וילה קרילוס

וילה קרילוס (בצרפתית: Villa Kérylos) הוא מבנה שנבנה בתחילת המאה ה-20 ב ושימש בית מגורים עבור תאודור ריינאך ומשפחתו.

מאחר והן בעל הבית והן האדריכל היו חובבי תרבות יוון העתיקה נבנה הבית בסגנון יווני עתיק והכיל, בהתאם, גם חפצי אמנות בסגנון דומה.

הבית מוגדר כאתר מורשת צרפתי ובאמצע המאה ה-20 נתרם על ידי המשפחה לטובת הציבור והוא פתוח לביקורי קהל.

 רקע 
לאורך ההיסטוריה של צרפת היוותה הריביירה הצרפתית אבן שואבת לצרפתים שנמשכו לנופים, לשמש ולחופי הים התיכון. חלקם הקים שם בית קיץ וחלקם התיישב שם.

אחד מאלו שהחליט לקבוע את מושבו בדרום צרפת היה יליד פריז, תאודור ריינאך. ריינאך היה איש אשכולות בעל נגיעה במגוון תחומים כמו ארכאולוגיה, מתמטיקה, עריכת דין, פפירולוגיה, פילולוגיה, אפיגרפיה, היסטוריה, נומיסמטיקה, מוזיקולוגיה וזאת בנוסף למעורבות בפוליטיקה המקומית והארצית.

ריינאך ומשפחתו, שגרו בעיירה לה מוט-סרבולה  שבדרום מזרח צרפת, נהגו לנפוש בריביירה הצרפתית והחליטו להקים את ביתם במקום, היא וילה קרילוס.

 שם הוילה 
השם "קרילוס" מקורו ביוונית עתיקה ומשמעותו "סנונית ים" כשיש המייחסים זאת לשחפית או לסוג של דג מעופף ששניהם נפוצים בים שלחופיו נבנתה הוילה.

 מקום הוילה 
הבית נמצא בחלקה הדרומי של העיירה בולייה-סור-מר  וכשמונה ק"מ ממרכז העיר ניס ונבנה בקצה לשון יבשה החודרת לים בחלקו הצפוני של מפרץ הנמלים (Baie des Fourmis) כשהוא מוקף משלושת צדדיו בים.

בהיותה חלק מהעיר בולייה-סור-מר הוילה נמצאית במחוז האלפים הימיים שבחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור.

 ההיסטוריה של הוילה 
למימוש כוונתו להקים בית לחוף הים התיכון יצר ריינאך קשר עם האדריכל עמנואל פונטרמולי  מאחר ששניהם היו פילהלניסטים. השניים שאפו לשחזר בצרפת בית היסטורי שנבנה על האי היווני דלוס תוך שימוש בטכנולוגיות מודרניות.

בניית הבית החלה ב-1902 והבית נחנך ב-1908. עלות הבנייה הגיעה לכתשעה מיליון פרנקים כשרוב המימון הגיע מפאני תרזה קאן, אשתו של תאודור, שמקורה במשפחת אפרוסי האמידה . עם סיום הבנייה עברה המשפחה לגור בבית.

ב-1928 נפטר תאודור ריינאך והוריש את הוילה ל המאגד מספר מוסדות אקדמאיים בצרפת שבחלקם היה ריינאך פעיל כפרופסור. לאחר פטירת אב המשפחה המשיך בנו, לאון ריינאך, לגור בוילה עם אשתו ביאטריס ריינך ושני ילדיהם ולשמור על רכוש המשפחה.

במלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת על ידי הגרמנים והקמת שלטון וישי במרכז ובדרום צרפת, פשט הגסטאפו על בית משפחת ריינאך בפריז ועיקל יצירות אמנות של המשפחה ואת תכולת הספריה. בין השאר נלקחו מהבית תוכניות הבנייה של וילה קרילוס.

גם על וילה קרילוס השתלטו הגרמנים ולאון ריינאך ומשפחתו גורשו למחנה הריכוז אושוויץ שם נרצחו. לאחר המלחמה הוחזרו הבתים למשפחה ובני המשפחה של אחיו של לאון חזרו לגור בוילה.

ב-1966 נרשמה הווילה כמונומנט היסטורי .

ב-1967 מסרה משפחת ריינאך את הוילה לרשות הציבור ונפתח בו מוזיאון. בעונת הקייץ מתקיימים במבנה ובגן אירועים שונים.

ב-1999, בשיתוף פעולה עם המחלקות לשימור עתיקות יווניות, אטרוסקיות ורומיות במוזיאון הלובר, נתרמו פסלים נוספים לוילה, דבר שהעשיר את התצוגות.

ב-2021 הורחבה התצוגה האמנותית בוילה עם כ-30 יצירות של האמן אובר לה גאל  היוצר בהשראת הסגנון היווני.

ב-2023 נערך בוילה שיפוץ מקיף.

ב-2024 נוספו לרשימת אתרי המורשת גם המבנים החיצוניים, הגן של הוילה, בית השער, החצר האנגלית, גלריית קציני המכס, בית הסירות ובריכות הגן. באותה שנה פקדו את הוילה כ-62,000 מבקרים.

 מבנה הוילה 
הוילה, שנבנתה כולה בסגנון יווני, כוללת חדרים המדמים חדרים יווניים ואף קיבלו שמות יווניים:

 המבואה (Thyroreion) 
בכניסה למבואה חרוטה על הרצפה המילה היוונית "XAIPE" שפירושה "שמחו". אווירת המבואה מושפעת בעיקר על יד פסיפס אלכסנדרוני, מהמאה השנייה לפני הספירה, המתאר תרנגול, תרנגולת ואפרוחיה שמהווים את סמלי המשפחה. בנוסף הורכבו בריצפה פסיפסים של נחש ברונזה וספינקס המסמלים את רוחות שומרי הבית. במעבר מהמבואה לחצר הפנימית (Proauleion) מוצב פסל של סופוקלס שהוא העתק מפסל המוצב בארמון הלטראנו ברומא.

 החצר הפנימית (Proauleion) 
בלב הבית נמצאת חצר פנימית (פריסטיל) בשם Proauleion המוקפת ב-12 עמודי שיש קררה לבנים המעוצבים בסגנון יווני ויוצרים חצר מרובעת. ציורי הקיר על הקירות, בהיקף של הפריסטיל, מתארים אפיזודות מהמיתולוגיה היוונית. הציורים בוצעו בטכניקות עתיקות בהתבסס על מוטיבים המופיעים על כלי חרס יווניים מהתקופה הקלאסית כשבחלק מהעבודות נעשה שימוש בטכניקת סטוקו. הציורים המרכזיים שגולפו על קירות החצר הפנימית הם:
 הפרק האחרון במסעם של יאסון והארגונאוטים בחיפוש אחר גיזת הזהב. הציור מציג את הכנעתו של שומר האי כרתים, ענק הברונזה טאלוס  וכן את מדיאה, אביה אייטס מלך קולכיס ויאסון היורד מהאונייה "ארגו" לחוף.
 נישואי פלופס והיפודאמיה לאחר ניצחון פלופס על אביה של היפודאמיה, אוינומאוס במירוץ מרכבות של מחזריה של היפודאמיה.
 המחלוקת של אפולו עם הרמס על כלי הנגינה לירה.
 טקס הקרבת שור לאל דיוניסוס במהלך תחרות הקראת שירה. בציור מופיעה גם אלת הניצחון ניקה.
 שובו של אפולו למקדש דלפי לאחר מסעו לארץ ההיפרבוראים  שתושביו אינם סובלים ממחלות או זקנה.
 שובו של הפייסטוס לאולימפוס לאחר שדיוניסוס שיכר את הפייסטוס והחזירו על חמורו כאשר את התהלוכה מוביל סטיר.

 בית המרחץ (Balanéion) 
המרחצאות החמים (Balanéion) נבנו בסגנון עתיק כשהם מקורים בשיש אפור ורידי וכוללים אגן רחצה מרכזי וגומחה בסגנון אפסיס עם כיור ושירותים.

 מבואת הספריה (Amphithyros) 
מבואת הספרייה (Amphithyros) נועדה לאפשר למבקרים בספריה ליטול את ידיהם לפני כניסתם לספריה. המבואה כוללת כיור שיש לבן שמעליו גרגויל בצורת ראש אריה. לפני הכניסה לספרייה, נמצאת רפרודוקציה של פסל אתנה פרתנוס, אלת המחשבה והחוכמה שיצר, במקור, הפסל היווני פידיאס (המקור נמצא בדרזדן).

טקס ההיטהרות לפני הכניסה לספריה כלל גם לבישת הגלימה הטקסית "כלמיד" .

 הספרייה 
הספרייה נחשבת לחדר היפה ביותר בוילת קרילוס. היא כוללת ארונות עץ גבוהים המשובצים בשנהב, תאשור והובנה שעוצבו על פי דגם שהתגלה ב-1762 בחפירות בהרקולנאום. ארונות אלו מכילים, בין השאר, ספרים מהמאות ה-17, ה-18 וה-19 המוקדשים להיסטוריה ולציוויליזציה היוונית וכן פריטי אספנות המתוארכים למאה ה-7 עד המאה ה-1 לפני הספירה.

בנוסף לארונות הספרים מצויידת הספריה במושבים מרופדי עור או קלועים, שידות משובצות, שולחנות בעלי שלוש רגליים ודוכנים.

על קיר הספריה ביקש ריינאך שייחרט פסוק שמקורו ביוון: "כאן, בחברת נואמים, מלומדים ומשוררים יוונים, אני מוצא מקום מפלט שליו ביופי אלמותי".

הדלתות לספריה מוסכו על ידי וילונות שהוזמנו מבעל מלאכה בליון. עיצוב הרהיטים נעשה באופן אישי על ידי האדריכל פונטרמולי ויוצרו בהזמנה אישית בנגריה מיוחדת. כדי לא לפגום בחוויית השהות בספריה הוסתרו התשתיות המודרניות של החשמל, המים והחימום המרכזי.

בספריה מוצב פסל הרכב מדלפוי שמהווה העתק של פסל עתיק המוצב בדלפי.

 חדרי האוכל (Triklinos) 
חדר האוכל הראשי (Triklinos) נבנה בצורת מתומן עם תקרת עץ מעוטרת בעלי זהב על רקע כחול. במרכז הרצפה שולב פסיפס בצורת שושנה צבעונית. פס האפריז מתחת לתקרה קושט בדמות מהמיתולוגיה היוונית של הסאטיר סילנוס  אוסף פירות.

האורחים בחדר האוכל סעדו, בסגנון המסורתי, לייד שולחנות כשלצידם הוצבו ספות מרופדות בעור ומכוסות בכריות. בצמוד לחדר האוכל הראשי נבנה חדר נוסף שהוקצה לארוחות של הנשים והילדים.

כלי האוכל ששימשו בחדרי האוכל יוצרו בעזרת חימר יווני ונצבעו בעזרת תחמוצת מיוון כדי להשיג צבעים דומים לכלי חרס עתיקים.

בצידי חדר האוכל הראשי הוצבו כנים עם פסלי ברונזה של נרקיסוס ואפולו ועל הקירות צויירו ארבעה ציורים בסגנון יווני.

 חדר העישון (Andron) 
חדר העישון (Andron) יועד לגברים בלבד. קירותיו צופו בשיש סגול מטוסקנה, איטליה בו שובצו מדליוני שיש צהובים מסיינה. התקרה נבנתה מעץ טיק ועוטרה בציורים וברצפה שולב פסיפס המתאר את המבוך שבו נלחם תזאוס במינוטאור.

בראש החדר הוצב כסא מפואר, בסגנון יווני-מצרי, עבור ריינאך עצמו וממנו ניהל את השיחה בחדר. לפניו הוצבו כיסאות, שרפרפים וספות מרופדים בעור עבור שאר האורחים. על שולחן מרובע הונח אגרטל מכסף למים קרים בסגנון רומי.

בקצה הרחוק של החדר זה נמצא מזבח משיש קרארה "לאל הלא נודע". כמו כן הוצב בחדר פסל ברונזה של אלכסנדר הגדול רכוב על סוסו בוקפאלוס.

 חדר דיוניסוס (Oikos) 
חדר דיוניסוס (Oikos) הוקדש לאל דיוניסוס. שמו נחקק מעל הדלתות הצרפתיות המשקיפות לים. הרצפה עוטרה בפסיפס המתאר בציר ענבים של סילנוס , פאונים  וסטירים. פס האפריז, מתחת לתקרה, מציג סצנות מחייו של דיוניסוס ועל הקירות מוצגות רפרודוקציות של מסכות מתיאטרון פרגמון.

הרהיטים בחדר נוצרו מעץ לימון ושובצו בהם שנהב ותאשור. לשירות בעל הבית הוצב בחדר פסנתר וכן מוצגים בחדר זה כד אטרוסקי מהמאה ה-7 לפני הספירה ושבר של מצבת קבורה מהמאה ה-1 לספירה.

בחדר מוצב פסל של הרקולס של הפסל ליסיפוס.

 גרם המדרגות 
גרם המדרגות, העולה מקומת הקרקע לקומה הראשונה, נבנה משיש לבן. בנישה בפרוזדור נמצא העתק של פסל החזה של הרמס נושא את דיוניסוס התינוק. נברשת טרקוטה עגולה מאירה את מעלה המדרגות. אגן עמוד משיש לבן ניצב לפני החלון, מעוטר בצמח נוי.

 חדר הציפורים (Ornithès) 
חדר הציפורים (Ornithès), בקומה הראשונה, היה חדרה של אשתו של תאודור ריינאך. החדר הוקדש לאלה הרה והוא מעוטר בציורי קיר ותליונים רקומים מעוטרים בטווסים וברבורים. חלון צרפתי פונה לנוף המזכיר את האיים הקיקלאדיים. המיטה הגדולה הייתה עשויה במקור מעורות בעלי חיים שנמתחו על עמודי עץ, עליהם הונחו כריות והיא מוקפת בווילונות. בפינה אחת של החדר יש ספה עטופה ברצועות עור ומספר שידות עץ בצבעים בהירים פזורות בחדר ומספקות מקום לאחסון מצעים. החדר מואר על ידי נברשת אלבסטר. בצמוד לחדר נבנה חדר רחצה שכלל מקלחת משוכללת ובחדר סמוך נבנתה אמבטיה משיש כשהברזים היו עשויים מכסף. מיכלים על הגג סיפקו מים לשני החדרים. קירות חדרי הרחצה עוטרו בסצנות של שירותי נשים.

 מסדרון בעלי הבית (Triptolemus) 
מסדרון בעלי הבית נקרא על שם הדמות מהמיתולוגיה היוונית טריפטולמוס  והוא מחבר בין החדר של בעל הבית לחדר של אשתו. תקרתו של המסדרון מעוטרת ביונים ובזרי קיסוס מוזהבים ובצידו מוצב שולחן המקושט בקישוטי כסף המתארים את טריפטולמוס מחלק את גרגירי החיטה הראשונים בעולם. גם הפסיפס בריצפה מתאר סצנה דומה. מהמסדרון קיימת פניה לחדר אמבטיה נוסף בו אמבטיה המצוידת בברזי צוואר ברבור, וראשי דולפינים מעטרים את הקירות. מראה גדולה משוקעת בדלת העבה.

 חדר השינה הראשי (Erotes) 
חדר השינה הראשי הקרוי "אירוטיס" (Erotes) והוא כולל מיטה שהיא העתק של מיטה עתיקה המוצגת ב באיטליה. החדר בנוי כך שמשלושת צדדיו נשקף נוף חיצוני.

 מגורי המשרתים 
למשרתי המשפחה הוקצתה הקומה השנייה ולכן לא הושקע בעיצוב החדרים בקומה זו.

 המטבח 
המטבח של הוילה נבנה במקור במרתף. כחלק מהפיכת המבנה למוזיאון הוסב נצטבח לאולמות תצוגה של עבודות מלאכת יד יווניות וכן לחדר כנסים.

 גלריה 

 לקריאה נוספת 
 J. Chamonard et E. Pontremoli, Kérylos, Éditions des bibliothèques nationales de France, 1934, réédité en 1996 par Jeanne Laffitte, Marseille.
 La villa grecque Kérylos (préf. Edouard Bonnefous, de l'Académie des Sciences Morales et Politiques, Chancelier de l'Institut de France), Sainte-Maxime, Editions S.M.D.Institut de France, Fondation Théodore Reinach, 2e tri 1984, 24 p
 Coordination générale : René Dinkel, Élisabeth Decugnière, Hortensia Gauthier, Marie-Christine Oculi. Rédaction des notices : CRMH : Martine Audibert-Bringer, Odile de Pierrefeu, Sylvie Réol. Direction régionale des antiquités préhistoriques (DRAP) : Gérard Sauzade. Direction régionale des antiquités historiques (DRAH) : Jean-Paul Jacob directeur, Armelle Guilcher, Mireille Pagni, Anne Roth-Congés Institut de recherche sur l'architecture antique (Maison de l'Orient et de la Méditerranée-IRAA)-Centre national de la recherche scientifique (CNRS), Suivez le guide : Monuments Historiques Provence Alpes Côte d’Azur, Marseille, Direction régionale des affaires culturelles et Conseil régional de Provence – Alpes - Côte d’Azur (Office Régional de la Culture), 1er trimestre 1986, 198 p. ( & )
 Collectif, Villa Kerylos, avant-propos d'Édouard Bonnefous, Mâcon, Éditions Combier, 1986, 24 p
 Jean-Claude Delorme, Maisons d'exception, éditions de La Martinière, 1994, p. 84–95
 Laure Murat, La villa Kérylos, Beaux Arts éditions, (OCLC 78898694)
 Régis Vian des Rives (dir.), La Villa Kérylos, Éditions de l’Amateur, 1997
 Jean Leclant, Kérylos la villa Grecque, suivi de Beaulieu-sur-Mer à la belle époque, Jeanne Laffitte, 1998
 Bertrand Lemoine (dir.), 100 monuments du XXe siècle, Patrimoine et architecture de la France, Paris, Éditions France Loisirs, mai 2000, 240 p. ()
 Didier Gayraud, Belles demeures en Riviera 1835-1930, Nice, Éditions Giletta, 2005, p. 217-218 ()
 Doggett Smith, Carolyn Doggett Smith, The Villa Kerylos, Iuniverse, 2010
 Georges Vigne, « La villa Kérylos -Institut de France », Éditions du patrimoine [archive], collection Itinéraires, 2016. ()
 Adrien Goetz, « La villa Kérylos », Éditions du patrimoine [archive], collection Regards, 2019. ()
 Bertrand Roussel et Frédéric Boyer (préf. Camille Béguin), Patrimoine historique - Les 70 sites majeurs des Alpes-Maritimes, Saint-Laurent-du-Var, Éd. Mémoires Millénaires, mars 2025, 152 p. (), p. 134-135.
 Axelle Corty, « Collection privée 11 : Le mobilier néo-grec de Pontremoli », Connaissance des Arts, 1986
 Association culturespaces, La villa Kérylos, Beaux Arts Magazine, 2006
 Jérôme Coignard et Bruno Monnier, La villa Kérylos, Connaissance des Arts, Hors-série N° 533, février 2014
 Marguerite Rothe, Villa Kérylos, court récit d'une échappée belle en azur. Autofiction,  Autoédition de Nulle part et d'ici - Collection "Vite lu" Les voyages, Format Kindle, juin 2016
 Adrien Goetz, Villa Kérylos : roman, Paris, Éditions Bernard Grasset, avril 2017, 352 p. ()

 קישורים חיצוניים 


 וילה קרילוס, באתר structurae.net
 הוילה היוונית קרילוס, באתר institut-de-france.fr (בארכיון) 
 וילה קרילוס, באתר explorenicecotedazur.com
 הפנייה לספרו של ז'ורז' ויגנה על וילה קרילוס, באתר אתרי מורשת לאומית
 וילה קרילוס, באתר חבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור
 הרהיטים בוילה קרילוס, באתר journals.openedition.org, 2005 
 וילה קרילוס, באתר התיירות של ניס
 וילה קרילוס, באתר cornichewatches.com
 תמונות של וילה קרילוס, באתר גטי אימג'ס
 וילה קרילוס, באתר ניו יורק טיימס, 31 במאי 2020
 , 2022
 , 2024

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור: מבנים
קטגוריה:משפחת ריינאך