קרב פרייברג

קרב פרייברג התרחש ב-29 באוקטובר 1762, והיה הקרב הגדול האחרון של המלחמה השלזית השלישית (ושל מלחמת שבע השנים הנרחבת יותר).

 רקע 
היינריך, נסיך פרוסיה, אחיו הצעיר של המלך פרידריך השני, מלך פרוסיה, אף שפיקד על צבא שהורכב ברובו מכוחות "קו שני" וגדודים חופשיים, החליט לצאת למתקפה נגד צבא הרייך בפיקודו של הנסיך שטולברג, שנהנה מתמיכת הקורפוס האוסטרי של אנדראש הדיק. בעלות הברית התחפרו מאחורי ביצורי שדה על גבי שטח גבוה ממערב לעיירה פרייברג. עמדה זו חסמה את כל הדרכים לדרזדן. בעורף עמדת בעלות הברית זרם נהר מולדה, שנחצה על ידי מספר גשרים ממזרח לעיירה. ב-28 באוקטובר ביצע הנסיך היינריך ומטהו סיור על עמדת בעלות הברית. הסיור הופרע על ידי כוחות קלים אוסטריים, שתפסו את היערות בחזית השטח הגבוה. עם זאת, היינריך אסף מספיק מידע כדי לגבש תמונת מצב טובה של היערכות האויב.

להיינריך היה ברור כי הכוח האוסטרי העיקרי, הקורפוס תחת קמפיטלי, מבוצר בבטחה בגבעות מדרום-מערב לעיירה, בעוד שצבא הרייך החזיק בגבעות החוסמות את הגישה המערבית. אף על פי שחזית עמדתם חוזקה על ידי הקמת מספר ביצורים ואבטי, נראה היה ששום כוח לא מגן על האגף הימני של צבא בעלות הברית, מה שהותיר את חיילי צבא הרייך מעט "תלויים באוויר". זו הייתה מטרה מפתה מדי עבור הנסיך, שתכנן לרתק את האוסטרים לדרום-מערב בעזרת כוח קטן, בעוד הצבא העיקרי שלו יאגף ויביס את צבא הרייך האיכותי פחות. היינריך הימר שהקורפוס האוסטרי תחת קרל פרדריך פון מאייר , הנינוח מאחורי ביצוריו, לא ירצה לעזוב את עמדתו.

 הקרב 
עם שחר 29 באוקטובר ערך הנסיך היינריך את צבאו בשטח שממערב ללאנג הנרסדורף. הוא חילק את צבאו לארבעה כוחות, אחד לכל גנרל פרוסי:
 כוח עתודה צפוני כשבראשו פרידריך וילהלם קוירין פון פורקאד  
 כוח דרומי - בראשות פרדריק ויליהם פון קלייסט  כדי לרתק את מאייר
 שני כוחות לתקיפת הגבעות שהוחזקו על ידי צבא הרייך - כשבראשם פרידריך וילהלם פון זיידליץ ויואכים שטוטרהיים 
ככל שהתקדמו, הכוחות המובילים של הצבא הפרוסי נכנסו לקרב קצר עם הקרואטים ביערות, אך כוחות אלו נסוגו במהרה לנוכח חיל רגלים ערוך. התקפתו של שטוטרהיים הצעיר, עם זאת, נתקלה בהתנגדות עזה מצד הקורפוס של קמפיטלי, ולזמן מה ההתקפה נעצרה. מספר התקפות פרשים פרוסיות נכשלו גם הן בהזזת האוסטרים, והיה צורך לשאול רגימנט מהאגף השמאלי כדי לייצב חזית זו. בעוד הצבא הפרוסי העיקרי תקף עמדה זו, זיידליץ, שמצא את הקרקע קשה עבור פרשיו, נטל פיקוד על חיל הרגלים באגפו ותקף את האגף של קמפיטלי. עם הגבור הלחץ, החל שטולברג להזיז את הקו שלו דרומה כדי לחזק את ההגנה על גבעה המכונה "שלושת הצלבים" (Trois Croix). היינריך זיהה גם הוא את חשיבותה של נקודה זו והחיש את הגרנדירים שלו לעברה. הפרשים האימפריאליים הסתערו על הפרוסים, ואף שנהדפו עם אבדות, קנו מספיק זמן לגרנדירים של צבא הרייך לתפוס חזקה על הגבעה.

שטוטרהיים הזקן, שמעולם לא עמד מנגד באפס מעשה, הבחין בתזוזת צבא הרייך דרומה והבין כי המגינים בחזיתו נחלשו עקב מהלך זה. הוא הורה לחייליו לתקוף ללא דיחוי, וחיל הרגלים האוסטרי החל להתפורר. ההוסרים של בלינג הפרוסים ורגימנט הקירסירים ה-4 הסתערו דרך חיל הרגלים של האויב, שנשבר ונקצר על ידי הפרוסים המנצחים. עם בעלי בריתו בנסיגה ואגפיו פרוצים לרווחה, הורה שטולברג על נסיגה כללית. צבא הרייך נסוג מעמדותיו, ואחריו שארית חייליו של קמפיטלי. כפי שנחזה, הקורפוס של מאייר לא עזב את עמדותיו כדי לעזור לשאר הצבא, ומאייר טען מאוחר יותר כי ציית לפקודות להחזיק בעמדתו עד טיפת הדם האחרונה. הפרוסים איבדו 1,400 איש, ובעלות הברית 7,000 איש, 9 דגלים ו-28 תותחים.

 תוצאות 
בעלות הברית נסוגו כל הדרך חזרה לפירנה, כשהפרוסים עוקבים אחריהם בזהירות בתחילה ולאחר מכן באומץ רב יותר. קלייסט נותק מהכוח בשבוע הראשון של נובמבר כדי לפשוט על המחסנים האוסטריים בסקסוניה, וכך עשה, כשהוא משמיד אותם כליל. לאחר מכן לקח את חייליו כואבי הרגליים לפרנקוניה, בפקודת היינריך לערער את האימפריאליסטים. נאומבורג, וירצבורג ורגנסבורג נכבשו ו'תרומות' נגבו מהנסיכים השליטים. שטולברג התחנן לשווא בפני הדיק שיורשה לו לחזור ולהגן על מולדתו, אך מבלי שידע, הדיק היה בשיחות סודיות עם המלך פרידריך, והם הגיעו להסכם שהוביל לפירוקו של צבא הרייך.

 לקריאה נוספת 
 Die Schlacht bei Freiberg im Erzgebirgischen Kreise Zwischen Dem Vereinten Kaiserlichen Und Reichsheer Unter Anführung Des Reichsgeneralfeldzeugmeisters Prinzen Von Stollberg, Und Den Königlich Preussischen Truppen, Unter Den Befehlen Des Prinzen Heinrich Von Preussen den 29ten October 1762 .
 Joachim Engelmann, Günter Dorn: Die Schlachten Friedrich des Großen. Nebel-Verlag, Utting 2001,  (Nachdr. d. Ausg. Friedberg 1986).
 Hanns Joachim Friedrichs: Weltgeschichte. Eine Chronik. Naturalis-Verlag, München 1993,  (Nachdr. d. Ausg. München 1988).
 Olaf Groehler: Die Kriege Friedrichs II. 5. Aufl. Militärverlag der DDR, Berlin 1989.
 Hannsjoachim W. Koch: Geschichte Preußens („A History of Prussia“). Pawlak-Verlag, Herrsching 1986,  (übers. von Joachim Heimannsberg und Ulrich Riemerschmidt).
 Friedrich R. Paulig: Geschichte des Siebenjährigen Krieges. Ein Beitrag zur deutschen Geschichte der Jahre 1740–1763. LTR-Verlag, Starnberg 1988,  (Nachdr. d. Ausg. Frankfurt/Oder 1878).
 Walther Rohdich: Friedrich Faszination. 200 Tage aus seinem Leben. Podzun-Pallas Verlag, Friedberg 1986,  (Kapitel: Freiberg).
 Gaston Bodart, Militär-historisches Kriegs-Lexikon (1618-1905), p. 249.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

 ביבליוגרפיה 

קטגוריה:אוסטריה: קרבות
קטגוריה:מלחמת שבע השנים