עזיז אל-אבוב

עזיז אל-אבוב המוכר גם בשם איברהים אל-נאדיר (נולד ככל הנראה ב-1951) היה פסיכיאטר לבנוני ופעיל בארגון הטרור "חזבאללה" וקודמו "ארגון הג'יהאד האסלאמי". אל-אבוב התמחה בטכניקות חקירה המשלבות מניפולציה פסיכולוגית והתערבות פרמקולוגית, ידע שלפי הדיווחים רכש במהלך לימודיו האקדמיים בברית המועצות. שמו נקשר באופן בולט לפרשת חטיפתו, עינויו ומותו של ראש תחנת ה-CIA בביירות, ויליאם פרנסיס באקלי, וכן למעורבות בהכשרת מחבלים מתאבדים. דמותו נותרה סמל לשימוש הציני באתיקה רפואית לצורכי טרור ולוחמה פסיכולוגית.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
אל-אבוב נולד ככל הנראה למשפחה שיעית באיראן סביב שנת 1951, אך בדומה ליעדי מודיעים רבים מאותה תקופה, פרטים מדויקים אודות שנותיו המוקדמות ורקעו המשפחתי אינם מתועדים באופן מלא. במרץ 1982 הגיע לביירות, בעיצומה של מלחמת האזרחים בלבנון, שם נחשף להקצנה הגוברת בקרב הקהילות השיעיות ולפעילותן של רשתות בגיבוי איראני. עד מחצית השנה, היה אל-אבוב מעורב בהתארגנויות שהובילו לייסוד חזבאללה, מתוך הזדהות אידאולוגית עמוקה עם המהפכה האסלאמית. במאי 1982 השתתף בפגישת יסוד של הגרעין המבשר את הקמת הארגון, שנקרא אז ארגון הג'יהאד האסלאמי, במסגרתו נשבע אמונים למודל האסלאמי בהשראת האייתוללה ח'ומייני, ופעל לאיחוד מיליטנטים שיעים תחת השפעה איראנית. פעילות זו התרחשה זמן קצר לפני פלישת ישראל ללבנון ביוני 1982. הכאוס שנוצר בעקבות הפלישה, שכלל עקירה של אוכלוסייה שיעית והפצצות כבדות, סיפק קרקע פורייה לייבוא האידאולוגיה האיראנית וחיזק את מחויבותו של אל-אבוב ליישום אסטרטגיות פסיכולוגיות וכפייתיות, אשר שאבו השראה מחינוכו האיראני והסובייטי כאחד.

 השכלה והכשרה 
את הכשרתו הרפואית רכש אל-אבוב במוסקבה בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 באוניברסיטת הידידות בין העמים (לשעבר אוניברסיטת פטריס לומומבה) במוסקבה, ברית המועצות. המוסד, שנועד להכשיר סטודנטים ממדינות מתפתחות, היווה כר פורה להנחלת מתודולוגיות סובייטיות. על פי דיווחי מודיעין, אל-אבוב התמחה בפסיכיאטריה בדגש על שינוי התנהגותי, פסיכופרמקולוגיה ושכנוע כפייתי, תחומים שפותחו במכונים סובייטיים לצורכי חקירה ושליטה פוליטית, ובהנחיית מומחים הקשורים לקג"ב.

תוכנית ההכשרה התמקדה בטכניקת הנעה נפשית , המשלבת שימוש בסמים פסיכואקטיביים, וכן בעקרונות פבלוביים לחקירה אשר הותאמו לצורכי שליטה פוליטית. התוכנית שילה אינדוקטרינציה שמיעתית הכוללת השמעת מסרים חוזרים ונשנים לשבירת התנגדות הנחקר, בדומה לשיטות שיוחסו לפסיכיאטר יואן קמרון ולניסויים מתקופת המלחמה הקרה. עם השלמת הכשרתו, רכש מיומנות בשימוש בהלוצינוגנים ובכדורי שינה לצורך חילוץ הודאות. על אף שהתיעוד הקיים דל לנוכח חשאיותן ואטימותן של התוכניות, תחקירים שונים מייחסים את התבססות מומחיותו בתחום לתקופה זו.

בשל האופי החשאי והממודר של התוכניות, התיעוד הקיים בנושא מוגבל, אך תחקירים שונים מייחסים את גיבוש מומחיותו של אל-אבוב לתקופה זו. הפרטים הידועים נשענים בעיקר על מקורות עיתונאיים ותחקירים, כדוגמת עבודתו של גורדון תומאס, כאשר יכולת האימות מצומצמת לנוכח מעטה הסודיות האופף את חזבאללה. במסגרת זו, חשיפתו לשיטות עבודה סובייטיות כללה שימוש בחומרים תרופתיים, מניעת גירויים חושיים וחקירות חזרתיות שנועדו להשיג שליטה התנהגותית, תוך התבססות על טכניקות שעברו התאמה ממודלים של פסיכיאטריה עונשית.

 פעילות בחזבאללה 
עם שובו ללבנון במאי 1982, החל אל-אבוב לפעול כרופא המזוהה עם חזבאללה במערב ביירות. בתחילה סיפק תמיכה רפואית וביצע שימוש סמוי בתרופות להשראת פסיביות בקרב אנשים תחת השפעת הארגון. עם הזמן, תחת פיקוחם של ראשי הארגון כמו עימאד מורנייה, השתלב במערך הביטחון של הארגון כמומחה לחקירת בני ערובה מערביים. עם הזמן הפך אבוב לנכס מקצועי עבור חזבאללה. מומחיותו בפסיכופרמקולוגיה ובשליטה התנהגותית יוחסה לשימושו בחקירות בני ערובה מערביים, בעיקר כאלה שנחשבו לבעלי ערך מודיעיני גבוה. הוא פעל, לפי מקורות שונים, בשיתוף עם דמויות מבצעיות כמו עימאד מורנייה ותחת מסגרת הנהגתית־רוחנית של חזבאללה. אל-אבוב היה מעורב בפיתוח פרוטוקולים כלליים בטיפול בבני ערובה, שהתמקדו בשבירה פסיכולוגית ממושכת ולא באלימות פיזית גלויה בלבד. זאת במטרה להאריך את תקופת השבי, כדי להפיק מהם כמה שיותר מידע ולייצר תעמולה. חלק מהדיווחים אף קישרו אותו לשימוש בחומרים פסיכואקטיביים גם בהכשרת פעילים לפעולות התאבדות בתחילת שנות ה-80, אך טענות אלו נשענות בעיקר על תחקירים עיתונאיים ולא על מסמכים רשמיים.

שיטותיו התאפיינו בשילוב של דיוק רפואי עם אכזריות פסיכולוגית, במטרה להביא להתפרקות נפשית ללא סימני אלימות פיזיים בולטים, ובכך לאפשר החזקת שבויים לאורך זמן לצורכי מיקוח. הטכניקות כללו:
 התערבות תרופתית: הזרקת סמים נרקוטיים, חומרי הרדמה, הלוצינוגנים (סמי הזיה) וממריצים כדי לערפל את צלילות הדעת, ליצור תלות בשוביו ולשבש את תפיסת הזמן והמציאות.
 מניפולציה סביבתית: בידוד מוחלט, מניעת גירויים חושיים (כיסוי עיניים וראש), ושימוש בהקלטות חוזרות ונשנות (אינדוקטרינציה) לשחיקת הזהות העצמית.
 עינויים פיזיים: שילוב של מכות ועינויים פיזיים מבוקרים לצד הטיפול ה"רפואי", כאשר אל-אבוב נע בין דמות המענה לדמות "המטפל" המספק הקלה רגעית.

ישנן טענות כי אל-אבוב היה מעורב גם בהכנת מחבלים מתאבדים, כגון אלו שביצעו את הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות ב-1983, על ידי מתן סמים שהפחיתו את הפחד והגבירו את הנחישות לפני הפעולה.

 פרשת ויליאם פרנסיס באקלי 
הפרשה המרכזית והמתועדת ביותר שבה נקשר שמו של עזיז אל-אבוב היא חטיפתו ועינויו של ויליאם פרנסיס באקלי, ראש תחנת ה-CIA בביירות, ב-16 במרץ 1984. על פי דיווחים תחקיריים וניתוחי מודיעין מערביים, אל-אבוב קיבל אחריות ישירה על הטיפול בבאקלי כאסיר בעל ערך מודיעיני גבוה במיוחד. תחת פיקוחו הופעלו על באקלי שיטות חקירה ששילבו עינויים פיזיים, הזנחה רפואית ומניפולציה פסיכולוגית מתמשכת. בנוסף נעשו עליו ניסויים בסמים נרקוטיים, חומרי הרדמה וממריצים, שנועדו לערפל את צלילות דעתו, להחליש את מנגנוני ההגנה הנפשיים שלו ולחלץ ממנו מידע על רשתות הריגול האמריקאיות בלבנון. שיטות אלו תוארו ככאלו שנועדו ליצור תלות מוחלטת בשוביו, כאשר אל-אבוב נע בין תפקיד המענה לתפקיד "המטפל", המספק הקלה זמנית מהכאב אותו עצמו גרם. במשך 444 ימי השבי, היה באקלי נתון למסכת עינויים סדיסטית תחת פיקוחו של אל-אבוב. החוקר עשה שימוש בידע הרפואי שלו להזרקת "קוקטיילים" של תרופות (לרבות פנותיאזינים) שגרמו לבאקלי להזיות, חוסר התמצאות ושבירה מנטלית. סרטוני וידאו שהפיץ הארגון, בהם נראה באקלי כחוש ומבולבל, היו תוצר ישיר של שיטות אלו. המטרה הייתה כפולה: חילוץ מודיעין איכותי ולוחמה פסיכולוגית נגד ארצות הברית.

סרטוני הווידאו שפורסמו במהלך השבי, שבהם נראה באקלי כחוש, מבולבל ומדקלם הצהרות כפויות, יוחסו בעקיפין למשטר החקירה הזה. מצבו הבריאותי הידרדר בהדרגה, והוא סבל, על פי עדויות בני ערובה אחרים שהשתחררו מאוחר יותר, הוא סבל מדלקת ריאות, הרעבה, פציעות ומחלות שלא טופלו. באקלי מת בשבי ב-3 ביוני 1985. בעוד שחזבאללה, שהוצג אז כארגון הג'יהאד האסלאמי, טען כי הוציא אותו להורג באוקטוברFederal Bureau of Investigation (FBI) Files Buckley, William Francis – FBI Release, p. 13, עדויות וניתוחים מאוחרים מפקפקים בכך ומצביעים כי מותו נגרם קודם לכן כתוצאה משילוב של דלקת ריאות חריפה, הזנחה רפואית, והרעלה תרופתית שנבעה מניסויי הסמים שביצע בו אל-אבוב.

 היעלמותו 
לאחר מותו של באקלי וסיום משבר בני הערובה, טושטשו עקבותיו של אל-אבוב. הוא נותר דמות מבוקשת על ידי סוכנויות הביון האמריקאיות, אך מעולם לא הועמד לדין פומבי ולא נתפס. על אף חומרת ההאשמות שיוחסו לו, הרשויות בארצות הברית לא הצליחו להגיש נגדו כתב אישום רשמי בשל קשיי ראיות והיעדר גישה, והוא הצליח לחמוק מההליכים המשפטיים שהופעלו נגד דמויות אחרות בטרור הבינלאומי. המקרה של אל-אבוב נלמד כדוגמה ליכולת של ארגוני טרור לאמץ שיטות שליטה מוחית מתוחכמות ולשלב אנשי רפואה במערך המבצעי שלהם. כמו דמויות אחרות במערך החטיפות של חזבאללה בשנות ה-80, עקבותיו הציבוריות של אל-אבוב הטשטשו לאחר סיום משבר בני הערובה, עקב המגבלות המודיעיניות והמשפטיות של התקופה.

דמותו של עזיז אל-אבוב נותרה סמל לשימוש הציני בידע רפואי ופסיכיאטרי לצורכי טרור ולוחמה פסיכולוגית. המקרה של ויליאם באקלי משמש עד היום נקודת ייחוס לדיון באתיקה רפואית, בעינויים "מתוחכמים" וביכולת של ארגונים לא־מדינתיים לשלב מומחיות מדעית בפרקטיקות אלימות.

 לקריאה נוספת 
 Gordon Thomas, Journey Into Madness: The True Story of Secret CIA Mind Control and Medical Abuse, Hardcover, May 1, 1989.

 הערות שוליים 

קטגוריה:פעילי חזבאללה
קטגוריה:פסיכיאטרים לבנונים
קטגוריה:לבנונים שנולדו ב-1951