קשר-רחוק

קשר-רחוק (Teleconnection) במדעי האטמוספירה מתייחס לאנומליות אקלימיות הקשורות זו לזו במרחקים גדולים (בדרך כלל אלפי קילומטרים). הקשר-רחוק הסמלי ביותר הוא זה המקשר בין הלחץ בגובה פני הים באי טהיטי, לבין הלחץ המקביל בדרווין, אוסטרליה, המשמש להגדרת אל נינו-התנודה הדרומית. קשר-רחוק ידוע נוסף מקשר בין הלחץ בגובה פני הים מעל איסלנד לזה שמעל האיים האזוריים, ומשמש באופן מסורתי להגדרת התנודה הצפון אטלנטית (NAO).

 הִיסטוריה 
קשרים מרחוק זוהו לראשונה על ידי המטאורולוג הבריטי סר גילברט ווקר (Sir Gilbert Walker (אנ')) בסוף המאה ה-19, באמצעות חישוב המתאם בין סדרות זמן של לחץ אטמוספירי, טמפרטורה וכמויות גשם. הם שימשו כאבן בניין להבנת השונות האקלימית (Climate variability and change (אנ')), בכך שהראו שהאחרונה אינה אקראית לחלוטין.

אכן, המונח אל ניניו-התנודה הדרומית (ENSO) הוא הכרה מרומזת בכך שהתופעה עומדת בבסיס השונות במספר מקומות בו זמנית. מאוחר יותר התברר כי קשרים-מרחוק נלווים התרחשו בכל רחבי צפון אמריקה, כפי שמגלם דפוס הקשר-מרחוק בין האוקיינוס השקט לצפון אמריקה (Pacific–North American teleconnection pattern (אנ')).

במהלך שנות ה-80, תצפיות משופרות אפשרו זיהוי קשרי גל במרחקים גדולים יותר ברחבי הטרופוספירה. במקביל, התפתחה התיאוריה לפיה ניתן להבין דפוסים כאלה באמצעות פיזור גלי רוסבי עקב הגאומטריה הכדורית של כדור הארץ. תיאוריה זאת נקראת לפעמים "המודל הקדמי".

 תאוריה
קשרים-רחוקים בתוך האוקיינוס השקט הטרופי החלו להיות מובנים בזכות החישובים האידיאליים של גיל , ומאוחר יותר באמצעות מודלים מורכבים יותר.

בהתבסס על "המודל הקדמי", חלק ניכר מהתיאוריה המוקדמת של קשרים-מרחוק עסק במודל ברוטרופי (Barotropic fluid (אנ')) שעבר ליניאריזציה (Linearity (אנ')) של הזרימה האטמוספירית סביב מצב ממוצע קבוע. עם זאת, המודל נפסל במהרה כאשר התגלה שדפוסי קשר-מרחוק בפועל כמעט ולא רגישים למיקום האילוץ, בסתירה ישירה לתחזיות שהוצעו על ידי תמונה פשוטה זאת. סימונס ועמיתיו הראו שאם מגדירים מצב רקע מציאותי יותר, הוא יהפוך לבלתי יציב (Instability (אנ')), מה שיוביל לדפוס דומה ללא קשר למיקום האילוץ, בהתאם לתצפיות. תכונה "מודאלית" זו התבררה כתוצר לוואי של ברוטרופיות המודל, אם כי היא הופיעה מסיבות עדינות יותר במודלים מציאותיים יותר.

עבודות עדכניות יותר הראו כי רוב הקשרים-מרחוק מן האזורים הטרופיים אל האזורים החוץ-טרופיים ניתנים להבנה בדיוק מפתיע באמצעות התפשטות גלים ליניאריים, פלנטריים, על גבי מצב בסיסי תלת-ממדי המשתנה עונתית. מכיוון שדפוסים אלו מתמידים לאורך זמן ו"נעולים" במידה מסוימת למאפיינים גאוגרפיים כמו רכסי הרים, גלים אלה נקראים גלים עומדים.

מנגנון נוסף של קשר-רחוק בין האוקיינוסים הטרופיים לאזורי קווי הרוחב הבינוניים הוא סימטרי לאורך מעגלי הרוחב (כלומר "זונליים") ובין שתי ההמיספרות, בניגוד למנגנון הגלים העומדים. הוא מסתמך על אינטראקציות בין מערבולות (Eddy (אנ')) חולפות לזרימה האטמוספירית הממוצעת המחזקות זו את זו (כלומר מערכות לא ליניאריות). הודגם כי מנגנון זה מסביר היבטי קשר-רחוק מסוימים של ENSO בטמפרטורה ובמשקעים. מחברים אחרים הציעו גם כן מתאם בין דפוסי קשר-רחוק רבים לגורמי שינוי אקלים מקומיים.

 יישומים 
מאחר שטמפרטורות פני הים באזורים הטרופיים ניתנות לחיזוי עד כשנתיים מראש, הידע על דפוסי קשר-רחוק מספק מידה מסוימת של יכולת חיזוי במקומות מרוחקים, לעיתים בטווח של כמה עונות קדימה. לדוגמה, חיזוי תופעת אל ניניו מאפשר חיזוי דפוסי גשמים, שלג, בצורות או טמפרטורה בצפון אמריקה, בהובלה של כמה שבועות עד כמה חודשים. בזמנו של ווקר, אל ניניו חזק היה מלווה בדרך כלל במונסון הודי חלש יותר, אך המתאם השלילי (Negative relationship (אנ')) הזה נחלש בשנות ה-80 וה-90, מסיבות שנויות במחלוקת. עבור מערב אירופה, היכרות עם דפוס ה־NAO יכולה לסייע בחיזוי דפוסי טמפרטורה ומשקעים. לדוגמה, שלב NAO+ בחורף מקושר לרוחות מערביות חזקות יותר ולכמות משקעים מוגברת בצפון אירופה, בעוד ששלב NAO- מתואם לעיתים קרובות עם תקופות יבשות וקרות בצפון אירופה, ועם סערות מוגברות בדרום אירופה.

 ראו גם
 התחממות סטרטוספירית פתאומית

קישורים חיצוניים




 הערות שוליים 

קטגוריה:מדעי האטמוספירה
קטגוריה:אקלים
קטגוריה:תבניות אקלים