מרד הבאבאים

מרד הבאבאים או המרד של באבא אסחאק (בטורקית: (בטורקית: Babaî Ayaklanması) הייתה ההתקוממות ההמונית של שבטים הטורקמנים בסולטאנות הסלג'וקים של רום באנטוליה, שהתרחשה בין השנים 1239 ו-1240 או 1240 ו-1241. היא נגרמה על ידי פערים חברתיים-כלכליים ודתיים בתוך המדינה. המנהיג הרוחני של ההתקוממות היה ככל הנראה, באבא איליאס, ואת פעולותיהם הצבאיות של המורדים הוביל תלמיד ("מוריד") של באבא איליאס, הידוע כבאבא אסחאק. ההתקוממות חתרה בסופו תחת מדינת הסלג'וקים המוחלשת ממילא, וסללה את הדרך לכיבוש המונגולי של האזור.
המרד דוכא בקושי רב על ידי צבא הסלג'וקים בשנת 1240 או 1241.
ממוזער|שמאל|250px|התפשטות הסולטאנות הסלג'וקית של רום באנטוליה ב-1243-1100. בצבע סגול הכהה ביותר  - גבולות הסולטאנות רום בסביבות 1100; בצבע סגול פחות כהה - השטחים שנכבשו מידי הדנישמנדים עד שנת 1174;בצבע סגול בהיר - השטחים שנכבשו מידי הביזנטים; בצבע סגול הבהיר ביותר - השטחים שנכבשו עד 1243

סיבות המרד
בשנת 1968, כתב קלוד כאהן כי המרד התרחש בסביבות שנת 1240 ונמשך שנתיים או שלוש. לדבריו אירועים אלה "קשים לפירוש". לא ברור כיצד הפשיטות והכיבושים של ח'ווארזמים או המונגולים השפיעו על תנאי החיים של הטורקמנים במרכז אסיה הקטנה או האם "היו השלכות כלשהן כתוצאה מהתרחבות כוחם של הסלג'וקים או מהתיישבותם של הח'ווארזמים. לדבריו ניתן לקבוע רק שאחד המרכיבים העיקריים של האוכלוסייה מצא את עצמו בהתנגדות עזה לממשלת הסלג'וקים."
לאחר נפילת האימפריה הח'ווארזמית ב-1220 לידי המונגולים, אלפי לוחמים ח'ווארזמים נדדו מערבה כשכירי חרב. הסולטאן הסלג'וקי קייקובאד הראשון גייס אותם לצבאו ויישב אותם באזורי הספר של מזרח אנטוליה כדי שישמשו חיץ נגד המונגולים.
נוכחותם של הח'ווארזמים באנטוליה יצרה מתח רב. הם היו כוח צבאי לא ממושמע שלעיתים קרובות פשט על אוכלוסייה מקומית. מותו של הסולטן קייקובאד ועלייתו של בנו החלש יותר, גיאס-א-דין קייח'וסרו השני, הובילו לרדיפת מנהיגי הח'ווארזמים, מה שגרם להם למרוד ולבזוז שטחים סלג'וקיים
המבוכה הצבאית שגרמו הח'ווארזמים לסולטנות החלישה את הצבא הסלג'וקי וחשפה את חולשתו. חוסר הסדר הזה אפשר למרד הבבאים להתפשט במהירות במזרח ומרכז אנטוליה, שכן השלטון היה עסוק בבלימת הח'ווארזמים ובמאבקים פנימיים.
בעקבות הפלישה המונגולית לאיראן ולעיראק אלפי נוודים טורקמנים בעיקר אוע'וזים  היגרו מאזור ח'ווארזם ופרס לאנטוליה. פליטים אלה חשו דחויים על ידי השלטון הסלג'וקי שבירתו הייתה בקוניה. הם סבלו ממצוקה כלכלית, מחסור באדמות מרעה ומדיניות של אפליה ומאסרים מצד השרים הסלג'וקים, שחשדו בנאמנותם.
בהיסטוריוגרפיה הסובייטית, היה נהוג להדגיש רק את הסיבות הכלכליות ולראות בהתקוממות הזאת מרד איכרים.

יורי אווריאנוב מאמץ לעומת זאת את דעתו של ההיסטוריון הטורקי של סופיזם, אהמט ישר אוג'אק בספרו  «Babailer İsyanı» (מרד הבבאים)

אחד ההבדלים בין התושבים הנוודים לתושבים המיושבים של סולטנות קוניה היה בתחום הדת. הסלג'וקים היו רשמית סונים, וכך גם תושבי המרכזים העירוניים, אך עבור האוכלוסיות השבטיות והכפריות, הדברים היו שונים. אף- על-פי שהכריזו רשמית על עצמם כמוסלמים סונים, הם המשיכו לחיות כפי שחיו אבותיהם: נשותיהם לא עטו רעלה, וגבריהם המשיכו להשתמש בחשיש, שהיה האמצעי העיקרי להשגת חוויות אקסטזה במהלך טקסים שאמאניים. במאה ה-14, אבן בטוטה ציין כי "נשות ארץ רום לא היו רעולות", וגם כי "תושבי ארץ זו הם סונים, אך הם אוכלים חשיש". צאצא של באבא איליאס אשקפשאזאדה הודה כי אביו לא שמר ממש על מצוות האסלאם. הטורקמנים הנוודים ניהלו חיים שלא תאמו לדרישות האסלאם המסורתי. רוב הנוודים היו אנלפביתים, הם לא התעניינו במיוחד בטקסים שדרשו אורח חיים יושבני, הם לא התעניינו בנושאים תאולוגיים עדינים ומורכבים. לדברי אירן מליקוף, "האוכלוסייה הבורה והדבקה באמונות תפלות לא הייתה מוכנה להשפעה התרבותית והרוחנית של המדרסה". לכן, נפוצה בקרבם הבנה לא אורתודוקסית של האסלאם, אשר בסביבתם הייתה מעורבבת עם אמונות מסורתיות טרום-אסלאמיות, מיסטיקה, אמונות תפלות ורעיונות משיחיים.  הנוודים הושפעו רבות לא מהאסלאם האורתודוקסי, אלא מהסופיזם עם המיסטיקה והרעיונות הפשוטים שלו.. ניגדלי קאדי אחמד כתב על שבטים נוודים עוד במאה ה-14 כי לנציגיהם אין שום דבר במשותף עם האסלאם, הם האמינו במזדק ונהגו ב"חופש מיני".כך פירש ,ככל הנראה, חסיד האסלאם האורתודוקסי את מציאות חיי הנוודים, שבהם גברים ונשים נאלצו לעבוד יחד. הוא הביע גם את הבוז כלפי הנוודים, אשר ניכר ביחסה של האוכלוסייה המשכילה כלפיהם.. גם בקרב הטורקמנים היושבים, אם כי במידה פחותה בהרבה, נצפתה אדישות כלפי האסלאם האורתודוקסי ונטייה להקשיב לדרווישים ולשייח'ים סופים נודדים .

בין הגורמים למרד היה שינוי במערכת הבעלות על הקרקע - בעלי האקטאע והטימאר ביקשו להעביר אותם לבעלות תורשתית, מה שהוביל להופעתם של איקטאע וטימאר חדשים. מצב זה, בתורו, יחד עם ההגירה המתמשכת של  שבטים חדשים לאנטוליה, הוביל למחסור באדמות פנויות למרעה של בעלי חיים. 
סיבה נוספת, אולי החשובה ביותר, הייתה ההבדל בין אורח חייהם של הטורקמנים היושבים והנוודים. בכל קיץ, רועי צאן נוודים נהגו את עדריהם של כבשים, סוסים וגמלים לרמות ההרים בחיפוש אחר מרעה חיוני, וחזרו לאדמות החורף שלהם לפני התקררות מזג האוויר. במהלך הגירות הללו, נרמסו שדות וכרמים , רועי צאן בזזו יישובים שפגשו בדרך, פרצו ללא הרף קרבות בין איכרים לנוודים, ולפעמים רועי צאן התעמתו זה עם זה על מרעה. תופעות אלו הוליד בוז הדדי ועוינות בין הטורקמנים היושבים והנוודים. תושבי העיר כינו את הנוודים "חסרי מוח", "עריצים", "טמאים" ו"מלוכלכים".הנוודים כינו את תושבי העיר "עצלנים".ממשל  הסלג'וקים העדיף את התרבות הפרסית, שלא חיבבה את הטורקמנים. ככל הנראה, הטורקמנים הרגישו לא רצויים במדינתם. ייתכן שהסכסוך החברתי הזה והעימות בין הטורקמנים לממשל המרכזי מילאו תפקיד מרכזי במרד. 

המרד התאפשר על ידי המצב הפוליטי והמסים הגבוהים בתקופת שלטונו של קייחוסרו, שעלה לכס המלוכה בשנת 1237, וחי חיים הוללים,  ואדיש כלפי ענייני המדינה .  אוג'אק סבר שאולי כמה מדינאים או נציגים של קבוצות עוינות לקיחוסרו ולווזיר שלו יכלו ליצור קשר בסתר עם המנהיגים הטורקמנים, שכבר נטו למרוד. אך, לדברי אוג'אק,  אין ממש ראיות לכך.  ייתכן לדבריו שהיה קשר בין מנהיגי המרד לבין החוורזמים, שלא היו מרוצים ממותו בכלא של מנהיגם, שנכלא בהוראת קיהוסרב.  בנוסף,   אוג'אק ציין גם את המונגולים והאיובים בין הכוחות החיצוניים שהיה להם עניין לערער את כוחם של הסלג'וקים 

המרד הונהג על ידי באבא איסהאק (Baba Ishak), מנהיג כריזמטי של קבוצות טורקמניות נוודיות וחצי-נוודיות . המורדים מחו נגד המסים הכבדים, הדיכוי של הממשל המרכזי והפער המעמדי בין האליטה העירונית לבין הנוודים.

דיכוי מרד הבבאים וההתמודדות עם הח'ווארזמים התישו את המשאבים הצבאיים של סולטנות רום. חולשה זו נוצלה על ידי המונגולים, שהביסו את הסלג'וקים בקרב קוסה דאג (1243), מה שהוביל בסופו של דבר להתפרקות הסולטנות ולהקמת נסיכויות הטורקמניות (בייליקים), שמתוך אחת מהן צמחה מאוחר יותר האימפריה העות'מאנית.

לקריאה נוספת

 Claude Cahen. Baba Ishaq, Baba Ilyas, Hadjdji Bektash et quelques autres // Turcica, Louvain: Éditions Peeters, 1969, Vol. I, p 53–64.
  (תרגום מרוסית לרומנית)

קישורים חיצוניים
Irène Melikoff Extrait de "De l'épopée au mythe" Les Babas turcomans contemporains de Mevlâna Edition Isis Istanbul 2004

 Ahmet Yașar Ocak "Baba İshâk" – Islam Ansiklopedisi, 1991, Vol. 4, p. 368–369


הערות שוליים

קטגוריה:מרידות איכרים
קטגוריה:טורקיה: היסטוריה
קטגוריה:עמים טורקיים
קטגוריה:טורקיה: דת
קטגוריה:שנות ה-1230
קטגוריה:שנות ה-1240