ספרות פיימונטית

ספרות פיימונטית היא מכלול הטקסטים שנכתבו לאורך המאות בשפה הפיימונטית.

 מקורות 
העדות הראשונה להיווצרות השפה הפיימונטית נמצאה בכנסיית סנטה מריה מאג'ורה בוורצ'לי, בפסיפס רצפה משנת 1040. הטקסט המשמעותי הראשון שנשמר הוא ה-Sermoni Subalpini (דרשות סובאלפיניות) משנת 1150, הכולל 22 דרשות ליטורגיות שנכתבו עבור בתי ספר של אבירי הטמפלרים בפיימונטה.

במהלך המאות ה-12 וה-13 הגיעו טרובדורים רבים לחצרות המלוכה של סלוצו, מונפראטו וסבויה, והביאו עמם את ערכי "האהבה החצרנית". במאות שלאחר מכן הפכה הפיימונטית לשפת המנהל והמשפט במקום הלטינית, ונכתבו בה מסמכים רשמיים, כרוניקות היסטוריות ומחזות דתיים כגון "Ël Gelind".

 הספרות היהודית-פיימונטית 
לקהילה היהודית בפיימונטה תרומה ייחודית וחשובה לספרות המקומית. נוצר בה ניב ייחודי המכונה "יהודית-פיימונטית", המשלב אוצר מילים עברי בתוך המבנה הפיימונטי.

חוקר הלשון הנודע בנבנוטו אהרון טרצ'יני (Benvenuto Aron Terracini) היה מהבלשנים המרכזיים שחקרו וקידמו את ערכה של השפה והספרות הפיימונטית, תוך התמקדות במורשת היהודית. מחקרים מודרניים בארכיון טרצ'יני חשפו "שירת אירועים" (Poesie d'occasione) מהמאה ה-19, שנכתבה בעברית, איטלקית ופיימונטית.

פרימו לוי, בסיפורו "ארגון" (Argon) מתוך "הטבלה המחזורית", הקים לתחייה את השפה והז'רגון של אבותיו היהודים-פיימונטים, תוך שימוש במונחים כמו "סוד" (Sod) או "חכם" (Khakham) שהיו חלק בלתי נפרד מחיי היום-יום של הקהילה.

 העת החדשה והמאה ה-19 

במאה ה-18 הגיעה התודעה הלאומית הפיימונטית לשיאה. ב-1783 פרסם מאוריציו פיפינו את הדקדוק הפיימונטי הראשון. אדוארדו איניאציו קאלבו (Edoardo Ignazio Calvo) נחשב לאחד מגדולי המשוררים האזרחיים עם יצירתו "Fàule moraj". המאה ה-19 ראתה פריחה של סופרים ומחזאים, בהם אנג'לו ברופריו וויטוריו ברסציו, שיצר את דמותו האיקונית של "Monsù Travet".

 המאה ה-20 והתקופה העכשווית 
המאה ה-20 עמדה בסימן התחדשות לירית ופוליטית. קבוצת ה-Companìa dij Brandé, שנוסדה ב-1927 על ידי פינין פאקוט (Pinin Pacòt), הפכה לקבוצה המשפיעה ביותר לשימור השפה. משוררים כגון נינו קוסטה וסופרים כגון לואיג'י אוליברו המשיכו את המסורת.

החל משנות ה-80, הספרות הפיימונטית עברה תהליך של "בינלאומיות" הודות לחוקרים כמו ג'אנרנצו קליביו וסרג'ו ג'ילארדינו. כיום, חיוניות השפה באה לידי ביטוי בדור חדש של יוצרים המשתמשים במדיה דיגיטלית, בלוגים ומוזיקה עכשווית, המגדירים מחדש את הזהות התרבותית של פיימונטה במאה ה-21.

 ראו גם 
 פיימונטית

 ביבליוגרפיה 
 Camillo Brero, Storia della letteratura piemontese, Torino, 1981.
 Gianrenzo P. Clivio, Profilo di storia della letteratura in piemontese, Torino, 2002.
 Alberto Cavaglion, Letteratura ebraica in Piemonte, Rassegna Mensile di Israel, 2020.
 Chiara Pilocane, Le poesie d'occasione come fonte per la storia degli ebrei piemontesi, 2021.
קטגוריה:ספרות איטלקית
קטגוריה:פיימונטה