ישו בבית מרתא ומרים (ולאסקס)

ישו בבית מרתא ומרים הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הספרדי דייגו ולאסקס, שצויר ככל הנראה בשנת 1618, בראשית דרכו העצמאית של האמן בסביליה. היצירה משלבת סצנה יומיומית עכשווית עם אפיזודה מן הברית החדשה, ומעמידה זו מול זו את חיי המעשה ואת חיי ההקשבה והעיון הרוחני.

 תיאור היצירה 
בקדמת הציור מתוארת סצנת מטבח. משרתת צעירה כותשת שום במכתש, ולפניה מונחים על השולחן מצרכי מזון שונים: ביצים, דג, פלפל אדום מצומק וקנקן חרס, המזוהה ככל הנראה עם שמן זית. לצידה עומדת אישה מבוגרת יותר, המפנה אצבע מורה לעבר המשרתת. מחווה זו עשויה להתפרש כהדרכה, כנזיפה על עבודה מאומצת מדי, או כהפניית תשומת הלב אל המתרחש ברקע. שתי הדמויות לבושות בלבוש בן הזמן ומתוארות באופן טבעי ומפורט, וייתכן שהן מבוססות על דוגמניות ממשיות.

ברקע העליון הימני של הציור מופיעה סצנה מהברית החדשה, הנראית דרך פתח. בסצנה זו יושב ישו ומלמד, מרים יושבת לרגליו ומקשיבה לדבריו, ואילו מרתא מתוארת כמי שטרודה בהכנות ומביעה תרעומת על כך שאחותה אינה מסייעת לה.

 פרשנות 
הסצנה המקראית מבוססת על הבשורה על פי לוקס, ומתארת את המתח בין עיסוק בענייני היומיום לבין הקשבה לדבריו של ישו. בדבריו מדגיש ישו את העדיפות של ההקשבה והעיון הרוחני על פני הטרדה בענייני המעשה. היחס בין הסצנה הקדמית לבין הסצנה המקראית אינו חד־משמעי: הסצנה הדתית עשויה להיתפס כהתרחשות הנצפית דרך פתח, כהשתקפות במראה, או אף כציור התלוי על הקיר.

הדמויות שבקדמת הציור, הלבושות בלבוש עכשווי, עשויות להתפרש כהתגלמות מאוחרת של מרתא ומרים, ובכך מועתק הסיפור המקראי אל מציאות יומיומית בת זמנו של האמן. האצבע המורה של האישה המבוגרת מרמזת על קשר רעיוני בין שתי הסצנות ומכוונת את הצופה להרהר במשמעות הבחירה בין עשייה לבין הקשבה והתבוננות.ימין|ממוזער|המאכלים מוצגים כשהם מוכנים בדרכים אופייניות לבישול הספרדי באותה תקופה. תשומת ליבו הקפדנית לפרטים מראה עד כמה ולאסקס ראה בכך חשיבות לייצג סצנות ריאליסטיות.

 סמליות והשוואה ליצירות אחרות 
החפצים המונחים על השולחן מתוארים כחלק מסצנת מטבח יומיומית, ובהם ביצים, פלפל אדום מצומק, כלי חרס ודג. הדג מזוהה כסמל מסורתי הקשור לישו, ונוכחותו בתוך ההקשר הביתי יוצרת זיקה חזותית ותמטית לסצנה המקראית המופיעה ברקע. פעולת כתישת השום והעיסוק בהכנת המזון מדגישים עולם של עבודה, מאמץ וטרדה יומיומית, ומעמידים אותו בניגוד להקשבה השקטה ולריכוז הרוחני של מרים היושבת לרגלי ישו.

הצבת סצנה יומיומית עכשווית לצד נושא מן הברית החדשה יוצרת חיבור בין חיי היום־יום לבין הסיפור המקראי. הסצנה של ישו, מרים ומרתא נראית דרך פתח, אך אפשר לראותה גם כהשתקפות במראה או כתמונה התלויה על הקיר, והקשר בינה לבין הדמויות שבקדמת הציור אינו חד־משמעי. חיבור זה בין שני המישורים משקף מסורות אמנות פלמיות מן המאה ה-16, שבהן שולבו סצנות יומיומיות עם נושאים דתיים, ומטשטש את הגבול בין חולין לקודש.

 תולדות הבעלות 
ייתכן שזו היצירה הרשומה כמעשה ידי ולאסקס במלאי משנת 1637 של ביתו של פרננדו אפאן דה ריברה, דוכס אלקלה דה לוס גסולס, שנפטר באותה שנה. היצירה תוארה שם כ“מטבח שבו אישה כותשת שום”, ללא אזכור של הסצנה הדתית. הציור הגיע לאנגליה ככל הנראה כשהוא כבר בבעלותו של לוטננט־קולונל הנרי פאק, שלחם במלחמת חצי האי האיברי, ולאחר מות בנו ויליאם בשנת 1880 הועמד למכירה פומבית בבית כריסטי'ס בשנת 1881. הציור נרכש בידי סר ויליאם הנרי גרגורי, שהוריש אותו לגלריה הלאומית בשנת 1892.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:ציורי מזון ומשקאות
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16
קטגוריה:ישו בתרבות ובאמנות
קטגוריה:הברית החדשה בתרבות ובאמנות
קטגוריה:דייגו ולסקס