ורדים באגרטל

ורדים באגרטל הוא ציור מאת פייר-אוגוסט רנואר משנת 1880 בקירוב.

רקע
רנואר הרבה לצייר פרחים כחלק מנופים, כאלמנט עיטורי וכהמשך למסורת ארוכת שנים של טבע דומם. לדבריו, ציור פרחים אפשר לו להתנסות בצבעים ובשילובים בלתי שגרתיים ללא החשש הכרוך בציור דמויות. ניסויים אלו שימשו אותו גם ביצירות אחרות.

נושא הפרחים היה מרכזי במסורת ההולנדית של המאה השבע עשרה, הן בציורי וניטאס שהדגישו את ארעיות החיים והן כטבע דומם שנועד לעטר בתים. במחצית השנייה של המאה התשע עשרה זכה הנושא לפופולריות מחודשת בקרב אמנים ריאליסטים ונטורליסטים כגון ז'אן-פרנסואה מילה, גוסטב קורבה, פרנסואה בונוון ואנרי פנטן לטור. טיפולו של רנואר שונה מן האילוזיוניזם ההולנדי ומן הריאליזם המדוקדק של בני דורו, והוא מבוסס על משיחות מכחול חופשיות ועל רקע מופשט למחצה. בהקשר זה נזכרת גם זיקתו לעבודתו של פול סזאן, שעמו עבד בשנות השמונים של המאה התשע עשרה.

תיאור היצירה
הציור מציג צרור ורדים הערוכים בכלי תלת רגלי בגוון כחול ירקרק. האגרטל מונח על שולחן שקטע ממנו בלבד נראה לעין. פני השולחן מכוסים כתמי צבע רבים, עד שקשה לקבוע אם מדובר במפה צבעונית או בהשתקפות של הפרחים עצמם. השולחן מתואר במבט על ובזווית אלכסונית, בעוד האגרטל מוצג חזיתית. שילוב נקודות המבט, יחד עם הצבעוניות השופעת, יוצר מרחב ציורי שאינו יציב בחלקו התחתון של הציור.

הרקע והמשטח נטמעים זה בזה באמצעות כתמי צבע חופשיים, והדבר מגביר את המתח בין דו־ממד לתלת־ממד. גוני הכחול ירקרק מחזקים את תחושת אי הבהירות ואינם מאפשרים לקבוע אם הסצנה מתרחשת בחלל פנימי או חיצוני. במרכז הקומפוזיציה עומדים הוורדים, המתוארים בגווני ורוד עשירים ובהירים וכהים, מודגשים בלבן ובצהוב. העלים הירוקים מהדהדים את צבעי השולחן והרקע. הפרחים מצוירים בשלבי פריחה שונים, והמבנה האלכסוני מדגיש את תחושת השפע והתנועה.

פרשנות

הפרחים משקפים חתירה להרמוניה וליופי לצד רוח אופטימית והשתאות כלפי הטבע. הבחירה לצמצם פרטים ברקע ולערער את הפרספקטיבה מדגישה את העיסוק בצבע ובמבנה הציורי יותר מאשר בתיאור ריאליסטי מדויק.

תולדות היצירה והצגה

ייתכן כי הציור נועד לארמון ורז׳מון בנורמנדי, בית משפחתו של פול בררד, פטרונו של האמן. בראשית שנות השמונים של המאה ה-19 יצר רנואר עבודות אחדות במקום זה, והיצירה נתלתה ב״סלון הקטן״ מעל האח. תצלומים של החדר מלמדים כי הציור הוצג במסגרת רחבה בעלת פינות פנימיות מעוגלות שכיסו חלקים מפינות הבד. מיקומו הגבוה עשוי להסביר את הפרספקטיבה המיוחדת, שנועדה להיראות ממבט מלמטה.

הציור הגיע למוזיאון ישראל באמצעות עיזבון לולה ד׳ לסקר, ניו יורק, דרך קרן התרבות אמריקה-ישראל.

 הערות שוליים 

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:טבע דומם
קטגוריה:מוזיאון ישראל: ציורים
קטגוריה:ציורי פרחים