טניה אטווטר

טניה אטְווֹטֶר (באנגלית: Tanya Atwater נולדה ב-1942) היא גאופיזיקאית וגאולוגית ימית אמריקאית המתמחה בטקטוניקת לוחות. היא ידועה במיוחד במחקריה המוקדמים על ההיסטוריה הטקטונית של הלוחות במערב צפון אמריקה.

 ביוגרפיה מוקדמת והשכלה 
אטווטר נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה בשנת 1942. אביה היה מהנדס ואמה הייתה בוטנאית. אטווטר הייתה אחת הנשים הראשונות שחקרו את קרקעית האוקיינוס ​​מבחינת הגאולוגיה שלה.

אטווטר החלה את לימודיה בשנת 1960 במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ולאחר מכן קיבלה תואר ראשון בגאופיזיקה מאוניברסיטת קליפורניה, ברקלי בשנת 1965. היא קיבלה תואר דוקטור (1972) בגאופיזיקה ימית ממכון סקריפס לאוקיינוגרפיה, אוניברסיטת קליפורניה, סן דייגו. הייתה מנהלת מרכז ההדמיה המולטימדיה החינוכית של אוניברסיטת קליפורניה, סנטה ברברה, שם הייתה פרופסור אמריטה למדעי הגאולוגיה. היא הייתה פרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס לפני שהצטרפה לסגל ב-UCSB בשנת 1980. אטווטר פרשה מ-UCSB בשנת 2007.

 קריירה אקדמית 
אטווטר הייתה פרופסור לטקטוניקה במחלקה למדעי הגאולוגיה, כיום המחלקה למדעי כדור הארץ, באוניברסיטת קליפורניה, סנטה ברברה, לפני שפרשה לגמלאות. היא כתבה והייתה שותפה לכתיבת כ-50 מאמרים בכתבי עת בינלאומיים, כרכים מקצועיים ודוחות מרכזיים. שבעה מהמאמרים הללו פורסמו בכתבי העתNature ו-Science. בשנת 1975 היא הפכה לעמיתה באיגוד הגאופיזי האמריקאי  על עבודתה בטקטונופיזיקה. בין השנים 1975 ל-1977, אטווטר זכתה מלגת סלואן  פוסט-דוקטורט בפיזיקהAtwater, Tanya. Postdoctoral Pathways: Preparation, Holding Pattern of Jumping off point?. 2012. ISBN 978-1421403632 Maryland: Johns Hopkins University Press.. בשנת 1984 היא זכתה בפרס עידוד מטעם האגודה לנשים גיאולוגות. אטווטר היא חברה באקדמיה הלאומית למדעים של ארה"ב. נבחרה על תרומתה לגאופיזיקה ימית וטקטוניקה. בשנת 2019 היא קיבלה את הפרס הגבוה ביותר של האגודה הגאולוגית של אמריקה , מדליית פנרוז. בשנת 2022 היא קיבלה את מדליית וולסטון  מהאגודה הגאולוגית של לונדון , שהוא הפרס הגבוה ביותר שהם מעניקים. 

 תגליות מדעיות 
אטווטר הייתה מעורבת במשלחות אוקיינוגרפיות תוך שימוש במכשירים הנגררים לעומק כדי לחקור את הקרקעית האוקיינוס. היא השתתפה ב-12 צלילות מים עמוקים בצוללת אלווין DSV. היא חקרה את התהליכים הטקטונו-וולקניים ליצירת קרום אוקיני חדש ברכס המרכז אוקייני שבקרקעית האוקיינוס. בשנת 1968, היא כתבה יחד עם עמית מאמר מחקר פורץ דרך על אופי ההעתקים של מרכזי התפשטות. יחד עם ג'ק קורליס , פרד ספייס  וקנת מקדלד , היא מילאה תפקידים מרכזיים במשלחות שחשפו את הביולוגיה הייחודית של מעיינות חמים בקרקעית האוקיינוס, מה שהוביל לגילוי על פרויקט RISE  של המעשנות השחורות בטמפרטורה גבוהה, בפתחים ההידרותרמיים התת-ימיים ובעומק של 2,600 מטר בקרקעית מזרח האוקיינוס השקט.

במחקרה של אטווטר על בקיעות מתפשטות ליד איי גלאפגוס, היא גילתה שבקעים מתפשטים נוצרו כאשר מרכזים מתפשטים לאורך קרקעית הים הופרעו על ידי תנועה טקטונית או מאגמה, ולכן נאלצו לשנות כיוון כדי להתיישר מחדש. זה עזר להסביר את התבנית המורכבת של קרקעית הים.

אטווטר ידועה בעיקר בזכות עבודתה על ההיסטוריה הטקטונית של הלוחות במערב צפון אמריקה. היא כתבה שני מאמרי מחקר מרכזיים המתארים את ההיסטוריה של האבולוציה הטקטונית של הלוחות בצפון אמריקה ואת הבעיות הטקטוניות של העתק סן אנדריאס, שסייעו בתיעוד ההיסטוריה של ההעתק.

היא גם חקרה אבולוציה גיאומטרית, תוך שילוב והשוואה של רישומי תנועת הלוחות הגלובליים, עם רישומים גאולוגיים יבשתיים אזוריים. היא מצאה קשרים מתפתחים שחשפו את מקורותיהם של מאפיינים גאולוגיים רבים בקנה מידה גדול (למשל: הרי הרוקי, ילוסטון, עמק המוות, הרי הגעש של קסקייד  ורכסי החוף של קליפורניה).

מאמרה של אטווטר, "השלכות טקטוניקת הלוחות על האבולוציה הטקטונית הקנוזואית של מערב צפון אמריקה", ביסס את המסגרת החיונית לטקטוניקת הלוחות של מערב צפון אמריקה. בעבודתה, היא מסבירה שלפני כ-40 מיליון שנה, לוח פאראלון שקע מתחת ללוח הצפון אמריקני וללוח הפסיפי. החצי התחתון של לוח פאראלון שקע לחלוטין מתחת לדרום קליפורניה והחצי העליון לא שקע, מה שנודע בסופו של דבר כלוח חואן דה פוקה. מאחר שהחלק הדרומי של פאראלון נעלם לחלוטין, הגבול של דרום קליפורניה היה כעת בין הלוח הפסיפי ללוח הצפון אמריקני. שבר סן אנדריאס הוא ייחודי משום שהוא משמש כקו העתק עיקרי וכן כגבול בין הלוח הפסיפי ללוח הצפון אמריקני. היא עדכנה את עבודתה בשנת 1989.

אטווטר מתעניינת בתקשורת וחינוך בכל הרמות. היא פיתחה מולטימדיה אלקטרונית (מרכז ויזואליזציה מולטימדיה חינוכית ב-UCSB) כדי לשפר ויזואליזציה והבנה גאולוגית, במיוחד בהקשר להיסטוריה של לוחות טקטוניים.

 פרסים ועיטורים 

 1975 עמיתת האיגוד הגאופיזי האמריקאי 
 1980 פרס AAAS  ניוקומב קליבלנד למאמר מחקר מוביל בכתב העת Science
 1997 נבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים
 2002 פרס מנהל הקרן הלאומית למדע לחוקרי הוראה מצטיינים. פרס זה, בסך 300,000 דולר על פני ארבע שנים, מוענק כדי לסייע ולהוקיר מדענים מכובדים אשר עובדים על דרכים לתרגם מחקר לחינוך. הכסף נועד לספק לחוקרי הוראה הזדמנות להרחיב את עבודתם מעבר למוסדות מגוריהם.
 מדליית לאופולד פון בוך, אגודת הגיאולוגיה הגרמנית

 2005 Gold Medal, Society of Woman Geographers
 2019 Penrose Medal of the Geological Society of America.
 2022 Wollaston Medal of the Geological Society of London.
 2023 Elected to the American Academy of Arts and Sciences.

 הערות שוליים