התשובה האחרונה

"התשובה האחרונה" (באנגלית: "The Last Answer") הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת הסופר היהודי-אמריקאי אייזיק אסימוב. הוא פורסם לראשונה במהדורת ינואר של שנת 1980 של מגזין Analog Science Fiction and Fact, ונכלל בקובצי הסיפורים The Winds of Change and Other Stories (1983), The Best Science Fiction of Isaac Asimov (1986), וב- Robot Dreams (1986).

עלילה
מארי טמפלטון, פיזיקאי אתאיסט, מת מהתקף לב כאשר הוא בשיא של חייו. כאשר הוא מת, הוא מוצא עצמו מתבונן בגופתו בעודו מרחף, ומציין כי אין דרך מבישה יותר לאתאיסט למות מאשר לגלות שקיימים חיים שלאחר המוות. הוא מת ומגיע לכלום שחור, שם מקבלת אותו ישות כלשהי, אשר מתוארת בתור "הקול". טמפלטון תחילה חושב שהוא לא יצליח לדבר, שכן הוא לא הרגיש שיש לו פה, לשון, או מיתרי קול. אך מילותיו בקעו בקולו אשר הוא זיהה כשלו. טמפלטון שואל את הקול האם הוא הגיע לגן עדן, והקול משיב שהוא הגיע למקום אשר לא ניתן לתפיסה כמקום. טמפלטון גם שואל את הקול האם הוא אלוהים, והקול משיב כי הוא שום דבר אשר ניתן להבנתו של טמפלטון, אך גם אומר לו שבשביל לבאר דברים עבורו - "אני אהיה". (באנגלית: I Am. משחק מילים על הפרק של התגלות אלוהים למשה דרך הסנה הבוער, שם משה שואל את אלוהים מה הוא, ואלוהים משיב: I Am what I Am. אהיה אשר אהיה).

טמפלטון שואל אותו מה הוא עצמו, האם הוא "נשמה". הקול משיב כי טמפלטון יכול לקרוא לעצמו "נשמה", אך הוא לא יותר מרשת של כוחות אלקטרומגנטיים - הם אשר מהווים את תודעתו ומשמרים אותה. טמפלטון שואל אותו האם זה אומר שתודעתו נצחית באופן קבוע, והקול משיב שאין דבר אשר קבוע לגבי טמפלטון אשר לא הוא עצמו בחר לשמר בו. הוא מסביר שהוא שימר את תודעתו של טמפלטון כאשר גופו כשל, אך הוא לא עושה זאת לכל אדם, שכן יש תענוג בבחירה. טמפלטון שואל מה קורה לכל אלו אשר הקול לא בוחר, והקול משיב כי הם פשוט נשכחים בתהום הנשייה. טמפלטון מעיד כי הוא איננו אדם בעל מידות טובות במיוחד, ושואל למה הקול בחר בו למרות זאת. הקול משיב כי הוא לא בחר את טמפלטון בגלל המוסר שלו אלא בגלל התבונה שלו. הוא מסביר שהוא בחר קוודריליונים כמוהו מזנים שונים מרחבי היקום. טמפלטון שואל האם רק הקול הוא זה שבוחר, או שיש עוד כמוהו. הקול משיב כי זה לא חשוב לטמפלטון אם יש עוד ישויות כמו הקול או שלא. הקול אומר כי היקום הזה הוא שלו, ונוצר על ידיו למטרתו בלבד. טמפלטון שואל אם בהתחשב בעובדה שהקול הוא היחיד ביקום, טמפלטון חשוב עד כדי כך שהקול מבזבז זמן בלדבר איתו. הקול משיב כי טמפלטון איננו חשוב כלל. הוא מוסיף כי לתפיסתו של טמפלטון, חלק מהמפגשים הללו מתקיימים בו-זמנית.

לאחר עוד קצת שיח בו טמפלטון מנסה לדחוק את הקול לאי-המשכיות של עדותו של הקול על עצמו, טמפלטון משיב לקול שהוא יחשוב על דבריו. הקול אומר לו שזו בדיוק מטרתו - לחשוב. טמפלטון שואל במה הוא יועיל לקול, שכן הקול כבר יודע הכל. הקול אומר לו שאפילו אם היה יודע הכל לא יכול היה לדעת שהיה יודע הכל - שכן אם הוא אינסופי, הוא לא יודע מתי ואיך הוא עצמו נברא. הקול מסביר כי הוא ברא את היקום כמות שהוא, אם גורמי אי-הסבירות והאנטרופיה בכדי ליצור לעצמו עוד דברים לגלות. ובכדי להפוך את התגלית למעניינת יותר, הוא יצר חיים תבוניים. טמפלטון שואל האם מגלים דברים חדשים שהקול לא ידע עליהם, ולהפתעתו הקול משיב שזה קורה אחת למאה, ושהדבר משעשע אותו. טמפלטון שואל אותו האם מדובר בדבר שהקול עצמו יכל לחשוב עליו, אך לא עשה זאת, והקול משיב שכן. טמפלטון שואל את הקול מדוע הוא מצפה שהוא יציית לו ויחשוב, והקול מסביר שזמן אינסופי, אין לו מה לעשות חוץ מלחשוב. ולפחות פעם אחת באינסוף, מסביר הקול, הוא יגיע להברקה חדשה שתשעשע את הישות.

טמפלטון מחליט כי הוא ישים לעצמו מטרה, כך שהגילוי שלו יוליד פרי רק לו. מטרתו היא לפרק את עצמו מן הקיום. הקול מסביר לטמפלטון ששני דברים יקרו בגילוי הזה: אחד, טמפלטון יגלה בעבור הקול משהו חדש ומשעשע. שתיים, הקול ירכיב את טמפלטון מחדש, וימנע ממנו לפרק את עצמו בדרך ההיא. טמפלטון מסתייג ומסביר כי הוא רק ימצא עוד דרך לפרק את עצמו, והקול מסביר לו שתהליך זה יכול לחזור עד לאינסוף.

טמפלטון מוצא לעצמו מטרה חדשה. הוא ימצא את התשובה האחרונה, שמעבר לה אין עוד ידע לרכוש. שכן אם הקול הוא אין סופי ואינו מודע לתחילתו, בהכרח הוא אינו מודע לסופו. טמפלטון לא ינסה להשמיד את עצמו, אלא את הקול. הקול מסביר לו כי כל הזנים שהוא מחזיק בהם מעוניינים להשמיד אותו, ושאין הדבר אפשרי. טמפלטון מסתייג ואומר לו שיש לו את כל האינסוף לחשוב. הקול מאתגר אותו לעשות כן, ונעלם. טמפלטון מבין כי הקול מעוניין שטמפלטון ישמיד אותו, שכן זה הדבר היחיד שיכול כל אחד לרצות לאחר קיום אינסופי.

טמפלטון, מתלהב ממטרתו התחיל לחשוב, למשך כל הזמן שיש לו.

ביקורת
פאול ג'י נהין  תיאר את "התשובה האחרונה" כ"אחד הסיפורים הטובים ביותר שאסימוב כתב אי פעם", וטען שהוא "ממחיש את אמונותיו האישיות (ואפילו התקוות) של אסימוב לגבי אלוהים ולעולם הבא"; עם זאת, נהין מציין שהוא "לא משוכנע (...) שאסימוב הציג את טענתו בצורה לוגית", וטוען ש—בהינתן זמן אינסופי — הקול אמור להיות מסוגל לעשות, או לחשוב על כל דבר, שטמפלטון עושה.

ראו גם
אייזיק אסימוב

 קישורים חיצוניים 

 הטקסט המלא באתר highexistence

קטגוריה:סיפורים קצרים מאת אייזק אסימוב
קטגוריה:סיפורים קצרים
קטגוריה:מדע בדיוני