תאולוגיית השואה

תאולוגיית השואה עוסקת בניסיונות להסביר את התפקיד של אלוהים ודת בשואה. ישנם דרכים שונות להתמודד עם זה. רבים טענו שאין יכולת להבין דרכי האל ושללו מבני אדם את היכולת להתעסק בשאלה זו. למרות זאת היו תאולוגים שטענו שאפשר להסביר ולהבין איך אלוהים יעשה דבר כזה. חלק נתונים במחלוקת או נראים על ידי רבים כפוגעניים בקורבנות השואה.

 הסברים יהודיים 
כעונש
ישנם רבנים שמתוך גישה פונדמנטליסטית בתנ"ך הבינו שהשואה הגיעה מאלוהים כעונש על אי שמירת המצוות, התבוללות וחילון.

הרב אלעזר מנחם מן שך כתב, 

הרב אביגדור מילר ציטט רעיונות מספרו הדן בנושא, A Divine Madness - שיגעון אלהי בשיעוריו, ולאחר מותו תלמידיו הדפיסו אותו לראשונה. בו הוא טוען שהשואה קרה בעקבות גלים של התבוללות וחילון ביהדות אירופה בעקבות הרפורמה והנאורות היהודית. רבנים רבים אחרים אמרו רעיונות דומים

הוא הבין שגם אלו שלא חטאו היו יכולים לסבול מתוך עונש קולקטיבי וערבות לעוונות של יהודים אחרים. במקום אחר הוא כתב שה' שלח את היטלר למנוע ההתדרדרות הסופית של קהילות שהתחילו להתחלן. הרב יעקב הורביץ דימה מצב עם ישראל באירופה לנגע בגוף, "כשהנגע התפשט ונוצר נמק רוחני בעם יש לכרות אבר".

מילר ואחרים הסבירו איך החוקים האנטי יהודים של הנאצים היו, לטענתם, כעונש מידה כנגד מידה מאלהים להתבוללות וניסיון של יהודים (שלדבריהם התחיל והתפשט מגרמניה) לשכוח שהם יהודים.

גלות וגאולה
שמואל זנוויל כהנא טען שבתקופת השואה דיברו על היותה מלחמת גוג ומגוג או חבלי משיח והבנה שהיא שלב אחרון בגלות. בקום המדינה חרדים, שלא ראו את המדינה כדבר חיובי וחלק מהגאולה התעלמו מהרעיון הזה שהדגישו בתקופת השואה למרות זאת עדיין נשארו לו עקבות בדברי תורה וציטוטים מרבנים. אצל דתיים לאומיים הרעיון נשאר ואפילו התגבר במשך הזמן.

הרב צבי יהודה קוק הבין שהשואה הייתה הכרחית כדי להכריח את עם ישראל לשוב לארץ ישראל.

הרב ישכר שלמה טייכטל כתב בימי השואה בספרו, אם הבנים שמחה דברים דומים. חוץ מהסיבה שהוא בא כעידוד לעלות, הוא גם הבין שהוא כעונש שלא עלו. לדוגמה הוא מצטט את האגדה שיהודים שגרו בתקופת עזרא לא עלו איתו כשקרא להם לשוב איתו ליהוד מדינתא. וטען "שהכל בא מהחטא שלא רצו לעלות איתו".

הרב יעקב הורוביץ אמר שאלהים שלח את הנאצים להזכיר להם שהם עדיין בגלות לאחר שהרגישו שאינם זקוקים לגאולה אלוהית.

לפי רבי יואל טייטלבאום מסאטמר, הסיבה הייתה שעם ישראל עברו על שלושת השבועות והיה קיום של התגובה האלוהית להפרות הקללות שנזכר בחז"ל, "אני מתיר את בשרכם כצבאות וכאילות השדה".

אלוהים לא כגורם
לשאלה איפה היה אלוהים בשואה, הרב יונתן זקס הסביר שחלק מחופש בחירה הוא שאף על פי שאלוהים אומר לבני אדם איך להתנהג אם הם עוברים ציוויו הוא לא מתערב וחסר אונים. הוא גם טען לפי עדויות של שורדי השואה שיש שהתחזקו באמונה באלוהים והרגישו שהוא מלווה אותם ומעודד אותם לשרוד. הוא הבין שהסברים תאולוגים המצדיקים ייסורים, כבר לא מספיקים לאחר העוצמה של השואה.

הרב אליעזר ברקוביץ הבין שחלק מיצירת האדם הוא הרשות שיש לו להשתמש בבחירה חופשית ולהתנהג באחריות. ובלעדיה אי אפשר לדבר על קיום של בני אדם כיצור נפרד מהאל. ולכן אלוהים התנהג ב"הסתרת פנים" בתקופת השואה.

יצחק גרינברג טען שאין להגיד הסבר תאולוגי אם אינו סביר להגיד לנוכח ילדים נשרפים לדבריו כל תוכחות הנזכרות בתנך מתגמדות ביחס לסדר גודל ועוצמה של השואה הוא רואה אי-התערבותו של אלוהים כסימן לנסיגה מהשגחה וקריאה לבני אדם להיות יותר אחראים על מעשיהם.

ככפרה
יש שהסבירו על פי קבלה שהנרצחים בשואה היו גלגולים של אנשים שחטאו שקיבלו ייסורים כדי להתכפר. הרב עובדיה יוסף הביע עמדה זו וקיבל הרבה גינויים מהתקשורת ומערכת הפוליטית.

בניגוד לנצרות, הפרשנות המקובלת ביהדות מתקופת ימי הביניים ואילך לישעיהו פרק 53 הוא שייסורים של עם ישראל מכפרים לכל האומות. לאור זאת הרב הרפורמי  טען שקורבנות השואה מתו כנציגים לכפר על עוונות של אחרים. ובדומה לתאולוגית הנוצרים במיתת ישו, על ידיהם נטהרו ונתכפרו כל תושבי העולם.

הרב אמיל פאקנהיים בסגנון דומה ל, שלל את האפשרות שייסורים מגיעים כדי לכפר והתבסס על איוב שלדבריו טען כך. אף על פי שהוא ראה קשר בין השואה להקמת מדינת ישראל, הוא טען שזה בלתי אפשרי למצוא שום מטרה דתית או לא דתית באושוויץ.

אמונה ושמירת המסורת כתגובה 
יש שטענו שיש להמשיך להאמין ולשמור מצוות או לפחות להימנע מהתבוללות, "כדי לא לתת להיטלר לנצח". רבים רואים את זה כטענה חסרת בסיס ולא מספקת.

בדתות אחרות 

היסטוריונים ותאולוגים רבים רואים את התאולוגיה הנוצרית כגורם לשואה. הם מאשימים הכנסייה ותאולוגים כמו מרטין לותר עם עידוד רעיונות אנטישמים שסללו את הדרך לעליית הנאצים ורעיונותיהם.

אתאיזם
בקרב אתאיסטים השואה משומשת כהוכחה שאין אלוהים או לפחות שהוא לא כל יכול וגם טוב לכל. רבים גם איבדו את אמונתם בשואה.

לקריאה נוספת
 שמואל זנוויל כהנא, זוהר מאור, גווילין נשרפין ואותיות פורחות, רמת גן, אוניברסיטת בר-אילן, 2018.
 חיים ישראל צימרמן, תמים פעלו, תל אביב, 1947.
 יואל שוורץ ויצחק גולדשטיין, השואה, ירושלים, 1995.
 תמיר גרנות, אמונה ואדם לנוכח השואה גוש עציון, תבונות-מכללת הרצוג, תשע"ג.

 שחר אילן, "אני אסלח לבורא והבורא יסלח לי", הציע אלי ויזל, הארץ, 3 ביולי 2016.

 אסף גולן, איפה היה אלהים בשואה?, ישראל היום, 1 מאי 2022.

קישורים חיצוניים

 הרב ד"ר תמיר גרנות; על שואה ואמונה – א, סדרת שיעורים באתר תורת הר עציון

הערות שוליים 

קטגוריה:השואה
קטגוריה:יהדות
קטגוריה:דת