קאראווג'יסטים

הקאראווג'יסטים או הקרוואג'סקיים, ביחיד קאראווג'יסטה, היו אמנים שפעלו בסגנונו של הצייר האיטלקי מתקופת הבארוק המאוחר של המאה ה-16, קאראווג'ו. השפעתו על סגנון הבארוק החדש שהתפתח מן המנייריזם הייתה עמוקה ומשמעותית. קאראווג'ו לא הקים סדנה כפי שעשו רוב הציירים בני זמנו, ולכן לא ייסד אסכולה להפצת טכניקות עבודתו. כמו כן, הוא לא ניסח באופן שיטתי את גישתו הפילוסופית לאמנות, הריאליזם הפסיכולוגי שלו, אשר ניתן להסיקה רק מיצירותיו ששרדו. עם זאת, ניתן להבחין בהשפעתו, במישרין או בעקיפין, ביצירותיהם של פטר פאול רובנס, חוסה דה ריברה, ברניני ורמברנדט. אף שקאראווג'ו זכה לפרסום רב בימי חייו, הוא נשכח כמעט לחלוטין זמן קצר לאחר מותו. רבות מיצירותיו יוחסו מחדש לממשיכי דרכו, כגון הציור מאסרו של ישו, שיוחס לצייר ההולנדי חרארד ואן הונטהורסט עד שנת 1990.

רק במאה ה־20 התגלתה מחדש חשיבותו של קאראווג'ו להתפתחות האמנות המערבית. בשנות ה־20 של המאה ה־20 שב רוברטו לונגי והציב אותו במסגרת המסורת האירופית: "ריברה, ורמיר, לה טור ורמברנדט לא היו יכולים להתקיים בלעדיו. ואמנותם של דלקרואה, קורבה ומאנה הייתה שונה לחלוטין".Roberto Longhi, quoted in Lambert, op. cit., p.15 ברנרד ברנסון, מן ההיסטוריונים המשפיעים של האמנות, קבע כי "למעט מיכלאנג'לו, אף צייר איטלקי אחר לא הפעיל השפעה כה גדולה."Bernard Berenson, in Lambert, op. cit., p.8

 אמנים איטלקים 
 רומא 
בשיא הפופולריות שלו ברומא בשלהי שנות ה־90 של המאה ה־16 ובראשית המאה ה־17, השפיע סגנונו הדרמטי והחדשני של קאראווג'ו על רבים מעמיתיו בזירת האמנות הרומאית. בין הקאראווג'יסטים הראשונים נמנו מריו מיניטי, ג'ובאני באליונה, אף כי תקופתו בהשפעת קאראווג'ו הייתה קצרה, לאונלו ספאדה ואורציו ג'נטילסקי. בדור שלאחר מכן פעלו קרלו סראצ'ני, ברתולומאו מנפרדי ואורציו בורג'אני, וכן אמנים אנונימיים כגון אמן המהמרים.

ג'נטילסקי, על אף שהיה מבוגר במידה ניכרת מרובם, היה היחיד מבין אמנים אלה שהאריך ימים מעבר לשנת 1620, ולבסוף שימש כצייר החצר של צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה. בתו, ארטמיזיה ג'נטילסקי, הייתה אף היא מקורבת לקאראווג'ו ונחשבת לאחת האמניות המוכשרות של התנועה, ובין יצירותיה הבולטות הציור יהודית עורפת את הולופרנס.

עם זאת, ברומא ובאיטליה לא היה זה קאראווג'ו שניצח בסופו של דבר, אלא השפעתו של אניבלה קראצ'י, אשר שילב יסודות מן הרנסאנס הגבוה עם ריאליזם לומברדי. אמנים נוספים שפעלו ברומא וראויים לאזכור הם אנג'לו קארוסלי, פייר פרנצ'סקו מולה, טומאזו סאליני ופרנצ'סקו בואונרי. ג'אצ'ינטו ברנדי פעל בעיקר ברומא ובנאפולי. הצייר ההולנדי דוד דה האן פעל ברומא בין השנים 1615 ל־1622. ברתולומאו קווארוצי פעל ברומא, אך עבד במדריד בין השנים 1617 ל־1618 עד 1619, ונחשב למי שמילא תפקיד בהפצת הקאראווג'יזם בספרד.Museo del Prado, Enciclopedia - Voz: Cavarozzi, Bartolomeo. Accessed 3 December 2022J. Paul Getty Museum: Bartolomeo Cavarozzi. Accessed 3 December 2022

 אמני נאפולי 
במאי 1606, לאחר הריגתו של רנוצ'ו תומאסוני, נמלט קאראווג'ו לנאפולי כשגזר דין מוות תלוי ועומד נגדו. במהלך שהותו שם השלים כמה הזמנות, ובהן שתי יצירות מרכזיות: מדונת המחרוזת ושבעת מעשי החסד. יצירתו השפיעה עמוקות על האמנים המקומיים, ושהותו הקצרה בנאפולי הולידה אסכולה בולטת של קאראווג'יסטים נאפוליטנים, ובהם בטיסטלו קראצ'ולו, ברנרדו קוואלינו, קרלו סליטו, מאסימו סטנציונה, פרנצ'סקו גוארינו, מתיה פרטי, אנדראה וקארו, צ'זארה פרקנזאנו ואנטוניו דה בליס. ג'אצ'ינטו ברנדי פעל בעיקר ברומא ובנאפולי. תנועת הקאראווג'יסטים בנאפולי הגיעה לקיצה בעקבות התפרצות מגפת הדבר בשנת 1656, אולם באותה עת הייתה נאפולי נתונה לשלטון ספרדי, והשפעת הקאראווג'יזם כבר התפשטה לספרד.

 אמני צפון איטליה 
מרקו אנטוניו באסטי ידוע כמי ששהה ברומא בשנת 1616, וייתכן שהגיע אליה שנתיים קודם לכן. ברומא הושפע מציוריהם של קאראווג'ו ואורציו בורג'אני. עם שובו לוורונה צייר את פטרוס הקדוש וקדושים עבור כנסיית סן תומאזו ואת הכתרת הבתולה עבור סנט אנסטסיה. הוא נפטר ממגפת הדבר בוורונה בשנת 1630.

ברנרדו סטרוצי, שנולד ופעל בעיקר בג'נובה ולאחר מכן בוונציה, נחשב לאחד המייסדים המרכזיים של סגנון הבארוק הוונציאני. בשנות ה־20 של המאה ה־17 זנח סטרוצי בהדרגה את סגנונו המנייריסטי המוקדם לטובת סגנון אישי יותר, שהתאפיין בנטורליזם חדש שנבע מהשפעת יצירתם של קאראווג'ו וממשיכי דרכו. סגנון הציור הקאראווג'יסטי הובא לג'נובה הן בידי דומניקו פיאסלה, לאחר שובו מרומא בשנים 1617 עד 1618, והן בידי אמנים מתלמידי קאראווג'ו ששהו ופעלו בעיר.

הצייר האיטלקי ביאג'ו מנצוני פעל בפיאצ'נצה. הצייר האיטלקי ברתולומאו סקֶדוני מרג'ו אמיליה, דניאלה קרספי ממילאנו ולוקה קמביאזי, הידוע גם כלוקה קמביאזו ולוקה קנג'אג'ו, האמן המוביל בג'נובה במאה ה־16, תיארו לעיתים קרובות דמויות מוארות באור בוהק על רקע כהה. פליצ'ה בוזלי, שפעל בפיאצ'נצה, עשה שימוש בתאורה ניגודית בסגנון הקאראווג'יסטי בציורי הטבע הדומם שלו. טנזיו דה וראלו, או איל טנזיו, פעל בעיקר בלומברדיה ובפיימונטה, לרבות בהרים הקדושים בווראולו סזיה, שם עבד במקביל לפייר פרנצ'סקו מצוקלי, המכונה איל מוראצונה. הצייר והחרט האיטלקי ברנרדינו מיי פעל בעיר הולדתו סיינה וברומא, וזכה לחסות בעיקר מצד משפחת קיג'י.

 אמני מרכז איטליה 
פייטרו ריצ'י (או איל לוקזינו), יליד לוקה, תיאר לעיתים קרובות דמויות מוארות באור בהיר על רקע כהה (ראו סבסטיאן הקדוש).

 אמני סיציליה 
מריו מיניטי היה אמן איטלקי שפעל בסיציליה לאחר 1606. בגיל 16 הוא אף הצטלם לציורו של קרוואג'ו " נער עם סל פירות".

 אמנים פלמים 
ממוזער|קין הורג את הבל, רובנס, 1608–1609
רובנס היה ככל הנראה מן האמנים הפלמים הראשונים שהושפעו מקאראווג'ו. בשנים 1600 עד 1608 התגורר רובנס באיטליה. הוא השתקע במנטובה בחצרו של הדוכס וינצ'נצו הראשון גונזגה, אך שהה גם ברומא. במהלך שהותו ברומא בשנת 1601 התוודע ליצירתו של קאראווג'ו. לימים יצר העתק של קבורת ישו מאת קאראווג'ו והמליץ לפטרונו, דוכס מנטובה, לרכוש את מות הבתולה, כיום בלובר. לאחר שובו לאנטוורפן היה רובנס גורם מרכזי ברכישת מדונת המחרוזת של קאראווג'ו עבור כנסיית פאולוס הקדוש באנטוורפן, כיום במוזיאון לתולדות האמנות בווינה.

במהלך שהותו באיטליה הרחיב רובנס את עניינו ביצירתו של קאראווג'ו וכלל בו גם את הסעודה באמאוס משנת 1606 במילאנו, בפינקוטקה די בררה, ואת הקריאה של מתי הקדוש משנת 1600, וכן יצירות מאוחרות יותר בסנטה מריה אין ואליצ'לה ובבזיליקת סנט אגוסטינו. אף שחלק מהתעניינות זו בקאראווג'ו משתקף ברישומיו מתקופת שהותו באיטליה, רק לאחר שובו לאנטוורפן בשנת 1608 ניכרים ביצירתו מאפיינים קאראווג'יסטיים מובהקים, כגון ביצירה קין הורג את הבל משנים 1608 עד 1609, השמורה במכון קורטו לאמנות. עם זאת, השפעתו של קאראווג'ו על יצירת רובנס הייתה פחותה מזו של רפאל, קורג'ו, בארוצ'י ואמני האסכולה הוונציאנית.

אמנים שהושפעו מרובנס, כגון פיטר ואן מול, גספר דה קרייר ווילם יאקוב הריינס, אימצו אף הם מידה של ריאליזם חד וניגודים חזקים של אור וצל, המאפיינים את הסגנון הקאראווג'יסטי.

אברהם יאנסנס, בן זמנו של רובנס, היה צייר פלמי נוסף שנסע לאיטליה בשנים 1597 עד 1602, שם התוודע ליצירתו של קאראווג'ו. עבודתו לאחר שובו לאנטוורפן מעידה על השפעתו של קאראווג'ו. היצירה סקלדיס ואנטוורפיה משנת 1609 שואבת את עוצמתה האקספרסיבית מן השימוש בניגודים חזקים של אור וצל, קיארוסקורו, כפי שפותח בידי קאראווג'ו.

בעיקר האמנים הפלמים מן הדור שלאחר רובנס, אשר הופיעו בזירת האמנות בשנות ה־20 של המאה ה־17, היו אלה שהושפעו במידה הרבה ביותר מקאראווג'ו. ניתן אף לומר כי בפלנדריה התחוללה מעין התלהבות קאראווג'יסטית בשנים 1620 עד 1640 בקירוב. האמנים מכונים לעיתים הקאראווג'יסטים של גנט והקאראווג'יסטים של אנטוורפן, על שם הערים שבהן פעלו בעיקר. עם זאת, אין הבחנה סגנונית מובהקת בין שתי הקבוצות מעבר להבדלים אישיים בין האמנים.

בין הקאראווג'יסטים של גנט נמנים יאן ינסנס, מלכיור דה לה מארס ואנטון ואן דן היובל. רשימת הקאראווג'יסטים של אנטוורפן ארוכה יותר, דבר המשקף את מעמדה של העיר כמרכז האמנותי הבולט של פלנדריה. עם אמנים אלה נמנים תיאודור רומבוטס, חרארד סחרס, יאן קוסיירס, אדם דה קוסטר, ז'אק דה לאנז' ויאן ואן דאלן. בברוז' צייר יאקוב ואן אוסט ציורי ז'אנר וציורי היסטוריה המגלים את השפעת יצירותיהם של קאראווג'ו ומנפרדי, שאת עבודותיהם למד ברומא.

כמה מן הקאראווג'יסטים הפלמים עזבו את מולדתם לאיטליה, שם הושפעו מיצירתו של קאראווג'ו וממשיכי דרכו ולא שבו עוד לארצם. כך היה לואי פינסון מברוז', שלאחר שהות בנאפולי וברומא בילה את עיקר הקריירה שלו בצרפת. דוגמה נוספת לאמן פלמי קאראווג'יסט שפעל מחוץ למולדתו היא הנדריק דה סומר מלוקרן או לוכריסטי, שבילה את מרבית חייו ופועלו בנאפולי, שם צייר בסגנון קאראווג'יסטי שהושפע גם מן הצייר הספרדי חוספה דה ריברה.

המשותף לרוב אמנים אלה הוא שככל הנראה ביקרו באיטליה, שם באו במגע ישיר עם יצירתו של קאראווג'ו או עם עבודותיהם של ממשיכי דרכו האיטלקים וההולנדים. השפעתו של קאראווג'ו ושל תלמידיו על יצירתם ניכרת בשימוש באפקטים דרמטיים של תאורה ובמחוות אקספרסיביות, וכן בבחירת נושאים חדשים כגון קלפנים, מגידות עתידות, הכחשת פטרוס הקדוש ואחרים.

כמה מן האמנים התמקדו בהיבטים מסוימים ביצירתו של קאראווג'ו. כך, למשל, אדם דה קוסטר כונה פיקטור נוקטיום, צייר הלילות, בשל העדפתו לשימוש בקיארוסקורו חד ובמוטיב החוזר של דמויות חצי גוף המוארות לאור נר מכוסה. חלק מהאמנים התמקדו בהיבטים מסוימים של יצירתו של קרוואג'ו. לדוגמה, אדם דה קוסטר כונה "הצייר של הלילות" (Pictor Noctium) בשל העדפתו לשימוש בקיארוסקורו בוטה והמוטיב החוזר של דמויות חצי-אורך המוארות על ידי נר מכוסה.

רבים מהאמנים הללו, כמו רומבוטס, קוסיסייר וסגר, זנחו מאוחר יותר את דבקותם הקפדנית בסגנון ובנושא הקרוואגיסטי ופנו לכיוונים שונים, לעיתים קרובות תחת השפעת הדור המבוגר יותר של אמנים פלמיים, שהייתה להם השפעה כה דומיננטית על האמנות הפלמית במאה ה-17, כלומר רובנס וואן דייק. 

 אמני הולנד 
בשלושת העשורים הראשונים של המאה ה־17 נסעו לרומא כמה אמנים קתולים מן העיר אוטרכט שברפובליקה ההולנדית, שם הושפעו עמוקות מיצירתו של קאראווג'ו ומעבודותיהם של ממשיכי דרכו. הראשון מבין אמנים אלה שהגיע לאיטליה היה הנדריק טר ברוחן, המתועד שם לראשונה בשנת 1607, ולאחריו חרארד ואן הונטהורסט, דירק ואן באבורן ויאן ואן בילרט. עם שובם לאוטרכט עוררו יצירותיהם הקאראווג'סקיות פריחה אמנותית קצרת ימים אך רבת השפעה, ששאבה את השראתה בסגנון ובנושאים, בעקיפין, מיצירתו של קאראווג'ו וממשיכיו האיטלקים. סגנון או אסכולה זו כונו לימים קאראווג'יזם של אוטרכט.

הפריחה הקצרה של הקאראווג'יזם באוטרכט באה אל קיצה סביב שנת 1630, כאשר אמנים מרכזיים הלכו לעולמם, כדוגמת ואן באבורן וטר ברוכן, או שינו את סגנונם, כפי שאירע לואן הונתורסט, שפנה לציור דיוקנאות וסצנות היסטוריות בהשפעת הנטיות הפלמיות שקידמו רובנס וממשיכיו. בדור שלאחר מכן ניכרות השפעותיו של קאראווג'ו, אף כי במידה מוחלשת, ביצירותיהם של ורמיר, רמברנדט ובציורי הנישה של חריט דאו.

 אמני צרפת 
אחד האמנים הצרפתים הראשונים ששהו ולמדו ברומא בתקופת פעילותו של קאראווג'ו היה ז'אן לקלר, שלמד אצל קרלו סראצ'ני בראשית המאה ה־17. סימון וואה שהה פרק זמן ממושך באיטליה, בין השנים 1613 ל־1627. בין פטרוניו נמנו משפחת ברבריני, קאסיאנו דל פוצו, פאולו ג'ורדנו אורסיני ווינצ'נצו ג'וסטיניאני. הוא ביקר גם בערים נוספות באיטליה: ונציה; בולוניה, שבה פעלה האקדמיה של משפחת קראצ'י; ג'נובה, שם עבד בשנים 1620 עד 1622 עבור נסיכי דוריה; ונאפולי. וֶוה ספג את רשמיו מכל אשר ראה ועיבד אותם בציוריו: התאורה הדרמטית של קאראווג'ו; המנייריזם האיטלקי; הצבעוניות והפרספקטיבה המקוצרת מלמטה למעלה של פאולו ורונזה; וכן את אמנותם של אניבלה קראצ'י, גוארצ'ינו, לנפרנקו וגווידו רני.

הצלחתו של וואה ברומא הביאה לבחירתו לנשיא האקדמיה של סן לוקא בשנת 1624. חרף הצלחתו שם, שב לצרפת בשנת 1627. סגנונו החדש נשא אופי איטלקי מובהק והחדיר לצרפת את סגנון הבארוק האיטלקי. אמנים צרפתים נוספים שנשבו בקסמו של הסגנון החדש כללו את ולנטין דה בולון, שישב ברומא עד שנת 1620 ולמד אצל וואה, וכן את תלמידו של דה בולון, ניקולא טורנייה.

נהוג להניח כי ז'ורז' דה לה טור נסע בראשית דרכו האמנותית לאיטליה או להולנד. ציוריו משקפים את השפעתו של קאראווג'ו, אולם השפעה זו הגיעה אליו ככל הנראה באמצעות הקאראווג'יסטים ההולנדים ואמנים צפוניים אחרים, צרפתים והולנדים. במיוחד נהוג להשוות את דה לה טור לצייר ההולנדי הנדריק טר ברוחן. לואי פינסון, הידוע גם בשם לודוביקוס פינסוניוס, היה צייר בארוקי פלמי שפעל גם בצרפת.

 אמני ספרד 
פרנסיסקו ריבלטה נמנה עם הראשונים בספרד שאימצו את הסגנון הטנבריזם. לא ברור אם ביקר ישירות ברומא או בנאפולי, שם היו לסגנונו של קאראווג'ו חסידים רבים, אולם באמצעות הקשר לנאפולי הייתה ספרד ככל הנראה חשופה לקאראווג'יזם כבר בראשית המאה ה־17. בנו חואן ריבלטה, ויסנטה קסטיו וחוסה דה ריברה נחשבים לתלמידיו, אף כי ייתכן בהחלט שריברה אימץ את הטנבריזם שלו לאחר שעבר לאיטליה. הסגנון זכה לתומכים רבים בספרד והשפיע על ציירי הבארוק, תור הזהב, ובכללם סורבראן, ולאסקס ומוריו. גם ציורי הטבע הדומם בספרד, הבודגון, צוירו לעיתים קרובות בסגנון דומה, חד ומאופק.

אורציו בורג'אני חתם על עצומה להקמת אקדמיה לציור בסגנון איטלקי בספרד וביצע סדרה של תשעה ציורים עבור מנזר פורטאקואלי בוויאדוליד, שם הם שמורים עד היום. ג'ובאני בטיסטה קרשנצ'י היה צייר ואדריכל איטלקי מן התקופה הבארוקית המוקדמת, שפעל ברומא ובספרד, שם סייע בעיטור הפנתאון של מלכי ספרד באל אסקוריאל. הוא זכה למעמד בולט כאמן בימי האפיפיור פאולוס החמישי, אך בשנת 1617 עבר למדריד, ומשנת 1620 ואילך פעל באל אסקוריאל. פליפה השלישי, מלך ספרד, העניק לו את התואר מרקיז דה לה טורה ואביר מסדר סנטיאגו. תלמידו ברתולומאו קווארוצי פעל בספרד בשנים 1617 עד 1619.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:אסכולות באמנות
קטגוריה:קאראווג'ו
קטגוריה:קאראווג'יסטים