פלגיה

פְלַגְיָה (ביוונית: Πελαγία; לפי מקורות מסוימים נפטרה בשנת 457), הידועה כפְלַגְיָה מאנטיוכיה, פְלַגְיָה החוזרת בתשובה ו-פְלַגְיָה הזונה, הייתה קדושה נוצרית ונזירה במאות ה-4 או ה-5. יום חגה מצוין ב-8 באוקטובר, במקור יחד עם הקדושות פלגיה הבתולה ופלגיה מטרסוס. פלגיה מתה כתוצאה ממנהגי סיגוף קיצוניים שפגעו בגופה עד לבלי הכר, כך שלא ניתן היה לזהותה עוד. על פי המסורת האורתודוקסית, היא נקברה בתא הנזיר שלה בהר הזיתים. כאשר התגלה כי הנזיר המפורסם היה אישה, ראשי הכנסייה ניסו לשמור על הסוד, אך השמועה התפשטה ושרידיה משכו עולי רגל ממרחקים כמו יריחו ואזור הירדן.

הקדושה פְלַגְיָה היא אחת מכמה דמויות קלאסיות של סגפנים נוצרים מתבודדים שזהותם המגדרית נתונה לעיתים קרובות במחלוקת. זאת גם בשל מילות גוף המשמשות בסיפור המיתוס הנוטות לכיוון גברי.

האגדה 
סיפורה של פלגיה מיוחס לג'יימס (לטינית: Jacobus), דיאקון של כנסיית הליוּפּוֹלִיס (היום בעלבק). הוא מציין כי מרגריטה הייתה "השחקנית המובילה" וזונה מפורסמת באנטיוכיה. במהלך אחת מועידות הכנסייה העירוניות חלפה על חמור מוקפת בפמלייתה ו"המון ארצי". מבושמת ומשוחה בשמנים ו"חשופת ראש בלא צניעות", מתאר גופה היה "ברור לעין" מתחת לבגדיה הזהובים, פנינים ואבני חן שכיסו אותה מכתפיה החשופות ועד רגליה. רוב אבות הכנסייה נכלמו והסיטו את מבטם, אך הארכיבישוף נונוס הביט בגלוי והתוודה כי הוא "מוקסם". הוא לעג לחבריו והוקיע גם אותם וגם את עצמו על כך שלא דאגו לנשמות שלהם כפי שהיא דאגה לגופה.

מרגריטה הופיעה בדרשה של נונוס ביום ראשון הבא, ודרשתו על אימת הגיהנום ונפלאות גן העדן דחפה אותה לחזור בתשובה. היא שלחה שניים מעבדיה לעקוב אחר נונוס למגוריו, ולאחר מכן כתבה לו על לוחית שעווה, מכנה את עצמה "חוטאת" ו"שפחת השטן" אך מבקשת רחמים מאלוהים ש"ירד לארץ לא למען הצדיקים אלא כדי להושיע חוטאים". נונוס השיב לבקשה האנונימית כי אלוהים מכיר אותה ואת עברה, ויקבל את פניה, אך רק בנוכחות הבישופים האחרים.

מרגריטה הגיעה לבזיליקה של יוליאן הקדוש כדי לפגוש אותם. כאשר נונוס דרש ערבות שלא תחזור לחייה הקודמים נפלה ארצה ואיימה שאם יסרבו לקבלה לכנסייה כל חטאיה העתידיים ייחשבו לו ביום הדין שלו. הארכיבישוף ששמע זאת שלח את הנזירה הדיאקונית רומנה להלביש אותה בגלימת הטבלה. נונוס קיבל את וידויה וטבל את "מרגריטה" תחת שמה מלידה פלגיה, כאשר רומנה משמשת כסנדקית שלה.James the Deacon

השטן הגיע זמן קצר לאחר מכן להתלונן, אך גורש כאשר פלגיה הצטלבה ונשפה עליו. בלילה הבא חזר השטן כדי לחדש את תלונותיו, וגם אז גורש באותה דרך. ביום השלישי הורתה פלגיה לאחראי משק הבית שלה לערוך רשימת מלאי של רכושה. לאחר מכן מסרה את נכסיה לנונוס, שחילק אותם לאלמנות, ליתומים ולעניי העיר. היא שחררה את משרתיה ומשרתותיה "והסירה במו ידיה את  המוזהב שלהם". לאחר מכן הצטרפה לרומנה לחיים במנזר.

בלילה שלפני המועד שבו היה עליה להסיר את גלימת ההטבלה, היא יצאה בחשאי בחושך כשהיא לבושה באחת מגלימות הנזיר של נונוס. היא נסעה לירושלים, שם בנתה תא נזירים על הר הזיתים. לפי התרגום הלטיני, תא זה כלל ארבעה קירות וחלון אחד בלבד. על פי התרגום הסורי, התא היה מבנה שניתן לצאת ממנו פיזית.

היא חיה שם במשך שלוש או ארבע שנים, מחופשת לנזיר מתבודד ומסורס בשם פלגי. היא נפטרה בתאה, כפי שנרמז מסיגוף קיצוני שהביא אותה לרזון שלא איפשר לזהותה עוד. על פי המסורת האורתודוקסית, פלגיה נקברה בתאה שלה. לאחר מותה, עם הגילוי שהנזיר המפורסם היה בעצם אישה, ניסו ה"אבות הקדושים", ראשי הכנסייה, לשמור על הסוד אך השמועות התפשטו ומקום קבורתה הפך למוקד עליה לרגל גם ממרחקים.

התרגום הלטיני והסורי מציינים כי המספר, ג'יימס, מבקר את פלגיה פעם אחת לפני מותה, בעידודו של הבישוף נונוס. כאשר מצא את התא שבו גרה פלגיה ודפק על חלונה, היא זיהתה אותו מיד. מאידך הוא לא זיהה אותה והאמין שהוא רואה את הנזיר פלגיוס בפעם הראשונה, ולא את פלגיה, האישה החוזרת בתשובה.

הסיפור הופיע בספר ״המנאה היוונית״, ספר של סיפורי קדושים נוצרים מסוף המאה ה־19.Butler הוא משמיט באופן משמעותי תאריכים ואת שמו של הארכיבישוף שתחתיו שרת נונוס.Cameron

היסטוריה
סיפורי קדושים שימשו מאז ומעולם כלי השראה להטבלה לנצרות ולחזרה בתשובה בידי מטיפים נוצרים. חיי הקדושה פלגיה מאנטיוכיה משווים לעיתים קרובות למספר נשים סגפניות מתבודדות, כמו מרים המצרית או תאיס הקדושה. רבות מהביוגרפיות הללו בעלות מקורות היסטוריים ברורים יחסית שלרוב הועברו בעל פה. לגבי חיי הקדושה פלגיה לעומת זאת המקורות מעורפלים, וסיפורה הוביל למחלוקת גדולה בין חוקרים. בשל מחלוקת זו נוצרו שתי תיאוריות עיקריות לגבי מקור האגדה. התיאוריה הראשונה קובעת כי הקדושה פלגיה ההיסטורית מאנטיוכיה כפי שתוארה על ידי הקדוש אמברוזיוס, שמופיעה כמעט אלף שנה לפני סיפורו של ג'יימס הדיאקון, היא מקורו של הנזיר פלגיוס שמוזכר במאמר זה.

סיפורים דומים
הקדושה מרינה, המקבילה הלטינית לפלגיה הייתה כלה שהתחפשה לנזיר, במקרה שלה כדי לברוח מנישואין לא רצויים. היבטים מסיפורה שולבו לכאורה עם סיפורים מהבשורות האפוקריפיות על מריה המגדלית, סיפורים תנ"כיים על שלמה ומלכת שבא ועל ישו ונשים שונות בברית החדשה.

הקדושה ההיסטורית פלגיה הבתולה המוזכרת על ידי הקדוש אמברוזיוס ובשתי דרשות של יוחנן כריסוסטומוס,כריסוסטומוס, Hom. in Matth. lxvii.  הייתה אנטיוכית בתולה שהוצאה להורג בשל סירובה להשתתף בטקס קורבן פגאני במהלך . דרשה של כריסוסטומוס מאותה התקופה מזכירה גם שחקנית וזונה אנונימית (אך לכאורה מפורסמת) "מעיר רשעה בפיניקיה" (אולי הליופוליס) שפיתתה "את אחיה של הקיסרית" אך חזרה בתשובה "בימינו שלנו".

 ראו גם 
 קבר חולדה - על פי המסורת הנוצרית, זהו קברה של פלגיה

 לקריאה נוספת 

תרגומים לאנגלית של ג׳ייקוב הדיאוקן זמינים כאן
 "Pelagia, Beauty Riding By" in Harlots of the desert: a study of repentance in early monastic sources
 "The Eighth Day of the Month of October: The Life of Our Holy Mother Pelagia the Nun, who was Once a Harlot, Written by James, a Deacon of the Church of Heliopolis, from The Great Collection of the Lives of the Saints, Vol. 2: October, compiled by Saint Demetrius of Rostov"

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

2026 02
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:קדושות נוצריות