פול קסטלנו

קונסטנטינו פול קסטלנו (באיטלקית: [kastelˈlaːno]; 26 ביוני 1915 – 16 בדצמבר 1985) היה בוס פשע אמריקאי אשר ירש את קרלו גמבינו כראש משפחת הפשע גמבינו בניו יורק. קסטלנו הנהיג את הארגון משנת 1976 ועד להירצחו ב־16 בדצמבר 1985.

 ביוגרפיה 
קונסטנטינו פול קסטלנו נולד בשכונת בנסונהרסט שבברוקלין, ניו יורק, ב־26 ביוני 1915. הוריו, ג’וזפה וקונצ’טה קסטלנו (לבית קסאטה), היו שניהם מהגרים איטלקים; אביו היה קצב וחבר מוקדם במשפחת הפשע מנגאנו, שהייתה קודמתה של משפחת הפשע גמבינו.

קסטלנו סיים שמונה שנות לימוד בלבד, ולאחר מכן למד מאביו את מקצוע הקצבות ואת איסוף התקבולים ממשחק המספרים הבלתי־חוקי. ביולי 1934 נעצר קסטלנו בן ה־19 לראשונה בהרטפורד, קונטיקט, בגין שוד של חנות לבגדים ואביזרים. הוא סירב למסור למשטרה את זהותם של שני שותפיו לפשע וריצה עונש מאסר של שלושה חודשים. סירובו להפר את שבועת האומרטה ולשתף פעולה עם הרשויות חיזק את המוניטין שלו כנאמן למאפיה.

אחותו של קסטלנו, קתרין, נישאה בשנת 1932 לאחד מבני דודיהם, מי שלימים יהפוך לבוס מאפיה – קרלו גמבינו. בשנת 1937 נישא קסטלנו לאהובת ילדותו, נינה מאנו; לבני הזוג נולדו שלושה בנים ובת אחת. מאנו נפטרה בשנת 1999. לא היה לו כל קשר משפחתי לשחקן ריצ’רד ס. קסטלנו מהסרט "הסנדק", למרות טענות שהעלתה אשתו של ריצ’רד לאחר מותו.

קסטלנו נהג לעיתים קרובות לחתום על שמו כ־"C. Paul Castellano", משום ששנא את שמו הפרטי, קונסטנטינו.

 פעילותו בעולם המאפיה 
קסטלנו הצטרף למשפחת מנגאנו בשנות ה־40, ובהמשך הפך לקאפורג’ימה (קאפו, או קפטן) תחת אלברט אנסטזיה, יורשו של הבוס המקורי וינסנט מנגאנו. בשנת 1957, לאחר רציחתו של אנסטזיה ועלייתו של גמבינו לראשות המשפחה, השתתף קסטלנו בפגישת אפלאצ’ין הכושלת בעיירה אפלאצ’ין שבניו יורק. כאשר משטרת מדינת ניו יורק פשטה על הפגישה, היה קסטלנו אחד מ־61 בכירי מאפיה שנעצרו. הוא סירב לענות לשאלות חבר המושבעים הגדול בנוגע לפגישה, ובשל כך ריצה שנת מאסר בגין ביזיון בית המשפט. ב־13 בינואר 1960 נידון קסטלנו לחמש שנות מאסר בגין קשירת קשר להסתיר מידע. עם זאת, בנובמבר 1960 בוטלה הרשעתו בערעור.

קסטלנו ראה את עצמו יותר כאיש עסקים מאשר כפושע, ונטל לידיו עסקים לא־חוקיים והפך אותם למיזמים לגיטימיים. עם זאת, עסקיו – וכן עסקיהם של בניו – המשיכו להפיק תועלת מקשריהם עם המאפיה. בשנותיו הראשונות השתמש קסטלנו בהכשרתו כקצב כדי להקים את Dial Poultry, חברת הפצת עופות שסיפקה בשיאה סחורה ל־300 קצבים בעיר ניו יורק. קסטלנו השתמש בשיטות הפחדה כדי לאלץ את לקוחותיו, בהם רשתות הסופרמרקטים Key Food ו־Waldbaum’s, לרכוש את מוצרי החברה.

ככל שקסטלנו התחזק בתוך משפחת גמבינו, החל להרוויח סכומי כסף גדולים מענף הבטון בתעשיית הבנייה. בנו, פיליפ, כיהן כנשיא חברת Scara-Mix Concrete Corporation, שהחזיקה כמעט במונופול על אספקת בטון בסטטן איילנד. קסטלנו ניהל את האינטרסים של משפחת גמבינו ב"מועדון הבטון" – קבוצת קבלנים שנבחרו בידי "הוועדה", הגוף השלטוני של המאפיה, לטפל בחוזים בשווי של בין 2 ל־15 מיליון דולר. בתמורה, הקבלנים העבירו לוועדה עמלה של שני אחוזים משווי החוזה. קסטלנו גם פיקח על שליטת משפחת גמבינו בסניף 282 של איגוד נהגי המשאיות (Teamsters), שסיפק עובדים ליציקות בטון בכל פרויקטי הבנייה הגדולים בניו יורק ובלונג איילנד.

בשנת 1975 נטען כי קסטלנו הורה על רציחתו של ויטו בורלי, בן זוגה של בתו, לאחר ששמע כי בורלי השווה אותו לפרנק פרדו, הבעלים והפרזנטור של חברת Perdue Farms. בשנת 2004 נחשף במסמכי בית משפט כי ג’וזף מסינו, עד מדינה ובוס לשעבר של משפחת הפשע בונאנו, הודה כי רצח את בורלי כטובה שעשה לקסטלנו.

 ירושת ההנהגה 
ב־15 באוקטובר 1976 נפטר קרלו גמבינו בביתו מסיבות טבעיות. בניגוד לציפיות, הוא מינה את קסטלנו כיורשו ולא את סגנו, אניילו “ניל” דלקרוצ’ה. נראה שגמבינו סבר כי משפחת הפשע תרוויח מהתמקדותו של קסטלנו בעסקי צווארון לבן. דלקרוצ’ה, שבאותה עת היה כלוא בשל העלמת מס, לא היה מסוגל לערער על ירושתו של קסטלנו.

ירושתו של קסטלנו אושרה בפגישה שנערכה ב־24 בנובמבר, בנוכחות דלקרוצ’ה. קסטלנו סידר שדלקרוצ’ה יישאר בתפקיד הסגן, בעוד שהוא ינהל ישירות את פעילות המאפיה המסורתית, כגון סחיטה, שוד והלוואות בריבית. אף שדלקרוצ’ה קיבל את הירושה, ההסדר בפועל פיצל את משפחת גמבינו לשני פלגים יריבים – הפלג של דלקרוצ’ה במנהטן והפלג של קסטלנו בברוקלין.

בשנת 1978 נטען כי קסטלנו הורה על רציחתו של ניקולס סקיבטה, מקורב למשפחת גמבינו. סקיבטה, שהיה משתמש בקוקאין ובאלכוהול, היה מעורב בכמה קטטות פומביות ואף העליב את בתו של ג’ורג’ דה־צ’יקו. מאחר שסקיבטה היה גיסו של סלבטורה “סמי השור” גראוונו, ביקש קסטלנו מאחיו של דה־צ’יקו, פרנק, להודיע תחילה לגראוונו על החיסול המתקרב. כאשר נודע לו גורלו של סקיבטה, איים גראוונו הזועם תחילה להרוג את קסטלנו עצמו, אך לבסוף נרגע וקיבל את מותו של סקיבטה כעונש שנבע מהתנהגותו.

באותה שנה נטען גם כי קסטלנו הורה על רציחתם של קאפו משפחת גמבינו ג’יימס אפוליטו ובנו, ג’יימס אפוליטו הבן. אפוליטו האב התלונן בפני קסטלנו שאנתוני גאג’י, קאפו אחר במשפחה, פולש לטריטוריה שלו וביקש רשות להרוג אותו. קסטלנו השיב בתשובה מעורפלת, אך בהמשך הזהיר את גאג’י מכוונותיו של אפוליטו. בתגובה רצחו גאג’י והחייל רוי דה־מאיו את אפוליטו ואת בנו.

בפברואר 1978 חתם קסטלנו על הסכם בין משפחת גמבינו לבין הווסטיז, כנופיה אירית־אמריקאית מהלס קיצ’ן. קסטלנו חיפש רוצחים שכוחות האכיפה לא יוכלו לקשור ישירות למשפחה, בעוד שהווסטיז רצו הגנה של משפחת גמבינו מפני משפחות מאפיה אחרות. הברית בין גמבינו לווסטיז נקבעה בפגישה בין קסטלנו למנהיג הווסטיז, ג’יימס קונאן. לפי גנגסטר הווסטיז מיקי פד’רסטון, קסטלנו נתן להם את ההנחיה הבאה:

“אתם חייבים להפסיק להתנהג כמו קאובויים – להתפרע. מעכשיו אתם איתנו. אם מישהו עומד להיהרג, אתם חייבים לקבל מאיתנו אישור.”

קסטלנו גם יצר ברית עם “גמבינו של צ’רי היל”, קבוצה של מייבאי ומפיצי הרואין סיציליאנים בניו ג’רזי, גם הם לשימוש כרוצחים שכירים. יחד עם הווסטיז וגמבינו של צ’רי היל, פיקד קסטלנו על צבא קטן של מחסלים מיומנים.

בספטמבר 1980 נטען כי קסטלנו הורה על רציחתו של חתנו לשעבר, פרנק אמטו, בשל אלימות פיזית כלפי אשתו – קוני, בתו של קסטלנו – בזמן שהיו נשואים. לפי מסמכי ה־FBI, דה־מאיו רצח את אמטו, ביתר את גופתו והשליך את השרידים לים. בשנה שלאחר מכן פנה פרדו, שלפי הטענה היה הגורם לרצח בורלי בשנת 1975, אל קסטלנו בבקשה לעזרה בסיכול ניסיון התאגדות עובדים במתקן של פרדו בווירג’יניה. עם זאת, לדברי פרדו, השניים מעולם לא הגיעו להסכם סופי.

בשיא כוחו בנה קסטלנו אחוזה מפוארת בת 17 חדרים על רכס בטודט היל שבסטטן איילנד. האחוזה, שתוכננה להידמות לבית הלבן בוושינגטון די.סי., כללה שיש קררה, בריכת שחייה אולימפית וגן אנגלי. קסטלנו ניהל רומן עם עוזרת הבית הקולומביאנית שהתגוררה בבית, גלוריה אולרטה. הוא הפך למתבודד וכמעט שלא יצא מהאחוזה, וחייב את הקאפו שלו להגיע אליה כדי למסור מידע ולקבל הוראות. כאשר לא אירח אורחים, נהג ללבוש בבית חלוקי סאטן ומשי ונעלי בית מקטיפה.

ג’ון גוטי, חניך לשעבר של דלקרוצ’ה, הפך לבלתי מרוצה עמוקות מהנהגתו של קסטלנו, וראה בו בוס מנותק וחמדן מדי.[28][29] כמו חברים אחרים במשפחה, הוא סלד מקסטלנו גם ברמה האישית, וחש שחסרה לו אמינות “רחוב”. לגוטי היה גם אינטרס כלכלי: הוא ניהל סכסוך ממושך עם קסטלנו בנוגע לחלקו של גוטי ברווחים משוד מטענים בנמל התעופה הבינלאומי ג’ון פ. קנדי. בנוסף, נפוצו שמועות כי גוטי מרחיב את פעילותו לסחר בסמים – תחום רווחי שקסטלנו אסר במפורש, תוך איום בעונש מוות.

 הליכים משפטיים 
בינואר 1983 נטען כי קסטלנו הורה על רציחתו של דה־מאיו, שנמצא ירוי למוות בתא המטען של מכונית הקאדילק שלו. כעבור חודשיים השיג ה־FBI צו להתקנת אמצעי האזנה סודיים באחוזתו של קסטלנו. הסוכנים המתינו עד שיצא לחופשה בפלורידה, הרדימו את כלבי השמירה שלו, השביתו את מערכת האבטחה והטמינו מכשירי האזנה בחדר האוכל ובסלון. מכשירים אלה סיפקו לרשויות החוק שפע של מידע מפליל נגד קסטלנו.

באוגוסט 1983 נעצרו חברי משפחת גמבינו אנג’לו רוג’יירו וג’ין גוטי באשמת סחר בהרואין, בעיקר על סמך הקלטות ממכשיר האזנה שהותקן בביתו של רוג’יירו. קסטלנו דרש לקבל את תמלילי ההקלטות, וכאשר רוג’יירו סירב – איים להדיח את גוטי מתפקידו.

ב־30 במרץ 1984 הוגש נגד קסטלנו כתב אישום פדרלי בעבירות של סחיטה במסגרת ארגון פשיעה (RICO), וכן באשמות של סחיטה באיומים, סחר בסמים, גניבה, זנות, ורציחותיהם של אפוליטו ודה־מאיו. הוא שוחרר בערבות בסך שני מיליון דולר.

הסתבכויותיו המשפטיות של קסטלנו החריפו בשנת 1985. ב־25 בפברואר היה אחד מבכירי המאפיה הרבים שנעצרו באשמת סחיטה במסגרת ארגון פשיעה, דבר שהוביל למשפט ועדת המאפיה; הוא שוחרר בערבות של שלושה מיליון דולר. ב־1 ביולי הוגש נגדו כתב אישום בגין הלוואות בריבית והעלמת מס, בשל אי־דיווח על רווחים מפעילות בלתי־חוקית, והוא כפר באשמה. ב־4 בנובמבר, בעדותו של גנב הרכב ויטו ארנה, הוצג קסטלנו כראש רשת גניבת המכוניות שהעסיקה אותו, וכן כמי שהיה קשור לחמישה מקרי רצח.

 קשירת קשר 
דלקרוצ’ה נפטר מסרטן ב־2 בדצמבר 1985, אירוע שפתח שרשרת התרחשויות שהובילה לרציחתו של קסטלנו כשבועיים לאחר מכן. היעדרותו של קסטלנו מהשבעה (wake) של דלקרוצ’ה נתפסה כעלבון בעיני חברי הפלג ממנהטן. לאחר מכן מינה קסטלנו את תומאס בילוטי, נאמן לו אך בעל כישורים דיפלומטיים מוגבלים, לתפקיד סגן הבוס החדש. קסטלנו אף רמז כי בכוונתו לפרק את הצוות של ג’ון גוטי.

גראוונו הציע לחסל את קסטלנו ואת בילוטי בזמן שאכלו ארוחת בוקר בדיינר. אולם כאשר דה־צ’יקו הודיע לגוטי כי קסטלנו עתיד להיפגש עמו ועם כמה מאפיונרים נוספים במסעדת Sparks Steak House שבמנהטן ב־16 בדצמבר, החליטו גוטי ושאר הקושרים לבצע את החיסול באותו מועד.

 חיסולו 
ביום שני, 16 בדצמבר 1985, הסיע בילוטי את קסטלנו לפגישה שנקבעה מראש לשעות הערב המוקדמות במסעדת Sparks Steak House. צוות החיסול (שכלל את סלבטורה סקאלה, אדוארד לינו וג’ון קרנגליה) המתין סמוך לכניסה למסעדה; במורד הרחוב הוצבו יורים לגיבוי – רוג’יירו, דומיניק פיצוניה וטוני רמפינו. גוטי וגראוונו צפו במתרחש ממכונית שחנתה מעבר לרחוב.

כאשר קסטלנו יצא מהמכונית בחזית המסעדה בסביבות השעה 17:26, רצו לעברו היורים וירו בו מספר פעמים באקדחים וברוולברים. לפי הטענה, קרנגליה הוא שירה את הירייה הקטלנית לראשו של קסטלנו. בילוטי נורה אף הוא כאשר יצא מדלת הנהג. לפני שעזבו את זירת הרצח, נסע גוטי להתבונן בגופות.

 השלכות 
קסטלנו נקבר בבית העלמין המוראבי ברובע ניו דורפ שבסטטן איילנד. הארכידיוקסיה של ניו יורק סירבה להעניק לו לוויה קתולית, בנימוק לחייו ולמותו הידועים לשמצה.

שבועיים לאחר הרצח נבחר גוטי לבוס החדש של משפחת גמבינו. וינסנט ג’יגאנטה, בוס משפחת ג’נובזה, זעם על כך שגוטי חיסל את קסטלנו מבלי לפעול לפי כללי המאפיה, וביקש את עזרתו של בוס משפחת לוקזה, אנתוני קוראלו, לביצוע חיסול. ב־13 באפריל 1986 התפוצצה מכונית תופת שיועדה לגוטי מחוץ למועדון חברתי בבנסונהרסט, אך הקורבן היחיד היה סגן הבוס של גמבינו, פרנק דה־צ’יקו.

בסוף 1990 נעצר גוטי בידי ה־FBI באשמות של סחיטה במסגרת ארגון פשיעה, וכעבור עשרה ימים נשללה ממנו האפשרות לשחרור בערבות. ב־2 באפריל 1992, בסיועו של גראוונו שהפך לעד מדינה, הורשע גוטי בעבירות רבות של פשע מאורגן, ובהן גם רצח קסטלנו בשנת 1985. ב־23 ביוני 1992 נגזר עליו מאסר עולם בכלא פדרלי, שם נפטר מסרטן הגרון בשנת 2002. איש נוסף לא הואשם מעולם ברצח קסטלנו.

 קישורים חיצוניים 

הערות שוליים

קטגוריה:קורבנות רצח בניו יורק
קטגוריה:מאפיונרים אמריקאים
קטגוריה:אישים הקבורים בניו יורק
קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1915
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1985