חואן בוש

חואן אמיליו בוש אי גוויניו (בספרדית:Juan Emilio Bosch y Gaviño 
, 30 ביוני 1909 - 1 בנובמבר 2001 ) היה פוליטיקאי, היסטוריון, סופר, מסאי ומחנך דומיניקני ,אשר כיהן בשנת 1963 למשך 7 חדשים כנשיא הרפובליקה הדומיניקנית, הראשון שנבחר בתפקיד זה בבחירות דמוקרטיות אחרי עשורים רבים. כונה "אל פרופסור" ובזקנתו "דון חואן".

בוש נמנה עם המתנגדים המובילים למשטר הרודני של רפאל טרוחיו ולאורך שני עשורים היה בגלות מנהיג האופוזיציה לשלטון.
ב-1939 השתתף בהקמת המפלגה המהפכנית הדומיניקנית PRD הוא חזר למולדתו חודשים אחדים אחרי רציחתו של טרוחיו ב-1961. ב-1963 זכה בבחירות לנשיאות. ב-1973 הקים את מפלגת השחרור הדומיניקנית PLD 
הוא נותר בזיכרון הציבורי כפוליטיקאי ישר וכאחד מהסופרים הבולטים בספרות ארצו, שהצטיין בכתיבת סיפורים קצרים.

קורות חייו
ילדות וצעירות
חואן בוש נולד ב-1909 בעיר לה וגה . הוא היה בנם של אנחלה גאביניו קוסטלס, אישה פורטוריקנית מחואנה דיאס ,ממוצא ספרדי (שאביה היה גליסיאני, יליד לה גוארדיה), ושל חוסה בוש סוביראטס, ספרדי ממוצא קטלאני, יליד טורטוסה. בוש בילה את ילדותו המוקדמת בקהילה כפרית קטנה בשם ריו ורדה, שם החל את לימודיו היסודיים. הוא למד בבית ספר התיכון "סן סבסטיאן" בלה וגה, וסיים רק את שנתו השלישית של התיכון. בשנת 1924 עבר לסנטו דומינגו, שם עבד בכמה חנויות. מאוחר יותר, בשנת 1929, ביקר בספרד, בונצואלה ובכמה איים בקריביים.
הוא חזר לרפובליקה הדומיניקנית בשנת 1931.

התחלת פעילותו הספרותית
בשנת 1933 פרסם את "קמינו ריאל", ספר סיפוריו הקצרים הראשון, ומאוחר יותר פרסם את La mujer (האישה). בוש יצר וערך את המדור הספרותי של העיתון "ליסטין דיאריו", שם שימש גם כמבקר ומסאי.

בשנת 1944, בוש, יחד עם כמה סופרים בולטים אחרים מאותה תקופה, הקים את הקבוצה שנודעה בשם "La Cueva " (המערה).

בחודשים הראשונים של 1935, הוא התקבל לעבודה במינהל הכללי לסטטיסטיקה. תחת ניהולו של מריו פרמין קברל, הוא ארגן את מפקד האוכלוסין הלאומי של הרפובליקה הדומיניקנית באותה שנה. בשנת 1936, הוא פרסם את הרומן La Mañosa (הערמומית), על מלחמות האזרחים הדומיניקניות במאה ה-19, שזכה לשבחים רבים מצד המבקרים.

החיים בגלות
בוש נכלא בשל השקפותיו הפוליטיות למספר חודשים. בשנת 1938, בידיעה שהדיקטטור רוצה לשחד אותו על ידי הענקת מושב בקונגרס הדומיניקני, עזב בוש את המדינה והתיישב בפוארטו ריקו.

בשנת 1939 הוא עבר לקובה, בה פיקח על פרסום כתביו המלאים של אאוחניו מריה דה הוסטוס, פרויקט שהשפיע על האידיאלים הפטריוטיים וההומניסטיים שלו. ביולי של אותה שנה, יחד עם גולים פוליטיים אחרים, הוא ייסד את המפלגה המהפכנית הדומיניקנית, הארגון האופוזיציה הפעיל ביותר נגד הרודנות של טרוחיו, מחוץ לרפובליקה הדומיניקנית.

אף-על-פי שבוש גילה אהדה לרעיונות שמאלניים, הוא הכחיש בעקביות כל שייכות קומוניסטית. הוא שיתף פעולה עם המפלגה המהפכנית הקובנית ומילא תפקיד משמעותי בניסוח החוקה שפורסמה בקובה בשנת 1940.

בוש היה אחד המארגנים העיקריים של משלחת קאיו קונפיטס, מסע מתוכנן בשנת 1947 שנועד לצאת מקאיו קונפיטס, מול חופי קובה, כדי להפיל את הדיקטטורה של טרוחיו. 
התוכנית נכשלה, ובוש נאלץ להימלט לוונצואלה, שם המשיך במאבקו נגד טרוחיו. מאוחר יותר, הוא חזר לקובה בעידוד חבריו במפלגה המהפכנית הקובנית האותנטית והוא מילא תפקיד בולט בחיים הפוליטיים של הוואנה, הוא בלט כמקדם חקיקה חברתית וכמחבר הנאום שנשא הנשיא קרלוס פריו סוקראס בטקס העברת גופתו של חוסה מרטי לסנטיאגו דה קובה

בשנת 1947, במהלך ביקור במקסיקו, הוא נמלט בקושי מניסיון התנקשות בהוראת רפאל טרוחיו. קנוניה זו סוכלה על ידי חואקין בלאגר, שלימים יהפוך ליריבו הפוליטי המושבע. בלאגר, שכיהן כשגריר במקסיקו באותה תקופה, הזהיר את הרשויות המקסיקניות, ומסר להן פרטים על תוכניתו של הרודן.

במקביל, הקריירה הספרותית שלה הייתה במגמת עלייה, וזיכתה אותה בפרסים חשובים כמו פרס הרננדס קאטה בהוואנה, שהוענק לסיפורים קצרים שנכתבו על ידי סופרים מאמריקה הלטינית. סיפוריו כללו מסרים חברתיים נוקבים. כתב באותה תקופה את "ערב חג המולד של אנקרנסיון מנדוסה", "לואיס פאי", "המורים" ו"האינדיאני מנואל סיקורי", שכולם צויינו על ידי מבקרים כיצירות מופת בסוגה.

כאשר פולחנסיו בטיסטה הוביל הפיכה נגד פריו סוקראס ונכנס לתפקיד הנשיא בשנת 1952, בוש הושלך לבית הסוהר. אחרי שחרורו, הוא עזב את קובה ונסע לקוסטה ריקה, שם הקדיש את זמנו להוראה ולפעילותו כמנהיג ה-PRD. יחד עם נשיא קוסטה ריקה לשעבר חוסה פיגרס פרר, חואן בוש הקים קורסים ללימודי אמריקה הלטינית בחסות ה-CIA, אם כי התוצאה הייתה ההפך ממה שהתכוונה סוכנות הריגול האמריקאית. 

בשנת 1959, עם ניצחון המהפכה הקובנית, בראשות פידל קסטרו, חוו המדינות הקריביות טלטלה פוליטית, כלכלית וחברתית משמעותית. בוש, בעל אינסטינקט חד, קלט את התהליך ההיסטורי שהחל וכתב ב-27 בפברואר 1961 לטרוחיו , מכתב שבו הודיע לדיקטטור שמבחינה היסטורית תם תפקידו ברפובליקה הדומיניקנית.

הנשיאות
אחרי 23 שנות גלות, חזר חואן בוש לארצו כאשר טרוחיו נרצח ב-30 במאי 1961. נוכחותו בפוליטיקה הלאומית, כמועמד לנשיאות של המפלגה המהפכנית הדומיניקנית, נתפסה על ידי הדומיניקנים כסימן לשינוי. דרך דיבורו הישירה והפשוטה, במיוחד כשפנה למעמדות הנמוכים של האוכלוסייה הכפרית והעירונית, זיכתה אותו בתמיכה עממית רבה. למרות שהיה קורבן לקמפיין השמצות מצד הכנסייה והמגזרים השמרנים שהאשימו אותו בקומוניזם, בבחירות של ה-20 בדצמבר 1962, השיג בוש ניצחון מוחץ על יריבו העיקרי, ויריאטו פיאליו מהאיחוד האזרחי הלאומי. אלו היו הבחירות החופשיות הראשונות אחרי תקופה ארוכה.

בטקס השבועה שלו כנשיא, השתתפו מנהיגים דמוקרטיים בולטים כמו לואיס מוניוס מרין וחוסה פיגרס, בוש תיכנן מיד ארגון מחדש עמוק של המדינה. ב-6 באפריל פורסמה חוקה חדשה וליברלית, המעניקה זכויות שלא היו מוכרות בעבר לדומיניקנים. בין היתר, היא עיגנה זכויות עבודה וחופש התאגדות, ופנתה לצרכים של מגזרים מודרים באופן מסורתי כמו נשים בהריון, ילדים שנולדו מחוץ לנישואין, חסרי בית, ילדים בכלל, משפחות, נוער, חקלאים, ועוד.

בוש התעמת עם מגזרים בעלי עוצמה מסורתית. עמדתו נגד אחוזות גדולות עוררה את עוינותם של בעלי הקרקעות. הכנסייה הקתולית האמינה שבוש מנסה לבצע חילון את המדינה. תעשיינים חששו מהיתרונות שהחוקה החדשה העניקה למעמד הפועלים. הצבא, שנהנה בעבר מהחופש לפעול כרצונו, הרגיש שבוש משעבד אותם. יתר על כן, ממשלת ארצות הברית הייתה סקפטית אפילו לגבי הרמז הקל ביותר לפוליטיקה שמאלנית באיים הקריביים מאז שפידל קסטרו הכריז בגלוי על עצמו כקומוניסט.
בוש החל לנקוט במדיניות עצמאית יותר כלפי ארצות הברית. הוא ביטל מספר הסכמים עם ארצות הברית , ובפרט על בניית בית זיקוק לנפט עם חברת סטנדרד אויל, וגם העלה מיסים על רווחי תאגידים אמריקאים. נקבעו מחירים קבועים לסוכר, וכתוצאה מכך ספגה הפסדים חברת הסוכר של דרום פורטו ריקו (South Puerto Rico Sugar Company). פרצה שביתה במפעלים של אותה חברה, ובוש החליט לא לדכא אותה, כפי שדרשה ארצות הברית. החוקה החדשה אסרה על מכירת קרקעות לזרים.

תקרית דובאלייה
ב-19 באפריל 1963, נחשפה בהאיטי קנוניה צבאית נגד פרנסואה דובליה, בראשות סגן פרנסואה בנואה. בקשר כושל זה נהרגו סמל פאולן מונטרואי, נהג בניו של דובאלייה, רב"ט מוריי מירוויי, סמל לוק אזור ורישמון פוטו, חבר בגוף הבולשת "טונטון מקוט".
אף -על-פי שבניו לא נפגעו, דובאליה הגיב באלימות. משטרת האיטי חיפשה אחר פרנסואה בנואה, החשוד העיקרי בניסיון ההתנקשות. הטונטון מקוט נכנסו לביתו, ומשלא מצאו את בנואה, רצחו את אביו, ז'וזף בנואה, את אמו, אורח ואת שלוש המשרתות.
בחשד שבנואה מסתתר בשגרירות הדומיניקנית בפורט או-פרנס, הקיפו את ביתו של שגריר דומיניקה ודרשו את כניעתו. לאחר המצור על השגרירות הדומיניקנית, הורה בוש על חיזוק הגנת הגבול עם האיטי, והטונטון מקוט נטשו את המצור כאשר הנשיא חואן בוש איים לשלוח כוחות צבא נגדם.
בנאום ברדיו ובטלוויזיה, הצהיר חואן בוש: "העם הדומיניקני כבר יודע ששגרירות ומשרד החוץ של ארצנו הופרו על ידי משטרת האיטי. פעולה זו היא סטירת לחי לרפובליקה הדומיניקנית, עלבון שאיננו מוכנים להתעלם ממנו. סבלנו בסבלנות את מעלליה של ממשלת האיטי, אך מעלליה אלה חייבים להסתיים כעת ובאופן סופי. אם הם לא יסתיימו תוך 24 שעות, נשים להם קץ בכל האמצעים העומדים לרשותנו." עם זאת, מכיוון שמפקדי הכוחות הצבאיים הדומיניקנים נמנעו לתמוך בפלישה להאיטי, בוש נטש את רעיון הפלישה והסתפק בתיווך של OAS. 
ביום רביעי, 25 בספטמבר 1963, אחרי שבעה חודשים בלבד בתפקיד, הודח בוש בהפיכה צבאית בראשות קולונל אליאס וסין אי וסין והוחלף בחונטה צבאית בת שלושה אנשים. בוש חזר לגלות בפוארטו ריקו.

אפריל 1965
פחות משנתיים לאחר מכן, אי שביעות רצון גובר מהמצב הוביל למרד בחלק מהצבא ב-24 באפריל 1965, בדרישה להשבתו של בוש לתפקיד, המורדים הובלו על ידי הקולונל פרנסיסקו קמאניו דניו. ב-28 באפריל, ארצות התערבה צבאית ושלחה 42,000 חיילים.

הוקמה ממשלה זמנית, ובחירות חדשות נקבעו ל-1 ביולי 1966. בוש חזר למדינה והציג את מועמדותו לנשיאות. עם זאת, הוא ניהל קמפיין פחות נמרץ, מחשש לביטחונו וסבר כי אם ינצח יודח שוב מתפקידו על ידי הצבא. הוא הובס על ידי חואקין באלאגר, שזכה ב-57% מהקולות.

שנותיו האחרונות
במהלך המחצית השנייה של שנות ה-60, בוש נסע לחו"ל והתיישב בספרד, שם המשיך להיות כותב פורה של מאמרים פוליטיים והיסטוריים. בתקופה זו הוא פרסם כמה מכתביו החשובים ביותר:"ההרכב החברתי הדומיניקני", "היסטוריה קצרה של האוליגרכיה בסנטו דומינגו", "מכריסטופר קולומבוס לפידל קסטרו", "הקריביים: הגבול הקיסרי", ומאמרים רבים מסוגים שונים.

בשנת 1970, בוש חזר למולדת והתכוון לארגן מחדש את המפלגה המהפכנית הדומיניקנית (PRD) על בסיס אידיאולוגי שמאלי. תוכניתו לא התקבלה על ידי רוב חברי PRD, שכן רובם נטו לגישה סוציאל-דמוקרטית יותר. יתר על כן, כתוצאה מהדיכוי הצבאי וחוסר השוויון הפוליטי בין PRD למפלגה הרפורמיסטית הנוצרית-סוציאלית, בוש נמנע מהשתתפות בבחירות בשנת 1970.

ההבדלים והסתירות בין בוש לבין מגזר משמעותי במפלגה המהפכנית הדומיניקנית (PRD), כמו גם ביטויי שחיתות בתוך המפלגה, הובילו אותו לעזוב את הארגון בשנת 1973,ולהקים ב-15 בדצמבר 1973 מפגלה חדשה בשם "מפלגת השחרור הדומיניקנית" (PLD).

מאוחר יותר בשנים 1978, 1982, 1986, 1990 ו-1994 הוא התמודד ללא הצלחה לנשיאות כמועמד ה-PLD והגיע הכי קרוב לניצחון בשנת 1990, אך ד"ר באלאגר ומפלגת השלטון. הטיחו בו האשמות חמורות בהונאה. 
ב-28 בפברואר 1988 המפלגה PLD אימצה את ה"בושיזם" באידיאולוגיה של המפלגה. 
אחרי שסיים במקום השלישי בבחירות 1994, ביוני 1994 פרש בוש מהמפלגה מטעמי גיל ובריאות. כשהיה כבר בן 85 בשנת 1996 גובשה "החזית הפטריוטית", ברית בין ה-PLD ליריבתה הקבועה בראשות באלאגר, כחלק מתוכנית האחרון להביס את ה-PRD בבחירות הקרובות לנשיאות באותה שנה.
ביוני 1996 PLD זכתה בבחירות לנשיאות כשאחד מתלמידיו של בוש, לאונל פרננדס נבחר כנשיא.

חייו האישיים
בוש התחתן ב-19 ביוני 1934 עם איסבל גרסיה אגיאר. נולדו להם שני ילדים - לאון וקרולינה. 
בימי גלותו, הוא התחתן בשנית ב-30 ביוני 1943 עם אישה קובנית בשם כרמן קידיאֵיו (Quidiello) איתה היו לו שני ילדים נוספים: פטריסיו וברברה.

מותו ומורשתו
חואן בוש הלך לעולמו ב נובמבר 2001 בבירה סנטו דומינגו.כנשיא לשעבר זכה ללווייה לאומית והובא לקבורה בעיר הולדתו לה וגה.

ציבורית כאיש עקרונות. במהלך השנים, הוא תיאר את עצמו כ"לא-קומוניסט" וכחבר של פידל קסטרו, והצהיר בפני מראיין ב-1988 שמעולם לא היה מרקסיסט.

מורשתו בפוליטיקה הייתה רלוונטית ביותר: האידיאלים שלו עדיין עולים בדיון כשמנסים לבנות מנהל ציבורי תקין. רבים סבורים שהרפובליקה הדומיניקנית שגשגה הן מבחינה כלכלית והן מבחינה פוליטית ללא סיוע אמריקאי, וכי מנהיגותו הקצרה של בוש הצליחה לעמוד בלחצים הסמויים של הממשל האמריקאי של ג'ונסון וליישם רפורמות נחוצות.
תרומתו של חואן בוש לספרות הלטינו-אמריקאית על ידי סיפוריו, הרומנים, המעשיות והמאמרים שכתב הפכו אותו למודל לחיקוי עבור דורות רבים של סופרים, עיתונאים והיסטוריונים. בשלב מסוים, חתן פרס נובל גבריאל גרסיה מארקס אמר שבוש היה אחד היוצרים שהשפיעו עליו מאוד.

הנצחה

1998 הוקמה "קרן חואן בוש" לשמירת מורשתו.

כתביו
סיפורים
 La Mujer (1933)
 Camino Real (1933)
 La Bella Alma de Don Damián (1939) 
 Dos Pesos de Agua (1941) 
 Luis Pie (1942) 
 Maravilla (1946)
 En Un Bohío (1947)
 Callejón Pontón (1948)
 La Muchacha de La Guaira (1955)
 Cuentos de Navidad (1956)
 Cuentos Escritos en el Exilio (1962)
 Más Cuentos Escritos en el Exilio (1962)
 Cuentos Escritos Antes del Exilio
 Cuentos (1983)
 Cuentos Selectos (1992)
 El Algarrobo
 Cuentos Más Que Completos
 Todo Un Hombre
 Fragata
 Dos Amigos
 Un Niño
 El Río y su Enemigo
 Un Hombre Virtuoso
 El Difunto Estaba Vivo
 Mal Tiempo
 El Socio
 Capitán
 Los Últimos Monstruos
 Rosa
 La Nochebuena de Encarnación Mendoza
 La Verdad
 Los Amos
 La Mancha indeleble 
 La sangre
 La enemiga
רומנים
La Mañosa (1936)
El Cobarde (1936)
La Desgracia (1941)
El Oro y la Paz (1975)

מסות ומאמרים
Indios, Apuntes Históricos y Leyendas (1935)
Mujeres en la Vida de Hostos (1938)
Hostos, el Sembrador (1939)
Judas Iscariote, el Calumniado (1955)
Póker de Espanto en el Caribe (1955)
Cuba, la Isla Fascinante (1955)
Apuntes Sobre el Arte de Escribir Cuentos (1958)
Trujillo: Causa de Una Tiranía Sin Ejemplo (1959)
Simón Bolívar, Biografía Para Escolares (1960)
Apuntes Para Una Interpretación de la Historia Costarricense (1962) 
David, Biografía de un Rey (1963)
Bolívar y la Guerra Social (1964)
Crisis de la Democracia de América en la República Dominicana (1964)
El Pentagonismo, Sustituto del Imperialismo (1966)
Dictadura Con Respaldo Popular (1969)
De Cristóbal Colón a Fidel Castro (1969)
Breve historia de la oligarquía (1970)
Composición Social Dominicana (1970)
El Caribe: Frontera Imperial (1970)
Tres Conferencias Sobre el Feudalismo (1971)
La Revolución Haitiana (1971)
De México a Kampuchea (1975)
Guerrilleros y Crisis Eléctrica (1975)
De la Concordia a la Corrupción (1976)
EL Napoleón de las Guerrillas (1976)
Viaje a los Antípodas (1978)
La Revolución de Abril (1980)
Juan Vicente Gómez: Camino del Poder (1982)
La Guerra de la Restauración (1982)
Las Clases Sociales en República Dominicana (1982)
Perfil Político de Pedro Santana (1982)
El Partido: Concepción, Organización y Desarrollo (1983)
Capitalismo, Democracia y Liberación Nacional (1983)
La Pequeña Burguesía en la Historia de la República Dominicana (1985)
La fortuna de Trujillo (1985)
El Capitalismo Tardío en la República Dominicana (1986)
Máximo Gómez: De Monte Cristi a la Gloria, Tres Años de Guerra en Cuba (1987)
El Estado: Sus Orígenes y Desarrollo (1987)
Textos Culturales y Literarios (1988)
Las Dictaduras Dominicanas (1988)
Artículos de Temas Políticos (1988)  33
La Función del Líder (1988)
Consideraciones Acerca del Político: La Vocación y el Oficio (1989)
La Revolución Rusa Comenzó en 1905 (1989)
No Todas las Revoluciones Han Tenido Programa
Obras Completas I y II (1989)
El PLD: Un Partido Nuevo en América (1989)
Temas Económicos I y II (1990)
El PLD: Colección de Estudios Sociales (1990)
Obras Completas III y IV (1990)
Temas Históricos I (1991)
Breve Historia de los Pueblos Árabes (1991)
Obras Completas V, VI y VII (1991)
Obras Completas VIII (1992)
Obras Completas IX (1993)
Ideología y Táctica en la Actividad Política
Táctica y Estrategia
Opiniones Sobre Cultura Política
Algunos Conceptos Acerca del Estado: Cómo Funciona Ese Aparato de Poder
Las Luchas Obreras en los Estados Unidos
En la República Dominicana la Social Democracia es Una Estafa Política
Simón Bolívar el de las Luchas Portentosas
La Muerte de Trujillo: Secreto Develado
Haití a Través de Su Historia
La Crisis Capitalista en la Economía Norteamericana
Los Dólares Que Nos Prestan Valen Cada Vez Menos
הרצאות
 Tres Conferencias Sobre la Inflación.
 Mon Cáceres, el Tiranicida.
 García Godoy y Su Obra.
 El PRD y la Lucha de Clases.
 Opinión Sobre Dos Novelas de Gabriel García Márquez y Una de Miguel Otero Silva.
 Las Panteras Negras: Un Caso de Sociología Política.
 Datos Para la Historia del Azúcar en la República Dominicana.
 Prólogo Indispensable a Una Breve Historia de la Oligarquía.

קישורים חיצוניים

אתר הקרן חואן בוש
ביוגרפיה של חואן בוש באתר האוניברסיטה הפונטיפיקלית בסנטיאגו, הרפובליקה הדומיניקנית PUCMM 
Richard A. Haggerty, ed. Dominican Republic: A Country Study. Washington: GPO for the Library of Congress, 1989.

cuentos inolvidables de juan bosch
Euclides Guttierez - Juan Bosch
באתר Historia Patria Dominicana 
Reginaldo Atanay Juan Bosch
באתר Historia Patria Dominicana 
Melania Emeterio Rondón «Realismo, denuncia y sensibilidad en la cuentística de Juan Bosch». Prólogo a Cuentos Inolvidables de Juan Bosch (3.ª edición). Santo Domingo: Santillana.2018 ISBN 978-9945-19-559-0

הערות שוליים

קטגוריה:הרפובליקה הדומיניקנית: פוליטיקאים
קטגוריה:נשיאי הרפובליקה הדומיניקנית
קטגוריה:הרפובליקה הדומיניקנית: תרבות
קטגוריה:מחברי סיפורים קצרים
קטגוריה:היסטוריונים
קטגוריה:קצינים גדולים בלגיון הכבוד
קטגוריה:מעוטרי מסדר האמנויות והספרות
קטגוריה:אישים מהרפובליקה הדומיניקנית שנולדו במאה ה-20