מילקה פלאנינץ'

מילקה פלאנינץ' (בסרבו-קרואטית: Милка Планинц; 21 בנובמבר 1924 – 7 באוקטובר 2010) הייתה פוליטיקאית קומוניסטית קרואטית שכיהנה כראש ממשלת יוגוסלביה בין השנים 1982 ל-1986. היא הייתה האישה הראשונה והיחידה שכיהנה בתפקיד זה. פלאנינץ' הייתה גם האישה הראשונה שעמדה בראשות מדינה של מדינה סוציאליסטית מוכרת באירופה.

 ראשית חייה 
פלאנינץ' נולדה בשם מילקה מלאדה למשפחה מעורבת של קרואטים וסרבים בז'יטניץ', כפר קטן ליד דרניש, דלמטיה בקרואטיה של ימינו. היא למדה בבית ספר עד שמלחמת העולם השנייה פרצה וקטעה את לימודיה. היא הצטרפה לליגת הנוער הקומוניסטית בשנת 1941, שהייתה שנה מכוננת בחייה של פלאנינץ' ובמדינתה. גרמניה הנאצית פלשה ליוגוסלביה וחילקה את המדינה בין שלטונות הכיבוש הגרמניים, האיטלקיים, ההונגריים והבולגריים. עד מהרה הוקמה תנועת התנגדות שכונתה הפרטיזנים, בראשות יוסיפ ברוז טיטו. פלאנינץ' חיכתה בחוסר סבלנות ליום בו תהיה מבוגרת מספיק כדי להצטרף למועצה האנטי-פשיסטית לשחרור לאומי של יוגוסלביה.

בגיל 19 הצטרפה פלאניץ' לפרטיזנים והייתה מסורה מאוד לטיטו. בשנת 1944 הצטרפה לליגת הקומוניסטים של יוגוסלביה. היא מונתה לקומיסרית המחוז של חטיבת התקיפה הדלמטית ה-11, שתפקידה היה ללמד את עקרונות ומדיניות המפלגה, ולהבטיח את נאמנות המפלגה. פלאנינץ' בילתה שנים בעבודה עבור הפרטיזנים והמפלגה הקומוניסטית, וכאשר הם השתלטו על האזור כולו, נרשמה לבית הספר הגבוה למנהל בזאגרב כדי להמשיך את לימודיה. המפקד הפרטיזני, סימו דובאיץ', שהואשם בעצמו בפשעי מלחמה, טען מאוחר יותר כי פלאנינץ' הייתה מעורבת בטבח קוצ'בסקי רוג שלאחר המלחמה. פלאנינץ' דחתה את האשמותיו של דובאיץ', וכינתה אותן ספקולציות פוליטיות. היא דגלה באופן אישי בחקירת פשעים אלה, ובטיפולם באופן משפטי ומדעי.

בשנת 1950 היא נישאה למהנדס בשם זבונקו פלאנינץ'. לזוג נולד בן ובת.

 קריירה פוליטית 
פלאנינץ' החלה בקריירה במשרה מלאה במפלגת הקומוניסטים של קרואטיה. היא התמחתה בחינוך, תסיסה ותעמולה, ובשנת 1959 נבחרה לוועד המרכזי הקרואטי, הרשות המבצעת. לאחר שמילאה מגוון תפקידים בזאגרב, כמזכירת אספת העם של טרשנייבקה בשנת 1957 ולאחר מכן כמזכירת ענייני תרבות של העיר זאגרב בשנת 1961, היא מונתה למזכירת ועדת המפלגה הקומוניסטית של זאגרב, ולמזכירת החינוך של הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה בשנת 1963, תפקיד בו נותרה עד 1965.

בשנת 1966 היא נבחרה לנשיאות מפלגת הקומוניסטים של קרואטיה (LCC), ולאחר מכן נבחרה לוועד מנהל של המפלגה בשנת 1968.

לאחר אירועי האביב הקרואטי, הנהגת המפלגה הודחה ופלאנינץ' מונתה לנשיאת הוועד המרכזי בשנת 1971. היא קיבלה את ההחלטה לעצור את פרניו טוג'מן, מרקו וסליצה, דראז'ן בודישה, שימה ג'ודאן וולדו גוטובץ' ואחרים שנשתתפו באביב הקרואטי. היא נותרה מנהיגת המפלגה הקומוניסטית של קרואטיה עד 1982.

כאשר טיטו נפטר ב-1980, הוא הותיר אחריו תוכנית לנשיאות מתחלפת, כאשר המנהיג יגיע מכל יחידה פדרלית בתורה. ב-29 באפריל 1982, הוועדה הפדרלית של הברית הסוציאליסטית של העם העובד ביוגוסלביה אישרה את רשימת השרים שהוגשה על ידי פלאנינץ'. ב-15 במאי 1982, מינו אותה לראש הרשות המבצעת הפדרלית וכך היא הפכה לראשת הממשלה. היא הפכה לאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד כל כך גבוה ב-64 שנות ההיסטוריה של המדינה. פלאנינץ' הרכיבה קבינט חדש, שכלל 29 חברים. מלבד חמישה שהיו חברים בוועדה הישנה, כל חברי הוועדה היו חדשים.

החוקה היוגוסלבית משנת 1974 השאירה את הממשל המרכזי עם מעט מאוד סמכות, שכן הכוח חולק לרפובליקות נפרדות. פלאנינץ' ניסתה למקד מחדש את הממשל המרכזי ולרכוש בריתות בינלאומיות באמצעות ביקורים בבריטניה, ארצות הברית וברית המועצות.

פלאניץ' הגישה את התפטרותה באוקטובר 1985, אך התפטרותה לא התקבלה. ב-12 בפברואר 1986 הגישה ממשלתה של פלאנינץ' בקשה לקרן המטבע הבינלאומית למעקב מתקדם. הבקשה אושרה חודש לאחר מכן. כהונתה הסתיימה במאי 1986, ועד מהרה היא הפכה לחברה בוועד המרכזי של ליגת הקומוניסטים של יוגוסלביה.

 חיים מאוחרים 
פלאנינץ' בילתה את שארית זמנה במלחמות יוגוסלביה עם קריסת הקומוניזם באירופה. בשנת 1993 בעלה נפטר ובשנת 1994 בנה התאבד.

מסוף שנות ה-90 ועד מותה, פלאנינץ' השתמשה בכיסא גלגלים וכמעט ולא יצאה מביתה. היא התגוררה בזאגרב עד מותה ב-7 באוקטובר 2010, בגיל 85. היא נקברה בבית הקברות מירוגוי בזאגרב.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

2026 02
קטגוריה:ראשי ממשלת סרביה היוגוסלבית
קטגוריה:פוליטיקאים יוגוסלבים
קטגוריה:יוגוסלבים שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:ראשי ממשלת קרואטיה
קטגוריה:נשים בראשות ממשלה
קטגוריה:ראשי ממשלות