תמונת נהר

תמונת נהר משנת 1890 בקירוב היא ציור שמן על בד מאת ארמן גיומן 1841 עד 1927. מידות היצירה 65.5 על 82 סנטימטר. הציור התקבל בעיזבון גרטרוד פוירינג, ניו יורק, לידידי מוזיאון ישראל בארצות הברית, והוא שמור באוסף מוזיאון ישראל בירושלים.

הרקע האמנותי
שנות השמונים של המאה התשע עשרה היו תקופה רבת תהפוכות באמנות הצרפתית, הן במסגרות האקדמיות הן בחוגי האוונגרד. הסלון הרשמי שפעל בחסות המדינה מאז 1699 התקיים בפעם האחרונה בשנת 1880. בעקבות זאת הופיעו אגודות עצמאיות של אמנים ונפתחו חללי תצוגה חדשים, ציבוריים ופרטיים, ברחבי הזירה התרבותית בפריז. באותה תקופה איבדה הקבוצה האימפרסיוניסטית את לכידותה הסגנונית בשל מחלוקות פנימיות. כאשר האימפרסיוניסטים של שנות השבעים נטו לעמדות שמרניות יותר, עבר דגל האמנות החדשנית לדור צעיר, ובהם מי שעתידים היו להוביל את הניאו אימפרסיוניזם, הסינתטיזם, הסימבוליזם ואף את ראשית האקספרסיוניזם. ארמן גיומן, שהיה מזוהה עם השמאל הפוליטי, שמר על קשר חברתי עם חוגי האוונגרד אך ביצירתו גילה עניין מועט במגמות החדשות והמשיך לפעול כאימפרסיוניסט מתון כפי שהיה מראשית שנות השבעים.

תיאור היצירה
הציור, המאוחר מבין שתי עבודותיו של גיומן באוסף המוזיאון, מציג שייטים ודייגים רגועים בנהר הסן. הנושא השלו עשוי לשקף את השיפור שחל בחייו האישיים לאחר נישואיו בשנת 1887. אף על פי כן, הן מבחינת הסגנון הן מצד מבנה הקומפוזיציה, נשענת היצירה על אותה מסגרת צורנית שאפיינה את עבודותיו הקודמות. בעוד תרבות הפנאי הבורגנית עומדת במרכז החזית, ארובות מפעל המעלות עשן ברקע מדגישות את התעניינותו המתמשכת בפער החברתי שבין העיר לכפר. היצירה מרמזת כי התקדמות המודרנה באמצעות תיעוש מתאפשרת רק במחיר השתלטות הדרגתית על הטבע.

סגנון וטכניקה
ההתפתחות הטכנית הבולטת בציור זה וביצירות אחרות מאותה תקופה היא הנטייה הגוברת של גיומן להדגיש אפקטים של צבע במקום אפקטים של אור. הזוהר בציור נשען על כתמי צבע מובהקים ולא על רשמי אור חולפים כפי שביקשו האימפרסיוניסטים ללכוד ולהעביר באמצעות המכחול. הבדל זה עשוי להיראות תחילה עדין, אולם הוא נוגע בליבת הרעיון האימפרסיוניסטי שגיומן ביקש לשמר, גם לאחר שהניאו אימפרסיוניזם של סרה והסינתטיזם של גוגן הרחיבו את גבולות השיח האסתטי בפריז. בסביבות 1890 החל העיסוק באפקטים האופטיים של האור לפנות מקום לכוחה של משיחת המכחול הצבעונית המופשטת מערפילי המציאות המשתנה. מגמות וטכניקות אימפרסיוניסטיות המשיכו להתקיים גם במאה העשרים, אך בעיקר כזיכרון נוסטלגי של תקופה שבה הרצף האופטי בין המציאות הנראית לבין עבודת המכחול הספונטנית נחשב לאמצעי אמין ומעורר השתאות לביטוי ציורי.

 הערות שוליים 

קטגוריה:ציורי נוף
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:מים באמנות
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:מוזיאון ישראל: ציורים