בסיס חיל האוויר קונסאן

בסיס חיל האוויר קונסאן (באנגלית: Kunsan Air Base ;בקוריאנית: 군산공군기지) הוא בסיס של חיל האוויר של ארצות הברית, הממוקם בנמל התעופה גונסן שעל חופה המערבי של חצי האי הקוריאני, לחופי הים הצהוב. הבסיס שוכן בעיר גונסן (Gunsan, לעיתים בתעתיק Kunsan), כ־180 קילומטרים מדרום לסיאול.

הבסיס מהווה את משכנה של כנף הקרב ה־8 (8th Fighter Wing), המכונה “The Wolf Pack”, הכפופה לכוחות האוויר של ארצות הברית בגזרת האוקיינוס השקט ולארמייה האווירית השביעית. כן פועלת בו קבוצת הקרב ה־38 של חיל האוויר של הרפובליקה של קוריאה. בבסיס מוצבים כ־45 מטוסי קרב מדגם F-16.

קונסאן הוא אחד משני בסיסי חיל האוויר המרכזיים המופעלים בידי פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה (United States Forces Korea), לצד בסיס חיל האוויר אוסאן.

 היסטוריה 
הבסיס הוקם במקור בשנת 1938 בידי יפן הקיסרית כבסיס ליירוט מטוסי קרב. עם תום מלחמת העולם השנייה הפך קונסן למשכנה של קבוצת הייעוץ הצבאי האמריקנית בקוריאה (U.S. Military Assistance Advisory Group). בשנת 1949 עזבו הכוחות האמריקניים את קוריאה, והבסיס הועבר לידי חיל האוויר של הרפובליקה של קוריאה, שהיה אז בראשית דרכו.

ביולי 1950, עם פרוץ מלחמת קוריאה, נכבש בסיס קונסן בידי כוחות קוריאה הצפונית. ב־30 בספטמבר 1950 כבשו מחדש גדוד 3 של רגימנט החי"ר ה־24 של צבא ארצות הברית את הבסיס ואת העיר קונסן. באפריל 1951 הייתה קבוצת בסיס האוויר ה־27 ליחידה הראשונה של חיל האוויר האמריקני שהוצבה בבסיס, והיא פיקחה על שיקומו. גדוד ההנדסה האווירי ה־808 של צבא ארצות הברית סלל מסלול חדש באורך 5,000 רגל במקום מסלול העפר שהוקם בתקופה היפנית. ב־22 באוגוסט 1951 עברה לבסיס כנף ההפצצה ה־3, שהייתה לכנף המטוסים הראשונה שהוצבה בו דרך קבע.

לאחר שכנף ההפצצה ה־3 שבה ליפן בתום מלחמת קוריאה, שימש קונסן בית למספר יחידות של חיל האוויר האמריקני. בין השנים 1954–1968 הפעילו ותחזקו את הבסיס קבוצת בסיס האוויר ה־6170 וטייסת בסיס האוויר ה־6170. בשנים 1968–1970 נוהל הבסיס בידי כנף הקרב הטקטית ה־354 ובהמשך בידי כנף הקרב הטקטית ה־54. באמצע שנות השבעים נטלה קבוצת ה־6175 את האחריות על המתקן, עד שכנף הקרב הטקטית ה־3 חזרה לקונסן במרץ 1971. בספטמבר 1974 הוצבה בבסיס כנף הקרב הטקטית ה־8. במסגרת ארגון מחדש כלל־חילי של חיל האוויר האמריקני, שונה שמה של הכנף ב־3 בפברואר 1992 לכנף הקרב ה־8 — שם שבו היא נושאת עד היום.

 ארגון 
כנף הקרב ה־8 מורכבת מארבע קבוצות עיקריות, שכל אחת מהן מופקדת על תחום פעילות מרכזי: תחזוקה, רפואה, תמיכה ומשימות מבצעיות.
 קבוצת התחזוקה ה־8 אחראית על פעילות הטיסה והתחזוקה היומיומית, תחזוקת מטוסים ברמת ביניים, תיקון רכיבים והכשרת אנשי תחזוקה עבור כלי הטיס המוצבים בכנף.
 הקבוצה הרפואית ה־8 מפעילה את המרפאה בבסיס ומספקת שירותי רפואה תעופתית, רפואה כללית, רפואת שיניים, רפואה סביבתית ובריאות ציבורית צבאית.
 קבוצת התמיכה הייעודית ה־8 מספקת לבסיס שירותי הנדסה אזרחית, תקשוב, הגנת בסיס, שירותים לוגיסטיים, מוכנות לוגיסטית ותמיכה במשימות.
 קבוצת המבצעים ה־8 אחראית להצטיידות ולהכשרה של טייסות הקרב ה־35 וה־80 (המכונות בהתאמה “Pantons” ו־“Juvats”), לשם ביצוע משימות אוויר־קרקע ואוויר־אוויר.

בבסיס פועל גם הגדוד השני של רגימנט ההגנה האווירית הראשון של צבא ארצות הברית, המצויד במערכת הטילים פטריוט מדגם PAC-3 (Patriot Advanced Capability-3). סוללה מן הגדוד מספקת הגנה לבסיס מפני טילים בליסטיים, טילי שיוט וכלי טיס מתקדמים.

יחידות נוספות הפועלות בבסיס כוללות את מערך הסנגוריה האזורי של חיל האוויר, רשת השידור של הכוחות האמריקניים בקוריאה (AFN Korea), הצלב האדום האמריקני, שירות החנויות של הצבא וחיל האוויר (AAFES), חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית, פיקוד החוזים של הצבא בקוריאה, יחידת תפעול הטרמינל האווירי, יחידת החקירות המיוחדות של חיל האוויר (Detachment 613), וגדוד התחבורה ה־25 של צבא ארצות הברית.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:בסיסי חיל האוויר של ארצות הברית
קטגוריה:הכוחות המזוינים של ארצות הברית בקוריאה הדרומית