הני אולמן

הני (חנה) אולמן (10 בספטמבר 1908 – 28 בספטמבר 2002) הייתה מחנכת ישראלית.

 ביוגרפיה 
אולמן נולדה בפוזנן שבפרוסיה. אביה, הרמן ריש, היה בן 36 כאשר נשא לאישה את פאולה רוטשטיין בת ה־18. משפחת רוטשטיין, משפחת סוחרים, ביקשה באמצעות הנישואים לצרף לשורותיה בן משפחה אקדמאי, ולכן הסכימה לנישואין עם ריש, רופא שיניים במקצועו. זמן קצר לפני יום הולדתה ה־20 של פאולה, ב-10 בספטמבר 1908, נולדה חנה, ושנה לאחר מכן, ב־10 בספטמבר 1909, נולד אחיה יצחק תיאודור ריש.

אולמן גדלה בבית יהודי אורתודוקסי. הוריה השתייכו לשכבה החברתית הגבוהה, היו דתיים מאוד אך בעלי השקפות פוליטיות ליברליות ומתקדמות וקשורים קשר הדוק לתרבות הגרמנית. הרמן ופאולה ריש חיו את יהדותם במודע ושמרו על כל החגים והמנהגים. הדת והמסורת היהודית, לצד התרבות הגרמנית, היוו יסוד מרכזי בחייה הרוחניים של בתם.

בשנת 1918, בגיל 10, עברה המשפחה מפוזנן לברלין. כנערה השתייכה אולמן לתנועת הנוער הגרמנית-ציונית "כחול לבן".

לאחר לימודיה בגימנסיה אוגוסטה ויקטוריה בברלין החלה בהכשרה במוסד "יוגנד־היים שרלוטנבורג" ובין השנים 1924–1926 הוכשרה כגננת.

 עבודתה 
 בגרמניה 
בשנים 1926–1929, עם סיום לימודיה, החלה לעבוד במעון הילדים "אהבה", בניהולה של ביאטה גרבר, שהיה מעון הילדים של הקהילה היהודית בברלין. במעון טיפלה ביתומים ובילדים יהודים. המוסד זכה בשנות ה־20 וה־30 של המאה ה־20 להכרה רחבה מעבר לברלין, בזכות פעילותו הפדגוגית.

במרץ 1929 נישאה בברלין לארנסט מנחם אולמן. באותה שנה עלו השניים לארץ ישראל, והתיישבו בחיפה. אולמן עבד כאיש תחזוקה ובעל מלאכה, ובהמשך הוכשר כמהנדס מערכות מים.

 בישראל 
עד בואה של ביאטה גרבר לארץ ישראל עבדה אולמן בעבודות שונות. עם בואם של גרבר וחניכיה, ב-1935, הצטרפה אולמן לסגל הפנימייה, "כפר אהבה". המוסד הוקם בתחילה בשכונת נווה שאנן בחיפה והחל לקלוט, במסגרת עליית הנוער, ילדים ונוער יתומים ממזרח אירופה ובהמשך ניצולי שואה. בשנת 1936 עבר הכפר למבנה קבע סמוך לכפר ביאליקבו הוא נמצא עד היום. החל משנות ה-50 נקלטו במוסד גם ילדים ממשפחות מצוקה, ילידי הארץ.

אולמן הייתה מנהלת משק הבית במוסד. אחרי מלחמת העולם השנייה מונתה לסגניתו של המנהל, יוסף ישובי שהחליף את גרבר ב-1940. בשנת 1952 יצאה ללמוד פסיכותרפיה בסמינר בשווייץ. ב-1956 התמנתה למנהלת המוסד במקומו של ישובי והמשיכה בתפקידה עד שנת 1970.

אולמן ניהלה את המוסד כ-15 שנה. במהלך כהונתה גייסה רבנים מן הזרם הקונסרבטיבי בארצות הברית. הרבנים ארגנו פעילות דתית וחינוכית שכללה תפילות בחגים, קבלות שבת וחגיגות בר מצווה לחניכים. במהלך כהונתה של אולמן התקיימה במוסד פעילות חינוכית־קהילתית סביב חגי ישראל. החגים צוינו באמצעות תפילות, ארוחות חג, וטקסים מסורתיים שנערכו בתחומי הפנימיה, ולעיתים היו פתוחים גם לציבור הרחב. החניכים השתתפו בהכנות לחגים ובחלק מהמועדים הוזמנו גם הורי החניכים לקחת חלק בפעילות.

אולמן התגוררה עם משפחתה בתחומי הפנימיה, וניהלה את ענייני המנהלה והצוות מדירתה. היא הכירה את כל החניכים באופן אישי, ולקראת סיום לימודיהם בכיתה ח' הפנתה כל אחד מהם למסלול המשך בהתאם לכישוריו. היא שמרה על קשר עם בוגרי המוסד גם לאחר עזיבתם.

בתחילת שנות ה־50 ייסדה אולמן ליד מוסד "אהבה" את בית הספר למטפלות על שם ביאטה ברגר. היה זה בית הספר הראשון בארץ להכשרת מטפלות לילדים במוסדות. תוכנית הלימודים נמשכה שלוש שנים, וכללה שנת התמחות מעשית. במהלך שנות ה־60 גויסו תרומות מגרמניה, ועל חורבות רפת, שהייתה בסמוך, הוקם מבנה דו־קומתי למגורי המטפלות ולכיתות לימוד. בית הספר פועל עד היום, והורחב למגמות לימוד נוספות בתחומי החינוך, הסיעוד, העיצוב והקונדיטוריה.

בשנים 1959–1960 חתמה אולמן על הסכם עם מפיקי הסרט "אקסודוס" במסגרתו השתתפו ילדי הפנימיה בצילומי הסרט בנצרת ובטירת הכרמל, לצד הבמאי אוטו פרמינגר והשחקנים פול ניומן, אווה מארי סיינט ועוד.

ב-1970 פרשה מתפקדה ועברה להתגורר בדיור מוגן בכפר סבא.

בשנת 1974, לאחר פרישתה מניהול כפר הנוער, ייסדה אולמן את מוסד "נוה חנה" בקריית גת, על שם חברתה חנה קפהן. המוסד הוקם בכספי עזבונה של קפהן ומתרומות שגייסה בעיקר בגרמניה ומשווייץ. עבור המוסד היא רכשה מספר בתים בשכונת גליקסון והללו הוסבו למסגרת חינוכית לילדים. המוסד פועל במתכונת של בתים משפחתיים, שבהם מתגוררים הורים מאמצים עם קבוצות חניכים מצומצמות, בליווי אנשי מקצוע מתחום הפסיכולוגיה. אולמן שימשה יושבת ראש הנהלת "נוה חנה" והייתה מעורבת בפעילותו השוטפת. היא הגיעה למקום באופן קבוע, ארגנה מתנדבים מחוץ לישראל, יזמה מפגשים חינוכיים ועסקה בגיוס תרומות. במסגרת פעילות המוסד הוקמה מאפייה לימודית בשם "ילדודס", שנועדה להעניק תעסוקה והכשרה מקצועית לבוגרים. כיום נקרא המוסד "בית ילדים נווה חנה" והוא נועד לילדים בגילאי 6–18, שמשרד הרווחה הוציא מביתם.

 חיים אישיים 
במרץ 1929 נישאה בברלין לארנסט מנחם אולמן. לזוג היו שלושה ילדים. אולמן נפטרה בשנת 2002 בגיל 94 בכפר סבא.

 פרסים 
 אות נשיא המדינה למתנדב לשנת תשמ"ז
 "צלב השירות הפדרלי" מטעם נשיא גרמניה, 1998

 לקריאה נוספת 
 איילת ברגור, בית אהבה: סיפור הצלתו של בית היתומים היהודי בברלין. מגרמנית: יוספיה סימון. עורך – רונן וודלינגר, הוצאת ידיעות ספרים, 2013

 הערות שוליים 

קטגוריה:מורים בישראל
קטגוריה:מורות בישראל
קטגוריה:פוזנן: אישים
קטגוריה:כפר סבא: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1908
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1908
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-2002
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-2002