רוח ספורטיבית

ממוזער|טפיחה על השכם מתרחשת לעיתים לפני המשחק, כמו במקרה זה מליגת הכדורסל הפיליפינית.
שמאל|ממוזער|שתי קבוצות של שחקני כדורגל צעירים עומדות בשורה ונותנות "כיף" לאחר משחק כדי לתרגל רוח ספורטיבית טובה.
רוח ספורטיבית (באנגלית: Sportsmanship; ידועה בעברית גם כספורטיביות או הגינות בספורט) היא אתוס שלפיו פעילות הספורט מהנה כשלעצמה ויש לבצעה מתוך הוגנות, אתיקה, כבוד ותחושת אחווה עם המתחרים.

המושג "מפסיד בכבוד" (או "מפסיד גרוע", באנגלית: Sore loser) מתייחס לאדם שאינו מקבל את התבוסה בצורה ספורטיבית, בעוד ש"ספורטאי הוגן" (Good sport) משמעותו להיות גם "מנצח טוב" וגם "מפסיד טוב".

 ניתוח 
ניתן להמשיג רוח ספורטיבית כתכונה או נטייה מתמשכת ויציבה יחסית, כך שאינדיבידואלים נבדלים זה מזה באופן שבו מצופה מהם להתנהג בסיטואציות ספורטיביות. רוח ספורטיבית מתייחסת בעיקר לתכונות כמו הוגנות, שליטה עצמית, אומץ והתמדה,Shields & Bredemeier, 1995. והיא מקושרת למושגים בין-אישיים של יחס לאחרים וקבלת יחס הוגן, שמירה על שליטה עצמית בעת התמודדות עם אחרים, וכבוד הן לסמכות והן ליריבים. רוח ספורטיבית נתפסת גם כדרך שבה אדם מגיב לספורט, למשחק או לשחקן אחר.

ארבעת האלמנטים של רוח ספורטיבית הם כושר גופני טוב, הרצון לנצח, שוויון והוגנות. כל ארבעת האלמנטים הם קריטיים, ויש למצוא איזון בין כולם כדי להדגים רוח ספורטיבית אמיתית. בין האלמנטים האלו יכול להתעורר קונפליקט, שכן אדם עשוי לרצות לנצח יותר מאשר לשחק בשוויון והוגנות, ובכך נוצרת התנגשות בתוך היבטי הרוח הספורטיבית. דבר זה יגרום לבעיות כיוון שהאדם מאמין שהוא מתנהג בצורה ספורטיבית, אך הוא אינו מאוזן. כאשר ספורטאים הופכים למרוכזים מדי בעצמם, הרוח הספורטיבית נדחקת הצידה.

ברוב ענפי הספורט שחקני העילית קובעים את הסטנדרטים לרוח ספורטיבית, ונתפסים ככמודלים לחיקוי בחברה.

העבירה הנפוצה ביותר של רוח ספורטיבית גרועה היא רמאות או הפרת החוקים כדי להשיג יתרון בלתי הוגן; התנהגות זו מכונה התנהגות בלתי ספורטיבית. מתחרה שמפגין רוח ספורטיבית ירודה לאחר שהפסיד במשחק או בתחרות נקרא לעיתים קרובות "מפסיד גרוע", בעוד שמתחרה שמפגין רוח ספורטיבית ירודה לאחר ניצחון מכונה בדרך כלל "מנצח גרוע" (באנגלית: Bad winner). התנהגות של מפסיד גרוע כוללת האשמת אחרים בהפסד, אי קבלת אחריות על פעולות אישיות שתרמו לתבוסה, תגובה להפסד בצורה לא בוגרת או לא ראויה, תירוצים להפסד, וציון תנאים לא נוחים או עניינים קטנוניים אחרים כסיבות לתבוסה. מנצח גרוע פועל בצורה רדודה לאחר ניצחונו, למשל על ידי שמחה לאיד על הניצחון, התרברבות מול היריב/ים, והנמכת הדימוי העצמי של היריב/ים על ידי תזכורת מתמדת לביצועיהם הגרועים בהשוואה (גם אם היריב/ים התחרו היטב). חוסר כבוד לקבוצה השנייה נחשב כהתנהגות של ספורטאי גרוע ועלול להוביל להשפעות מורליות שליליות, כפי שמתארת לסלי האו: "אם מגיש בבייסבול מחליט לא להגיש במלוא יכולתו כדי לרמז שהחובט אינו ברמה מספקת, [דבר זה] עלול להוביל לכך שלחובט יהיה ביטחון עצמי או ערך עצמי נמוך".

שש קטגוריות הקשורות לרוח ספורטיבית הן: אלמנטים של ספורט, אלמנטים של רוח ספורטיבית, הבהרות, קונפליקטים, איזון ואי-פריקות (באנגלית: irreducibility). כל השש הללו מאפיינות אדם בעל רוח ספורטיבית טובה. אף על פי שיש דמיון מסוים בין חלק מהקטגוריות, אלו הם אלמנטים נפרדים.

"במהותו, למשחק יש כמטרה מיידית ומכוונת שמחה, הנאה ותענוגות, והוא נשלט על ידי רוח של מתינות ונדיבות. אתלטיקה, לעומת זאת, היא בעיקרה פעילות תחרותית, אשר מטרתה היא ניצחון בתחרות והיא מאופיינת במסירות, הקרבה ואינטנסיביות." לפיכך, המעלות של שחקן קבוצתי שונות באופן קיצוני מהמעלות של אתלט. ראד וסטול מספקים דוגמה משנת 1995, כאשר ליגת ספורט של בתי ספר תיכוניים בארצות הברית אסרה על לחיצת היד המסורתית לאחר המשחק, שהייתה נהוגה בענפי ספורט כמו פוטבול וכדורסל. לחיצת היד נאסרה בגלל קטטות שהיו פורצות בעקבותיה. רוב השחקנים מושפעים מהמנהיגים שסביבם כמו מאמנים ושחקנים וותיקים יותר; "אם יש מאמנים ומנהלים שאינם מבינים רוח ספורטיבית, אז מה לגבי השחקנים?".

 דוגמאות 
ממוזער|רגע של רוח ספורטיבית כאשר ג'ון לאנדי עזר לרון קלארק לקום לאחר שנפל.
ישנן דרכים שונות שבהן רוח ספורטיבית באה לידי ביטוי בענפי ספורט שונים. להיות ספורטאי הוגן כולל לעיתים קרובות להתייחס לאחרים כפי שהיית רוצה שיתייחסו אליך, לעודד מהלכים יפים (גם אם הם נעשים על ידי היריב), לקבל אחריות על טעויותיך ולשמור על פרופורציות. דוגמה ליחס לאחרים כפי שהיית רוצה שיתייחסו אליך תכלול הפגנת כבוד ונימוס כלפי חברי קבוצה אחרים והיריבים, מכיוון שבתמורה היית רוצה שיתייחסו אליך באותה צורה.

כמה דוגמאות פופולריות לרוח ספורטיבית טובה כוללות לחיצת ידיים, עזרה ליריב שאולי נפל, עידוד כולם, קריאות עידוד, מחיאות כפיים או נתינת "כיף", והפגנת כבוד לכולם כולל חברים לקבוצה, היריבים, הורים ושופטים. חשוב מכל, לעיתים קרובות מעודדים ונאמר בהקשר לרוח ספורטיבית כי "זה לא משנה אם ניצחת או הפסדת, אלא איך שיחקת את המשחק."

רוח ספורטיבית יכולה להתבטא בדרכים שונות בהתאם למשחק עצמו או לתרבות הקבוצה. למשל, בקריקט, שחקן יודה לעיתים שהוא נפסל על ידי ירידה מהמגרש, גם אם השופטים סברו שהוא לא נפסל. בדוגמה אחרת, שחקן טניס שרואה שכדור נכנס למגרש אך נקרא "בחוץ" על ידי הקוון, יכול לוותר על הנקודה או להציע ליריב לבקש בדיקת עין הנץ (ערעור), כפי שקרה עם שחקן הטניס המקצועני ג'ק סוק בשתי הזדמנויות לפחות.

 גורמים תורמים 
רוח ספורטיבית יכולה להיות מושפעת מגורמים תורמים כגון ערכי השחקנים וגישתם כלפי הספורט וגם ממודלים לחיקוי מקצועיים. מודלים לחיקוי בספורט צפויים לפעול בצורה מוסרית ומכבדת.  כאשר מודלים לחיקוי בספורט עילית אינם מעודדים רוח ספורטיבית, הדבר יכול לעודד אנשים אחרים לפעול בדרכים דומות לספורטאים שהם מעריצים ומעריצים. לדוגמה, אם אדם מעריץ ספורטאי ששתה אלכוהול בצורה מופרזת, הוא עשוי לראות זאת כהתנהגות מקובלת. המתאם הישיר בין רוח ספורטיבית למנהיגות נחשב גם הוא לגורם תורם נוסף.  לכן, קיום סביבה חיובית בקבוצת הספורט שלך ייצור רוח ספורטיבית טובה מצד האנשים. מנהיגות חיובית מצד הקפטנים, המאמנים והאוהדים תעודד סביבה ספורטיבית חיובית.

 ראו גם 
 גביע ליידי בינג, גביע המוענק על ידי ליגת ההוקי הלאומית (NHL) לשחקן המפגין את הרוח הספורטיבית הטובה ביותר
 קריקט: רוח המשחק
 מלחמת הכדורגל
 אולטימייט

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:קשרים בין-אישיים
קטגוריה:תרבות ספורט
קטגוריה:אתיקה