גטו מיר

גטו מיר (באנגלית: Mir Ghetto) היה גטו נאצי בעיירה מיר שבבלארוס בתקופת מלחמת העולם השנייה. בגטו רוכזו לפחות 3,000 יהודים, ומתוכם נרצחו כ־2,900 במהלך השואה.

הגטו נודע בעיקר בשל הטבח שנערך בו ב־9 בנובמבר 1941, שבו נרצחו כ־1,800 יהודים בידי כוחות גרמניים ומשתפי פעולה מקומיים.

 רקע והקמה 
ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיר מיר שבבלארוס למעלה מ־2,400 יהודים, כאשר הייתה חלק מן הרפובליקה הפולנית השנייה.

מיר, בדומה לעיירות רבות בבלארוס, נחשבה לשטעטל, ונודעה בעולם היהודי כמרכז ללימוד תורה. בין מוסדותיה הבולטים נמנתה ישיבת מיר, שפעלה לסירוגין עד לפלישת ברית המועצות לפולין בשנת 1939.

ב־27 ביוני 1941 נכבשה מיר בידי גרמניה הנאצית. הכיבוש נמשך עד 7 ביולי 1944. מאחר שהעיר נכבשה כעבור 35 ימים בלבד מתחילת מבצע ברברוסה, היה זמן מועט להימלט, ויהודים שנמלטו מיישובים סמוכים וממערב פולין התרכזו במיר לצד הקהילה היהודית המקומית.

שלושה חודשים לאחר תחילת הכיבוש הקימו השלטונות הגרמניים באופן רשמי גטו בעיר, וכל היהודים שחיו בה – כ־3,000 נפש – רוכזו בו בכפייה.

מעשי הרצח ההמוניים החלו עוד בטרם הוקם הגטו. ב־20 ביולי 1941 הוציאו הגרמנים להורג 20 יהודים.

ב־9 בנובמבר 1941 נערך טבח המוני שבו נרצחו כ־1,800 יהודים ברחובות מיר ובסמוך לטירת מיר, ונקברו בקברי אחים למרגלות חומות הטירה. מעשי הרצח נמשכו גם בשנת 1942; ב־2 במרץ אותה שנה נרצחו כ־750 בני אדם נוספים.

במעשי הרצח השתתפו יחידות איינזצגרופן, אנשי הוורמאכט והגדוד ה־11 של המשטרה המסייעת הליטאית.

 גטו טירת מיר 
שמאל|250 פיקסלים|ממוזער|טירת מיר, בתמונה משנת 2011.
עד מאי 1942 נותרו בחיים בגטו מיר כ־850 יהודים. השלטונות הגרמניים החליטו להעבירם אל טירת מיר, ובכך לבודד עוד יותר את היהודים מן האוכלוסייה הלא־יהודית של העיר. סביב המתחם הוקמו מספר נקודות ביקורת.

תושבי הגטו חויבו בעבודות כפייה באופן קבוע, ובעיקר בפינוי הריסות לאחר הפצצות של כוחות בעלות הברית.

 חיסול הגטו 
בשבועות שקדמו לחיסול הגטו גילה שמואל אוסוואלד רופאייזן, מראשי המחתרת שהסתנן לשורות המשטרה המסייעת הבלארוסית באזור, לתושבי הגטו שהם עומדים להירצח. בעקבות כך היו שהתפללו או שמו קץ לחייהם, ואילו אנשי המחתרת ארגנו בריחה של כ־150–300 איש ב־9 באוגוסט 1942.

גטו מיר חוסל ב־13 באוגוסט 1942, ו־719 היהודים שנותרו בו נרצחו. בסך הכול נרצחו במהלך קיומו של הגטו כ־2,900 בני אדם.

 התנגדות 
בגטו מיר פעלה קבוצת מחתרת שמנתה כ־80 חברים, בהנהגת אוסוולד רופייזן. בימיו האחרונים של הגטו ארגנה המחתרת תוכנית להברחת כ־150–300 מתושבי הגטו אל היערות הסמוכים, שם הצטרפו ל וליחידות פרטיזנים סובייטיות.

 הנצחה 
שמאל|ממוזער|250 פיקסלים|יער מיר, ליד ירושלים .
שמאל|ממוזער|250פיקסלים|מצבת זיכרון במקום הרצח ההמוני של כ-700 יהודי מיר על ידי הנאצים בנובמבר 1941. האנדרטה נמצאת ברחוב אוקטיאברסקאיה (ул. Октябрьская), ליד הכביש בין הבתים מס' 12 ומס' 14. היא הוקמה בשנת 2024 והחליפה את האנדרטה הקודמת שהוצבה בשנת 1967.
 מספר אנדרטאות לזכר גטו מיר הוקמו הן בבלארוס והן בישראל. ארבע האנדרטאות שבבלארוס הוקמו בשנים 1966–1967.
 בסמוך לירושלים ניטע יער מיר על ידי הקרן הקיימת לישראל לזכר הנספים בגטו מיר.
 אנדרטה נוספת מצויה בבית הקברות נחלת יצחק, שבו מתקיים מדי שנה, ב־9 בנובמבר, טקס זיכרון לנרצחים.

 עשיית דין בנאצים ובעוזריהם 
ביולי 1995 נעצר בבריטניה שמעון סרפינוביץ' (Szymon Serafinowicz), לשעבר איש המשטרה המסייעת הבלארוסית, בביתו שבבנסטד (Banstead), והואשם ברצח שלושה יהודים מכוח חוק פשעי מלחמה 1991 (War Crimes Act 1991). לימים נקבע כי אינו כשיר לעמוד לדין בשל דמנציה, אולם ההליך המשפטי נגדו ציין את הפעם הראשונה שבה הועמד נאשם לדין בבריטניה מכוח חוק זה בגין פשעי מלחמה מתקופת השואה.

 ראו גם 
 גרודנו (מחוז)

קישורים חיצוניים

 סיפורה של הקהילה היהודית במיר, בתוך אתר יד ושם





 הערות שוליים 

*
קטגוריה:מחוז גרודנו
קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:מחוז גרודנו: עיירות יהודיות
קטגוריה:בורות ירי בשואה
קטגוריה:גטאות
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית הקברות נחלת יצחק