ארמן דה פוליניאק

אַרְמָן ז'וּל מָארִי ארַקְלִיּוּס דֶה פּוֹלִינְיָאק (בצרפתית: Armand Jules Marie Héraclius de Polignac; ). היה אריסטוקרט, פוליטיקאי ואיש צבא צרפתי.

קורות חיים
חייו עד המהפכה הצרפתית
ארמן דה פוליניאק היה בנו הבכור של ז'ול, דוכס פוליניאק הראשון (1745–1817) ושל . ארמן דה פוליניאק פנה לקריירה צבאית. הוא היה שומר ראש בפלוגת וילרואה (1783), קפטן ברגימנט המלכה, ולאחר מכן ברגימנט ההוסארים של אסטרהאזי. עם פרוץ המהפכה הצרפתית הוא עזב את צרפת כבר ב-1 באוגוסט 1789.

נישואים
הוא נישא, ב-6 בספטמבר 1790 בקרפנדו (כיום ) שבאיטליה, לאידלי ז'אן לינה דה נויקירכן דה ניבנהיים (Idalie Jeanne Lina de Neukirchen de Nyvenheim), הולנדית עשירה מ (איי הודו המזרחיים ההולנדיים), בתו של ברנד, הברון נוקירכן דה ניבנהיים, שגריר הולנד בכס הקדוש, ושל יאקובה אנטוניה דה מום. היא נולדה בבטאוויה ב-26 ביוני 1775, ומתה בפריז, ברובע ה-8, ב-13 בספטמבר 1862.

מהגר תחת המהפכה הצרפתית
כמהגר, הוא שירת כשליש של הרוזן ד'ארטואה (1791), בדרגת קולונל (1792). הוא שירת ב כשליש והשתתף במערכה על הריין. באוקטובר 1793, הטיל עליו הרוזן ד'ארטואה להודיע לקיסר פרנץ הראשון מאוסטריה על מותה של המלכה מארי אנטואנט, דודתו. שבועות ספורים לאחר מכן איבד את אימו, שנפטרה בווינה. לאחר מכן מצא מקלט בבריטניה הגדולה, שם הצטרף אליו אחיו, בעקבות הרוזן ד'ארטואה, שהיו מקורבים אליו. ב-1802 נסעה אשתו לפריז כדי להשיב את שרידי הונה, בפרט את אחוזת קלה (Claye). מאחר שמר דה פוליניאק הצטרף לרוזן ד'ארטואה בלונדון, הוא נכלל בהגבלות של חוק החנינה שהעביר נפוליאון בונפרטה הנוגע למהגרים.

אסיר מדינה תחת הקיסרות
שמאל|ממוזער|250px|חנינה שניתנה על ידי הוד מלכותו נפוליאון בונפרטה למאדאם פוליניאק עבור מר ארמן פוליניאק, בעלה.
ב-1804 הוא נחת בחשאי בצרפת, מלווה באחיו ז'ול, כדי להשתתף בקשר של  ושל . שניהם נאסרו. משפטם נערך בבית הדין לפשעים חמורים (Assises), וארמן דה פוליניאק נידון למוות ב-9 ביוני 1804 יחד עם 19 קושרים נוספים; אך אשתו השתטחה לרגלי בונפרטה, שהמתיק את העונש למאסר עד השגת השלום, ולאחריו גירוש. הדוכס הוחזק עם אחיו, שנידון לשנתיים מאסר, תחילה ב, לאחר מכן ב, ולבסוף בוונסן, שם הממשלה החזיקה בהם מעבר לזמן הקצוב, כאסירים פוליטיים. רק ב-1810, לרגל נישואי מארי-לואיז, הותר לו לעבור, יחד עם אחיו, למוסד רפואי (maison de santé), שם קיימו קשרים עם .

לאחר שהצליחו להימלט בחסות  של הקואליציה האנטי-צרפתית השישית (ינואר 1814), הם חברו לרוזן ד'ארטואה בווזול. הלה מינה אותו למיופה כוח יחד עם הרוזן דה סמאלה. ב-31 במרץ שלאחר מכן, יחד עם אחיו, הם נכנסו לפריז, שם הניפו את הדגל הלבן. ארמן דה פוליניאק היה ככל הנראה חבר ב.

הרסטורציה הצרפתית
ארמן דה פוליניאק קודם לדרגת  על ידי לואי ה-18, ולאחר מכן נבחר, ב-22 באוגוסט 1815, ל של הקולג' הגדול של ; הוא השתייך לרוב ב. עם מות אביו, בספטמבר 1817, ירש אותו והפך לדוכס השני לבית פוליניאק ול. תורשתי. הדוכס השני לבית פוליניאק נבחר על ידי הרוזן ד'ארטואה להיות אחד משלישיו וה הראשון שלו (premier écuyer). הוא שמר על אותם תפקידים לצד הנסיך, שהפך ב-1824 למלך שארל העשירי.

ב-1825, שארל ה-10 הפך אותו לאביר ב. הוא כיהן ב, או הבית העליון, עד מהפכת יולי 1830, וסירב להישבע אמונים ללואי-פיליפ הראשון, בעוד שאחיו הוצא אל מחוץ לחוק ולאחר מכן נכלא שוב. הוא פרש אז מהחיים הציבוריים והתגורר בעיקר בפריז. ב-1830 רכש מחדש את חורבות , והחזיר אותן לידי המשפחה.

הוא מת ב-1 במרץ 1847 בביתו בפריז, ברחוב נב-דה-מטורן (rue neuve des Mathurins). הוא נקבר ב. אחיו, ז'ול דה פוליניאק, ירש אותו כדוכס פוליניאק ומת חודש אחד אחריו.

משפחה
הוא נישא, ב-6 בספטמבר 1790, לאידה ז'אן לינה דה נוקירכן דה ניבנהיים (1775–1862), בתו של ברנד דה נוקירכן דה ניבנהיים, ברון ניבנהיים, ושל יאקובה אנטוניה דה מום. ללא צאצאים.

כיבודים
עיטורים צרפתיים:
 אביר  (30 במאי 1825)
 אביר מסדר סן-מישל (30 במאי 1825)
 אביר לגיון הכבוד (צו מ-24 באוגוסט 1820)
 אביר 

ביאורים

הערות שוליים

ארמן
קטגוריה:גנרלים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1771
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1847