לה וסנו באובר

לֶה וֶסֶנוֹ באובר הוא ציור שמן על בד מאת וינסנט ואן גוך משנת 1890. היצירה נמנית עם ציורי הנוף שצייר בשבועות האחרונים לחייו באובר-סור-אואז, ומוצגת כיום באוסף הקבוע של מוזיאון תיסן בורנמיסה במדריד. היצירה משתייכת לציור האירופי של סוף המאה ה-19 ולשלב המאוחר ביצירתו של ואן גוך, שבו מתעצמת השפה האקספרסיבית של הצבע והמשיחה, ושבו מתלכדים נוף חיצוני וחוויה נפשית פנימית לכדי ביטוי אמנותי טעון.

רקע
ב־20 במאי 1890 עזב ואן גוך את פריז ופנה אל אובר-סור-אואז, כפר קטן מצפון לבירה, שבו פעלו לפניו אמנים כדוגמת שארל דוביני ופול סזאן. במקום התגורר דוקטור פול פרדינן גאשה, רופא ואספן אמנות, אשר הופקד על בריאותו של האמן ביוזמת אחיו תאו ובהמלצת קמיל פיסארו.

תקופת אובר נמשכה פחות מחודשיים אך הייתה פורייה במיוחד. בשבועות האחרונים לחייו צייר ואן גוך דיוקנאות ונופים רבים מן הטבע, ובהם לֶה וֶסֶנוֹ, האזור שבו התגורר דוקטור גאשה, שהיה גם הבעלים הראשון של הציור.

תיאור היצירה

הציור מתאר את אזור וסנו שבפאתי אובר. הקומפוזיציה מאופיינת בקו אופק גבוה, שמעליו מתקבצות שורות של בתים כפריים ישנים, אחדים מהם בעלי גגות קש. בחזית נפרשים שדות חיטה רחבים ועצים מתעגלים הנעים בקצב גלִי.

פלטת הצבעים מצומצמת ומורכבת מירוקים וצהובים בוהקים. משיחות המכחול סוערות ועצבניות, חוזרות בתנועה גלית המדגישה את הדינמיות של הנוף. מאפיינים אלו אופייניים לתקופתו האחרונה של האמן.
פרשנות

כמו בנופי אובר האחרים, ואן גוך משלב קומפוזיציה בעלת אופק גבוה עם שדות חיטה ובתים כפריים. האופק המורם מבדיל ציורים אלה ממסורות מוקדמות יותר של ציור נוף ומהווה מאפיין של נוף מתקדם במחצית השנייה של המאה התשע עשרה.

אף על פי שהאמן צייר מול המוטיב, התוצאה איננה תיעוד אובייקטיבי אלא חזון אישי מובהק. השדות הפוריים עוררו בו רגשות מנוגדים: תחושת חירות מול המרחבים הפתוחים לצד מלנכוליה עמוקה ובדידות. באחד משדות החיטה הללו, ב־27 ביולי 1890, ירה בעצמו ומת מפצעיו. אף על פי כן, במכתבו האחרון לאחיו תאו ואן גוך הביע אמונה כי ציוריו ימשיכו לדבר בשמו.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי נוף
קטגוריה:וינסנט ואן גוך: ציורים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:מוזיאון תיסן בורנמיסה: ציורים