רוברט סקוט (מושל קרוליינה הצפונית)

רוברט וולטר "בוב" סקוט (באנגלית: Robert Walter "Bob" Scott ; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מקרוליינה הצפונית, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כסגן מושל קרוליינה הצפונית ה-25 בשנים 1965–1969, ולאחר מכן ועד 1973 כמושל קרוליינה הצפונית ה-67.
ראשית חייו
רוברט סקוט נולד בקהילה הכפרית האו ריבר, שבמחוז אלמאנס שבקרוליינה הצפונית, כבנם של ויליאם קר סקוט, ושל מרי אליזבת (לבית וייט) סקוט , וגדל בחווה המשפחתית לייצור חלב. אביו היה פוליטיקאי בולט, וכיהן כנציב החקלאות של קרוליינה הצפונית, כמושל קרוליינה הצפונית וכסנאטור מטעמה. לאחר תום לימודיו בבית הספר התיכון, למד בוב סקוט באוניברסיטת דיוק ובקולג' המדינתי של קרוליינה הצפונית (כיום אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית), שם הוא סיים את לימודיו ב-1952. ב-1951 הוא נשא לאישה את ג'סי ריי אוסבורן, ולשניים נולדו חמישה ילדים. בתם, מג סקוט פיפס , הייתה לנציבת החקלאות של קרוליינה הצפונית. בשנים 1953–1955 שירת סקוט בגיסות הריגול הנגדי של צבא ארצות הברית. ב-1959 נבחרו סקוט ורעייתו על ידי המסדר הלאומי של מגדלי בעלי החיים  כאחד מחמשת "זוגות מגדלי בעלי החיים הצעירים" הטובים ביותר בארצות הברית.
סגן מושל קרוליינה הצפונית
בחירתו
בספטמבר 1963 החליט האגף הפרוגרסיבי של המפלגה הדמוקרטית בקרוליינה הצפונית, בהובלת המושל טרי סנפורד וברט בנט, לתמוך במועמדותו של ל. ריצ'רדסון פרייר  בבחירות הבאות למשרת מושל קרוליינה הצפונית. ההחלטה הפתיעה את סקוט והכעיסה רבים מתומכיו, שסברו שפרייר יהיה בלתי פופולרי במזרח קרוליינה הצפונית. בחודש הבא התפטר סקוט מתפקידו כראש אגודת החקלאים המדינתית והחל לנסוע ברחבי המדינה כדי לבדוק את סיכויו לנצח בבחירות למשרת המושל. לאחר שהגיע למסקנה שסיכויו נמוכים, הוא כינס בינואר 1964 מסיבת עיתונאים, בה הוא הכריז שהוא לא יתמודד על משרת המושל, אך לא יפסול התמודדות על משרה אחרת. לאחר דיונים שערך עם יועציו, הוא החליט שהוא לא יתמודד על תפקידו נציב החקלאות כמו אביו, שכן הוא ראה בתפקיד זה כבעל חשיבות נמוכה. הוא הציע שהוא יתמודד על תפקיד סגן מושל קרוליינה הצפונית, אף על פי שאחד מיועציו ראה בתפקיד כ"מבוי סתום". שבוע לאחר מכן שינו יועציו את דעתם בנוגע לתפקיד זה, וימים מספר לאחר מכן הכריז סקוט על התמודדותו על מועמדות המפלגה הדמוקרטית למשרת סגן המושל. בהכרזתו הוא מתח ביקורת על חוק הגבלת הנאומים  השנוי במחלוקת, חוק שעבר בבית המחוקקים בסוף 1963 ומנע מחברי המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית ומחתרנים לכאורה לשאת נאומים באוניברסיטאות של המדינה. הוא כינה את החוק "לא מניח את הדעת", וציין שהוא הציג את בכירי האוניברסיטאות בצורה שלילית. בבחירות המקדימות התמודד סקוט מול יושב ראש בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית קליפטון בלו  ומול חבר הסנאט של קרוליינה הצפונית ג'ון ג'ורדן.

סקוט הציג את עצמו כפרוגרסיבי, התנגד לעונש מוות, וקרא להגדלת ההוצאה על כבישים ובתי ספר. יחד עם שאר המועמדים למשרת סגן המושל הוא שמר על עמדה נייטרלית בנוגע למרוץ המפלגתי למשרת המושל בין פרייר הליברלי לבין השמרן דן מור. דודו של סקוט, חבר בית הנבחרים המדינתי ראלף סקוט , היה המבקר המוביל נגד מור, ולעיתים קרובות תקף אותו בנאומיו. הביקורת הייתה כה נמרצת, עד שסקוט פרסם הצהרה שבה הוא בידל את עצמו מדעותיו של דודו. בבחירות המקדימות הגיע סקוט למקום הראשון לאחר שזכה ב-306,992 קולות (44 אחוזים), מול 255,424 הקולות (36 אחוזים) של בלו. ניצחונו של סקוט הסתייע בתמיכה של המנגנונים הפוליטיים במחוזות, במיוחד זה של האחים פונדר במחוז מדיסון. בשל העובדה שסקוט קיבל פחות ממחצית הקולות, הוכרז על סיבוב שני. כאשר ניסה בלו למשוך תשומת לב לאי-סדרים בהצבעה במחוז מדיסון, השיב סקוט שבלו קיבל סיוע מהמנגנונים הפוליטיים במחוזות דרהאם ובאנקומב. כשהתמודדו השניים בסיבוב השני, הבטיח סקוט לעצמו את תמיכת ארגוני העובדים ומתח ביקורת על חברות החשמל הפרטיות בניסיונם להשיג את אהדת חברי אגודות החשמל הקואופרטיביות הכפריות.

בסיבוב השני זכה סקוט ב-371,605 קולות מול 356,400 הקולות של בלו, וכך זכה במועמדות המפלגה לסגן המושל. כמו בסיבוב הראשון, הוא הסתייע במנגנונים הפוליטיים המחוזיים. לאחר מכן הוא השתתף בוועידה הארצית של הדמוקרטים של 1964 שהתקיימה באטלנטיק סיטי. הוא הביע הסתייגויות בנוגע להחלטת הנשיא לינדון ג'ונסון לבחור בסנאטור יוברט האמפרי כשותפו למרוץ, אך בספטמבר הוא הסכים לשבת בראש ועד הפעולה של האמריקאים הכפריים לטובת ג'ונסון והאמפרי. במסגרת תפקידו זה, הוא מתח לעיתים קרובות ביקורת על המדיניות של מועמד המפלגה הרפובליקנית בארי גולדווטר להפחתת ההגנה על מחירי התוצרת החקלאית והתנגדותו ולהוצאה הממשלתית על פיתוח המגזר החקלאי, באומרו שבחירותיו יזיקו לכלכלת הדרום. אף על פי שלא היה זה מקובל שמועמד לנשיאות ימתח ביקורת על מועמד לסגן מושל, הגיב גולדווטר במתקפה על הקשרים לכאורה של סקוט עם הסוציאליסטים. בבחירות בנובמבר הביס סקוט את המועמד הרפובליקני למשרת סגן המשל, קליפורד בל, וזכה ב-61 אחוזים מהקולות. מור נבחר כמושל, וג'ונסון נבחר לנשיאות.
כהונתו
ב-8 בינואר 1965 הושבע סקוט כסגן המושל. הוא היה האדם הראשון שהחזיק בתפקיד מאז מותו בעת כהונתו של הארווי קליד פילפוט באוגוסט 1961. לתפקיד סגן המושל היו סמכויות חקיקתיות, שכן מתוקף תפקידו הוא שימש נשיא הסנאט של קרוליינה הצפונית, והיה אחראי על מינוי מחוקקים לוועדות והפניית הצעות חוק אליהם. במסגרת תפקידו, היה סגן המושל גם חבר במועצת החינוך של המדינה. סקוט נהג להגיע מדי יום ביומו מביתו בהאו ריבר לבירת המדינה ראלי. באופן כללי הוא תמך במדיניות של מור, אם כי השניים הגיעו מסיעות אידאולוגיות שונות של המפלגה ומעולם לא קיימו יחסים אישיים קרובים. סקוט גיבה את היוזמות של מור להנפקת איגרות חוב לסלילת כבישים ולרפורמה בבתי המשפט המדינתיים. הוא גם תמך בניסיונות השקטים של מור לערוך תיקונים בחוק הגבלת הנאומים. ראלף סקוט האשים את מור על כך שלא עשה דיו כדי לבטל את החוק. בוב סקוט, מתוך כוונה להציג את עצמו כאיש המרכז, בידל את עצמו מהשקפותיו של דודו ותמך במנהיגותו של מור. סקוט ישב בראש הסנאט כאשר כונסה האספה הכללית למושב מיוחד כדי לחלק מחדש את מחוזות הבחירה של המדינה, כפי שנדרש על ידי החלטות בית המשפט הפדרלי שהיו קשורות להחלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק דין בייקר נגד קר  ולדוקטרינת קול אחד לכל אחד.

באופן כללי ניצל סקוט את תקופת כהונתו כסגן המושל כדי להתכונן למרוץ עתידי למשרת המושל. ב-1965 הוא נשא 203 נואמים, ובשנה שלאחריה הוא נשא 245 נאומים. בנאומיו הוא נמנע מלגעת בסוגיות שנויות במחלוקת, והיה מודאג לתגובה החריפה של הלבנים בדרום בנוגע לתמיכת הממשלה הפדרלית בזכויות האזרח. במאי 1967 הוא כינס פגישה של יועצים שהבהירו לו שכדי להבטיח את התמודדותו המוצלחת על משרת המושל ב-1968, יהיה עליו להסיר מעצמו את תדמיתו כליברל. כדי לממש את הצעתם, יצא סקוט בנובמבר לעיר דאן , ושם הוא נשא נאום בנוגע לחוק וסדר, מתח ביקורת קשה על המחאות האלימות לזכויות האזרח, על המוחים נגד מלחמת וייטנאם, ועל תנועת הבלאק פאוור. ג'סי הלמס שיבח את נאומו של סקוט, אך כמה עיתונים במדינה גינו אותו. ביוני הציתו אנשי הקו קלוקס קלאן צלב על מדשאת ביתו של סקוט בהאו ריבר.
מושל קרוליינה הצפונית
בחירתו
בבחירות המקדימות של הדמוקרטים למשרת מושל קרוליינה הצפונית של 1968 הביס סקוט את ג'וזף מלוויל ברוטון הבן, בנו של המושל לשעבר ג'וזף מלוויל ברוטון, ואת ד"ר רג'ינלד הוקינס, השחור הראשון שהתמודד על משרת מושל קרוליינה הצפונית. אף על פי שלא עלה בידו של סקוט להבטיח לעצמו רוב מוחלט, ויתר ברוטון על האפשרות של סיבוב שני. בבחירות הכלליות בנובמבר הביס סקוט את מועמד הרפובליקנים ג'יימס סי. גרדנר ביחס קולות של 821,233 מול 737,075, וב-3 בינואר 1969 הוא הושבע לכהונתו.
כהונתו

במאי אותה שנה הובילו המהומות הגזעיות האלימות באוניברסיטת המדינה החקלאית והטכנית של קרוליינה הצפונית , קמפוס שרוב הסטודנטים בו היו אפרו-אמריקאים, למותו של סטודנט אחד ולפציעתם של איש המשמר הלאומי ושל חמישה שוטרים ושני סטודנטים.

כמושל הרחיב סקוט באופן משמעותי את סלילת הכבישים, והגדיל את המיסוי על דלקים. בנוסף הוא דחק בבית המחוקקים להעביר חוק למיסוי על טבק ועל משקאות קלים, ובכך הוא גייס 97 מיליון דולר לקופת המדינה, ששימשו בעיקר למימון החינוך הציבורי. תקופת כהונתו של סקוט עמדה גם בסימן הקמתם של גני ילדים רבים, פיתוח תוכניות להכשרה מקצועית בבתי הספר התיכוניים, מערך ההסעות לנכים, והרחבת מערכת הקולג'ים הקהילתיים והטכניים. ב-1969 הוכפל תקציב מחלקת החקירות המדינתית, והוספו אליה יחידות למלחמה בסמים ובפשע המאורגן. בראשית שנות ה-70 שיגר סקוט את כוחות הביטחון המדינתיים לפקח על ההפגנות בקמפוסים. הוא גם ניהל חקירה של מערכת הכליאה לאחר שערך ביקור בבית הסוהר המרכזי ב-1970. אף על פי שהוא קידם חוקים לשימור הסביבה ונגד זיהום, קידם סקוט את הפיתוח התעשייתי של קרוליינה הצפונית. ב-1971 הוא החל לנקוט במדיניות של ארגון מחדש של ממשלת המדינה, ועד 1975 צומצם מספר סוכנויות הממשל המדינתי ל-24. על אף כישלון הצעתו להקמת המחלקה לעניינים מקומיים, הרחיב סקוט את סמכויות גופי הממשל המקומיים באמצעות שיתוף ההכנסות ממיסים איתם.

ב-1972 הוקמה מערכת האוניברסיטאות של קרוליינה הצפונית, שתחתיה אוגדו 16 קמפוסים, עם מועצת נגידים אחת שקבעה מדיניות אחידה ותקציב מאוחד להשכלה הגבוהה. ב-26 ביוני אותה שנה הקים סקוט את הקבינט הביצועי, מועצה מייעצת שבה היו חברים ממועצת המדינה של קרוליינה הצפונית , מזכירים של מחלקות הממשל המדינתי וחברים שונים שמונו על ידי המושל.
שנותיו האחרונות
באותה תקופה הייתה בחוקת קרוליינה הצפונית הגבלת כהונה שמנעה ממושלי המדינה לכהן ביותר מתקופת כהונה אחת של ארבע שנים, ובינואר 1973 הוחלף סקוט בג'יימס הולסהאוזר. בהמשך הוא שימש כיושב ראש שותף של הוועדה האזורית האפלאצ'ית , ובשנים 1983–1995 היה נשיא מערכת הקולג'ים הקהילתיים של קרוליינה הצפונית . ב-1980 הוא התמודד ללא הצלחה על משרת המושל, ונוצח בבחירות המקדימות של הדמוקרטים על ידי ג'ים האנט.

בתו של סקוט, מג סקוט פיפס , הייתה נציבת החקלאות של קרוליינה הצפונית בשנים 2001–2003.

ב-2008 זכה סקוט לאות כבוד מאגודת קרוליינה הצפונית בזכות מאמציו לשימור ארכיון המדינה ופריטים היסטוריים ולהגדלת המודעות להיסטוריה של המדינה.

רוברט סקוט נפטר בהאו ריבר ב-23 בינואר 2009, בגיל 79. הוא נטמן בכנסייה הפרסביטריאנית האופילדס שבעיר מבאן.

החווה של אביו ומקום הולדתו, חוות קר סקוט , הוכנסה ב-1987 אל המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
לקריאה נוספת
 Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 3, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1166.

קישורים חיצוניים

 רוברט סקוט באתר אגודת המושלים הלאומית 
 רוברט סקוט באנציקלופדיה של קרוליינה הצפונית 
 רוברט סקוט באתר The Political Graveyard 


קטגוריה:מושלי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:סגני מושלי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דיוק
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1929
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2009