שופטים מזרחיים בבית המשפט העליון

מינוי שופטים ממוצא מזרחי בבית המשפט העליון הוא סוגיה הנידונה בחברה הישראלית. החל מקום בית המשפט העליון ועד 1962 לא מונה שופט מזרחי, לאחר מכן ועד 2026 כיהנו עוד 11 שופטים, שהם 12 מתוך 76.

נכון לפברואר 2026 גילה כנפי-שטייניץ מכהנת כשופטת יחידה ממוצא מזרחי.

 היסטוריה 
תחת המנדט הבריטי היו שופטים מחוזיים רבים ממוצא מזרחי, ביניהם: מלכיאל מני, ישראל מני, משה ולירו, יוסף סטרומזה, יעקב אזולאי, ציון אלוף, עמנואל ידיד הלוי ורבים אחרים, חלקם בתפקידים בכירים.

במינוי השופטים הראשון של בית המשפט העליון לא מונו שופטים ממוצא מזרחי. הסוגיה נידונה במספר ישיבות ממשלה והועלתה בעיקר על ידי השר בכור-שלום שטרית. בישיבת ממשלה ב-6 בדצמבר 1949 העלה שטרית שוב את טענה זו כנגד טענותיו השיב שר המשפטים פנחס רוזן ואמר "בכל עדת הספרדים אין מועמד ראוי למקום זה". ראש הממשלה דוד בן-גוריון אמר "אילו הייתי אני ספרדי הייתי נלחם נגד אידיאה זו כי היא דבר נפסד", זאת כחלק מתפיסתו על ביטול העדתיות. שטרית הציע לתפקיד את יעקב אזולאי אך רוזן פקפק בכישרונותיו.

הסוגיה צפה ועלתה בערבי בחירות אז הבטיחו פוליטקאים שונים להביא למינוי שופט מזרחי. לפי ניר קידר ב-14 שנים הראשונות למדינה התנהל "מאבק פוליטי וחברתי סוער... מאבק שראש הממשלה, שרי המשפטים, שופטי בית־המשפט העליון, חברי־כנסת וראשי מערכת המשפט בישראל היו מעורבים בו". יצחק אולשן מספר בזכרונותיו שראשון המתפלמסים בנושא היה אליהו אלישר ואחריו הגיעו אחרים דוגמת בכור שלום שיטרית ועוד.

הסוגיה המשיכה לעלות בישיבות ממשלה רבות וגם שרי המשפטים דב יוסף וחיים כהן טענו שאין בנמצא שופט מזרחי ראוי, במענה לשאלת בן-גוריון "האם אין ספרדי שופט טוב?" ענה שיטרית שלא מחפשים. לוי אשכול הגיב בצורה דומה.

הוועדה לבחירת שופטים הוקמה ב-1953 אך גם אז הייתה השפעה חזקה לשרי המשפטים ולא מונה שופט מזרחי. בתקופה זו שינה בן-גוריון את עמדתו והחל לפעול למינוי שופט מזרחי. הוא נימק את דבריו כך: "יש גם בחינה לאומית לדבר. אם יש אדם הראוי לכך, אמנם ייתכן שיש אדם ראוי יותר, אם הראוי יותר לא יהיה — , תכניס אחד לא אשכנזי". בהמשך כינה את גישת שרי המשפטים "סנוביזם". לפי ניר קידר, גישתו של בן-גוריון נובעת מעקרונות של שיתופיות וממלכתיות.
ממוזער|אליהו מני - השופט המזרחי הראשון
ב-1953 התנגד פנחס רוזן למינויו של אליהו מני בטענה שעדיין אינו מתאים לתפקיד, ב-1959 הוצע שמו שוב, אך מני סירב, מכיוון שהבין שהכיסא ניתן לו בזכות מוצאו ולא כישוריו. ב-1962 מונה לתפקיד כשהנושא העדתי הוצנע. החל ממינויו נוצרה משבצת לא רשמית של "כיסא מזרחי". כך לאחר פרישתו ב-1977 מונה דוד בכור ולאחר פרישתו מונה משה כהן, וכן הלאה. בין 1989 ל-1991 לא היו מזרחיים בבית המשפט העליון, מאוקטובר 2017 ועד אוגוסט 2018 היה מספר שיא של שלושה שופטים ממוצא מזרחי.

רוב השופטים המזרחיים מונו לתקופות קצרות של שנה או שנתיים - בסמוך לגיל הפרישה. 5 מתוך 12 השופטים הם ממוצא עיראקי, השאר הם ממוצא מרוקאי, יווני, תוניסאי מצרי ועוד.

עד 1982 מונו רק מזרחיים ותיקים ולא בני עליות חדשות, מפני שמבחינת מעמד סוציו־אקונומי, הם לא נחשבו לנחותים מיוצאי אירופה. לפי עלי זלצברגר, הדבר סימן לאליטה המשמרת את כוחה ומעמדה.

בשנת 2001 מונתה "הוועדה לסדרי הבחירה של השופטים" בראשות יצחק זמיר, שעסקה גם בשאלת הייצוג העדתי. הוועדה טענה ש"למעשה לא קיימת בעיה רצינית" בנושא ולא ראוי למנות שופט על פי מוצאו. בהמלצות הוועדה נכתב שיש לתת משקל גם ל"עיקרון השיקוף" אך בכפוף לשיקולים מקצועיים. חברי הוועדה היו גברים אשכנזים.
ממוזער|270x270 פיקסלים|גילה כנפי-שטייניץ, השופטת המזרחית היחידה בהיסטוריה הישראלית והיחידה בהרכב הנוכחי.
הפולמוס ממשיך להתקיים בשל העובדה שבמצב הנתון יש שופט אחד ממוצא מזרחי, השופטת גילה כנפי-שטייניץ, שהיא גם האישה הראשונה ממוצא מזרחי בכס השיפוט בבית המשפט העליון. כך קראו יובל אלבשן ואחרים למינוי שופטים ממוצא מזרחי.

שר המשפטים יריב לוין ניסה להביא למינוי של אביעד בקשי ורפי ביטון, תומכי הרפורמה המשפטית שיזם, לתפקיד שופטים בבית המשפט העליון, והשתמש בחוסר בשופטים ממוצא מזרחי כדי להביא להסכמה למועמדותם.

אהרן ברק ואחרים טענו שלא מונו שופטים ממוצא מזרחי מבעיות איתור. יובל אלבשן טען שהיו מספר שופטים שהיו מתאימים לתפקיד אך לא מונו בשל עדתם.

טענות נגד ובעד
יש שטענו שראוי שהרכב בית המשפט העליון יהיה הטרוגני ככל הניתן, על מנת שבפסיקתו יינתן ביטוי הולם למגוון הדעות בחברה, לרבות אלה של קבוצות "מוחלשות" או מופלות לרעה, ובאופן ספציפי לקבוצת בני עדות המזרח שנתפסה ככזו.

הקשר האפשרי בין זהותו האתנית של השופט לפסיקותיו נידון בספרות המחקרית. מחקרים אמפיריים מלמדים כי בעוד ההלימה בין הזהות האתנית של שופט לבין פסיקותיו אינה מאפשרת ניבוי סטטיסטי, אין אפשרות אמפירית לשלול זיקה כזו.

נוסף לכך נטען שמינוי שופט מזרחי יביא לעליית אמון הציבור במערכת המשפט.

נגד מינוי שופט על רקע מוצאו נטען שכל הפליה או העדפה מתקנת פוגעת בעקרון השוויון אשר לפיו אין להעניק לאדם 'זכות יתר' בשל מוצאו, מעמדו או תכונותיו, עוד נטען שמינוי על רקע עדתי, מגדרי או אחר יפגע בלגיטימיות של מערכת המשפט מכיוון שמערכת המשפט אמורה להיות מנותקת מן ההיררכיות החברתיות והמוסכמות המסורתיות.

 שופטים מזרחיים בעבר וכיום 
 תפקיד דיוקן שם תחילת הכהונה מועד פרישה תפקידים קודמיםשופטמרכז|104x104pxאליהו מני 19621977נשיא בית משפט מחוזישופטמרכז|104x104pxדוד בכור 1978 1980 שופט בבית המשפט המחוזישופטמרכז|104x104pxמשה כהן 19811982שופט בית משפט מחוזישופטמרכז|104x104pxיהודה כהן 19821984פרקליט המדינהשופטמרכז|104x104pxאברהם חלימה 1984 1989 שופט בבית המשפט המחוזישופטמרכז|104x104pxאליהו מצא 19912005שופט בית משפט מחוזישופטמרכז|104x104pxיעקב קדמי 19942000שופט בית משפט מחוזישופטמרכז|104x104pxאדמונד לוי 20012011שופט בית משפט מחוזישופטמרכז|104x104pxאורי שהם 20122018שופט בית משפט מחוזישופטמרכז|104x104pxמני מזוז 20142021היועץ המשפטי לממשלהשופטמרכז|104x104pxיוסף אלרון 20172025נשיא בית משפט מחוזישופטתמרכז|104x104pxגילה כנפי-שטייניץ 20222028 (אוקטובר)סגנית נשיא בית משפט מחוזי
מזרחיוּת בבית המשפט העליון
לפי יפעת ביטון למרות קיומם של אמצעים חוקתיים פורמליים – הן ברמת המשפט הציבורי והן ברמת המשפט הפרטי – המאפשרים להיאבק בהפליה על בסיס עדתי בכלל ועל בסיס מזרחיוּת במיוחד, המשפט הישראלי מתאפיין בהכחשת קיומה של אפליית מזרחים לדבריה, המזרחיוּת אינה נוכחת דיה במשפט הישראלי, וההפליה החברתית כלפי מזרחים אינה זוכה בסעדים המשפטיים הראויים. גד ברזילי כתב דברים דומים.

לפי מספר חוקרים תפיסות דומות קיימות גם בחקיקות שונות ובערכאות אחרות. דוגמה לדבר היא חלוקת בקבוקי שמן עם ברכת הרב יצחק כדורי על ידי מפלגת ש"ס, החלוקה נאסרה מפני שהייתה ניסיון להשפעה בלתי רציונלית, לפי גד ברזילי פסיקת השופטים נובעת ממערכת אמונות מערביות שלפי הדבר אינו רציונלי אך בתרבות המזרחית חלוקת שמן היא השפעה רציונלית. לפי עינבל מימון בלאו גם בחוק לפיצוי נפגעי גזזת הפסיקה התעלמה מזהותם המזרחית של הנפגעים מה שלדבריה פגם במלאכה המשפטית הנזיקית המוטלת לפתחו של בית-המשפט: זיהוי קבוצת הניזוקים ותיקון העוול שנעשה להם באמצעות פסיקת פיצויים. ברק אתירם הראה דוגמות נוספות בחוק התאגידים.

למרות השיח הציבורי המתנהל אודות ההפליה הממוסדת וארוכת השנים של התרבות המזרחית בישראל, הדיון מתנהל רק בזירה הציבורית והפוליטית, ונעדר מן הזירה המשפטית.

לקריאה נוספת
 רון חריס, המשפט הישראלי – השנים המעצבות: 1948–1977, בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2014, פרק חמישי: המתח העדתי: על מינויו והשתקתו של השופט הספרדי הראשון, עמ' 170–199
 יצחק אולשן, דין ודברים: זכרונות, תל אביב 1978, עמ' 256–262
 אליקים רובינשטיין, שופטי ארץ: לראשיתו ולדמותו של בית המשפט העליון בישראל, ירושלים-תל אביב: הוצאת שוקן, 1980, עמ' 148–154
קישורים חיצוניים
 ניר קידר, "בן-גוריון והמאבק למינוי שופט ממוצא ספרדי לבית-המשפט העליון", מחקרי משפט, יט (תשס"ג), עמ' 515–534 (להורדת טקסט חלקי)



הערות שוליים

קטגוריה:בית המשפט העליון
קטגוריה:ישראל: קבוצות אתניות