התמכרות לניקוטין

התמכרות לניקוטין  או תלות בניקוטין היא מצב של התמכרות או תלות בניקוטין. זהו מצב כרוני וחוזר, המתאפיין בדחף כפייתי להשתמש בחומר למרות השלכות בריאותיות וחברתיות, באובדן שליטה על צריכת החומר ובהופעת תסמיני גמילה. סבילות היא מרכיב נוסף של תלות בחומרים. התמכרות לניקוטין מתפתחת לאורך זמן ככל שהאדם ממשיך להשתמש בניקוטין.
ממוזער|טקסט=סרטון על התמכרות לניקוטין|250px|סרטון על התמכרות לניקוטין
סיגריות הן מוצר הטבק הנפוץ ביותר, אך כל צורות השימוש בטבק, כולל שימוש בסיגריות אלקטרוניות וטבק ללא עשן, עלולות לגרום לתלות. שבעים אחוזים מהמעשנים מצהירים כי היו רוצים להיגמל, ובכל שנה 40% מפסיקים לעשן למשך יום אחד לפחות. חלק מהמעשנים המכורים מאוד עושים ניסיונות רציניים להיגמל, אך מצליחים להפסיק רק למשך כמה שעות. יתרה מזאת, 80% מן המנסים להיגמל בכוחות עצמם חוזרים לעשן בתוך חודש, ובכל שנה רק 3% מהמעשנים מצליחים להיגמל בהצלחה.

התמכרות לניקוטין היא בעיית בריאות ציבורית חמורה, משום שהיא מובילה להמשך השימוש בטבק ולהשלכות הבריאותיות השליליות הנלוות לכך. עישון ושימוש בטבק הוא אחד הגורמים המובילים למוות הניתן למניעה ברחבי העולם, וגורם ליותר מ־8 מיליון מקרי מוות בשנה ולהרג מחצית מהמשתמשים בו שאינם מפסיקים. ההערכה היא שמעשנים בהווה מתים בממוצע כעשר שנים מוקדם יותר מאשר לא-מעשנים.

לפי ארגון הבריאות העולמי, "נמצא כי רמת תלות גבוהה יותר בניקוטין קשורה למוטיבציה נמוכה יותר להיגמל, לקושי בניסיון להיגמל ולכישלון בהפסקת העישון, וכן לעישון הסיגריה הראשונה מוקדם יותר במהלך היום ולעישון מספר גדול יותר של סיגריות ביום." ארגון הבריאות העולמי מעריך כי בשנת 2022 היו ברחבי העולם 1.24 מיליארד משתמשי טבק, ומספר זה צפוי לרדת ל־1.20 מיליארד בשנת 2025. מתוך 34 מיליון המעשנים בארצות הברית בשנת 2018, 74.6% עישנו מדי יום, דבר המעיד על אפשרות לרמה מסוימת של תלות בניקוטין. קיימת שכיחות גבוהה יותר של תלות בניקוטין בקרב אנשים עם הפרעות פסיכיאטריות, כגון הפרעות חרדה והפרעות שימוש בחומרים.

בשנות ה־40 החלו להצטבר בתעשיית הטבק עדויות פנימיות בדבר נזקי העישון לבריאות. מסמכים פנימיים שנחשפו בהמשך הראו כי כבר משנות ה־60 הכירו חברות טבק בכך שהניקוטין הוא חומר ממכר וכי תלות בניקוטין היא גורם מרכזי להמשך העישון. עם זאת, בעמדותיהן הפומביות הכחישו החברות במשך שנים כי ניקוטין יוצר התמכרות. קו זה הגיע לשיאו בשנת 1994, כאשר בשימועים בקונגרס העידו שבעה מנכ"לים של חברות טבק אמריקאיות כי ניקוטין אינו ממכר. בסוף שנות ה־90 נחשפו לציבור מסמכים פנימיים של חברות הטבק, בין היתר במסגרת הליכים משפטיים שנוהלו נגדן, אשר העידו על מודעותן המוקדמת להשפעות הממכרות של ניקוטין. בשנת 2006, בפסק הדין בעניין ארצות הברית נגד פיליפ מוריס, קבע בית משפט פדרלי בארצות הברית כי חברות טבק מרכזיות הפרו את חוק ה־RICO (החוק נגד פשע מאורגן והונאה), בין היתר בשל מצגי שווא מתמשכים בנוגע לנזקי העישון ולאופי הממכר של עישון.

התמכרות לניקוטין
אין הגדרה אוניברסלית מוסכמת ל"התמכרות", והיקף המאפיינים הכלולים בה משתנה, אך ארגון הבריאות העולמי נתן בשנת 1969 הגדרה סבירה: "מצב נפשי ולעיתים גם גופני, הנובע מאינטראקציה בין אורגניזם חי לבין סם, המאופיין בדפוסי התנהגות ותגובות אחרות הכוללות תמיד דחף כפייתי ליטול את הסם באופן מתמשך או תקופתי, כדי לחוות את השפעותיו הנפשיות ולעיתים כדי להימנע מאי-הנוחות שבהיעדרו. סבילות עשויה להיות קיימת או שלא."

ניקוטין הוא אגוניסט של חלק מקולטני האצטילכולין, המכונים בהתאם קולטני אצטילכולין ניקוטיניים. אצטילכולין משמש כמוליך עצבי הן במערכת העצבים המרכזית והן במערכת העצבים ההיקפית, שבה ניתן למצוא קולטני ניקוטין גנגליוניים  בגנגליונים האוטונומיים.

ברגע שהניקוטין נשאף לריאות, הוא נספג עד מהרה במחזור הדם וחודר למוח בתוך 10–20 שניות, בעוברו את מחסומי הדם־מוח. במוח, הניקוטין גורם לשחרור של אדרנלין, מה שגורם לערנות, להאצת קצב פעימות הלב ולעלייה בלחץ הדם; וכן הוא גורם לשחרור של דופמין, מה שגורם לתחושת ההנאה מהעישון ובסופו של דבר להתמכרות לניקוטין הבא בצורת טבק ומוצריו. ניקוטין מדכא תיאבון ועשוי לגרום בשל כך לירידה במשקל.

במרץ 1998 ועדה מדעית של ממשלת בריטניה קבעה כי "במהלך העשור האחרון גוברת ההכרה בכך שהבסיס להתנהגות העישון ולקושי הרב לשנותה הוא התמכרות לסם ניקוטין. הוכח כי לניקוטין יש השפעות על מערכות הדופמין במוח הדומות לאלו של סמים כגון הרואין וקוקאין."

התלות בניקוטין מתבססת בשלב מוקדם בתהליך העישון של בני נוער. קיימות ראיות משכנעות לכך שחלק ניכר מהתנהגות העישון בבגרות מונע מהצורך לשמור על רמת צריכת ניקוטין מועדפת

מעשנים נדחפים לעשן בשל התמכרות לניקוטין, אך עיקר הנזק מעישון נגרם מיותר מ־4,000 הכימיקלים האחרים המצויים בזפת ובגזים הנוצרים בעת שריפת טבק. השילוב הזה הוא שהופך את הטבק לקטלני כל כך.
הנזק הקטלני הקשור לעישון, נגרם כמעט בלעדית ללא הניקוטין, על ידי חומרים מסרטנים וכימיקלים אחרים בעשן הטבק. לצד זאת, מחקרים שונים מצביעים על סיכונים אפשריים מצריכת ניקוטין בנסיבות מסוימות, דוגמת הגברת סיכוי לסיבוכים בכלי הדם בקרב חולי לב קיימים. הניקוטין הוא החומר הממכר העיקרי בעישון שמקשה על תהליך הגמילה.

ניקוטין הוא חומר ממכר מאד. לשם השוואה, 32% ממשתמשי הניקוטין יתמכרו לניקוטין, לעומת 23% ממשתמשי ההרואין שיתמכרו להרואין, 17% אחוזי התמכרות בקוקאין ו-15% אחוזי התמכרות לאלכוהול. הניקוטין גורם למשתמשים בו להתמכרות פיזית ונפשית כאחד. ההתמכרות הפיזית שהניקוטין יוצר בשימוש ממושך היא חמורה, והמשתמש בו מפתח סבילות אליו – כלומר, בכל פעם של צריכתו יהיה צורך בכמות גדולה יותר כדי להגיע לתוצאות הרצויות. אנשים המפסיקים לעשן מדווחים על תחושות של עצבנות, מתח, קשיי ריכוז וכדומה; תופעות אלה מתגברות לקראת השעה ה־48 או ה־72 לאחר ההפסקה, ואז נחלשות באופן מתמיד לאורך שבועיים עד שישה שבועות.

במצב טהור, הניקוטין הוא סם רעיל. משערים שהמנה הקטלנית של ניקוטין היא בין חצי גרם לגרם עבור מבוגר.

גמילה מעישון

גמילה מעישון עלולה לגרום לעצבנות, קושי בריכוז, חרדה, אי-שקט, רעב מוגבר, דיכאון ותשוקה חזקה לטבק. העובדה שניתן לייחס תסמינים אלו לניקוטין, ולא רק להיבטים ההתנהגותיים של השימוש בטבק, נתמכת בממצא העקבי שלפיו תסמיני הגמילה מוקלים באמצעות תחליפי ניקוטין כמו מדבקות ניקוטין, מסטיקים וכדומה, אך לא באמצעות פלצבו (מדבקות או מסטיקים שאינם מכילים ניקוטין).

למרות ששיעור גבוה מהמעשנים (כ־70%) מצהיר כי היה רוצה להיגמל, שיעורי ההפסקה נמוכים: שני מחקרים הראו שפחות מ־5% מהניסו להפסיק הצליחו לשמור על הימנעות מוחלטת במשך שישה חודשים. רק שליש הצליחו להימנע מעישון במשך יומיים. טיפול בתחליפי ניקוטין מכפיל בקירוב את הסיכוי להיגמל בהצלחה.

הכחשת ההתמכרות על ידי תעשיית הטבק
החל מראשית שנות ה־60 הופיעו במסמכים פנימיים של תעשיית הטבק התייחסויות מפורשות לאופיו הממכר של הניקוטין, וכן הכרה בכך שהסיבה המרכזית להמשך העישון היא תלות בניקוטין. במסמכים אלה הוגדר הניקוטין כסם, ובאחד מהם נכתב כבר בשנת 1963: "אנו עוסקים במכירת ניקוטין — סם ממכר".

מסמכים שונים של חברות הטבק דנו בהשפעות הפרמקולוגיות והפסיכו־פרמקולוגיות של ניקוטין, ובפרט בהשפעתו על המוח ועל מערכת העצבים המרכזית. לעומת זאת, באופן פומבי הכחישו חברות הטבק במשך שנים כי ניקוטין ממכר, זאת כחלק מהכחשת נזקי העישון. חברות הטבק טענו באופן שקרי כי חשיבותו של הניקוטין היא בעיקר בהיבט הטעם והחוויה, ולא כמקור לתלות בטבק.

בראשית שנות ה־70 הביעו יועצים משפטיים של התעשייה חשש כי טענת "הבחירה החופשית", ששימשה קו הגנה מרכזי מפני תביעות נגד חברות הטבק, נחלשת נוכח הטענה שעישון הוא תוצאה של התמכרות — טענה שעשויה הייתה להשפיע על הליכים משפטיים נגד החברות.

בשנות ה־70 וה־80 ערכו חוקרים מטעם חברות הטבק ניסויים בבעלי חיים, ובהם קופים וחולדות, לבחינת פוטנציאל ההתמכרות של ניקוטין. בניסויים אלו נמצאו סימנים לתלות בניקוטין, אולם לפי פרסומים שונים, השליטה בפרסום ובשימוש בממצאים עברה לא פעם לידי המחלקות המשפטיות של החברות. חברות טבק גדולות בארצות הברית חששו כי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) יסווג את סיגריות כסם ותטיל פיקוח רגולטורי על מוצרי טבק ועל תכולת הניקוטין שבהם. לנוכח האפשרות הזו, נשקלו בשנות ה־80 מהלכים לפיתוח ולשיווק אמצעים חלופיים לאספקת ניקוטין, אך חלק מהחברות נמנעו מכך מחשש שהדבר יגביר את הסיכוי להחלת רגולציה מחמירה.

מנהלים בחברות טבק היו מודעים לקושי שהתמכרות לניקוטין יוצרת לפעילות ההסברה והלובי שלהן. לדוגמה במסמך משנת 1980 אומר מנהל בחברת טהק כי

"כל עניין ההתמכרות הוא הנשק החזק ביותר שיכול להיות לעורך דין תובע במקרה של סרטן ריאות/סיגריות. אנחנו לא יכולים להגן על המשך עישון כ"בחירה חופשית" אם האדם היה מכור."

ב-1988 פרסם ראש שירותי בריאות הציבור של ארצות הברית דו"ח על התמכרות לניקוטין. דו"ח זה פורסם יותר מ-25 שנה לאחר שחברות הטבק דנו באופי הממכר של ניקוטין. מכון הטבק היה "מכון מחקר" שהוקם על ידי חברות הטבק ועסק בלובי פוליטי, והצגת טענות פסאודו מדעיות כמענה למחקרים מדעיים. בתגובה לדו"ח טען מכון הטבק כי הסיגריות אינן ממכרות. לפי המכון הטענה כי סיגריות ממכרות נוגדות את "השכל הישר" ומדובר בהסלמה ברטוריקה נגד העישון ללא ביסוס מדעי. הם גם טענו באופן שקרי כי חלק מהמעשנים הצליחו לוותר על עישון ודבר זה מראה כי הסיגריות אינן ממכרות.

שיאה של הכחשת ההתמכרות לניקוטין על ידי תעשיית הטבק היה בשנת 1994, בשימועים בקונגרס של ארצות הברית, שבהם העידו שבעה מנכ"לים של חברות טבק אמריקאיות כי ניקוטין אינו ממכר.

בסוף שנות ה־90, לאחר שפורסמו לציבור מסמכים פנימיים רבים שהצביעו על מודעות החברות לאופיו הממכר של העישון (בעקבות הסכם הפשרה המרכזי עם תעשיית הטבק), ניסו חלק מהחברות לרכך את המונח "התמכרות" או להרחיב את הגדרתו כך שתחול גם על פעילויות יומיומיות כגון קניות או שימוש באינטרנט. בשנת 1997 הייתה Liggett Group לחברת הטבק הראשונה שהודתה בפומבי כי "העישון ממכר". עם זאת, גם לאחר מכן המשיכו חברות אחדות להכחיש בגלוי כי ניקוטין הוא חומר ממכר.

בשנת 2006, בפסק הדין של ארצות הברית נגד פיליפ מוריס, קבע בית המשפט הפדרלי של וושינגטון די. סי. כי חברות הטבק הגדולות בארצות הברית הפרו את חוק חוק נגד ארגוני פשע ומרמה (RICO), בשל הסרתה של נזקי העישון מהציבור וכן הסתרה של ההתמכרות לניקוטין.

מחקרים על עישון בישראל מראים כי השימוש בסיגריות אלקטרוניות הולך ונעשה נפוץ יותר, ובגיל צעיר יותר. לפי ד"ר שרון אלרעי פרייס, ראש חטיבת בריאות הציבור במשרד הבריאות מהלך זה לא קורה במקרה. לדבריה תעשיית הטבק נוקטת מהלכים מכוונים כדי להגיע לצעירים ולהביא להתמכרותם על ידי שימוש בחומרי טעם וריח, עיצובים דמויי משחקים ועוד. ארגון הבריאות העולמי בחר בנושא זה, המניפולציות של חברות הטבק על בני נוער, כנושא מרכזי בשנת 2024.

ראו גם
 תעשיית הטבק
 מכון הטבק
 הסכם הפשרה המרכזי עם תעשיית הטבק

הערות שוליים

קישורים חיצוניים
 מה כל כך מסוכן בניקוטין?, המיזם למיגור העישון
 למה הסיגריות של היום ממכרות הרבה יותר מבעבר?, המיזם למיגור העישון
 ד"ר אופיר ליבנה, התמכרות לניקוטין וטבק – איך נוצרת התלות ומה ההשפעות שלה על הגוף
 עד כמה אני מכור לעישון?, שאלון הערכה עצמית, משרד הבריאות
 התמכרות לסיגריות, מכון אלן קאר

קטגוריה:עישון
קטגוריה:התמכרות
קטגוריה:תעשיית הטבק
קטגוריה:קנוניה