המשבר הפנימי באיראן

המשבר הפנימי באיראן בשנים 2025–2026 הוא משבר פנימי באיראן שהחל בשנת 2025 בעקבות מבצע עם כלביא. המאפיינים המרכזיים הם אי שקט פנימי, חוסר יציבות פוליטית וקריסה כלכלית במדינה, ובתגובה, ממשלת איראן החריפה את הדיכוי באמצעות מעצרים המוניים ומיליטריזציה.

כתוצאה ממבצע עם כלביא, המתיחות הפנימית ברפובליקה האסלאמית החריפה למה שהמועצה הלאומית העליונה להתנגדות באיראן מכנה "משבר לגיטימיות". בארגון אמנסטי אינטרנשיונל ציינו כי בתגובה לבידוד הבין-לאומי הגובר, המשטר הידק את השליטה הפנימית באמצעות דיכוי מוגבר והוצאות להורג. בנוסף, תוצאות המלחמה דחפו את הכלכלה האיראנית שכבר מתקשה למצב לא יציב ופגיע יותר.

בסוף 2025 פרצו הפגנות המוניות ברחבי איראן, שנבעו מזעם ציבורי על המשבר הכלכלי ההולך ומחמיר. בתחילה הובילו אותן סוחרים בשוק ובעלי חנויות בטהראן, אך ההפגנות התרחבו במהירות מעבר לדרישות הכלכליות וכללו קריאות סיסמאות אנטי-ממשלתיות כמו "".

 רקע 

ב-13 ביוני 2025 פרץ מבצע עם כלביא כאשר כוחות ישראליים פתחו במתקפות נגד אתרים צבאיים, גרעיניים וממשלתיים איראניים, לצד התנקשות במנהיגי משמרות המהפכה. איראן הגיבה במטחי טילים ורחפנים נרחבים לעבר מטרות ישראליות ובעלות בריתה, כולל תקיפה על בסיס אמריקאי בקטר. המלחמה הסתיימה בהפסקת אש בתיווך ארצות הברית וקטר ב-24 ביוני.

 חוסר יציבות כלכלית 

לאחר המבצע, הכלכלה הפנימית באיראן הידרדרה לחוסר יציבות. הסכסוך גרם לזעזוע פתאומי למערכת שכבר נחלשה בעקבות שנים של סנקציות, ניהול כושל והתדרדרות תשתיות. עקירתם של כמעט שבעה מיליון אנשים ממרכזים עירוניים במהלך המלחמה שיבשה את המסחר, התחבורה והכלכלה המקומית. למרות שרבים מהתושבים חזרו, הקצב הכלכלי לא התאושש במלואו.

לאחר המלחמה, איראן מתמודדת עם אתגר כפול של התאוששות פיזית ומוסדית. המחסור בחשמל, שכבר היה קריטי לפני הסכסוך, החמיר משמעותית. אזורים תעשייתיים חוו הפסקות חשמל בלתי מתוכננות וממושכות של עד חמש שעות ביום, מה שפגע קשות בתפוקת הייצור ובשרשראות האספקה. בשל תקלות לוגיסטיות וירידה בזמינות הדלק, השירותים הבסיסיים תחת לחץ, ועסקים קטנים מתמודדים עם אי-ודאות.

המהלך של ממשלת איראן להשעות את שיתוף הפעולה עם הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית הוביל עמדה לעומתית, שהובילה להפעלת סנקציות אירופיות חדשות במסגרת מנגנוני האכיפה של הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית. סנקציות כאלו מהדקות את הגישה למטבע זר, מגבילות את יבוא הסחורות החיוניות ופוגעות בכוח הקנייה, ומגבירות את הפגיעה באזרחי איראן, שכבר סובלים מאינפלציה ואבטלה.

 מחאה 
 במהלך עם כלביא 
לאחר התקיפות הראשונות ב-13 ביוני, מנהיג האופוזיציה האיראנית רזה פהלווי אמר לאיראנים כי הגיע הזמן "להפיל את הרפובליקה האסלאמית באמצעות הפגנות רחוב ושביתות ארציות". כשדיבר על ממשלת איראן, טען כי "היא עלולה ליפול. כפי שאמרתי לחבריי למדינה: איראן היא שלכם... אמרתי לצבא, למשטרה ולכוחות הביטחון: תתנתקו מהמשטר. הצטרפו לאנשים".

ב-17 ביוני, דווח כי האקרים פרצו לרשות השידור האיראנית במהלך שידור חי, ושידרו מסרים אנטי-משטריים וצילומים מהפגנות נגד המשטר. הצילומים היו ברובם מהפגנות הענק ב-2022, וכללו את ההודעה "קום! זה הרגע שלך. צא לרחובות. קח שליטה על העתיד שלך".

ב-20 ביוני 2025, מריאם רג'אווי, נשיאת המועצה הלאומית העליונה להתנגדות באיראן, אמרה בעצרת בברלין: "לא לפיוס ולהצלת משטר המולות, ולא למלחמה. ישנה אפשרות שלישית: שינוי משטר על ידי העם האיראני וההתנגדות האיראנית. שינוי דמוקרטי הוא רצון העם האיראני". העיקרון המנחה שלה הוא "לא לשאה ולא למולות".

ב-23 ביוני, יומיים לאחר המתקפה האמריקאית על מתקני הגרעין באיראן, רזה פהלווי כינה את עצמו "משרת העם", וקיים מסיבת עיתונאים דו-לשונית שבה פירט תוכנית למעבר למשטר דמוקרטי באיראן. הוא הודיע כי הוא מכנס פסגה של מנהיגים חברתיים, פוליטיים ועסקיים בעלי נקודות מבט אידאולוגיות מגוונות שיכולים להסכים על שלושת העקרונות:

 הבטחת שלמותה הטריטוריאלית של איראן.
 שוויון הזדמנויות לכולם.
 הפרדת דת ומדינה.

הוא קרא לעלי חמינאי להתפטר בהבטחה למשפט הוגן, וקרא גם לחברי מנגנון הביטחון האיראני לנטוש את המשטר ולהצטרף לעם.

 לאחר הפסקת האש 
לאחר סיום המבצע, הדרישות המקומיות לשינוי כלכלי ופוליטי התגברו - על רקע משבר פנימי עמוק באיראן, המאופיין באכזבה ציבורית, שנים של סנקציות, ניהול כושל ובידוד שהקשו על הכלכלה, בעוד שחיתות נרחבת וחוסר אחריות שחקו את האמון במערכת השלטת. הרפורמיסטים זיהו הזדמנות קריטית: או שהרפובליקה האסלאמית תיפתח פוליטית וכלכלית, או שהיא תוליך לחוסר יציבות והתמוטטות. המלחמה עם ישראל חשפה את הפגיעות במצבה הביטחוני של איראן ואת הבידוד הדיפלומטי שלה.

ב-2 ביולי, הנשיא לשעבר חסן רוחאני תיאר בפומבי את המשבר כהזדמנות ייחודית "לבנות מחדש את יסודות הממשל". רוחאני הדגיש כי ביטחון לאומי דורש לא רק הרתעה צבאית אלא גם "כלכלה עמידה, דיפלומטיה נבונה ואמון הדדי בין המדינה לחברה".

ב-11 ביולי, מיר-חוסיין מוסאווי, מנהיג רפורמיסטי שהוביל את התנועה הירוקה באיראן ב-2009, חידש את קריאתו למשאל עם להקמת אספה חוקתית, והציג זאת כדרך היחידה להציל את איראן. הוא הדגיש שהמלחמה נולדה מטעויות פוליטיות חמורות והזהיר כי אחדות הציבור לא צריכה להיחשב תמיכה במשטר הקיים.

כ-200 כלכלנים ופקידים לשעבר קראו בפומבי ל"שינוי בפרדיגמת הממשל", ושיפור הדיפלומטיה עם ארצות הברית ואירופה, לארגון מחדש פיננסי ולהגברת צעדי המאבק בשחיתות. עם זאת, מבנה הכוח השמרני, במיוחד משמרות המהפכה, לא הראו סימני ויתור, והרפורמיסטים ממשיכים להתמודד עם דיכוי, כולל עונשי מאסר ממושכים למתנגדים פוליטיים. פעילים ומפגינים טוענים שהם נשארו שקטים, מפוחדים ומבולבלים מהמלחמה.

 תפקיד ההנהגה 
ב-13 ביוני 2025, היום שבו החל מבצע עם כלביא, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו פנה ישירות לעם האיראני: "הגיע הזמן שתתאחדו סביב הדגל שלכם והמורשת ההיסטורית שלכם על ידי עמידה למען חירותכם ממשטר רע ומדכא" ו"זו ההזדמנות שלכם לקום ולתת לקולכם להישמע". הוא המשיך כי "המאבק של ישראל אינו איתכם", אלא "המאבק שלנו הוא עם האויב המשותף שלנו, משטר רצחני שגם מדכא ומענה אתכם", בהתייחסו לממשלת איראן. לאחר מכן חזר על סיסמת האופוזיציה האיראנית "אישה, חיים, חירות" באנגלית ובפרסית, והכריז בפני "העם האמיץ של איראן" כי "האור שלכם ינצח את החושך. אני איתכם, עם ישראל איתכם". מאוחר יותר, בראיון לפוריה זראתי, מגישת איראן אינטרנשיונל, המשיך נתניהו וקרא לאיראנים לשאוף לחופש.

דובר צה"ל בשפה הפרסית אמר כי קיבל מסרים רבים מאיראנים, כולל מאנשים במוסדות הביטחון האיראניים, המבקשים למנוע מאיראן לסבול את אותו גורל כמו לבנון ועזה, או לשנות את מצבם האישי. דובר צה"ל הפנה אותם לאתר של המוסד, והורה למי שמעוניין ליצור קשר עם ישראל לעשות זאת באמצעות VPN חיצוני בלבד. באותו יום, צה"ל הודיע כי תקף מספר מטרות צבאיות באיראן. כולל מטה של משמרות המהפכה, מטה יחידת אבטחת המידע של כוחות הביטחון הפנימי של איראן, את מטה הבסיג', אתרי ייצור ואחסון טילים ומכ"מים. מאות לוחמי משמרות המהפכה נהרגו במתקפות, לפי גורם ישראלי. תקיפות נוספות פגעו בכניסה לכלא אווין ובשעון הספירה לאחור בכיכר פלסטין, שסימן את הספירה לאחור של המשטר להשמדת ישראל ול"שחרור פלסטין מהציונים".

 מחאות 2025–2026 

בסוף 2025 פרצו הפגנות המוניות ברחבי איראן, שנבעו מזעם ציבורי על המשבר הכלכלי ההולך ומחמיר. בתחילה הן היו בהובלתם של סוחרי השוק ובעלי חנויות בטהראן, ההפגנות התפשטו במהירות לאוניברסיטאות ולערים מרכזיות כמו אספהאן, שיראז ומשהד, והפכו למהומות הגדולות ביותר מאז מחאות מהסא אמיני ב-2022. כוחות הביטחון הגיבו באמצעים כמו גז מדמיע וכלים נוספים. עם הזמן, תנועת המחאה התרחבה מעבר לדרישות הכלכליות וכללה קריאות לחירות ובמקרים מסוימים להפלת המשטר. המפגינים קראו סיסמאות אנטי-ממשלתיות כמו "מוות לדיקטטור".

 תגובת המשטר 
לאחר הפסקת האש, הרפובליקה האסלאמית החלה בדיכוי פנימי נרחב, בצעדים שכללו מעצרים המוניים, גירוש כפוי, הוצאות להורג מואצות, הרחבת המעקב והגבלות מוגברות על אזרחים, בהתנהלות שנתפסה כסימן לפרנויה מוגברת של המשטר.

למרות משך המלחמה הקצר יחסית, ההשפעה הפסיכולוגית והפוליטית על איראן הייתה משמעותית. היכולת המוגבלת של ממשלת איראן למנוע או לנקום על התקיפות המדויקות, למרות טענותיה להרתעה אזורית, שברה את אמון הציבור בדוקטרינת הביטחון שלה. המלחמה החריפה את הלחצים החברתיים-כלכליים הקיימים והציתה זעם ציבורי נרחב, מה שהניח את היסודות למשבר הפנימי.

גורם באמנסטי אינטרנשיונל ציין כי בהתמודדות עם הבידוד הבין-לאומי, טהראן מחזקת את אחיזתה מבית באמצעות דיכוי מוגבר וסביר להניח שיהיו הוצאות להורג נוספות במסגרת חוקים מעורפלים על שיתוף פעולה עם זרים. הגישה למידע הייתה מוגבלת בשל הפסקות אינטרנט, אך התעוררו חששות גוברים לגבי מצבם של אסירים פוליטיים.

דוח של המועצה הלאומית העליונה להתנגדות באיראן מדגיש כיצד במקום להפגין אחדות או להתחיל ברפורמות מבניות נחוצות, הנהגת המשטר פנתה למאבקים פנימיים והכחשה, סימני היכר של מערכת במשבר. סכסוכים פומביים בין פקידים, כולל טענות מופרכות כמו מעורבות של פליטים בריגול, רק העמיקו את חוסר האמון והבלבול הפנימי.

, מנהל ארגון Iran Human Rights, אמר כי הרפובליקה האסלאמית צפויה להגביר את הדיכוי בעקבות הפסקת האש עם ישראל במטרה "להסתיר כישלונות צבאיים, למנוע הפגנות ולהבטיח את הישרדותה". מנגד, גורמים איראניים הגנו על גישת הממשלה. אסמאעיל בגאי, דובר משרד החוץ, אמר לאל-ג'זירה באנגלית כי "אנשינו הראו שהם נחושים בהגנתם על הביטחון הלאומי והריבונות".

 דיכוי ומעצרים 
בימים שלאחר הפסקת האש, הרשויות האיראניות העבירו את המיקוד לביטחון הפנים. דווח על מעצרים, הוצאות להורג ופריסה צבאית נרחבת. עד סוף יוני, יותר מ-700 אנשים נעצרו, עם דגש מיוחד על טהראן, אזורים כורדיים ואזורי גבול נוספים. העצורים הואשמו בריגול, שיתוף פעולה עם שירותי מודיעין זרים או עבירות ביטחון לאומיות אחרות. בין העצורים היו פעילים פוליטיים, בני מיעוטים, בעלי אזרחות כפולה ואנשים ללא רקורד קודם של התנגדות פוליטית. בכמה תיקים, נשלל מנאשמים ייצוג משפטי, הם נשפטו בהליכים סגורים וקיבלו גזר דין מזורז, כולל עונש מוות.

הרשויות האיראניות טענו שמדובר באמצעי ביטחון בתגובה לחדירה אפשרית של סוכנויות מודיעין ישראליות. ארגוני זכויות אדם בין-לאומיים ביקרו את הפעולות כהפרות של הליך הוגן. הפרלמנט האיראני הציע במקביל חקיקה שמחייבת עונש מוות לכל אדם שהורשע בריגול, מה שמבטל למעשה שיקול דעת שיפוטי. מומחים משפטיים ופעילי זכויות אדם הביעו דאגה כי חקיקה כזו תצמצם עוד יותר את זכויות האזרח והעצמאות השיפוטית, ותאפשר למשטר לדכא אופוזיציה פוליטית במסווה של ביטחון לאומי.

 גירוש אזרחים אפגנים 

במקביל למעצרים, ממשלת איראן הגדילה משמעותית את שיעור גירושם של אזרחים אפגנים המתגוררים במדינה. לפני המלחמה, הגירוש עמד בממוצע על כ-5,000 ביום. המספר הגיע ל-30,000 גירושים יומיים עד תחילת יולי 2025.

לפי דיווחים, למעלה מ-1.1 מיליון אפגנים הוחזרו בכפייה בין מרץ לתחילת יולי. רבים מהמגורשים שהו באיראן לתקופות ממושכות וגורשו ללא אפשרות להגנה משפטית או אזהרה מוקדמת. ההצדקה הרשמית לגירושים ציינה חששות לביטחון לאומי ולריגול, בטענה שהמהגרים עשויים לשמש כלי לחדירה זרה.

הגירושים ההמוניים יצרו משבר הומניטרי לאורך הגבולות המזרחיים של איראן, עם מחסור חמור במקלט, מים וסיוע רפואי למגורשים.

 נוכחות מוגברת 
אמצעי הביטחון המוגברים כללו הצבת מחסומים, במיוחד במחוזות עם רמה גבוהה של מחאה אתנית ופוליטית. המחסומים שימשו לעצירת רכבים ועריכת חיפוש, בדיקת טלפונים ניידים וחקירת אזרחים ללא צווים. במקביל, יחידות המיליציה של משמרות המהפכה והבסיג' הרחיבו את פעילותן, במיוחד באזורים כורדיים, בלוצ'ים ואזורים עם רוב ערבי. הם ביצעו פשיטות ללא צו, חיפושים בבתים ומעצרים המוניים. הנוכחות הפרה-צבאית המוגברת נתפסה כאמצעי מניעה שמטרתו להרתיע ממהומות ולחזק את אחיזתו של המשטר באזורים הנחשבים לבלתי יציבים פוליטית.

ב-2 ביולי, סוכנות הידיעות פארס, המזוהה עם משמרות המהפכה, דיווחה כי כוחות הביטחון ירו למוות בשני צעירים, מהדי עבאי ועלירזה כרבאסי, סמוך לעיר ח'ומיין שבמערב איראן. הקורבנות, שלפי הדיווחים היו בטיול רגלי, נהרגו בנסיבות לא מוסברות. ב-19 ביולי, חברי כוח הבסיג' ירו והרגו משפחה שנסעה ליד מחסום, כולל תינוק בשם רהה. יורש העצר הגולה רזא פהלווי, טען ברשת X כי הפעולות האלו מראות את האופי הנואש של המשטר "הנוקם על השפלתו על ידי רצח ילדים".

 מתח פנימי ופרנויה 
המעגל הפנימי של המשטר נכנס לשלב של פרנויה חריפה. בעקבות התקיפות הראשוניות של ישראל, ההנהגה הגבירה את אווירת החשדנות. לפי משקיף אחד, הופעותיו של המנהיג העליון הפכו לנדירות ומוגבלות לאירועים המנוהלים היטב ומוגנים בקפידה מכל אינטראקציה ספונטנית.

איראנים רבים הביעו חשש כי הם מעריכים שהמשטר "יפרוק את כל זעמו" על אזרחים. המשטר, במצב של חוסר ביטחון מוגבר, עלול לראות בחברה איום פנימי, כזה שיש לעקוב, לכלוא, ואם צריך, לדכא.

 צנזורה 

ב-17–18 ביוני 2025 הייתה הפסקת אינטרנט נרחבת, שהפחיתה את התנועה בכ-97%. בתחילת יולי, ממשלת איראן שוב ביצעה הפסקת אינטרנט ברחבי המדינה, כולל הפסקת חשמל שהחלה ב-6 ביולי, והורידה את הקישוריות לכ-20% מהרמות הרגילות. המסרים הממשלתיים הציגו זאת כאבטחת סייבר מפני התקפות ישראליות, חרף הנזק הכלכלי (המוערך בהפסד של 1.5 מיליון דולר לשעה) והידוק התלות ברשת המידע הלאומית המוגבלת באוויר.

 עריקת דיפלומטים 
בינואר 2026, בכיר במשלחת הקבועה של איראן באו"ם, עלירזה ג'יראני חוכמאבאד, ביקש מקלט משווייץ, והחליט שלא לשוב לאיראן. לפי הדיווחים, חוכמאבאד הוא אחד ממספר דיפלומטים איראנים שביקשו מקלט באירופה בעקבות ההפגנות. ב-3 בפברואר 2026 דווח כי דיפלומט שני, גולם-רזה דריקוונד, מנהל שגרירות איראן בווינה, גם הוא הגיש בקשה למקלט משווייץ.

 הערות שוליים 

קטגוריה:2025 באיראן
קטגוריה:מחאות ב-2025
קטגוריה:הפגנות באיראן
קטגוריה:איראן: פוליטיקה