איגנצי פוטוצקי

אִיגְנָצִי פּוֹטוֹצְקִי (בפולנית: Ignacy Potocki; ) היה אציל פולני, חבר במשפחת פוטוצקי רבת ההשפעה, הבעלים של  ו (ליד קורוב), פוליטיקאי, מדינאי, סופר ונושא משרה. הוא היה מרשל  (Rada Nieustająca) בשנים 1778–1782, ה החל מ-1773,  החל מ-1783, והמרשל הגדול של ליטא מ-16 באפריל 1791 עד 1794.

הוא היה פעיל חינוכי, חבר ב, והיוזם והנשיא של . הוא היה ממתנגדיו של מלך פולין סטניסלאב השני בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-18, ודמות מרכזית בפוליטיקה הפולנית של אותה תקופה. במהלך הסיים הגדול היה מנהיג  ותנועת הרפורמה, ולבסוף תמך במלך בפרויקטים רבים של רפורמה. כתומך במגמה פרו-פרוסית, הוא סייע בכריתת  ב-1790. הוא היה ממחברי חוקת 3 במאי 1791.

קורות חיים
נעורים
פוטוצקי נולד ברדזין ב-28 בפברואר 1750 למשפחת פוטוצקי רבת ההשפעה. הוא היה בנם של אאוסטכי פוטוצקי ומריאנה קונצקה, ואחיהם של יז'י מיכאל פוטוצקי, יאן נפומוצן אריק פוטוצקי וסטניסלב קוסטקה פוטוצקי.

פוטוצקי היה בוגר ה בוורשה, שם למד בשנים 1761–1765. מ-1765 למד תאולוגיה ומשפטים ברומא, שם למד בקולגיום נזרנום עד סביבות 1769. הוריו ייעדו אותו לשורות הכמורה, אך הוא סירב ללכת בדרך זו. לאחר מסע ברחבי איטליה וגרמניה, חזר לפולין בסביבות 1771. ב-27 בדצמבר 1772 נישא לאלז'בייטה לובומירסקה. נישואים אלה קירבו אותו לסיעה הפוליטית של ה. כבר בשלב מוקדם, עשה פוטוצקי רושם רב על רבים מבני דורו, והוכשר כמנהיג הבא של הפמיליה. מ-1772 הוזמן ל של המלך סטניסלאב השני.

קריירה פוליטית
כחבר (1772–1791) ב של פולין (Komisja Edukacji Narodowej) – משרד החינוך הראשון בעולם – הוא יזם ועמד בראש  (Towarzystwo do Ksiąg Elementarnych, נוסדה ב-1775). הוא עמד בראש שיפוץ ספריית זלוסקי (ב-1774). הוא היה מעורב בפיתוח פרויקטים רבים, כגון תוכנית הלימודים בהיסטוריה. ב-1781 הוא סקר ואישר את עבודתו של הוגו קולונטיי באקדמיית קרקוב. מעורבותו בפרויקטים החינוכיים זיכתה אותו בכינוי bakałarz (מורה). מעורבותו ברפורמות החינוכיות פחתה רק בתקופת הסיים הגדול (1788–1792), כאשר הפך מעורב יותר ויותר בתוכנית הרפורמה הרחבה.

שמאל|ממוזער|250px|איגנצי פוטוצקי מאת 
ב-29 במאי 1773 קיבל את משרת , תפקיד בדרגה נמוכה יחסית שנראה בעיני חלק כנמוך עבור המגנאטים של משפחת פוטוצקי. הוא השתתף ב של 1773, שם ישב במספר וועדות. כמי שראה עצמו באופוזיציה למלך, הוא סירב למושב ב שהוצע לו במרץ 1774. המלך ניסה לפייס אותו עם  ב-14 ביולי אותה שנה, אך נכשל בניסיון להביא את פוטוצקי לצדו. במקום זאת, פוטוצקי הפך, במשך העשור וחצי הבאים, לאחד ממבקריו ומתנגדיו הפוליטיים הראשיים; ב-1776 נסע למוסקבה כדי לטעון, ללא הצלחה, להגבלת כוחם של המלך והשגריר הרוסי, . מאוחר יותר באותה שנה, בחירתו לסיים הייתה שנויה במחלוקת, והמלך ושטקלברג הצליחו לחסום את בחירתו. ב-1778, לעומת זאת, הקרע הגובר בין המלך לשטקלברג אפשר לו לתפוס, באמצעות תמרונים פוליטיים, את ראשות המועצה המתמדת כ. באותה שנה הפך גם לאביר .

ב-1779 הצטרף פוטוצקי לבונים החופשיים, ועד 1780 התקדם לראשות לשכה של הבונים החופשיים. הוא הפך למנהיג דה פקטו של ה, ושל האופוזיציה האנטי-מלכותית (ירש את המנהיג הקודם, , לאחר מותו ב-1783). בשנה זו גם אשתו מתה בחטף. במהלך טיול לאיטליה וצרפת, בהיעדרו, השפעת הפמיליה הביאה למינויו למשרת . הוא המשיך להתנגד לפרויקטים מלכותיים שונים בכינוסי הסיים של 1784 ו-1786. ב-1785 נפגעה תדמיתו בשל מעורבותו בפרשת דוגרומובה, שבה הואשם המלך לשווא בהסתה לניסיון הרעלה.

פוטוצקי, שהיה מאוכזב מחוסר התמיכה של רוסיה ברפורמות רציניות כלשהן בפולין, עבר לתמוך בברית עם ממלכת פרוסיה במקום זאת. אף שזה הביא לפיצול האופוזיציה האנטי-מלכותית, הוא נתפס כמנהיג האופוזיציה () כשהסיים הגדול החל ב-1788. לאחר תמרונים פוליטיים ראשוניים, סוגיות הקשר ההדוק יותר עם פרוסיה (שבסופו של דבר יצמח ל) ורפורמה משמעותית בממשל, שתי סוגיות בהן היה מעורב הדוקות, החלו לצבור תאוצה ב-1789. בתחילה תמך יותר בצורת ממשל רפובליקנית, אך המציאות הפוליטית (כגון ניצחון הסיעה המלכותית בבחירות 1790) הביאה לכך שקיבל את הגישה של מונרכיה חוקתית. ב-1790, בתיווכו של , המלך ופוטוצקי החלו להתקרב, ועבדו על טיוטת מסמך שבסופו של דבר תהפוך לחוקת 3 במאי 1791. לצד פוניאטובסקי, קולונטיי ופיאטולי, הוא נחשב לאחד המחברים העיקריים של מסמך זה. הוא תמך במעין-הפיכה שבה הועברה החוקה ב-3 במאי 1791.

ב-17 במאי 1791, התפטר מתפקידו בוועדה לחינוך לאומי כדי לקבל מינוי (שר המשטרה) בממשלה החדשה שנוצרה, שזכתה לשם . ממרץ 1792 החזיק גם בתפקיד שר המלחמה. במהלך , יצא לשליחות דיפלומטית כושלת לברלין כדי לבקש סיוע מממשלת פרוסיה. ב-4 ביולי 1792, דיכאון פתאומי גרם לו להתפטר מתפקידיו המיניסטריאליים. כמתנגד קולני של  וכנראה מחבר של ספרון אנונימי נגד טרגוביצה, הוא התבקש במפורש על ידי הממשלה הרוסית שלא להיות מעורב במשא ומתן; הוא גם סירב להצטרף לקונפדרציית טרגוביצה, גם לאחר הצטרפותו של פוניאטובסקי אליה.

שנים אחרונות
לאחר ניצחון קונפדרציית טרגוביצה וביטול חוקת 3 במאי 1791, פוטוצקי היגר מהאיחוד הפולני-ליטאי והתיישב בלייפציג. יחד עם טדאוש קושצ'ושקו, הציע תוכנית לברית רפובליקות צרפתית-פולנית, אך זו לא זכתה לתמיכה רבה בצרפת. הוא היה שותף לכתיבת עבודה עם הוגו קולונטיי, "על האימוץ והנפילה של החוקה הפולנית של 3 במאי" (O ustanowieniu i upadku Konstytucji Polskiej 3-go Maja, 1793, 1793).

פוטוצקי השתתף בהכנות למרד קושצ'ושקו של 1794. בתחילת אפריל עזב את לייפציג והגיע לקרקוב. הוא היה מעורב במשא ומתן דיפלומטי כושל עם מעצמות זרות שונות, בניסיון שווא להשיג תמיכה במורדים. במהלך המרד שימש כחבר ב (Rada Najwyższa Narodowa), כראש המחלקה הדיפלומטית שלה. עם דיכוי המרד, במקום להגר שוב, הוא לקח חלק במשא ומתן על הכניעה, מה שזיכה אותו בכבוד בחוגים רבים. לבסוף, ב-21 בדצמבר 1794 נכלא על ידי השלטונות הרוסיים הצאריסטיים. הוא איבד את רוב הונו בעקבות המרד, שכן רוב אחוזותיו הוחרמו. לקראת סוף חייו היה מוטרד מחוסר יכולתו לשלם חובות משנות ה-80 של המאה ה-18.

לאחר שוחררו ב-1796, בעקבות מותה של יקטרינה הגדולה, פרש פוטוצקי לקורוב, במחוז פולאווי (מרכז פולין). שם הקדיש את עצמו למחקרים היסטוריים, ופרסם מספר ספרים, תרגומים ופרשנויות. הוא כתב גם שירים, אך אלה מעולם לא פורסמו בימי חייו. היסטוריונים עדיין מתווכחים האם היה המחבר של מספר יצירות אנונימיות (בעיקר ספרונים פוליטיים). הוא הרחיק את עצמו מפעילים שדנו במרד חדש, אך בכל זאת נעצר ונכלא שוב על ידי השלטונות האוסטריים בשנים 1798–1800. ב-1801 הצטרף ל. הוא חזר לפוליטיקה זמן קצר לאחר שחלק גדול מגליציה שוחרר על ידי נפוליאון וסופח לדוכסות ורשה. במהלך המשא ומתן עם נפוליאון בדרזדן לקה בשלשול חמור ומת ב-30 באוגוסט 1809. הוא נקבר ב.

לא היו לו צאצאים ישירים; בתו היחידה ששרדה, כריסטינה (ילידת 1778), מתה ב-1800. אחוזותיו המצומצמות עברו בירושה לאחיינו, אלכסנדר פוטוצקי.

הנצחה
בחייו הפרטיים, נאמר עליו שהיה לו חולשה להימורים, אך היה לו גם מוניטין של רפורמטור ישר, המעמיד את טובת המדינה מעל טובתו האישית. הוא אחת הדמויות שהונצחו בציורו של יאן מטייקו מ-1891, .

קישורים חיצוניים



איגנצי פוטוצקי
קטגוריה:פוליטיקאים פולנים
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:ילידי 1750
קטגוריה:נפטרים ב-1809