לוני ג'ונסון

אלונזו "לוני" ג'ונסון (באנגלית: Alonzo "Lonnie" Johnson 5 בפברואר 1899 - 16 ביוני 1970) היה גיטריסט ונגן כינור בלוז וג'אז, מחלוצי השימוש בכלים אלה בג'אז.

 תולדות חייו 
ג'ונסון נולד בניו אורלינס למשפחת מוזיקאים. מנעוריו למד לנגן במספר כלי נגינה, בהם גיטרה, מנדולינה, כינור ופסנתר. ב-1917 יצא לסיבוב הופעות באנגליה. כאשר שב ב-1919 גילה שכל משפחתו, מלבד אחיו, מתו במגיפת השפעת הספרדית. ב-1921 עברו הוא ואחיו לסנט לואיס והופיעו כצמד. בין היתר הופיע ג'ונסון על גבי ספינות נהר במיסיסיפי. ב-1925 נשא לאשה את מרי, שפיתחה קריירה של זמרת בלוז. השניים מעולם לא הופיעו יחד, והיו להם שישה ילדים עד גירושיהם ב-1932.

ב-1925 ניצח גו'נסון בתחרות בלוז בתיאטרון בוקר טי וושינגטון בסנט לואיס, פרס שהעניק לו חוזה הקלטות בחברת OKeh Records. בין 1925 ל-1932 הקליט כ-130 סינגלים בחברה זו. בין היתר הוזמן לניו יורק על מנת להקליט עם כוכבי הבלוז הגדולים של התקופה, ויקטוריה ספיווי (Victoria Spivey) ואלגר "טקסס" אלכסנדר (Alger "Texas" Alexander). כמו כן יצא לסיבוב הופעות עם בסי סמית'.

החדשנות והמורכבות של נגינתו הובילו אותו מהבלוז אל הג'אז, עם זאת סגנונו השפיע על נגני דלתא בלוז כמו גם על נגני גיטרה בג'אז. ב-1927 הקליט עם לואי ארמסטרונג וה-Top Five בשיקגו וניתן לשמוע אותו בקטעים "I'm Not Rough", "Savoy Blues" ו-"Hotter Than That". באותה שנה, בקטע "6/88 Glide", ניתן לשמוע אותו מנגן סולו גיטרה חלוצי בגיטרת 12 מיתרים. ב-1928 הקליט עם דיוק אלינגטון את הקטעים "Hot and Bothered", "Move Over" ו-"The Mooche". ב-1929 ניגן עם גיטריסט ג'אז חלוצי אחר, אדי לאנג.

עקב השפל הגדול והתמוטטות שוק התקליטים בעקבותיו, נאלץ גו'נסון למצוא לעצמו פרנסה מחוץ לתחום המוזיקה ועבד בין השאר כפועל בעיירה ליד שיקאגו. בסוף שנות השלושים חתם בחברת דקה רקורדס.

לאחר מלחמת העולם השנייה עבר לתחום הרית'ם אנד בלוז ולנגינה בגיטרה חשמלית. ב-1948 היה לו להיט עם השיר "Tomorrow Night", ששהה שבעה שבועות בראש "מצעד הגזע" (כלומר מוזיקה המיועדת לאפרו-אמריקאים) של הבילבורד. השיר אינו מזכיר את סגנונו המוקדם של ג'ונסון.

ב-1952, בשעה שהיה בסיור באנגליה, הופיע יחד עמו מוזיקאי בשם טוני דונגן. לאור ההכרה בהשפעתו של ג'ונסון עליו, שינה טוני את שמו ללוני דונגן. הקריירה של ג'ונסון דעכה לאחר מכן. הוא עבר לפילדלפיה ב-1959 אותר על ידי שדרן רדיו מקומי, כריס אלברטסון, שהפיק עבורו ב-1960 את התקליטים Blues by Lonnie Johnson ו-Blues & Ballads במסגרת התחייה של מוזיקת הפולק והבלוז. בהמשך השתתף ג'ונסון בקונצרט של דיוק אלינגטון. ב-1962 שב לשתף פעולה עם ויקטוריה ספיווי בתקליט Idle Hours.

ב-1963 יצא לסיבוב הופעות באירופה כחלק מן ה-"American Folk Blues Festival" עם מאדי ווטרס, האולין וולף, ג'ון לי הוקר ואחרים. ב-1965 עבר לטורונטו, קנדה עקב העניין הגובר במקום במוזיקת בלוז ופולק והרוגע וחוסר המתיחות הגזעית. ב-1966 פתח בעיר מועדון בשם Home of the Blues, אך המקום לא הצליח כלכלית ונסגר.

במרץ 1969 נפגע ממכונית בטורונטו ונפצע קשה בפלג גופו התחתון. במאי אורגן מופע צדקה עבורו בהשתתפות ג'ון לי הוקר, איאן וסילביה ועוד. הוא לא החלים לעולם מהפגיעה. הוא הופיע על במה פעם אחת נוספת, ב-23 בפברואר 1970 עם באדי גאי. הוא נפטר ונערכה לו הלוויה בטורונטו, אך משפחתו ביקשה שגופתו תועבר לקבורה בפילדלפיה.

 השפעה ומורשת 
ההקלטות המוקדמות של ג'ונסון הן הראשונות המפגינות ביצוע סולו גיטרה על תו בודד בטכניקה של String bending והשפעת סגנון זה ניכרת אצל דג'נגו ריינהארדט, טי-בון ווקר ובי-בי קינג. אחת מהקלטותיו הראשונות של אלביס פרסלי היא של השיר "Tomorrow Night" של ג'ונסון ואלויס נשמע שם מחקה את הביצוע של ג'ונסון. בוב דילן הזכיר בספרו האוטוביוגרפי "כרוניקות, כרך ראשון", את הופעותיו של ג'ונסון בניו יורק, בהן נכח בראשית שנות החמישים ואת הטכניקות שלמד ממנו.

מומחה הגיטרה הישראלי אבי גיל סיכם: "הייתה לו דרך לפתוח ולסיים שירים עם מהלכי אקורדים מטפסים, ויברטו לא מהעולם הזה וטכניקת פריטה נדירה, אשר אפשרו לו לדמות כל סאונד שירצה, אם מנדולינה או סלייד של בקבוק זכוכית. הסולואים הארוכים והכה יפים שלו פשוט נשפכו ממנו החוצה ויש לומר שמעטים הגיטריסטים אשר הצליחו להגיע לסאונד ייחודי בשלב כה מוקדם בקריירה שלהם".

ב-1993 הוציא מותג ההקלטות של המכון הסמית'סוני, Smithsonian Folkways אנתולוגיה של המוזיקה של ג'ונסון

 קישורים חיצוניים 

 אבי גיל, אדי לנג ולוני ג'ונסון

הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקאים אמריקאים
קטגוריה:גיטריסטים אמריקאים
קטגוריה:מוזיקאי בלוז
קטגוריה:נגני ג'אז: גיטריסטים
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1970