ועידת אלג'יר

ועידת אלג'יר הייתה פסגת הליגה הערבית השישית, שנערכה בין ה-26 ל-28 בנובמבר 1973 באלג'יר, אלג'יריה. הוועידה התקיימה זמן קצר לאחר מלחמת יום הכיפורים באוקטובר של אותה שנה. השתתפו בה 16 מדינות ערביות, אך עיראק ולוב החרימו אותה, מאחר שהתנגדו להסכם הפסקת האש (הסכם 6 הנקודות) ותבעו את המשך הלחימה נגד ישראל. הפסגה סימנה גם את הצטרפותה של הרפובליקה של מאוריטניה כחברה רשמית בליגה הערבית.
מהלך הוועידה והחלטותיה
מטרות הוועידה הייתה לעצב אסטרטגיה משותפת לשיחות השלום בין מדינות ערב וישראל, במסגרת ועידת ז'נבה שהתכנסה כחודש אחר כך. את דיוני הוועידה הובילו נשיא מצרים אנואר סאדאת פייסל, מלך ערב הסעודית.

בוועידה אמר נשיא סוריה חאפז אל-אסד: "סוריה אינה תולה תקוות גדולות בסיכויי השלום. משום שישראל היא מדינה תוקפנית ושוחרת התפשטות ואיננה רוצה בשלום. ישראל עושה כל מאמץ כדי לטרפד אח סיכויי השלום". נשיא תוניסיה חביב בורגיבה הציעה ש"הפתרון לסכסוך הישראל-ערבי הוא בהקמת מדינה ישראליות-פלסטינית פדרלית אשר תקיף את מכלול שטחי פלסטין". מועמר קדאפי לא השתתף בוועידה ואף גינה אותה ואת המאמצים להשגת שלום, קרא למנהיגי ערב הסעודית ומצרים בוגדים באומה הערבית וטען כי "על היהודים בישראל לחזור לארצות מוצאם" ולהחזיר את פלסטין לערבים.

ההחלטה הסופית גינתה את מדיניות התוקפנות של ישראל, קבעה הכרה רשמית בלגיטימיות הבלעדית של אש"ף, והתחייבה להמשך תמיכה בעם הפלסטיני למען אחדות ערבית. הפסגה קראה גם לישראל לוותר על השליטה בכל השטחים שנכבשו לאחר מלחמת ששת הימים בשנת 1967, כולל: רמת הגולן, הגדה המערבית, מזרח ירושלים, רצועת עזה וסיני. בנוסף, הליגה הערבית החלה במספר יוזמות לקידום אחדות ערבית ואסלאמית ולקידום זכות ההגדרה העצמית של הפלסטינים.

הכרת המדינות הערביות באש"ף כמייצג הפלסטינים, וביאסר ערפאת כדובר היחיד של עמדתם, הביא לזעם ואכזבה מצד חוסיין, מלך ירדן, שבאותה עת ראה בגדה חלק ממלכתו ובמרץ 1972 אף העלה את תוכנית הפדרציה כפשרה בה היא תהיה מחוז אוטונומי בתוך הממלכה ההאשמית.

ההחלטה נוספת קראה להגברת שיתוף הפעולה הערבי־אפריקני בכל התחומים וניתוק כל הקשרים עם דרום אפריקה ורודזיה עקב משטר האפרטהייד בהם; ועם פורטוגל, עקב המאבק שלה נגד עצמאות אנגולה.

תוצאות הוועידה
ועידת אלג'יר נתנה גושפנקה לכוחות המתונים בליגה הערבית, לדגול בפתרון ל בדרך של משא ומתן מדיני, לאור שני עקרונות: נסיגת ישראל מכל השטחים, כולל מזרח ירושלים, ומימוש הזכויות הלאומיות של העם הפלסטיני.
ועידת המדינות הבלתי-מזדהות
כחודשיים וחצי לפני הוועידה של הליגה הערבית, בתחילת ספטמבר 1973, נערכה באלג'יר גם הוועידה הרביעית של המדינות הבלתי-מזדהות  (שגם מכונה לעיתים "ועידת אלג'יר"). בוועידה השתתפו 76 מדינות ובין הבאים היו: אינדירה גנדי מהודו, אנואר סאדאת ממצרים, מועמר קדאפי מלוב, אידי אמין מאוגנדה, יוסיפ ברוז טיטו מיוגוסלביה, היילה סלאסי מאתיופיה, יעקובו גואון מניגריה, פידל קסטרו מקובה, מוג'יבור רחמן מבנגלדש, פייסל, מלך ערב הסעודית וכן מזכיר האו״ם ויאסר ערפאת.

לקראת הוועידה אלג'יריה ניסחה הצעת ההחלטה שהציעה כי המדינות הבלתי מזדהות המשתתפות בוועידה יחליטו על צעדים אינדיבידואליים או קולקטיביים נגד ישראל. והודיעה כי "היא מביעה דאגה עמוקה על המצב במזרח־התיכון, וקובעת שסירובה העיקש של ישראל לפנות את השטחים הכבושים מהווה התעלמות ממגילת האו״ם ואיום לשלום ולביטחון הבינלאומיים". בנוסף, "דרשה מכל הארצות, ובייחוד ארצות הברית להימנע מלספק לישראל נשק, או כל תמיכה פוליטית, כלכלית או פיננסית העשויה לאפשר לה להמשיך במדיניות התוקפנות וההתפשטות שלה". מצרים מצדה קראה להטלת "הסגר כלכלי על ישראל", עד שתיסוג מהשטחים שכבשה ב-1967. לבסוף החליטו המדינות על קריאה לניתוק היחסים עם ישראל, כפי שרבים מהן, שעוד קיימו יחסים דיפלומטיים עם ישראל, עשו באותה עת, כולל רוב מדינות אפריקה.

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה:1973 בפוליטיקה
קטגוריה:הליגה הערבית
קטגוריה:אלג'יריה: היסטוריה
קטגוריה:לאומיות פלסטינית
קטגוריה:הארגון לשחרור פלסטין
קטגוריה:יחסי אלג'יריה–ישראל