אגם (יצחק לויתן)

אגם הוא ציור של האמן הרוסי יצחק לויתן (1860–1900), עליו עבד בין השנים 1899–1900. הציור שמור כיום במוזיאון הרוסי הממלכתי בסנקט פטרבורג (מספר רישום Zh-4262). מידות הציור הן 149 × 208 ס"מ.

הציור מוכר גם בשמות אחרים, כגון "אגם. רוסיה" ו"יום שמש. אגם".

הציור "אגם" היה יצירתו המרכזית האחרונה של לויתן, אותה צייר זמן קצר לפני מותו. אף על פי שהוא אינו גמור, ציור זה נחשב ליצירה המרכזית בתקופה המאוחרת של לויתן, ולעיתים מכנים אותו "שירת הברבור" שלו. הציור הוצג לראשונה תחת השם "יום שמש" בתערוכה שנערכה לזכרו של לויתן בסנקט פטרבורג ובמוסקבה בשנת 1901.

הציור "אגם" הוא אחד משלוש היצירות הגדולות ביותר של לויתן, לצד "ליד הבריכה" (1892) ו"על פני שלוות עולמים" (1894), כשלאחרון יש הדהוד גם בנושא. במהלך יצירת הציור, לויתן הסתייע ברישומים ובסקיצות רבים, בהם סקיצה גדולה השמורה במוזיאון האמנות של מדינת ניז'ני נובגורוד וגרסה מוקדמת וקטנה של הציור, השמורה בגלריה הממלכתית טרטיאקוב.

חוקר האמנות אלכסיי פדורוב-דוידוב ראה בציור "אגם" "יצירה יוצאת דופן של יצחק לויתן", וכתב כי הוא "יוצר מיד רושם עז וחזק על הצופה, כתמונה עוצמתית ויפה של הטבע הרוסי".

על פי חוקר האמנות מיכאיל אלפאטוב, לויתן הצליח בציור "אגם" לבטא "דימוי קולקטיבי של מולדתו" – ניתן לראות בו את "עבר רוסיה, ההווה שלה, את הטבע ואת האדם"; ביצירה זו "מתמזגים הן חוויותיו האישיות של האמן והן יופיו החגיגי של העולם".

 היסטוריה 
 אירועים קודמים ועבודה על הציור 
לויתן גילה עניין בנושא האגם כבר בתחילת שנות ה־90 של המאה ה-19. בשנת 1893 הוא צייר קנבס גדול יחסית בשם "ליד האגם" (שמן על בד, 109 × 163 ס"מ, מוזיאון ראדישצ'ב לאמנות). בשנת 1894 השלים את הציור "על פני שלוות עולמים" (שמן על בד, 150 × 206 ס"מ, הגלריה הממלכתית טרטיאקוב), שבו תיאר מרחב מים רחב ידיים – לא ברור אם מדובר באגם או בנהר. לויתן עבד על ציור זה באזור אגם אודומליה, סמוך לעיירה וישני וולוצ'וק.

נושא האגם מופיע במספר יצירות נוספות של האמן, בעקבות ביקורו באגם קומו שבצפון איטליה. יצירות אלה כוללות את "אגם קומו" (שמן על בד, 1895, 96 × 128 ס"מ, המוזיאון הרוסי הממלכתי), "יום קודר" (פסטל, 1895, 48 × 62 ס"מ, המוזיאון הרוסי הממלכתי), ו"אגם ביער" (שמן על בד, שנות ה־90 של המאה ה־19, 48 × 80 ס"מ, מוזיאון האמנות האזורי של רוסטוב)..
ימין|ממוזער|246x246 פיקסלים|"אגם. אביב" (1898, גלריית האמנות האזורית פנזה על שם ק.א. סביצקי)
בקיץ 1898 התגורר יצחק לויתן באחוזת בוגורודסקויה, שנמצאה במחוז קלין שבאזור משילות של מוסקבה, סמוך לתחנת הרכבת פודסולנצ’נאיה (כיום בתחומי העיר סולנצ’נוגורסק), על גדות אגם סנז'.

האחוזה הייתה בבעלות משפחת אולנין – ולדימיר אלכסנדרוביץ' (נינו של אלכסיי אולנין, מזכיר המדינה ונשיא האקדמיה הקיסרית לאמנויות) ואשתו אליזבטה דמיטרייבנה לבית סקריאטינה.

במכתב ששלח לויתן לסופר אנטון צ'כוב, בתאריך 23 ביוני 1898, הוא כתב:

"המקום שבו אני גר נהדר: על שפת אגם עצום וגבוה מאוד, מוקף יערות, והאגם שוקק דגים..."

תיאור דומה מופיע גם במכתב של לויתן לציירת ילנה קרזינקינה, מיום 5 ביולי 1898:

"אני גר במקום נעים מאוד: אגם גדול, הרים, יערות, שקט מוחלט, אפילו יותר מדי (אבל בקרוב כל זה ייגמר – הבעלים, משפחת אולנין, יגיעו), אבל עדיין, ממש נעים פה."
ממוזער|230x230 פיקסלים|אגם סנז' (המכונה גם Senezhskoye Gushchino) מופיע במפת הטופוגרפיה משנת 1860, כאשר אחוזת בוגורודסקויה נמצאת על החוף הצפון-מזרחי של האגם.
בבוגורודסקויה צייר יצחק לויתן מספר נופים, ובהם הציור "אגם. אביב" (שמן על בד, 1898, 91 × 59 ס"מ, הגלריה האמנותית האזורית על שם ק. א. סביצקי בפנזה). חוקרים רואים בציור זה אחת מהעבודות המקדימות לציור העתידי "אגם".

חוקר האמנות אלכסיי פדורוב-דוידוב עמד על אופיו המורכב והסינתטי של הדימוי שיצר לויתן בציור "אגם", וכן על קומפוזיציית הנוף שבו. הוא כתב כי נוף זה "נראה טבעי הרבה יותר" מאשר בציור "על פני שלוות עולמים". לדבריו, ביצירה "אגם", לויתן "שיחזר באופן בלתי מודע [...] איזשהו רושם חזותי שחווה", אשר ייתכן שהיה "החוויה הכוללת שלו באגם סנז' בקיץ 1898".
ממוזער|"אגם" (גרסה ראשונה של הציור, 1898–1899, גלריית טרטיאקוב )
לויתן החל ללמד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה (MUZHVZ) בספטמבר 1898, שם עמד בראש כיתת הנוף.

לפי זיכרונותיו של אחד מתלמידיו, האמן בוריס ליפקין, בתחילת 1899 הטיל לויתן על תלמידיו להכין איור לשירו של אלכסנדר פושקין "הענן". באותה שנה, כהכנה לתערוכת התלמידים, הראה לויתן לליפקין סקיצה גדולה שיצר עבור הציור "אגם", וציין כי היא קשורה לאותו נושא שעליו התבססה המשימה שהטיל. לפי דברי ליפקין, לויתן אמר לו: "אני עובד על הנושא הזה כבר זמן רב. רציתי לקרוא לזה 'רוסיה', אבל אולי זה נשמע יומרני מדי – עדיף לקרוא לזה בצורה פשוטה יותר".

לפי חוקר הספרות אנדריי טורקוב, ייתכן שהרעיון של לויתן קשור לעבודתו על איור מהדורה של יצירות פושקין, שהכין פיוטר קונצ'אלובסקי לציון 100 שנה להולדתו של המשורר.

אולם חוקר האמנות אלכסיי פדורוב-דוידוב חלק על טענתו של ליפקין שהסקיצה של לויתן הייתה קשורה נושאית ל"הענן" של פושקין. פדורוב-דוידוב טען ש"תמונת הציור אינה מזכירה כלל את השיר הזה", שכן לויתן צייר עננים בהירים, ולא ענן בודד או מצב טבע לאחר סערה. לדבריו, הנוף שיצר לויתן היה "הדבר הרחוק ביותר מאיור" ונראה "כדימוי של טבע אמיתי לפני הכול".

באפריל 1899 נסע יצחק לויתן לכפר אוקולובקה שבמחוז קרסטצי, במושלנות נובגורוד. הוא שהה שם את שארית האביב ורוב חודשי הקיץ, ויצר ציורים כגון "דמדומים. ירח", "דמדומים. ערמות שחת", "ערב קיץ" ו"דמדומים". במהלך שהותו שם עבד גם על סקיצות מקדימות לציור העתידי "אגם". באוגוסט של אותה שנה חזר לויתן למוסקבה.

בשנת 1889 הקצה היזם ופטרון האמנות סרגיי מורוזוב ליצחק לויתן בית-סדנה בסמטת בולשוי טריסביאטיטלסקי שבמוסקבה, שם עבד על הגרסה הסופית של הציור "אגם".

בראשית פברואר 1900 ביקר המדען קלימנט טימיריאזב, יחד עם אשתו ובנו, בסדנתו של לויתן. בין שלל ציורים לא גמורים, ראה טימיריאזב ציור גדול בשם "אגם". במיוחד התרשם מהסקיצה לציור זה, שהתבלטה בזכות "מגוון צבעים עשיר ומנצנץ".

לויתן עבד על הקנבס של "אגם" עד תחילת מאי 1900. בתקופה זו גם ביקר את תלמידי כיתת הנוף שלו בחימקי, שם עבדו בציור תחת כיפת השמיים בבקתה ששכרו. במהלך הביקור הצטנן, והצינון הוביל לסיבוך חמור של מחלת לב ממנה סבל. הוא חזר למוסקבה, אך לא הצליח להתאושש ונפטר ב־22 ביולי (4 באוגוסט) 1900.

לאחר מותו נמצאו בסטודיו שלו כ־40 ציורים לא גמורים (ובכללם "אגם") וכ־300 סקיצות..

 תערוכה לאחר מותו ואירועים נוספים 
ימין|ממוזער|230x230 פיקסלים|הציור "אגם" בגלריית טרטיאקוב
הציור "אגם", תחת השם "יום שמש", הוצג לראשונה בתערוכה לזכרו של יצחק לויתן בסנקט פטרבורג ובמוסקבה בשנת 1901.

בתערוכה הוצגו למעלה מ־140 ציורים ורישומים רבים. חלקה הראשון של התערוכה התקיים באולמות האקדמיה הקיסרית לאמנויות, והחלק השני במתחם של אגודת חובבי האמנות של מוסקבה.

מיד לאחר סיום התערוכה נרכש הקנבס על ידי אדולף (אבל) לויתן, אחיו של האמן, עבור מוזיאון הצאר אלכסנדר השלישי (כיום המוזיאון הרוסי הממלכתי). בצדו האחורי של הקנבס מופיעה הערה: "לויתן מס' 27 'יום שמש' 2200 רובל".

רפרודוקציה של הציור, תחת השם "אגם", פורסמה בגיליון מס' 1 של כתב העת "עולם האמנות" לשנת 1901.
ממוזער|230x230 פיקסלים|הציורים "סתיו זהוב" ואגם בתערוכה 2010–2011 בגלריית טרטיאקוב
הציור "אגם" הוצג לאחר מכן במספר תערוכות, בהן תערוכות יחיד של יצחק לויתן: בשנת 1938 בגלריה הממלכתית טרטיאקוב ובשנת 1939 במוזיאון הרוסי הממלכתי בלנינגרד.

הוא הוצג גם בתערוכת היובל לציון 100 שנה להולדתו של האמן, שהתקיימה בין השנים 1960–1961 במוסקבה, לנינגרד וקייב. עם זאת, הציור לא נכלל בקטלוג הרשמי של התערוכה והוצג רק בחלק שהתקיים בלנינגרד.

בשנת 2010, לציון 150 שנה להולדתו של לויתן, הוצג הציור בבניין בנואה של המוזיאון הרוסי (אפריל–יולי), ובהמשך בגלריה החדשה של טרטיאקוב ברחוב קרימסקי ול (אוקטובר 2010 – מרץ 2011).

במהלך תערוכת היובל נערך סקר דעת קהל בקרב מבקרי התערוכה. מתוצאות הסקר עלה כי רק שני ציורים מאוסף המוזיאון הרוסי – "בריכה סבוכה" (מקום 7) ו"אגם" (מקום 10) – נכללו בעשירייה הפותחת של היצירות האהובות ביותר על הקהל. שמונת הציורים הנותרים בעשירייה שייכים כולם לאוסף גלריית טרטיאקוב.

לפי עדויות בני זמנו של יצחק לויתן, כעשר שנים לאחר מותו הציור "אגם" היה כבר "כהה יותר, דהוי במקומות מסוימים, ואיבד הרבה מהבהירות והזוהר המקוריים שלו".

בהמשך עבר הקנבס מספר תהליכי שימור ושחזור, בהם לפני תערוכת היחיד של לויתן במוסקבה בשנת 1938, וכן בשנת 1958, אז שוחזר על ידי אנני ברינדארוב, המשחזר הראשי של המוזיאון הרוסי הממלכתי.

כיום מוצג הציור "אגם" באולם 40 של אגף רוסי (Rossi Wing) במוזיאון הרוסי, לצד יצירות נוספות של יצחק לויתן, בהן "סתיו זהוב. סלובודקה", "ליל ירח. כפר" ו"דממה".

 תיאור היצירה 
הקומפוזיציה של הציור "אגם" בנויה משלושה מישורים ברורים:

המישור הראשון מצויר בצל, וכולל קנים וגלי מים קטנים, עליהם מונחת צללית של ענן. המישור השני מציג מרחב מואר באור שמש של מי האגם הרחב. ולבסוף, ברקע הרחוק – המישור השלישי – מתוארים חופים מוגבהים ובהם שדות, אדמות מעובדות, חורשות וכפרים, כולל בתים וכנסיות. עננים צפים בשמיים הכחולים ומשתקפים במי האגם. בקצה העליון של הקנבס נראית עננה כהה גדולה שמתחברת בענן לבן גדול שמשמאלה.
ימין|ממוזער|230x230 פיקסלים|פרט מהציור "אגם"
בהשוואה לסקיצה המקורית, שבה השמיים נתפסו כרקע בלבד, בגרסה הסופית של הציור "אגם" ניתן להם תפקיד מרכזי ובולט יותר. עננים רבים נראים כאילו הם צפים מהאופק, כאילו הם דולקים זה אחר זה. הדבר יוצר תחושה של תנועה לעבר הצופה – ואף מעבר לגבולות הקנבס עצמו.

לפי חוקר האמנות אלכסיי פדורוב-דוידוב, "נושא העננים – עם תנועתם, צלליהם והשתקפויותיהם – מתחיל לתפוס מקום מהותי, אם לא שווה, במבנה הכללי של הנוף, לצד דימוי החופים ופני האגם המכוסים שדות ומוארים בבניינים"; נושא זה הוא חלק חשוב מדימוי הנוף ומהווה "אמצעי לביטויו האמנותי". העננים, כמו גם אלמנטים אחרים בקדמת הציור – קנים והשתקפויות במים – נחתכים על ידי שולי הקנבס, ומשמשים כמעין "מסגרות". טכניקה אימפרסיוניסטית זו יוצרת את הרושם שהציור ממשיך מעבר למסגרתו.

חוקרי אמנות ציינו את אופיו הסינתטי של הנוף המתואר בציור "אגם", הבא לידי ביטוי לא רק בכך שהוא "מורכב" ממספר רישומי טבע, אלא גם באופיו הכללי והכוללני של הדימוי עצמו – בסינתזה רעיונית שמבטאת דימוי של ארץ שלמה. מסיבה זו שקל לויתן בתחילה לקרוא לציור בשם "רוסיה".

בנוסף, גם מצב הטבע בציור עבר עיבוד סינתטי מסוים. גוון העלים הצהוב והשדות היבשים מרמזים על סתיו, בעוד שהתאורה והעננים מזכירים יותר את עונת הקיץ. ייתכן שלויתן בחר במכוון לתאר יום בעונת "קיץ אינדיאני", תקופה שבה "ההוד הסתיו עדיין שומר על קסם הקיץ".

סכמת הצבעים של הציור "אגם" מבוססת על גוונים של כחול, חום, ירוק, צהוב וסגול. יצחק לויתן ביקש להשתמש בצבעים בהירים וטהורים, ואף צייר את העננים הלבנים בגוונים שונים, בעלי נטייה צהבהבה באזורים מוארים, וסגלגלה באזורים מוצלים.

השדות והמרעות מתוארים בגווני חום-צהבהב וירוק, בעוד שעלוות העצים נצבעת בגוני כתום-חום. בכפרים שעל הגדה הנגדית של האגם נראים בתים חומים-אדמדמים, וכנסיות נראות ככתמים לבנים.

המים מתוארים בכחול, עם אדוות והשתקפויות רב-צבעיות. לויתן שינה את ציור המים שוב ושוב, והוסיף והסיר שושנות מים בקדמת הציור מספר פעמים.

בעת התבוננות מקרוב, מתברר כי אזורי הצבע שנראים במבט ראשון דקורטיביים, מעוצבים למעשה במעברים עדינים וניואנסים מדויקים.

הציור "אגם" מבוצע במכחולים רחבים וגדולים המדגישים את כובד המשקל והחומריות של הנושא. העננים המוארים בשמש והכנסייה הלבנה בולטים במיוחד כמסיביים ובעלי נוכחות גופנית.

לויתן השתמש בטכניקה מורכבת, שכללה ציור חוזר בצבעי גוף (corpuscular painting) וגלזורה (glazing). כדי לבטא את תנודות המים הבלתי שקטות, הוא מרח שכבות מכחול חוזרות של גוני כחול, סגול, ירוק-אפרפר וורדרד, כולן מעל שכבת הכנה בצבע תכלת.

בחלקים מסוימים, במיוחד בתיאור הקנים, נוצר בלבול בטקסטורה, כתוצאה מחריטה חוזרת על שכבת הצבע התבליטית מבלי להסיר תחילה את השכבות הקודמות. בנוסף, עומס יתר של שכבות צבע גרם לאובדן גמישות, והשכבות העליונות לא התחברו היטב לשכבות התחתונות. כתוצאה מכך הופיעו סדקים (craquelures) והתפוררות של שכבות הצבע החוזרות, תופעות שדרשו עבודות שימור ושחזור.

 לקריאה נוספת 




















קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים ימיים
קטגוריה:מים באמנות