנות לטיפול במצב החירום. לפני שניתן היה להפעיל את סמכויות החירום הללו, היה צריך להיות הפרעה לאספקה או חלוקה של מזון, מים, דלק, תאורה או אמצעי תנועה אשר שוללת מהקהילה או מחלק ממנה את "חיוני החיים". הסמכויות לא תוקנו כדי לשקף את חקיקת הסדרי האפצולציה או את חוק זכויות האדם משנת 1998.

החוק מבטל את חוק סמכויות החירום משנת 1920 ואת חוק סמכויות החירום (צפון אירלנד) משנת 1926. הוא מעניק סמכות לממשלת הוד מלכותו (או בנסיבות מוגבלות מאוד, לשר בכיר של הכתר) לחוקק תקנות אם התרחש או עומד להתרחש "מצב חירום". "מצב חירום" מוגדר באופן רחב וכולל אירועים ומצבים המאיימים נזק חמור לרווחת האדם בממלכה המאוחדת, בחלק או באזור, בסביבה של הממלכה המאוחדת, בחלק או באזור של מלחמה או טרור המאיימים נזק חמור לביטחון הממלכה המאוחדת. החוק מפרט פרטים נוספים לגבי אילו סעיפים עשויים (ואילו לא עשויים) להיכלל בתקנות חירום, כולל אמצעי הגנה ספציפיים שנועדו למנוע שימוש לרעה. החוק מאפשר במפורש שסמכויות חירום יהיו בתוקף בחלק או באזור של הממלכה המאוחדת בלבד. החוק גם קובע התייעצות עם הממשלים המבוזרים והעברת תפקידים אליהם.

 הפעלה ופיקוח פרלמנטרי 
חוק סמכויות החירום 2004 מופעל על ידי ממשלת בריטניה, ובפועל הסמכות נתונה בידי שר בכיר. כאשר מתרחש אירוע חמור המאיים על חיי אדם, ביטחון לאומי, יציבות כלכלית או תפקוד השירותים החיוניים, מתכנסים ראש הממשלה והשרים הרלוונטיים במסגרת ועדת COBRA ומקבלים הערות מצב מקצועיות. אם מתברר כי אין מענה מספק במסגרת החקיקה הרגילה וכי נדרש צעד דחוף, רשאי שר בכיר להתקין תקנות שעת חירום מכוח החוק. התקנות נכנסות לתוקף באופן מיידי ללא צורך באישור מוקדם של הפרלמנט, אך מרגע שהותקנו עליהן לקבל אישור פרלמנטרי בתוך שבעה ימים. תוקפן של התקנות מוגבל לשלושים יום אלא אם חודשו.

 ראו גם 
 מצב מיוחד בעורף
 תקנות שעת חירום

 הערות שוליים 

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: חוקים
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: צבא וביטחון
קטגוריה:חירום