Pseudotrapelus

Pseudotrapelus הוא סוג ממשפחת החרדוניים (לשעבר בסוג Agama) הנפוץ במדינות השוכנות לחופי ים סוף ושלוחותיו. בישראל המין חרדון סלעיים מהסוג הזה נפוץ באזורים סלעיים בנגב, בערבה ובבקעת ים המלח.

אורכו של Pseudotrapelus מגיע עד 25 ס"מ, זנבו מגיע עד שני שלישים מהאורך הכולל. סוג חרדון זה מותאם במיוחד לטיפוס על סלעים ועל קירות סלע. הגפיים והזנב ארוכים ודקים ומקנים לו כושר ריצה וטיפוס טובים. בניגוד לחרדונים אחרים, בהרבה דוגמאות מהסוג הזה האצבע השלישית (האמצעית) ברגליו היא הארוכה באצבעותיו ולא האצבע הרביעית.
החרדון פעיל ביום וניזון מחרקים ושאר פרוקי-רגליים ואף מצמחים.

צבעו של החרדון חום עד אפור בהיר. באביב ובקיץ, בעת הייחום, צבעו של הזכר הופך לכחול עז. הצבע מתפשט מאזור הראש והכתפיים ונחלש לכיוון הזנב. הצבע משמש את הזכר למשיכת תשומת הלב של הנקבה ממרחק, ובנוסף לכך הזכר מתמקם על סלע בולט. כל זכר חולש על טריטוריה גדולה וייאבק בזכר אחר אם זה ייכנס לטריטוריה שלו. הנקבה, לעומת זאת, משנה את גזרתה והופכת מלאה יותר בשל הביצים המתפתחות בשחלותיה. צבעה משתנה אף הוא, ועל גבה מופיעים כתמים בולטים בצבע חום-אדמדם. לצורך ההזדווגות נכנסת הנקבה לטריטוריה של הזכר, שם נערכים החיזור וההזדווגות המהירה. מזמן ההזדווגות ועד ההטלה מכחיל גם ראשה של הנקבה ומסמן שהיא אינה מטרה לחיזורים נוספים.

Pseudotrapelus הם בעל חיים יחידאי, כל פרט (זכר ונקבה) חולש ומגן על טריטוריה ששטחה כמה מאות מ"ר.

בעבר היה מקובל שהסוג כולל רק את המין חרדון סיני אבל לאור מחקרים גנטיים גילו עוד כמה מינים. המין המצוי בישראל הוא חרדון סלעים. בנוסף להם יש בסוג הזה: חרדון חוודניקי (Pseudotrapelus chlodnickii), חרדון ד'ופרי (Pseudotrapelus dhofarensis), חרדון ג'נסוינדומי Pseudotrapelus jensvindumi, חרדון נוימני Pseudotrapelus neumanni וחרדון טווקי Pseudotrapelus tuwaiqensis.

 לקריאה נוספת 
 אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל – מדריך-שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 76–78

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1827
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קרל פון היידן
קטגוריה:חרדוניים
קטגוריה:ארץ ישראל: חרדוניים
קטגוריה:בעלי חיים במדבריות המזרח התיכון
קטגוריה:מצרים: זוחלים