שקיעה באראניי

שקיעה באראניי הוא ציור שמן מאת קאמי פיסארו משנת 1890. היצירה מתארת נוף כפרי באראניי , הכפר שבו קבע האמן את ביתו משנת 1884 ואשר שימש אותו בסיס יצירה בשני העשורים האחרונים לחייו. הציור נמנה עם אוסף האמנות המודרנית של מוזיאון ישראל בירושלים.

תיאור היצירה

הציור מתאר נוף פתוח בשעת שקיעה. השמים תופסים כשני שלישים משטח הבד, והדגש מושם באפקט האור המשתנה. במרכז השמים נראית שמש שוקעת, לבנה־לוהטת, שסביבה מערבולות עננים בגוני פסטל אווריריים, וביניהם מבצבצים פסי רקיע כחול.

בחלקה התחתון של הקומפוזיציה נראות שתי שורות עצים, האחת מוסגת מעט לאחור, המחולקות לארבע קבוצות אופקיות לאורך רוחב התמונה. הקרקע משתפלת מטה ולאחר מכן שבה ועולה אל קו אופק נמוך. אור השקיעה הזהוב מאיר את השדות, בעוד חזית העצים הפונה אל הצופה נותרת בירוק כהה, עם צללים בגוני סגול וכתום. האור נוגע בעיקר בקווי המתאר של העצים, וצבעם הירוק ניכר בצל האופקי שהם מטילים על הקרקע.

הציור כולל מרכיבים פשוטים ומעטים יחסית, אך מתאפיין בחיוניות ובדינמיות. משיכות המכחול קצרות, קטועות ולעיתים עשויות שתי וערב, והן יוצרות ניגודי צבעים זוהרים ומלאי תנועה.

פרשנות

בשנות ה־80 של המאה ה-19 גילה פיסארו אי־שביעות רצון מתהליכי העבודה האימפרסיוניסטיים הקלאסיים. הוא החל לערוך ניסיונות בציור באמצעות משיכות מכחול אלכסוניות מקבילות, ובהמשך, לאחר שפגש את פול סיניאק והתוודע ליצירתו של ז'ורז' סרה, אימץ את הטכניקה הניאו־אימפרסיוניסטית (פוינטיליזם). במחצית השנייה של אותו עשור היה פעיל בקבוצת הנאו-אימפרסיוניזם, שרבים מחבריה חלקו עמו השקפות פוליטיות אנרכיסטיות.

עם זאת, הטכניקה הפואנטיליסטית הייתה מפרכת וחייבה עבודה ממושכת בסטודיו. לאחר מותו של סרה דעכה משיכתו של פיסארו לשיטה זו. הוא שב לציור בטבע והעדיף גישה ספונטנית יותר, אך הלקחים שלמד ניכרים ביצירותיו המאוחרות: הקומפוזיציה מגובשת יותר, עבודת המכחול מדויקת, וסולם הצבעים שומר על קלילות וטוהר צבע.

הציור צויר בתקופה שבה נחלץ פיסארו מן ההתמודדות הישירה עם הניאו־אימפרסיוניזם. אף שחזר לציור חופשי באוויר הפתוח, ניכרות ביצירה משיכות מכחול קצרצרות וניגודי צבעים זוהרים המעידים על השפעת שנות הפואנטיליזם.

השוואות והקשר יצירתי

משנת 1884 התיישב פיסארו באראניי, תחילה בשכירות ולאחר מכן רכש את הבית בסיועו של קלוד מונה. סביבת הכפר, שהייתה כפרית יותר מפונטואז ולא הושפעה מן ההתפתחות התעשייתית, סיפקה לו נושא מרכזי ומתמשך. השדות הסמוכים לביתו היו מוטיב שחזר אליו יותר מכל נושא אחר.

בשנת 1890 צייר פיסארו מספר ציורי שקיעה, הן באראניי הן בכפר הסמוך באז'נקור. נושא השקיעה, הטעון בתחושת רגע חולף וחד־פעמי, איפשר לו לבחון את יחסי האור והצבע בשעת מעבר. בהשוואה ליצירות מוקדמות יותר, כאן ניכרת קומפוזיציה מאורגנת יותר, צבעוניות בהירה וטהורה יותר, ועבודת מכחול בטוחה ומהירה.

הערות שוליים

קטגוריה:מוזיאון ישראל: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציורי נוף
קטגוריה:עצים בציורים