שרה בבלי

שרה בבלי (נכתב גם שרה בבלי-בּרוֹמבֶּרג; 18 באוקטובר 1900– 1993) הייתה תזונאית, מחנכת, חוקרת וסופרת הולנדית-ישראלית. לאחר שעלתה מהולנד לארץ ישראל המנדטורית ב-1926, היא הפכה לדיאטנית הראשית של בתי החולים של הדסה ולמנהלת תוכנית ארוחות הצהריים בבתי הספר של הדסה. ספרה משנת 1939 "תזונתנו" שימש כספר לימוד סטנדרטי בבתי ספר יסודיים במשך קרוב ל-30 שנה. היא ייסדה וניהלה את המכון לחינוך תזונתי ב-1952 והייתה המייסדת והדיקנית של המכללה לתזונה וכלכלת הבית בירושלים משנת 1953 ועד 1965. לאחר פרישתה, המשיכה לעסוק במחקר וערכה סקרי תזונה תקופתיים עבור הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

 ראשית חייה והשכלה 
שרה בבלי נולדה באמסטרדם לנתן ולינה-לאה בבלי. היא הייתה הצעירה מבין חמישה ילדים למשפחה יהודית דתית. היא וכל אחיה השתייכו לתנועת נוער ציונית, וכולם עלו לארץ ישראל בין השנים 1919 ל-1926.

שרה קיבלה תואר שני בכימיה באוניברסיטת אמסטרדם ב-1925. בהמלצת חבר שכבר עלה לארץ, היא בילתה את השנה הבאה ברכישת הכשרה מיוחדת בתזונה וכלכלה כדי להביא כישורי עבודה שימושיים לארץ ישראל.

 קריירה 
משרתה הראשונה בארץ ישראל הייתה כמורה לתזונה וכימיה בבית ספר של ויצו בנהלל, שם לימדה נשים צעירות בשנות העשרים לחייהן. באפריל 1927 עזבה את המושב לטובת משרה כדיאטנית בבית החולים הדסה בתל אביב. זמן קצר לאחר מכן, הועסקה כמורה לתזונה ודיאטה בבית הספר לסיעוד של הדסה בירושלים, והפכה לאשת החינוך הראשונה בארץ שלימדה מקצועות אלו.

ב-1928 הוצעה לה משרת הדיאטנית הראשית של כל חמשת בתי החולים של הדסה בירושלים, תל אביב, חיפה, צפת וטבריה, כולל הקמה וניהול של מחלקות תזונה בכל אתר. לפני כניסתה לתפקיד זה, נשלחה לחוץ לישראל על ידי הנהלת הדסה לשנת לימודים בחו"ל. היא התמחתה לתקופה קצרה במרכז הרפואי מונטיפיורי בניו יורק ואז נרשמה לטיצ'רס קולג' באוניברסיטת קולומביה, שם השלימה תואר שני בתוך שנה אחת. בנוסף, רכשה ניסיון מעשי בתוכניות ארוחות צהריים בבתי ספר במהלך שהות בת חודש במרפאת דיאטה בבוסטון.

בבלי חזרה לארץ ישראל באוגוסט 1929. בנוסף לתפקידה החדש כדיאטנית ראשית של בתי החולים של הדסה, התבקשה לפתוח מחלקת תזונה בבית הבריאות ע"ש נתן שטראוס שנבנה זה עתה בירושלים. אולם, מאורעות תרפ"ט פרצו באותה עת, והיא ותושבים אחרים נאלצו למצוא מחסה בבית הבריאות שטראוס למשך שבוע. במצב חירום זה ובאחרים במהלך שני העשורים הבאים, המחלקה של בבלי פיקחה וסיפקה מזון לעולים ולכוחות צבאיים וצבאיים-למחצה.

ב-1930 מונתה למנהלת תוכנית ארוחות הצהריים בבתי הספר של הדסה, שסיפקה ארוחה יומית ל-1,000 ילדים בשמונה בתי ספר ו-12 גני ילדים. היא גם פיקחה על תוכניות חינוך תזונתי לציבור. היא ומחנכים אחרים בהדסה קראו ליצירת "דיאטה לאומית" על ידי שילוב מקורות מזון זמינים מקומית עם מדעי התזונה. היא עודדה עולים לזנוח את הרגלי האכילה של ארצות מוצאם ולהוסיף לתזונתם מזונות בגידול מקומי, באומרה: "העולה החדש חייב לא רק ללמוד, הוא חייב גם לשכוח". ב-1939 פרסמה את הספר "תזונתנו", שהפך לספר לימוד סטנדרטי בבתי ספר יסודיים במשך קרוב ל-30 שנה. רביב מציינת שהספר התיישן עד שנות ה-60 מכיוון שקידם את מוצרי המזון ששימשו בעיקר עולים אירופאים לארץ ישראל שלפני הקמת המדינה, מבלי להזכיר את המאכלים והתבלינים ששימשו יהודים מארצות ערב שעלו בהמוניהם לאחר הקמת המדינה.

בצפותה את הצורך לפתח תוכניות הכשרה פורמליות וקורסים לדיאטנים ותזונאים במערכת הדסה לאחר הקמת מדינת ישראל, בבלי ביקשה וקיבלה מלגה לחזור לאוניברסיטת קולומביה ב-1946. היא קיבלה את הדוקטורט שלה בתזונה באוגוסט 1947. עבודת הדוקטורט שלה, "צריכת מזון משפחתית בארץ ישראל" (באנגלית: Family Food Consumption in Palestine), הודפסה מחדש ב-1972 על ידי הוצאת AMS.

ב-1950 ייסדה ושימשה כמנהלת המכון לחינוך תזונתי, מכון מחקר במימון הדסה. הדסה העבירה את המכון לידי מדינת ישראל ב-1952.

בשנות ה-50 משרד החינוך והתרבות לקח על עצמו את ניהול תוכנית ארוחות הצהריים בבתי הספר של הדסה וקורסי כלכלת הבית, כשבבלי משמשת כראש המחלקה לתזונה במשרד. ב-1953, בחסות המשרד, בבלי סייעה לייסד את המכללה לתזונה וכלכלת הבית בירושלים, מכללה להכשרת מורים לתזונאים שיעבדו בבתי חולים, מרפאות, בתי ספר ובתי אבות. היא הפכה לדיקנית המכללה במשרה מלאה ב-1960. ב-1959 צוינה המכללה על עריכת סקר ארצי על תזונה בקרב משפחות עולים בשיתוף עם UNICEF וארגון הבריאות העולמי. תחת ניהולה של בבלי, סטודנטים בכירים ראיינו 800 משפחות עולים בנושא הרגלי תזונה, מחלות ותמותת תינוקות. המכללה פעלה באופן עצמאי עד 1981.

בבלי פרשה מהמכללה לתזונה וכלכלת הבית ב-1965. היא המשיכה לעסוק במחקר וערכה סקרי תזונה תקופתיים עבור הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. היא עסקה בקדרות כתחביב וזכתה להכרה על כישרונה האמנותי על ידי בית העיצוב הירושלמי. ב-1984 עיריית ירושלים העניקה לה את התואר יקיר ירושלים.

 פעילויות נוספות 
בבלי כיהנה במספר ועדות ממשלתיות, כולל אלו העוסקות בעוני ובהוראת כלכלת בית. היא הייתה דוברת תדירה במפגשים וכנסים בינלאומיים.

 חיים אישיים 
בבלי נישאה לד"ר יהודה מאיר ברומברג (1902–1943), החשב הכללי של הדסה, באפריל 1930. ברומברג הפך מאוחר יותר לסמנכ"ל הסתדרות מדיצינית הדסה בארץ ישראל. לזוג נולדו בן ובת.

היא נפטרה ב-1993. מסמכיה שמורים בתיק A520 בארכיון הציוני המרכזי בירושלים.

 פרסומים נבחרים 















 קישורים חיצוניים 
 ראיון היסטוריה בעל פה משנת 1981 עם ד"ר שרה בבלי, מוזיאון יודס ההיסטורי
 מכתב מד"ר שרה באבלי לגברת פלורנס רוז, דצמבר 1957

 ביאורים 

 הערות שוליים 

 ביבליוגרפיה 




קטגוריה:אמני קרמיקה ישראלים
קטגוריה:יהודים הולנדים
קטגוריה:מדעניות יהודיות
קטגוריה:מדענים יהודים הולנדים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אמסטרדם
קטגוריה:תזונאיות ישראליות
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:נשות העלייה הרביעית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1900
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1900
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1993
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1993