זמזומית סגולה

זַמְזוּמִית סְגֻלָּה (שם מדעי: Bellevalia trifoliata) היא גאופיט בעל בצל רב-שנתי, מין ים-  תיכוני שאינו שכיח ממשפחת האספרגיים (בעבר נכללה במשפחת השושניים). בישראל משויכים 11 מינים לסוג זמזומית. זמזומית סגולה משתייכת לקבוצת מיני הסוג הגדלים בשדות ובקרקעות כבדות ולחות יחסית, ומאופיינת בפקעיות פרחים סגולות כהות ובתפרחת גלילית צפופה (ולא חרוטית). גובהה 25 עד 60 ס"מ; עמוד התפרחת חסר עלים ונושא אשכול גלילי של פרחים סגולים דמויי צינור עד פעמון צר, בעלי שש אונות שאורכן כרבע עד שליש מאורך צינור העטיף ואינן משונצות לפני לוע הפרח. עוקצי הפרחים כאורך הפרח או קצרים ממנו. במהלך הפריחה משתנה צבע העטיף מסגול כהה לסגול בהיר ובהמשך לירקרק-חום.  פריחתה נמשכת מסוף ינואר ועד תחילת אפריל.

 מקור השם העברי 
השם "זמזומית" נקבע לסוג Bellevalia בוועדת השמות לצמחי ארץ ישראל בשנת 1946. בספרות ניתן לו הסבר שלפיו הוא נגזר מן השורש ז-מ-ז-ם, המרמז לצליל זמזום. ייתכן כי השם נבחר כרמז לאשכול הפרחים הצפוף, העשוי להתנועע קלות ברוח וליצור רושם של רטט או תנועה מרוכזת.

עם זאת, לא נמצא תיעוד מפורט באשר לנסיבות חידוש השם או לזהות מציעיו. נראה כי בעת קביעתו כבר היה השם תקף ומקובל, אך תהליך היווצרותו אינו מתועד במקורות הידועים.

שם המין העברי "סגולה" מתייחס לצבען הסגול של פקעיות הפרחים ושל העטיף בראשית הפריחה - תכונה בולטת המשמשת גם סימן מבדיל לעומת מינים אחרים בסוג.

 אטימולוגיה והיסטוריה טקסונומית 
כשם שהשם העברי של הסוג והמין התחדש במאה ה-20 במסגרת קביעת שמות עבריים לצמחי הארץ, כך גם שמם המדעי התגבש בראשית המאה ה-19 עם התפתחות הסיסטמטיקה המודרנית.

שם הסוג Bellevalia ניתן לכבודו של Pierre Richer de Belleval (1564–1632), ממייסדי הגן הבוטני במונפלייה ומחלוצי הבוטניקה המדעית בצרפת. הסוג תואר בראשית המאה ה-19, והשם מנציח את תרומתו להנחת היסודות לחקר הצמחייה בצרפת.

שם המין trifoliata הוא לטיני, ומשמעותו "בעלת שלושה עלים" (tri = שלושה; folium = עלה). הכינוי מתייחס למספר העלים האופייני למין זה, הנושא בדרך כלל שלושה עלים רחבים יחסית בבסיסו - תכונה בולטת במבנהו הווגטטיבי.

המין תואר לראשונה למדע בשנת 1826 בשם Hyacinthus trifoliatus (יקינטון שלוש-עלים), ורק בשנת 1843 הועבר לסוג Bellevalia, במסגרת הסידור הטקסונומי של הסוגים הקרובים ליקינתון. השם העממי האנגלי Three-leaved Bellevalia הוא תרגום תיאורי ישיר של שם המין הלטיני, ומשקף את משמעותו המדויקת.

המין האירופי הראשון שיוחס לסוג הוא Bellevalia romana, שתואר תחילה במאה ה-18 בשם Hyacinthus romanus על ידי קרל לינאוס. השם העממי באנגלית Purple Roman Squill משלב את צבע הפרחים הסגול עם המונח "Squill" - כינוי אנגלי מסורתי לגיאופיטים בצליים דמויי יקינתון, ובעיקר למיני הסוג Scilla (בן-חצב), אך גם לסוגים קרובים כגון יקינתון וזמזומית. התואר "Roman" אינו מציין מוצא איטלקי דווקא, אלא משקף מסורת אירופית של ייחוס מינים ים-תיכוניים לאזורי דרום אירופה.

מתן שמות אלה משקף את העשייה המדעית האירופית במאות ה-17 וה-18, שבה התגבשה המסגרת הטקסונומית הראשונית של מיני הסוג. עם זאת, מחקר מאוחר יותר הראה כי מרכז המגוון וההתמיינות של הסוג מצוי במזרח אגן הים התיכון ובמערב אסיה - במיוחד בטורקיה, באיראן ובלבנט - אזורים שבהם תוארו מרבית המינים במאות ה-19 וה-20.

 תפוצה עולמית 
תחום תפוצתה הטבעי של זמזומית סגולה מצוי באזורי אקלים ים-תיכוני ומשתרע מאיטליה ויוון, דרך איי הים האגאי המזרחיים, כריתים (נדיר מאוד) וקפריסין, אל דרום טורקיה; משם נמשך התחום דרומה אל סוריה-לבנון וישראל, וממשיך אל סיני ומצרים שבאפריקה. המין התאזרח גם בצרפת ובפורטוגל.

 בית גידול ותפוצה בישראל 
בסוג זמזומית מבחינים בשלוש קבוצות אקולוגיות עיקריות:

 קבוצה ים-תיכונית הגדלה בבתות, שבהם בני שיח שולטים, ומדרונות פתוחים, דוגמת זמזומית מצויה שהיא כנראה הגאופיט השכיח ביותר בישראל;
 קבוצה הגדלה בשדות וקרקעות כבדות ולחות יחסית, שאליה משתייכת זמזומית סגולה, זמזומית ורבורג וזמזומית מפושקת;
 קבוצה ערבתית, הגדלה בערבות ובהרים בחגורת הספר, דוגמת זמזומית הערבות, זמזומית מושיף, זמזומית איג, זמזומית זהרי וזמזומית המדבר.

זמזומית סגולה משתייכת לקבוצה השנייה, והיא נפוצה במגוון בתי גידול ים-תיכוניים המאופיינים בקרקעות סחף עמוקות, כבדות ולחות. היא מצויה בעיקר במעונות לחים, בשדות בור ובקרקעות נטושות או בלתי מעובדות, וכן באתרים לחים עונתית ובשטחים פתוחים ולחים עד מופרים למחצה. נוסף על כך היא גדלה במטעי זיתים, ביערות פתוחים ודלילים ובחורשות. במקומות מסוימים היא מופיעה גם על קרקעות סלעיות גירניות, בין עשבייה בנוף פתוח. תחום גובהה משתרע מגובה פני הים ועד כ-900 מטר.

בישראל מצוי המין בחרמון (נדיר מאוד), ברמת הגולן הדרומי ובעמק החולה; בגליל העליון ובהר הכרמל; במישור עכו, בחוף הכרמל, בשרון ובדרום מישור החוף; וכן בעמק יזרעאל, בשפלה, בשומרון ובהרי יהודה.

 מורפולוגיה 
זמזומית סגולה היא גאופיט קטן בעל בצל רב-שנתי; גובה הצמח, הנמדד לפי עמוד התפרחת חסר העלים, הוא 25 עד 60 ס"מ.

הבצל שקוע עמוק בקרקע, קוטרו 2 עד 4 ס"מ, והוא עטוף קליפות (טוניקה); הוא מתחדש בהדרגה במשך כמה שנים.

העלים מרוכזים בבסיס הצמח, מספרם 2 עד 4 (לעיתים נדירות עד 6), והם זקופים; צורתם אזמלית ובמרכזם תעלה לאורכם. השוליים לעיתים ריסניים או מחוספסים, ובעלי שפה קרומית שקופה. רוחב העלה החיצוני 1.2 עד 3 ס"מ.

עמודי התפרחת חסרי עלים, מספרם 1–3; הם עולים מן הבצל ובוקעים בין עלי השושנת.

חפי התפרחת זעירים ובלתי בולטים.

התפרחת אשכול גלילי, הנושא במהלך עונת הפריחה 20 עד 50 פרחים; רוחבו 2.5 עד 4 ס"מ. ציר התפרחת לרוב בצבע סגלגל וצבעי פקעיות הפרחים הוא סגול כהה.

עוקצי הפרחים כאורך הפרח או קצרים ממנו. לפני הפריחה הם זקופים עד מפושקים; בעת הפריחה הם נעשים כמעט אופקיים ולעיתים קשתיים קמעה, כאשר הקימור פונה מעלה והפרחים נטויים קלות מטה עד תלויים.

הפרחים דו-מיניים, בעלי עטיף כותרתי מאוחה עלים, דמוי צינור עד פעמון צר בעל שש אונות (ולא שיניים), ואינו משונץ מתחת לאונות; לעיתים ניכרת בו סימטריה דו-צדדית קלה.

אונות העטיף דמויות ביצה עד מוארכות, בצבע זית ובעלות עורקים ירוקים; אורכן כרבע עד שליש מאורך צינור העטיף.

בשלב פקעית הפרח העטיף סגול כהה; בתחילת הפריחה הוא סגול בבסיסו, ובהמשך משתנה צבעו לירקרק-חום.

האבקנים שישה, שווים באורכם, כלואים בתוך העטיף או בולטים מעט ממנו. הזירים שטוחים, משולשים, נעוצים בצינור העטיף בבסיס האונות. המאבקים סגולים.

השחלה עילית, בת שלוש מגורות; בחתך רוחב אינה עגולה אלא בעלת שלוש צלעות או זוויות ברורות.

עמוד שחלה יחיד ומוארך; הצלקת קהה בקודקודה ואינה מחודדת.

אשכול הפירות גלילי, ורוחבו עד 5 ס"מ.

עוקצי הפרי כאורך הפרח או מעט ארוכים ממנו, אופקיים או כפופים מעט כלפי מעלה ומעובים במקצת.

הפרי הלקט משולש בחתך רוחב, בעל שלוש מקצועות חדות או כנפיים; הוא נפתח לאורך המגורות בפתיחה חוצת-מגורה (Loculicidal) - בדרך כלל מן הקודקוד כלפי מטה לאורך תפר הגב של כל עלה שחלה. ההלקט משתייר על הצמח; קשוותיו דמויות ביצה רחבה.

הזרעים שניים או יותר, דמויי ביצה עד כדוריים, חלקים, כהים בגוון כחלחל-שחור, מצופים אבקה שעוותית וחסרי קרונקולה; הטבור לבן.

מספר הכרומוזומים: 2n = 8.

 הבחנה בין זמזומית סגולה למינים אחרים מסוגה 
זמזומית סגולה נבדלת ממיני זמזומית האחרים הגדלים בישראל במכלול סימנים מורפולוגיים ברורים: פקעיות הפרחים בצבע סגול כהה, התפרחת ערוכה באשכול גלילי, עוקצי הפרחים כאורך הפרח או קצרים ממנו, והפרחים נטויים מטה. ההבחנה בינה לבין עשרת המינים האחרים נעשית בשני שלבים, על דרך השלילה:

 כאשר צבע פקעיות הפרחים לפני פתיחתן אינו סגול כהה אלא לבן, ירקרק, כחלחל או לילך בהיר - נשללים כל המינים פרט לשניים: זמזומית ארוכה וזמזומית מפושקת.
 אם עוקצי הפרחים ארוכים בבירור מן העטיף, ולו בחלק מן הפרחים, נשללים גם שני מינים אלה:: בזמזומית מפושקת עוקצי הפרחים התחתונים ארוכים לפחות פי ארבעה מן העטיף; ובזמזומית ארוכה עוקצי הפרחים מתארכים בזמן הפריחה ואורכם עולה בהרבה על אורך העטיף.

 פנולוגיה 
זמזומית סגולה היא גאופיט חורפי, שמחזור חייו מתחדש עם ראשית הגשמים. לאחר תקופת הקיץ, שבה מצוי הצמח בתרדמה תת-קרקעית, מתחדשת הצמיחה עם רדת הגשמים והרטבת הקרקע סביב בצל האם.

העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר, תחילה כשושנת של 2 עד 4 עלים רחבים. העלים שרועים או מזדקפים באלכסון בראשית צמיחתם, ובהמשך מתארכים ומתכופפים במידה ניכרת.

הפריחה נמשכת מסוף ינואר ועד תחילת אפריל, ושיאה בחודשים פברואר ומרץ. עד שלושה עמודי תפרחת מתפתחים מניצנים המצויים במרכז הבצל; הם מתארכים ובוקעים את הקרקע בין עלי השושנת. האשכול נפתח בהדרגה: מספר הפרחים הכולל נע בין 20 ל-50, אך צמיחתם מדורגת ופתיחתם נעשית מלמטה כלפי מעלה ואינה בו-זמנית.

חנטת הפרי מתחילה באמצע מרץ. בהתאם לכך הבשלת הזרעים מתחילה בתחילת מאי ונמשכת עד סוף החודש, והפצתם נמשכת בהדרגה ונשלמת באמצע אוגוסט.

בתחילת מאי קמלים כל חלקי הצמח העל-קרקעיים ומתייבשים, והצמח שב לתרדמת קיץ עד ראשית עונת הגשמים הבאה.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:אספרגיים