תאוריות הגזע הנאציות

המפלגה הנאצית אימצה ופיתחה מספר סיווגים היררכיים גזעיים כחלק חשוב מהאידאולוגיה הנאצית הגזענית-לאומנית והטוטליטרית שלה על מנת להצדיק עבדות, רצח עם, רדיפה אתנית ואכזריות אחרות נגד עמים שנתפסו כנחותים גנטית או תרבותית. הגזע הארי הוא מושג פסאודו-מדעי שהתפתח בסוף המאה ה-19 כדי לתאר צאצאים פרוטו-הודו-אירופים כקבוצה גזעית, והוא התקבל על ידי הוגי הדעות הנאצים. הנאצים ראו ב"גזע הארי" המיוחס בתור "גזע האדונים" העליון, כאשר שבטים גרמניים המייצגים את הגזע הנורדי כענף הטוב ביותר, וראו ביהודים, אנשים מעורבים, סלאבים, צוענים, שחורים, ומספר עמים אחרים נחותים מבחינה גזעית כתתי-אדם, שחבריהם מתאימים רק לעבודת כפייה ולהשמדה. בין העמים הללו, יהודים נתפסו כנחותים ביותר. עם זאת, הנאצים ראו בעמים גרמניים כמו גרמנים כמעורבים באופן משמעותי בין גזעים שונים, כאשר גזע הבלטי המזרחי נתפס כנחות על ידי הנאצים, וכי אזרחיהם זקוקים לנורדיזציה מלאה לאחר המלחמה. הנאצים גם ראו בקבוצות לא-גרמניות מסוימות כמו סורבים, צפון-איטלקים ויוונים כבעלי מקור גרמני ונורדי. קבוצות אתניות לא-אריות מסוימות כמו יפנים נתפסו כעליונות חלקית, בעוד הודו-אירופים מסוימים כמו סלאבים, צוענים ועמים הודו-אריים נתפסו כנחותים.

אמונות אלה נבעו משילוב של תפיסות גזע היסטוריות, אנתרופולוגיה מהמאה ה-18 עד תחילת המאה ה-20, ביולוגיה מהמאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, תורת הגזע, עליונות לבנה, תפיסות של עליונות גזעית ארית, התאוריה הנורדית, דרוויניזם חברתי, לאומיות גרמנית ואנטישמיות תוך בחירת החלקים הקיצוניים ביותר. הן נבעו גם מצרכי ברית צבאית גרמניים. המונח הארי נוצר באופן כללי במהלך הדיונים על השימוש במונח פולק (העם מהווה קבוצת ייחוס שחבריה חולקים שטח, שפה ותרבות). בניגוד לוורמאכט ששימש רק לקונפליקטים צבאיים, האס אס היה כוח צבאי למחצה בשליטה ישירה של הנאצים עם ציות מוחלט לאידאולוגיית הגזע הנאצית ולמדיניותה.

 רקע 
תאוריות הגזע הנאציות לא נוצרו בחלל ריק, אלא היוו נקודת קיצון רצחנית של תהליכים אינטלקטואליים, מדעיים, ותרבותיים שהתפתחו באירופה במשך למעלה ממאה שנים. האידאולוגיה הנאצית שאבה השראה ממגוון רחב של דיסציפלינות, החל מאנתרופולוגיה פיזית וביולוגיה מוקדמת, דרך פילוסופיה ורומנטיקה לאומנית, ועד לפסאודו-מדע של האיגניקה והדרוויניזם החברתי. הנאצים שילבו רעיונות אלו, תוך סילופם והקצנתם, לכדי השקפת עולם קוהרנטית לכאורה, שהסבירה את כלל ההיסטוריה האנושית כמאבק ביולוגי בין גזעים.

 מדע עידן הנאורות והמצאת ה"גזע" 
שורשיה של תורת הגזע נעוצים בעידן הנאורות במאה ה-18. בתקופה זו, מדענים ופילוסופים שאפו למיין ולקטלג את עולם הטבע, ובכלל זה את המין האנושי. הבוטנאי השוודי קארולוס לינאוס חילק בספרו Systema Naturae (1735) את האנושות לארבעה "זנים" עיקריים על בסיס יבשות (אירופאים, אמריקאים, אסיאתים ואפריקאים), וייחס לכל קבוצה תכונות אופי ומזג מולדות.

ממשיך דרכו, הרופא והאנתרופולוג הגרמני יוהאן פרידריך בלומנבאך , טבע ב-1779 את המונח "הגזע הקווקזי". בלומנבאך, שנחשב לאחד מאבות האנתרופולוגיה, ביסס את חלוקתו על מדידות של גולגולות (קרניומטריה). אף על פי שבלומנבאך עצמו לא האמין בעליונות מולדת של קבוצה אחת על פני אחרת והתנגד לעבדות, החלוקה הפיזית שיצר סללה את הדרך להוגים מאוחרים יותר שהפכו את הקיטלוג הפיזי להיררכיה ערכית ומוסרית, שבה הגזע הלבן ("הקווקזי") הוצב בראש הסולם ההתפתחותי האנושי.

 ארתור דה גובינו ומיתוס "הגזע הארי" 
אבן הדרך המשמעותית ביותר במעבר מקיטלוג מדעי לגזענות אידאולוגית הייתה פרסום ספרו של הדיפלומט והסופר הצרפתי ארתור דה גובינו מסה על אי-שוויון הגזעים האנושיים (1853–1855). גובינו טען כי הכוח שהניע את ההיסטוריה האנושית אינו דת, כלכלה או פוליטיקה, אלא ההרכב הביולוגי-גזעי של החברה. לפי גובינו, האנושות מחולקת לשלושה גזעים עיקריים: לבן, צהוב ושחור. בתוך הגזע הלבן, הוא זיהה קבוצת עילית עתיקה שאותה כינה "הגזע הארי" (מונח ששאב מבלשנות הודו-אירופית, שם פירוש המילה בסנסקריט הוא "אציל"). גובינו טען כי הארים הם יוצרי התרבות היחידים בהיסטוריה האנושית, וכי כל ציוויליזציה גדולה, מרומא ועד סין, הוקמה בזכות פלישה של אליטה ארית. עם זאת, גובינו היה פסימיסט; הוא האמין ש"עירוב גזעים" הוא בלתי נמנע בתהליך הקמת אימפריות, וכי דם הארים נמהל בדם נחות, מה שמוביל בהכרח לניוון ושקיעה של הציוויליזציה. רעיונותיו של גובינו יובאו לגרמניה, שם זכו לפופולריות עצומה והשפיעו עמוקות על חוגים לאומניים.

 דרוויניזם חברתי ואיגניקה 
במחצית השנייה של המאה ה-19, תורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין, ובמיוחד מושג הברירה הטבעית שהוצג בספרו מוצא המינים (1859), התפשטו ברחבי אירופה. הוגים שונים, ובראשם הפילוסוף הבריטי הרברט ספנסר, אימצו את המונחים הביולוגיים והחילו אותם על חברות אנושיות, תפיסה שזכתה לכינוי "דרוויניזם חברתי". על פי תפיסה זו, חברות, אומות וגזעים נמצאים במאבק הישרדות מתמיד, שבו "החזק שורד". חולשה, עוני או נחיתות תרבותית נתפסו כהוכחה לנחיתות ביולוגית.

במקביל, הסופר הבריטי פרנסיס גולטון (בן דודו של דרווין) פיתח את תורת האיגניקה. גולטון טען שאם ניתן להשביח זני בעלי חיים וצמחים באמצעות רבייה סלקטיבית, ניתן לעשות זאת גם לבני אדם. האיגניקה עודדה ילודה בקרב מי שנתפסו כבעלי מטען גנטי משובח ("איגניקה חיובית") ותמכה בהגבלת הילודה, ואף בעיקור, של מי שנתפסו כפגומים פיזית, נפשית או מוסרית ("איגניקה שלילית"). רעיונות אלו הפכו לקונצנזוס מדעי נרחב בעולם המערבי, כולל בארצות הברית, בריטניה ומדינות סקנדינביה.

בגרמניה, תורגמה האיגניקה למושג "היגיינה גזעית", מונח שטבע הרופא הגרמני אלפרד פלץ  ב-1895. פלץ ואחרים טענו שהרפואה המודרנית והרווחה הסוציאלית בולמות את הברירה הטבעית, ומאפשרות ל"חלשים" ול"פגומים" לשרוד ולהתרבות, מה שמוביל ל"התנוונות" של הגזע הגרמני. רעיונות אלו סיפקו לנאצים את ההצדקה המדעית-רפואית לכאורה לרצח נכים וחולי נפש (במסגרת תוכנית T4 - אותנסיה) ומאוחר יותר להשמדת עמים שלמים.

 התנועה הפולקיסטית והרומנטיקה הלאומנית 
לצד ההתפתחות ה"מדעית", התפתחה בגרמניה במאה ה-19 התנועה הפולקיסטית. תנועה זו צמחה כתגובת נגד לנאורות, לרציונליזם, לעיור ולמודרניזציה הכלכלית. הפולקיזם התבסס על אידיאליזציה רומנטית של העם (ה"פולק") הגרמני, אשר נתפס כישות אורגנית מיסטית הקשורה בקשר בלתי ניתן לניתוק לאדמת גרמניה, תפיסה שנודעה כ"דם ואדמה". ההוגים הפולקיסטים, כדוגמת הפילוסוף יוהאן גוטפריד הרדר והמלחין ריכרד וגנר, הדגישו את ייחודה של הנשמה הגרמנית וייחסו לה תכונות של יצירתיות, עומק וגבורה. וגנר, במיוחד, שילב לאומנות פולקיסטית עם אנטישמיות ארסית, וטען במאמרו "היהדות במוזיקה" כי היהודים הם כוח הרסני שאינו מסוגל ליצירה אמיתית, המאיים להשחית את התרבות הגרמנית. היהודי, בתפיסה הפולקיסטית, היווה את ה"אחר" האולטימטיבי: מנותק מאדמה, חומרי, רציונליסט מנוון, עירוני, ומייצג את הקפיטליזם והמרקסיזם גם יחד, כוחות שנתפסו כאחראים להריסת המסורת הגרמנית האותנטית.

 יוסטון סטיוארט צ'מברלין וסינתזת האנטישמיות הגזעית 
את החיבור בין תאוריות הגזע הפסאודו-מדעיות של גובינו, הדרוויניזם החברתי, והלאומנות האנטישמית של התנועה הפולקיסטית, ביצע ההוגה הבריטי-גרמני יוסטון סטיוארט צ'מברלין. בספרו רב-ההשפעה יסודות המאה התשע-עשרה (בגרמנית: Die Grundlagen des Neunzehnten Jahrhunderts; 1899), טען צ'מברלין כי ההיסטוריה כולה היא מאבק אפי בין "הגזע הארי" הבונה והיצירתי, לבין "הגזע השמי" (היהודים) ההרסני והטפילי. בניגוד לפסימיות של גובינו, צ'מברלין היה אופטימיסט. הוא טען שהגזע הגרמאני לא נידון לניוון, אלא יכול להציל את עצמו ואת הציוויליזציה המערבית אם ישמור על טוהר הדם שלו וינהל מלחמת חורמה כנגד ההשפעה היהודית. צ'מברלין הפך את היהדות מדת למהות ביולוגית פגומה. ספרו הפך לרב-מכר עצום בגרמניה, זכה להערצתו של וילהלם השני, קיסר גרמניה, ומאוחר יותר השפיע עמוקות על אדולף היטלר ועל התאורטיקן הנאצי אלפרד רוזנברג.

 משבר מלחמת העולם הראשונה ורפובליקת ויימאר 
על אף שהרעיונות הגזעניים והאנטישמיים היו נפוצים בגרמניה בסוף המאה ה-19, הם היו נחלתם של חוגי שוליים או אליטות אקדמיות מסוימות, ולא המדיניות הרשמית של גרמניה. התפנית חלה בעקבות הטראומה העמוקה של תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה (1918) והקמתה של רפובליקת ויימאר. השילוב של תבוסה צבאית משפילה, משבר כלכלי אדיר, חוסר יציבות פוליטית מלווה באלימות רחוב, ותחושת אובדן של הגאווה הלאומית, יצר קרקע פורייה להקצנה. הימין הקיצוני בגרמניה אימץ את אגדת תקיעת הסכין בגב, לפיו הצבא הגרמני לא הובס בשדה הקרב, אלא נבגד מבית על ידי פוליטיקאים שמאלנים, סוציאליסטים ובעיקר יהודים.

באווירה של ייאוש וחיפוש אחר שעיר לעזאזל, תאוריות הגזע הפכו מכלי ניתוח אינטלקטואלי לתוכנית פעולה פוליטית. אגודות סתרים פולקיסטיות-גזעניות, כמו אגודת תולה שהייתה מוקד המשיכה של ראשוני המפלגה הנאצית, החלו לשלב מיסטיקה ארית, פגאניזם גרמאני, ואנטישמיות ביולוגית רצחנית. רעיונותיו של אנתרופולוג הגזע והאאוגניקאי הנס פ. ק. גינתר , שסיווג את אירופה לתת-גזעים (נורדי, אלפיני, בלטי וכו') והעמיד את ה"גזע הנורדי" בראש ההיררכיה כמודל האידיאלי, הפכו לספרי חובה עבור אידאולוגים נאצים, בהם היינריך הימלר.

בתוך קלחת היסטורית זו, גיבש אדולף היטלר את חזונו. במיין קאמפף (1925), הוא פירק את המורכבות של התאוריות ההיסטוריות והמדעיות לכדי פרדיגמה פשוטה ואלימה: העולם הוא זירת הישרדות קטלנית שבה הגזע הארי, יוצר התרבות והעליון בטבעו, נמצא בסכנת הכחדה עקב זיהום דמו על ידי הגזעים ה"נחותים", שבתחתיתם נמצא היהודי המהווה וירוס ביולוגי ורוחני. תפיסה זו שולבה עם רעיון ה"מרחב מחיה" (לבנסראום) במזרח, התפשטות טריטוריאלית על חשבון עמים "נחותים" כדי להבטיח את הישרדותו ושגשוגו של הגזע העליון. כך, תאוריות תרבותיות והיסטוריות שעוצבו במאות ה-18 עד ה-20 תורגמו על ידי היטלר לאידאולוגיה רשמית שהובילה בסופו של דבר להיררכיה הגזעית הנאצית.

 אידאולוגיה גזענית 
 אידאולוגיה 
נאצים שונים הציעו טיעונים פסאודו-דתיים או פסאודו-מדעיים להוכיח שטוהר הגזע הארי עליון על פני כל הגזעים האחרים. האידאולוגיה המרכזית של עליונות האריים הופצה בכל המפלגה על ידי פקידים שהשתמשו בתעמולה גזענית מדעית. בפגישה במאי 1930 עם אוטו שטראסר, אדולף היטלר אמר:"הגזע הנורדי נקרא לשלטון על העולם, וזכות זו צריכה להנחות את מדיניות החוץ שלנו. ... הבנה עם אנגליה היא חיונית. עלינו להקים שלטון גרמני-נורדי באירופה ואחר כך, בשיתוף פעולה עם אמריקה, על העולם כולו."לאדם שנחשב "תת-אדם" היו נשללו כל זכויותיו, היה מטופל כחיה, חייו נחשבו לקיום שאינו ראוי והיה כשר רק לעבדות ולהשמדה.Simone Gigliotti, Berel Lang. The Holocaust: A Reader. Malden, Massachusetts, USA; Oxford, England, UK; Carlton, Victoria, Australia: Blackwell Publishing, 2005. p. 14.

בבתי הספר האידאולוגיה הנאצית שימשה ללימוד בני הנוער הגרמנים כדי להבין את ההבדלים התקיימו בין "תתי-האדם" הנורדים לבין "תתי-האדם" היהודים והסלאבים "הנחותים". אחת ההמחשות של האידאולוגיה תוארה בשנות ה-90 על ידי אישה גרמנית יהודיה, שזכרה בבירור את צעדת הנאצים ליד ביתה במרכז גרמניה באמצע שנות ה-30 כשהם שרים "כשדם יהודי ניתז מסכיני". ביוגרפיה של ליזה מייטנר מספרת "ברייכסטאג, חברי המפלגה הנאצית שלפו ידיהם בברכת היטלר ושירו את המנון המפלגה, ההורסט וסלייד: 'ה-SA צועדת... דם יהודי ברחובות'".

ריכרד ולטר דרה, שר המזון והחקלאות של גרמניה הנאצית בין השנים 1933–1942, הפיץ את הביטוי "דם ואדמה", אחד מהמונחים הרבים במילון נאצי שהשתמשו בו באופן אידאולוגי כדי לאכוף גזענות בקרב האוכלוסייה הגרמנית. היו רבים מהחוקרים האקדמיים והמנהליים של תורת הגזע שהחזיקו בדעות שונות על הגזענות, כולל אלפרד רוזנברג והנס פ. ק. גונתר. פישר ולנץ מונו לתפקידים בכירים לפיקוח על מדיניות היגיינה גזעית. גרמניה הנאצית השתמשה ברעיונות אלה בנוגע להבדלים בין גזעי אירופה כחלק ממדיניות אפליה וכפייה שהגיעה לשיאה בשואה.

מהדורתו הראשונה (1916) של האאוגניקאי האמריקאי מדיסון גראנט וספרו הפופולרי מותו של הגזע הגדול מיתגה את הגרמנים בעיקר כנורדים, אבל מהדורתו השנייה, שפורסמה לאחר שארצות הברית הצטרפה למלחמת העולם הראשונה, שינתה את הדעה ודירגה את היריב החדש כשלטון "נחות" של אלפינים, מסורת שחוזרת בספרו של פרופסור לאנתרופולוגיה הרווארד קרלטון קון גזעי אירופה (1939).

ספרו של גונתר ציין שהגרמנים בהחלט אינם עם נורדי טהור, וחילק אותם למספר גזעים: מערבי (ים-תיכוני), נורדי, מזרחי (אלפיני), מזרח בלטי ודינארי. היטלר עצמו הפחית מאוחר יותר בחשיבות הנורדיות בפומבי בגלל סיבה זו. המודל המשולש הפשוט של גראנט שחילק אירופאים לאלפינים, ים תיכוניים ונורדים בלבד, לא אומץ על ידי גונתר, שהכניס את רוב האוכלוסייה של גרמניה של היטלר לקטגוריית האלפינים, במיוחד אחרי האנשלוס. מודל זה שימש להמעיט מחשיבות הנורדים בגרמניה. גונתר החשיב את היהודים כ"גזע אסיאתי נחות מכל גזעי אירופה".

ג'. קאופ הוביל תנועה שהתנגדה לגונתר. קאופ האמין שהאומה הגרמנית, שכל תושביה שייכים ל"גזע גרמני" במובן דמוגרפי, מציעה כלי חברתי-טכנולוגי נוח יותר מאשר רעיון גונתר על טיפוס נורדי אידיאלי, כיוון שלפי גונתר, רק מעטים מהגרמנים נחשבו לנורדים. חקיקה נאצית שמגדירה את זיקות היהודים האתניות וה"גזעיות" משקפת את התפיסה הדמוגרפית של הגזע. האפליה לא הייתה מוגבלת ליהודים ששייכים לגזע "שמי-מזרחי-ארמני" או "נוביאני-אפריקאי/שחור", אלא גם הופעלה נגד כל חברי האוכלוסייה היהודית.

העיתונאי היהודי-גרמני קורט קרו, שברח לפריז ב-1933 ושירת בצבאות צרפת ובריטניה, הוציא ספר תחת שם העט מנואל הומברט, שחשף את היטלר ומאמרו מיין קאמפף, בו הציג את הרכב הגזעי של היהודים במרכז אירופה: 23.8% גזע לפוני, 21.5% נורדי, 20.3% ארמני, 18.4% ים-תיכוני, ו-16.0% מזרחי.

עד 1939, היטלר ויתר על הרטוריקה הנורדית עבור הרעיון שהעם הגרמני מאוחד על ידי תכונות "רוחניות" מובחנות. עם זאת, מדיניות האיגניקה הנאצית המשיכה להעדיף נורדים על פני אלפינים וחברי קבוצות גזעיות אחרות, במיוחד במהלך המלחמה, כאשר התקבלו החלטות על שילוב עמים כבושים ברייך. תוכנית לבנסבורן שאפה להרחיב את הגזע הנורדי.

בשנת 1942, הצהיר היטלר באופן פרטי את הדברים הבאים:

היטלר והיינריך הימלר תכננו להשתמש באס אס כבסיס לתחייה גזעית של אירופה לאחר הניצחון הסופי של הנאציזם. האס אס תוכנן להיות אליטה גזעית שנבחרת על פי תכונות נורדיות "טהורות".

בפנייה לקציני דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה הימלר אמר:המטרה הסופית, במשך 11 השנים בהן שימשתי כרייכספיהרר אס אס, הייתה תמיד זהה: ליצור מסדר של דם טוב שיכול לשרת את גרמניה; שאפשר להשתמש בו ללא הפסקה וללא קושי כי ההפסדים הגדולים ביותר לא יזיקו לחיוניות של המסדר הזה, של גברים אלה, כי תמיד יוחלפו; ליצור מסדר שיפיץ את רעיון הדם הנורדי עד כדי כך שנמשוך אלינו את כל הדם הנורדי בעולם, וניקח דם מאויבינו, ונבלע אותו כך שלעולם לא, במבט על מדיניות עליונה, דם נורדי בכמויות גדולות ובמידה ניכרת יילחם נגדנו.

 פילוסופיה 
פילוסופים ותאורטיקנים אחרים השתתפו בגיבוש האידאולוגיה הנאצית. הקשר בין הפילוסוף הגרמני מרטין היידגר לנאציזם נותר נושא במחלוקת בהיסטוריה של הפילוסופיה, גם בימינו. לפי הפילוסוף עמנואל פיי, היידגר כינה את ברוך שפינוזה "ein Fremdkörper in der Philosophie" (בתרגום מילולי: גוף זר בפילוסופיה), ופיי ציין כי המונח Fremdkörper שייך למילון נאצי, ולא לשפה הגרמנית הקלאסית. עם זאת, היידגר ביקר במידת מה את מדעי הגזע, במיוחד בהרצאותיו על פרידריך ניטשה, שסירבו לביולוגיה באופן כללי, ובאופן כללי גם עבודותיו הלאומניות הפרו-נאציות של תחילת שנות ה-30, כמו נאום הרקטור הידוע שלו, חסרות כל שפה גזענית מפורשת. לכן קשה לקשר את היידגר ישירות לתאוריית הגזע. קארל שמיט גיבש פילוסופיה של המשפט ששיבחה את עקרון הפיהרר ואת העם הגרמני, בעוד אלפרד בוימלר ניצל את הפילוסופיה של פרידריך ניטשה, במיוחד את הרצון לעוצמה, בניסיון להצדיק את הנאציזם.

 היררכיה גזעית 

הנאצים בראשות אדולף היטלר טענו שהם מקיימים היררכיה מדוקדקת ומדעית של גזע האדם. השקפותיו של היטלר על גזע ועמים מופיעות לאורך הספר האוטוביגרפי שלו מיין קאמפף, אך באופן ספציפי יותר הן מופיעות בפרק 11, שכותרתו "לאום וגזע". הטקסט התעמולתי הסטנדרטי שניתן לחברי הנוער ההיטלראי כלל פרק על "הגזעים הגרמניים" שציטט בהרחבה את יצירותיו של הנס פ. ק. גונתר. הטקסט נראה מסווג את גזעי אירופה בסדר יורד בהיררכיה הגזעית הנאצית: הגזע הנורדי (כולל תת-הגזע הפאלי, תת-קבוצה של הגזע הנורדי), גזע הים-תיכוני, גזע הדינרי (האדריאטי), גזע האלפיני, וגזע הבלטי המזרחי. בשנת 1937, היטלר נשא דברים ברייכסטאג והכריז, "אני מדבר בנבואה. כמו שהגילוי ש (כדור) הארץ מסתובבת סביב השמש הוביל לשינוי מוחלט באופן שבו אנשים הסתכלו על העולם, כך גם הלימודים על הדם והגזע של הסוציאליזם הלאומי ישנו את הבנתנו את עברו של האנושות ועתידה."

 הגזע הגבוה ביותר: הגזע הארי (גרמנים ונורדים) 

ממוזער|פוסטר המפרסם את לוח השנה נויס פולק לשנת 1938 המתאר "ארים טהורים" מבחינה גזעית
בנאומיו וכתביו התייחס היטלר לקיומו המיוחס של הגזע הארי, גזע שהוא האמין שהקים סוג עליון של אינסוף אנושי. על פי האידאולוגיה הנאצית, המלאי הטהור ביותר של אריים היו העמים הנורדיים של גרמניה, אנגליה, הולנד וסקנדינביה. הנאצים הגדירו נורדים כמי שמזוהים בגובהם הגבוה (ממוצע 1.75 מ'), פניהם הארוכות, סנטריהם בולטים, אפם הצר והישר או העקמומי עם בסיס גבוה, מבנה גופם הרזה, שערם חלק ובהיר, עיניהם הבהירות ועורם הלבן. הנאצים ראו בגרמנים וכן באנגלים, דנים, נורווגים ושוודים את הטהורים ביותר מבחינה גזעית באירופה. למעשה, חברי האס אס ראו בארים כשאינם שייכים לקבוצה אתנית אחת, ולא חייבים להיות גרמנים בלעדית, אלא ניתן לבחור אותם מאוכלוסיות ברחבי אירופה כדי ליצור את הגזע הארי. המונח הגרמני הנורמטיבי עבורם היה שקיים אָרישֶס פולק (עם ארי), ולא אָרישֶה ראסֶה (גזע ארי).

הנאצים האמינו שהעמים גרמניים של צפון-מערב אירופה שייכים לתת-קבוצה נורדית עליונה מבחינה גזעית של הגזע הארי הגדול יותר, שנחשבו לנושאי התרבות היחידים האמיתיים בחברה אזרחית. היסטוריית העולם ה'ארית' הפכה לקישור בין מזרח למערב, גם בין העולם הישן לעולם החדש. הדוגמה העיקרית, בהיסטוריוגרפיה הנאצית הזו, הייתה שתהילות כל הציוויליזציות האנושיות נוצרו על ידי גזע האדונים ה'ארי', גזע נושא התרבות. האריים הנורדים (גרמניים) לא התפתחו לציוויליזציות גדולות בהיסטוריה העתיקה משום שחיו בסביבה קרה, לחה וקשה במשך זמן רב. עם זאת, הם שמרו על טהרתם בשלמותה, ולבסוף רק האריים הגרמניים בסוף ההיסטוריה יכבשו וישלטו בעולם משום ששמרו על טהרתם, דבר שהוכח במהלך השליטה הגרמנית בהמהפכה התעשייתית (הסלאבים התערבבו מאוחר יותר עם עמים אסייתיים בימי הביניים ואיבדו את טהרתם הגזעית וכישרונם העליון).

הנאצים טענו שהעמים הגרמניים במיוחד מייצגים ענף דרומי של האוכלוסייה הארית-נורדית. הנאצים סברו שהגזע הנורדי הוא הגזע הבולט ביותר בעם הגרמני, אך שיש תת-גזעים אחרים שנמצאים בדרך כלל בקרב העם הגרמני כמו אוכלוסיית גזע האלפיני שזוהתה, בין תכונות אחרות, בגובהם הנמוך יותר, מבנה גופם המוצק, אפם השטוח יותר, ומקרי השיער והעיניים הכהות יותר. היטלר ותאורטיקן הגזע הנאצי הנס פ. ק. גונתר הציגו זאת כבעיה שתתוקן באמצעות גידול סלקטיבי של תכונות "נורדיות". באופן כללי, גונתר אבחן שילובים של האלמנטים הבאים בעם הגרמני פולק: נורדי (nordisch); ים תיכוני (westisch, mediterran, mittelländisch); דינרי (אדריאטי; dinarisch); אלפיני (ostisch, alpin); מזרח בלטי (ostbaltisch); פאלי (fälisch, dalisch). התאוריות הללו עוררו חשש מסוים בגרמנים הדרומיים, שכן הם חשבו שנאציזם הוא צורת "קולוניאליזם נורדי" ושלא-נורדים יטופלו כאזרחים סוג ב'.

עם זאת, היטלר הצהיר "המרכיב העיקרי של עמנו הוא הגזע הנורדי (55%). אין זה אומר שחצי מעמנו הם נורדים טהורים. כל הגזעים הנ"ל מופיעים בתערובות בכל חלקי מולדתנו. הנסיבות, עם זאת, שחלק גדול מעמנו הוא ממוצא נורדי מצדיקים אותנו לקחת עמדה נורדית בעת הערכת אופיינו ורוחנו, מבנה גופנו ויופיינו הפיזי." הנאצים גם סבלו גרמנים מקומיים שאין להם מראה פיזי של הגזע הנורדי כל עוד הם חולקים את התכונות של להיות "גרמני" שהן "אומץ, נאמנות וכבוד".

בשנות ה-20 של המאה ה-20, היינריך הימלר, הרייכספיהרר אס אס, היה נתון להשפעתו של ריכרד ולטר דרה, שהיה תומך מוביל בתפיסת הדם והאדמה. דרה האמין בתוקף שהגזע הנורדי עליון גזעית לכל הגזעים האחרים והוא גם האמין בתוקף שהאיכרים הגרמנים ימלאו תפקיד יסודי בהבטחת עתידה של גרמניה והתפשטותה העתידית במזרח אירופה, ובחוזק הגזעי של העם הגרמני.

גרמנים שרצו לקבל אזרחות רייך נאלצו להשיג תעודת ארי, דבר שנעשה בדרך כלל על ידי מתן הוכחה שארבעת סביהם היו ממוצא ארי והשגת תעודת ייחוס ארי. על פי המסמך:

הימלר דרש שכל מועמדי האס אס יעברו בדיקה גזעית והוא אסר על כל גרמני שיש לו תכונות גזעיות סלאביות, נגרואידיות או יהודיות להצטרף לאס אס. המועמדים נאלצו לספק הוכחה שיש להם רק אבות אריים-גרמניים עד שנת 1800 (1750 לקצינים).

אף על פי שהימלר תמך במיסטיקה נאצית עם תאוריות הגזע שלו, היטלר לא תמך בכך ובנירנברג ב-6 בספטמבר 1938 הוא הכריז:

בפברואר 1940 אמר הימלר את הדברים הבאים במהלך פגישה סודית עם הגאולייטרים, "אנו משוכנעים בתוקף, אני מאמין בכך, כמו שאני מאמין באלוהים, אני מאמין שדמנו, הדם הנורדי, הוא למעשה הדם הטוב ביותר על פני האדמה הזו... בעוד אלף מאות שנים הדם הנורדי הזה עדיין יהיה הטוב ביותר. אין אחר. אנו עליונים על הכל וכל אחד. ברגע שנשתחרר מעכבות ומגבלות, אין מי שיכול לעלות עלינו באיכות וכוח."

בפרטיות בשנת 1942 הצהיר היטלר, "לא אהיה רגוע עד שאזריע זרע של דם נורדי בכל מקום שאוכלוסייתו זקוקה להתחדשות. אם בזמן הנדידות, בעוד הזרמים הגזעיים הגדולים מפעילים את השפעתם, עמנו קיבל חלק כל כך מגוון של תכונות, אלה פרחו לערכן המלא רק בגלל נוכחות הגרעין הגזעי הנורדי."

שאלת ההגדרה המשביעה מי בדיוק היה "ארי" נותרה בעייתית למשך תקופת השלטון הנאצי. שנת 1933 הגדיר אלברט גורטר, פקיד נאצי רשמי עבור חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי, את המונח "ארי" כך:

הגדרה זו של "ארי" נחשבה ללא מקובלת על ידי הנאצים משום שהיא כללה חברי קבוצות אתניות לא-אירופיות מסוימות; לפיכך, יועץ המומחה לאוכלוסייה ולמדיניות גזעית הגדיר מחדש "ארי" כמי שהיה "מבחינה שבטית" קרוב ל"דם גרמני". נקבע באופן כללי בקרב תאורטיקנים גזעיים נאצים שהמונח "ארי" אינו מונח גזעי אלא מונח לשוני בלבד. בכל זאת, המונח "ארי" עדיין שימש בתעמולה נאצית במשמעות גזעית.

ביוני 1935 טען הפוליטיקאי הנאצי ושר הפנים של הרייך וילהלם פריק ש"לא-ארי" צריך להיות מוחלף ב"יהודי" ו"ממוצא זר". ההמלצה שלו נדחתה. פריק אז העיר, "'ארי' ו'לא-ארי' אינם תמיד לגמרי עמידים... מנקודת מבט מדינית-גזעית, זה יהדות שמעניינת אותנו יותר מכל דבר אחר."
ממוזער|תרשים מ-1935 שמסביר את חוקי נירנברג
לאחר שחוקי נירנברג (חוק לשמירת דם גרמני וכבוד גרמני וחוק אזרחות הרייך) אושרו בספטמבר 1935, עורך הדין של המפלגה הנאצית ומזכיר המדינה במשרד הפנים של הרייך וילהלם שטוקרט הגדיר "דם קרוב" (artverwandtes Blut) כך:

ד"ר ארנסט ברנדיס, ביורוקרט משפטי, שנתן הערה רשמית על חוק לשמירת דם גרמני וכבוד גרמני וחוק לשמירת בריאות התורשתית של העם הגרמני ב-18 באוקטובר 1935, הגדיר "דם גרמני" כך:

פריק ב-3 בינואר 1936 העיר על חוקי נירנברג והגדיר "דם קרוב" כך:

שטוקרט והנס גלובקה ב-1936 פרסמו את זכויות אזרחיות ואי-שוויון טבעי של האדם וכתבו על חוקי נירנברג ואזרחות רייך:

חוקי נירנברג הפלילו יחסי מין ונישואין בין בעלי "דם גרמני או קרוב לו" ליהודים, שחורים וצוענים בתור ראסנשאנדה.

בשנת 1938, עלון לכינוס המפלגה בנירנברג כלל את כל העמים ההודו-אירופיים כבעלי "דם קרוב" לגרמנים:

עם זאת, זמן קצר לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין בשנת 1939 החליטו הנאצים להוריד את הסלאבים למעמד לא-אירופי:

בשנת 1942 הגדיר הימלר מחדש את המונח "קרוב" ששימש עד אותה שנה להתייחסות למדינות אירופיות לא-גרמניות כך: "שמבנה הגזע של כל העמים האירופיים קרוב כל כך לזה של האומה הגרמנית שאם מתרחשת הזדווגות אין סכנה שהדם של האומה הגרמנית ייטמא מבחינה גזעית". המונח "קרוב" הוגדר כ"דם גרמני ודם של גזעים גרמניים קרובים" (שחברי מדינות "לא-גרמניות" שמסוגלים לעבור גרמניזציה ושנית, "דם קרוב אך לא מגזעים קרובים", שבזה התכוון הימלר לכל המדינות האירופיות הלא-גרמניות (סלאבים, לאטינים, קלטים ובלטים).

יהודים, צוענים ושחורים לא נחשבו לאריים על ידי גרמניה הנאצית. במקום זאת, הם נחשבו לתתי-אדם ולגזעים נחותים.

 מזרח אסייתים 

ממוזער|צ'יאנג ווי-קואו הסיני כמועמד לקצין בוורמאכט (פָהנֶנג'וּנקֶר), סביב 1938. לוחות הכתפיים מצביעים על דרגת אונטרפֶלדוֶובֶל (OR5a) עם קליעה.
ממוזער|לוחית זיכרון ברחוב שְמוּקשְטְראסֶה בהמבורג מספק היסטוריה קצרה של הרובע הסיני בסנט פאולי והריסתו על ידי הגסטפו ב-1944.
במיין קאמפף הביע היטלר את שבחו על קבלתם של היפנים את הציוויליזציה האירופית ואת בוזו לסינים:

הממשלה הנאצית החלה לקדם חוקים גזעיים לאחר עלייתו של היטלר לשלטון ב-1933, ובמהלך אותה שנה, ממשלת יפן מחתה נגד מספר תקריות גזעיות שכללו יפנים או גרמנים-יפנים. מאוחר יותר, המחלוקות נפתרו כאשר הפיקוד העליון הנאצי התייחס לבני בריתו היפנים בחומרה מופחתת. זה היה במיוחד המקרה לאחר קריסת שיתוף הפעולה הסיני-גרמני והקמת הברית הרשמית בין גרמניה ליפן. סינים ויפנים היו כפופים לאפליה תחת חוקי הגזע של גרמניה, אשר, למעט חוקי נירנברג מ-1935, שציינו במפורש יהודים, יושמו באופן כללי על כל הלא-אריים. עם זאת, יפנים נחשבו בתור ארי לשם כבוד.

לאחר שהממשלה הלאומנית של סין הכריזה מלחמה על גרמניה והצטרפה לבעלות הברית בדצמבר 1941, אזרחים סינים נרדפו בגרמניה. עם זאת, לפני כן, ביולי 1941, גרמניה הכירה רשמית בממשלת הבובות של וואנג ג'ינגוויי לאחר משא ומתן של שר החוץ שלה צ'ו מיני, ושניהם היו חלק ממדינות הציר. האנטישמי הנאצי המשפיע יוהאן פון לירס תמך בהוצאת אזרחים יפנים מחוקי נירנברג משום שהאמין בקיומו של קשר גזעי יפני-ארי לכאורה ומשום שביקש לשפר את היחסים הדיפלומטיים של גרמניה עם יפן. משרד החוץ הגרמני תמך בפון לירס ובמספר הזדמנויות בין השנים 1934 ו-1937 הוא ביקש לשנות את החוקים, אך סוכנויות ממשלתיות אחרות, כולל משרד מדיניות הגזע, התנגדו לשינוי.

הצהרה מנובמבר 1933 של שר החוץ קונסטנטין פון נויראט שפורסמה בתגובה למחאות היפניות טענה באופן שגוי שיפנים פטורים. הפרסום הרחב של הצהרה זו גרם לרבים בגרמניה, ביפן ובמקומות אחרים להאמין שפטור כזה אכן קיים. במקום להעניק ליפנים פטור רחב מהחוקים, צו מאפריל 1935 קבע שכל מקרי אפליה גזעית שעלולים לסכן את יחסי גרמניה הדיפלומטיים משום שהם כוללים לא-אריים - כלומר, יפנים - יטופלו באופן אישי. החלטות על מקרים כאלה לקחו לעיתים קרובות שנים, ואנשים שנפגעו מהם לא יכלו להשיג עבודה או להתחתן בין-גזעית, בעיקר משום שהממשלה הגרמנית העדיפה להימנע מפטור אנשים מהחוקים ככל האפשר. הממשלה הגרמנית לעיתים קרובות פטרה יותר גרמנים-יפנים ממה שהעדיפה משום שרצתה להימנע מחזרה על מחלוקות 1933. וב-1934 היא אסרה על העיתונות הגרמנית לדון בחוקי הגזע ביחס ליפנים. במהלך מלחמת העולם השנייה, היטלר הביע בפרטיות חששות בנוגע להחלפת "שלטון לבן" באסיה (זה של מעצמות המושבות האירופיות) ב"עליונות צהובה" כתוצאה מכיבושים יפניים. בתחילת 1942, היטלר צוטט כאומר ליואכים פון ריבנטרופ: "אנו חייבים לחשוב במונחים של מאות שנים. במוקדם או במאוחר יצטרך להיות עימות בין הגזעים הלבנים לגזעים צהובים."

 ארים אורליים 
הנאצים בניסיון למצוא הגדרה מספקת של "ארי" נתקלו בדילמה בנוגע לעמים האירופיים שלא דיברו שפה הודו-אירופית או שפה הודו-ארית, כלומר אסטונים, פינים והונגרים. הניסיון המשפטי הראשון היה ב-1933 עבור חוק השירות הציבורי, כאשר אלברט גורטר סיפק הגדרה של "ארי" עבור חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי שכלל את עמי אורל כאריים. עם זאת, הגדרה זו נחשבה ללא מקובלת משום שהיא כללה עמים לא-אירופיים מסוימים. גורטר שינה את ההגדרה של 'ארי' להגדרה שניתנה על ידי יועץ המומחה לאוכלוסייה ולמדיניות גזעית (Sachverständigenbeirat für Bevölkerungs - und Rassenpolitik) שהייתה, "ארי הוא מי שהוא קרוב שבטית (stammverwandt) לדם גרמני. ארי הוא צאצא של פולק שישב באירופה בהתיישבות שבטית סגורה (Volkstumssiedlung) מאז ההיסטוריה המתועדת". הגדרה זו של 'ארי' כללה אסטונים, פינים והונגרים. ב-1938 נעשה פרשנות לחוקי נירנברג שקבעה ש"הרוב המכריע" של הפינים וההונגרים היו בעלי דם ארי.

 אסטונים 
ב-1941 הקימה גרמניה הנאצית את נציבות הרייך אוסטלנד על מנת לנהל את שטחה הכבוש של אסטוניה. המחלקה הקולוניאלית בברלין תחת השר אלפרד רוזנברג (נולד בטאלין ב-1893) הסתכלה בחיוב על אסטונים כפינו-אוגרים ולכן הסתכלה עליהם בתור "ארים". הגנרל-קומיסר קרל-זיגמונד ליצמן אישר את הקמת הממשל הלאומי המקומי (Landeseigene Verwaltung).

במהלך המלחמה, היטלר העיר שאסטונים מכילים הרבה "דם גרמני". מבין עמי הבלטים, האסטונים נתפסו על ידי הנאצים כקרובים ביותר לאריאניזם הגרמני, יותר מלטבים עם אחוזיהם הרוסיים, ויותר מליטאים שנשפטו כיהודיים ורוסיים מדי.

 פינים 
הפינים היו בעלי מעמד במחלוקת בתאוריות הגזע הנאציות, שכן הם נחשבו לחלק מ"גזע המונגול המזרחי" עם סאמים בהיררכיות גזעיות מסורתיות. בפינלנד לא היו מרכזי לבנסבורן, בניגוד לנורווגיה, אם כי בפינלנד היו עשרות אלפי חיילים גרמנים במדינה. עם זאת, מחקר ארכיוני גילה ש-26 נשים פיניות היו קשורות לתוכנית הלבנסבורן מסיבות לא מוגדרות.

לאחר שגרמניה פלשה לברית המועצות ביוני 1941, הצבא הפיני, לצד יחידות גרמניות בלפלנד, פלש לברית המועצות במלחמת ההמשך בעקבות התקפות אוויריות סובייטיות על ערי פינלנד. פינלנד לחמה בברית המועצות בעיקר על מנת להשיב את השטחים שנאלצה לוותר עליהם לברית המועצות לאחר הסכם השלום של מוסקבה שסיים את מלחמת החורף בין הפינים לסובייטים. בנובמבר 1942, בשל התרומה הצבאית המשמעותית של פינלנד למאמץ המלחמתי הגרמני באגף הצפוני של החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה, היטלר גזר ש"מעתה ואילך פינלנד והעם הפיני יטופלו ויוכרזו כמדינה נורדית ועם נורדי", דבר שראה כאחת המחמאות הגבוהות ביותר שהממשלה הנאצית יכולה להעניק למדינה אחרת. היטלר הצהיר בשיחה פרטית כי:

 הונגרים 
על פי משרד הפנים, ההונגרים היו "זרים שבטית" (fremdstämmig) אך לא בהכרח "זרים בדם", דבר שהוסיף לעוד יותר בלבול בנוגע להגדרת הונגרים על בסיס גזעי. ב-1934, עלון מהסדרה משפחה, גזע, פולק במדינה הנאציסטית פשוט קבע שהונגרים (שלא הוגדרו) היו ארים. אך, בשנה שלאחר מכן מאמר בכתב העת למדעי הגזע בנושא "אבחון גזעי של ההונגרים", העיר ש"דעות על המצב הגזעי של ההונגרים עדיין מאוד מחולקות". עד 1943 מאוחר, השאלה האם אישה הונגרייה תורשה להתחתן עם גבר גרמני הייתה במחלוקת; היא נקבעה כבעלת 'דם קרוב' והורשה להם להתחתן. היטלר האמין שלאנשי האצילות ההונגרים יש "דם גרמני דומיננטי בוורידיהם". עם זאת, היטלר ראה בכללי את העם ההונגרי כ"העם החולה ביותר" באירופה.

 ארים מערביים 
אף על פי שגונתר והיטלר ראו במדינות המערב אריות, הם החזיקו בדעות גזעיות משפילות לגבי המעמדות הנמוכים בבריטניה וצרפת.

 בריטים ואירים 
על פי גונתר, אזורי הנורדי הטהורים ביותר היו סקנדינביה וצפון גרמניה, במיוחד נורווגיה ושוודיה, וציין: "אולי נוכל לקבל שדם השוודים הוא מעל 80 אחוז נורדי, ודם הנורווגים כ-80 אחוז." לעומת זאת, בריטניה ודרום גרמניה לא נחשבו לנורדיות לחלוטין. גרמניה נאמדה כ-55% נורדית, והשאר אלפיני (בפרט דרום גרמניה), דינארי או מזרח בלטי (בפרט מזרח גרמניה). באיים הבריטיים, גונתר הצהיר: "אנו יכולים לאמץ את הפרופורציות הגזעיות הבאות לאיים אלו: דם נורדי, 60%; ים-תיכוני, 30%; אלפיני, 10%." הוא הוסיף ש"הגזע הנורדי בגרמניה נראה מפוזר הרבה יותר על פני כל העם מאשר באנגליה, שם נראה שהוא שייך הרבה יותר למעמדות הגבוהים." היטלר הדגיש דעה זו, וכינה את המעמדות הנמוכים בבריטניה "נחותים גזעית".

גונתר טען שהאנגלו-סקסים היו יותר מוצלחים מהגרמנים בשימור טוהר גזעי, ושילב בהם דם נורדי נוסף דרך פשיטות ויישוב של נורדים בתקופת הוויקינגים. גונתר כינה תהליך זה Aufnordung ("הנורדיזציה הנוספת"), שהגיעה לשיאה בכיבוש הנורמני של אנגליה. בריטניה נחשבה לעם שנוצר במאבק ובהישרדות המתאים ביותר מקרב עמי האיים האריים, וכיבושה הגלובלי ובניית האימפריה שלה נבעו מהירושה הגזעית העליונה שלה. הערצתו של היטלר לאימפריה הבריטית הייתה באותו נתיב. עבור הנאצים, הגישה חסרת הרחמים של הבריטים באופי האנגלי היווה דוגמה למה שנדרש כדי שגזע האדונים ישלוט על המונים נחותים וגדולים. תפקידה של בריטניה כמעצמה עולמית, אימפריה קולוניאלית וסוכן בפוליטיקה בינלאומית זכה להערצה בנאציזם כמיצג האיכות של עליונותם. היטלר ורבים אחרים בגרמניה האמינו שהאכזריות בקולוניות ובמלחמה היא תכונה מרכזית באופי הבריטי הלאומי.

נראה שהיטלר סיווג את כל העמים (אנגלים, סקוטים, ולשים ואירים) של האיים הבריטיים יחדיו, וראה בהם אחידים במקום להבחין ביניהם. זה סתר תאורטיקנים גזעיים בריטיים ואמריקאיים רבים, במיוחד מהתקופה הוויקטוריאנית שראו בקתולים אירים (ופעמים את הקלטים בכלל) כנחותים פחות מפותחים כתתי-אדם אחרים לא לבנים (חלק מהסטריאוטיפים הללו הועתקו גם על ידי הליגה הפשיסטית האימפריאלית). אמונות אלה השתקפו גם במגזינים כמו פאנץ' שציירו את האיריים כ"בהמות" או כחיקויים של קופים. מאוחר יותר ניסו לאומנים איריים להפוך תיאוריה זו ולטעון שלקלטים יש קיבולת רוחנית ותרבותית גדולה יותר מאנגליוני החנויות האטיים. יתרון גדול, בעיני הנאצים, של הקלטים היה שהם, החיים במערב הרחוק של אירופה באירלנד, בריטני וכדומה, היו פחות 'מזוהמים' בדם 'נחות' של מרכז אירופה או יהודי מאשר אנשים במרכז אירופה. עם זאת, תאוריות נאציות מסוימות טענו שהאיריים קרובים יותר לעמי הים-תיכון, מה שהפך אותם לנחותים לעומת האנגלים הנורדיים יותר.

עד נובמבר 1938, כאשר יחסי אנגלו-גרמניה החלו להידרדר, היטלר ראה בבריטים ככלל כאריים חברים וראה באימפריה הבריטית בעלת ברית פוטנציאלית לגרמניה. אולם, הידרדרות היחסים שקרתה לאחר מכן ופרוץ מלחמת העולם השנייה הובילו לתעמולה הנאצית שתיארה את הממסד הבריטי כפגום גזעית על כך שאפשר לאלפי יהודים להגר לממלכה המאוחדת, להתחתן עם המעמד העליון ולשלוט במדיניות החוץ הבריטית. מאמר משנת 1944 תיאר את וינסטון צ'רצ'יל כ"עבד של היהודים ושל האלכוהול". התעמולה הנאצית גם הטילה דופי בבריטים כמדכאים ושונאי פלוטוקרטים עם נטיות חומרניות שסכנו קיומי לעולם, שכן הם היו היוצרים של "הפיננסים הבינלאומיים" ושל דגנרציה של קפיטליזם.

 צרפתים 
היטלר ראה בצרפתים כקרובים גזעית לגרמנים, אך לא לגמרי שווים להם. הוא אמר על אופיים הגזעי: "צרפת נותרת עוינת כלפינו. היא מכילה, בנוסף לדם הנורדי שלה, דם שיהיה תמיד זר לנו". גונתר הדגיש דעה זו, ואמר שהצרפתים היו בעיקר אלפיניים וים תיכוניים ולא נורדיים, אך שליטה נורדית כבדה עדיין נוכחת. הוא תיאר את הצרפתים כבעלי הפרופורציות הגזעיות הבאות: נורדי, 25%; אלפיני או דינארי, 50%; ים-תיכוני, 25%. סוגים אלה נאמרו כשכיחים ביותר בצפון, מרכז ודרום צרפת בהתאמה.

היטלר תכנן להוציא חלק גדול מאוכלוסיית צרפת כדי לפנות מקום ליישוב גרמני. אזור אסור במזרח צרפת הוקצה ונועד להפוך לחלק מהרייך הגרמני לאחר ששאר צרפת תיכבש לחלוטין. תושבי האזור הצרפתים, כ-7 מיליון אנשים שהיוו כמעט 20% מאוכלוסיית צרפת באותה תקופה, היו אמורים לגורש, ולאחר מכן הייתה הארץ אמורה להיאכלס על ידי לפחות מיליון מתיישבים גרמנים. התוכנית נדחתה או ננטשה לאחר מבצע ברברוסה לטובת האצת היישוב במזרח ולא יושמה מעולם בשל תבוסת גרמניה במלחמת העולם השנייה.

 ארים ים תיכוניים 
התעמולה הנאצית תיארה את הגזע הים-תיכוני כבעל שיער חום, עיניים חומות, עור בהיר אך מעט כהה יותר ממקביליו מצפון אירופה, ונמוך (ממוצע 1.62 מ'), עם גולגולות דוליכוצפליות או מזוצפליות, ומבנה גוף רזה. אנשים שהתאימו לקטגוריה זו תוארו כ"חיים, אפילו מדברים הרבה" ו"נלהבים, אפילו מלאי תשוקה", אך גם תוארו כ"נוטים לפעול יותר על פי רגש מאשר על פי היגיון", ולכן "גזע זה ייצר רק מעט אנשים בולטים".

עבור הנאצים, בהתחלה היו שני סוגים של אריים: אחד היה בעיקר בעל שיער אדום או בלונדיני ועיניים כחולות (ארים גרמניים); בעוד השני היה בעיקר בעל עיניים כהות ושיער כהה (אריים ים תיכוניים). שיער בלונדיני, אדום ושיער כהה היו נפוצים בשני הסוגים אך אחד שלט בשני. האריים הכהים (ים תיכוניים) נדדו לדרום אירופה ובסביבה זו שחררו לכאורה את כישרונם העליון באמנות, פילוסופיה וממשל. דבר זה יוחס בעיקר לתנאים הנוחים של הים התיכון. הנאצים האמינו שזה מסביר מדוע היוונים והרומאים יצרו את מה שנחשבו לציוויליזציות הגדולות ביותר הידועות לאדם. הם גם האמינו שהיוונים והרומאים העתיקים היו אבותיהם הגזעיים של הגרמנים, ונושאי הלפיד הראשונים של אמנות ותרבות "נורדית-יוונית". מאוחר יותר נאמר שהאריים הים תיכוניים בספרד, צרפת ואיטליה ביצעו את החטא הגדול של התערבבות עם אוכלוסיות אחרות (בעיקר שמיטיות, קלטיות וצפון אפריקאיות) שהובאו על ידי הקולוניזציה היוונית והקולוניזציה הרומאית לאימפריותיהם ובמהלך הכיבוש המוסלמי של ספרד.

 איטלקים 
תאורטיקנים גזעיים נאצים הערערו על כמות הדם הארי-נורדי שאיטלקים היו בעליו. היטלר עצמו ראה באיטלקים הצפוניים כאריים יותר מאיטלקים דרומיים.Rich 1974, p. 317. הנאצים סברו כי קריסת האימפריה הרומית נעשתה כתוצאה מהתערבבות גזעית, וטענו שאיטלקים היו שילוב של גזעים, כולל גזעים אפריקאים שחורים. כאשר היטלר נפגש עם ראש ממשלת איטליה בניטו מוסוליני ביוני 1934 הוא אמר לו שכל עמי הים-תיכון "נגועים" בדם שחור. היטלר ראה באיטלקים את הקהילה השנייה "החולה ביותר" באירופה, אחרי הונגרים.

על פי היטלר, גרמנים קשורים קשר הדוק יותר לאיטלקים מאשר לכל עם אחר:

 יוונים 
במהלך נאום ב-1920 טען היטלר שהציוויליזציה היוונית מקורה בארים. הספר השני של היטלר שלא פורסם, הוא כתב שספרטה חייבת להיחשב כמדינה הפולקיסטית הראשונה. באופן דומה, במהלך נאום באוגוסט 1929 הוא חזר על אותה מחשבה ואמר שספרטה הייתה "המדינה הגזעית הטהורה ביותר" בהיסטוריה. היטלר האמין שהיוונים העתיקים היו גרמניים. הוא כתב ש"כששואלים אותנו על אבותינו, עלינו תמיד להצביע על היוונים". על פי ההיסטוריון יוהאן שפאוטו, היטלר השתמש במורשת היוונית-רומית כדי להסתיר את העבר המביש של גרמניה של "ברבריות ופיגור".

אלפרד רוזנברג כתב בספרו המיתוס של המאה העשרים שהציוויליזציה של יוון העתיקה הייתה תוצאה של "נשמת הגזע הארי-היווני". אך בתקופה הקלאסית המאוחרת, היוונים התערבבו בכבדות עם לא-יוונים. בנושא זה, על פי רוזנברג, היוונים הנורדיים-אריים המקוריים התנוירדו דרך התערבבות גזעית עם מגוון אוכלוסיות, מה שהוביל ל"דנורדיפיקציה" שלהם. על פיו, התערבבות זו החלה בתקופה הקלאסית. הוא "ראה בקוטביות בין אפולו לדיוניסוס תוצאה של הסכיזופרניה הגזעית והרוחנית של היוונים, שנקרעו בין נאמנות לשורשיהם הנורדיים לבין זרם של עמים לא-מקומיים שהשתרבבו לדמם לאחר הגירתם דרומה: 'היווני תמיד היה מחולק בתוכו והתנדנד בין הערכים הטבעיים שלו לבין אלה ממקור זר ואקזוטיʼ". ב-1938, רוזנברג כתב הקדמה לספר Unsterbliches Hellas, פרויקט משותף גרמני-יווני שדיבר על "הלניזם מקורי" וביקש להוכיח את "הקשר הגזעי היווני-גרמני" המיוחס ודגש על ההמשכיות הגזעית של היוונים. הימלר הנחה את אנשי המחקר אננארבה לחקור את המקורות ההודו-גרמניים והאריים של יוון.

מאמר מ-1939 מאת טיטו קורנר במגזין הנאצי Volk Und Rasse השווה בין יוונים של לאקוניה, לבין היוונים של אטיקה. על פי המאמר, "בארץ ספרטה ההודו-גרמנית הישנה", "שיער בלונדיני, עיניים כחולות וגובה גבוה נפוצים", בעוד האתונאים היו רק "עם של גזע מעורב". קורנר האמין שהראשונים היו ישירות "צאצאי היוונים העתיקים". מאמר מ-1941 מאת רולנד המפה באותו מגזין, קבע ש"אין דבר שגוי יותר מלומר שהעם היווני כולו שחור. באופן מוזר, אנו נוטים להחזיק את העם היווני בסטנדרט גזעי גבוה יותר מאשר אנשים אחרים", וטען שהיוונים הפגינו נטייה מנטלית שנוטה להצביע על ירידה גזעית משותפת עם אלה מצפון אירופה: "זיכרון לא מודע של שורשיהם הנורדיים מעומק העתיקות נראה מהדהד בעורקי העם היווני". לפיכך, על פי שפאוטו, הנאצים פלשו ליוון כדי להכניס יותר דם נורדי לאוכלוסייה המקומית:

במהלך הפלישה האיטלקית ליוון ב-1940, היטלר "דווקא העריץ את היוונים, וציפה שיתנגדו בהצלחה". רוזנברג ציין ביומנו שהיטלר "מאוד מצטער שהוא צריך להילחם ביוונים". במכתב לאשתו היוונייה של ארנו ברקר, דמטרה מסאלה, כתב היטלר:

במהלך כיבוש יוון על ידי מדינות הציר, הייתה מדיניות גרמנית לעודד יחסים בין חיילים גרמנים לנשים יווניות בשל חששות מפגיעה ב"טוהר הגזע הגרמני" דרך התערבבות.Mazower, Mark Inside Hitler's Greece: The Experience of Occupation, 1941–44, New Haven: Yale University Press, 2001 p. 146. בנוגע לפשעים נגד יוונים במהלך הכיבוש, הגנרל הוברט לאנץ כתב בדיעבד: "לגרמנים לא הייתה שנאה כלפי היוונים... להפך, הם העריצו את העבר הגדול והתרבות הנשגבת של הלס. אך כיצד היו מגיבים לגרילה?". שפאוטו מציע שהנאצים היו מאוכזבים ומבולבלים בתחילה מפלישת יוון ב-1941 אך בסופו של דבר האמינו שהיוונים המודרניים פחות מקוריים למולדתם מאשר הפולשים הגרמנים בשל מאות שנים של "ניאוף והתערבבות גזעית עם שכניהם האסייתים והטורקיים". גרמנים עכשוויים אחרים, כמו מחברי המהדורה מ-1931 של אנציקלופדיית ברוקהאוס, האמינו באופן דומה שהיוונים התערבבו עם דם סלאבי ואלבני, מה שנתן להם "מאפיינים מערביים, בלקניים ואסייתיים".

 ספרדים 
עבור הנאצים, הפסיכולוגיה של הספרדים נחשבה כבלתי תואמת לגרמנים הנאציים האידיאליים, במיוחד בנוגע לקתוליות שלהם. אוטביו דה פפו ציין גם שרגשותיהם הדתיים של הספרדים היו שימושיים לחלישת מעמדה של גרמניה בגלל אותו בוז של הנאצים לפסיכולוגיה הספרדית. היטלר עצמו אמר ש"כל ספרד כלולה בדון קישוט —חברה רעועה שאינה מודעת לכך שהעולם חלף על פניה", משום שספרד הייתה אומה עומדת שנשלטה על ידי שלושה אלמנטים שהנאצים תיעבו; האריסטוקרטיה, הכנסייה והמונרכיה, בעבר ובעתיד, מאחר שפרנקו הבטיח שיקום מלוכה. כמו כן, היטלר התייחס לספרדים כ"עצלנים", בעלי דם "מורי" ומאוהבים ב"הזונה הגדולה ביותר בהיסטוריה", בהתייחס לאיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה."Hitler's Table Talk 1941–1944: His Private Conversations". Hugh Trevor-Roper וילהלם פאופל, מנהל נאצי של המכון האיברו-אמריקאי, תפס את מדיניות החוץ התרבותית שלו ככלי לשקם את נוכחות גרמניה על בימת העולם ("Weltgeltung"). פאופל שם את כל טיפולו במניעת הגזענות המובנית במשטר מלהרתיע את "המכפילים" שלו. לפיכך הוא ניסה, דרך משרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם, להסיר מהתפוצה עלילות מסוימות של אגדות שחורות, כמו אלה של ארנולד נולדנס (שם עט של וילהלם פפרדקאמפ), אחת מהן נשאה את הכותרת Afrika beginnt hinter den Pyrenäen ("אפריקה מתחילה מאחורי הפירנאים").

בנוגע למשבר בחברה הספרדית במהלך מלחמת האזרחים בספרד (והמלחמות הקרליסטיות), מספר מחברים הציגו נאמנות למרקסיזם כפסיכוזה ניוונית, וניסו להציע תיאורים של הקרקע הפיזיולוגית המובילה למחלה זו. התשובה הייתה נמצאת בירושה הגזעית המעורבת של ההיסטוריה הארוכה של ספרד. אנטוניו ואלייחו-נאחרה, מתנגד נאצי ספרדי, חשב שהעם ההיספנו-רומי-גותי (אריים ים תיכוניים) נאבק נגד היהודו-מורים (אונטרמנש) מאז הרקונקיסטה. לפיכך, הליבה הגזעית הספרדית המרקסיסטית הייתה חייבת להיות מקושרת ליהודו-מורית, וניוון זה של הגזע הספרדי יהיה הסיבה לשקיעת ספרד מאז נפילת האימפריה הספרדית. כמו כן, האוכלוסייה הספרדית, אף על פי שנראתה מאוחדת, הייתה במציאות מחולקת לשני מחנות בלתי מתפשרים משום שההיטמעות של יהודים ומוסלמים הייתה הונאה בהמרותיהם הכוזבות לקתוליות.

עם זאת, דעתו של היטלר על ספרדים השתנתה לאחר שהספרדים הוכיחו את עצמם עליונים על האיטלקים והצרפתים, משום שניצחו את הקומוניסטים במלחמת האזרחים, ומעיקר חלק לאחר הדיוויזיה הכחולה לחמה היטב נגד הצבא האדום, והדגימה שהגבורה הספרדית הייתה ביטוי של גייסט שלהם לאורך ההיסטוריה (כמו הטרצ'ו). למרות זאת, הדגיש שמאפיין הלטיני שלו היה מכשול אמיתי.

 בסקים 
האובר-גרופנפיהרר ורנר בסט, וסגנו מנכן, היו מוקסמים מה"שאלה הבסקנית" המרתקת, משום שהבסקים שמרו על טוהר גזעי על ידי איסור כניסת יהודים לארץ הבסקית. הם גם היו משוכנעים שהמסורת הבסקית ביססה את תפיסתה של העם על דמם. מאחר שהיה זה אותם עקרונות גזעיים כמו הגרמנים, הם ראו בכך סימן שתאוריות הגזע שלהם היו אמת טבעית. עם זאת, הייתה "שאלת הבסקים", משום שלא הייתה תשובה ברורה לגבי מקור הבסקים. היו תאוריות שהם יכולים להיות צאצאי אונטרמנש כמו הפיניקים, הפינים או המונגולים. היו גם תאוריות מיתיות אחרות, מושפעות מנאציזם אזוטרי, שהם יכולים להיות צאצאי גזעים אגדיים כמו אטלנטים או אלה שבנו את מגדל בבל. עם זאת, התיאוריה הפופולרית ביותר אמרה שהם הגיעו מהאיברים, לפיכך, הם חייבים להיות אריים ים תיכוניים. בסקים מסוימים, כמו ז'ון מירנדה, היו בעלי אהדה לתאוריות אלה.

 ארים מזרחיים 
באמצע שנות ה-30, דיפלומטים זרים מאיראן וטורקיה שביקרו בגרמניה רצו לדעת מה הנאצים רואים בהם, מאחר שאיראנים ואנטוליאנים דיברו שפות הודו-אירופיות. איראנים נחשבו לארים שחולקים את אותו מוצא נורדי כמו הגרמנים. הנאצים גם ראו בארמנים וגאורגים (כולל מנהיג ברית המועצות סטלין) כארים.

 איראנים 
ממוזער|230x230 פיקסלים|היטלר נפגש עם שגריר איראן מוסא נורי אספנדייארי
אלפרד רוזנברג, בספרו המיתוס של המאה העשרים, דיבר על הגירה עתיקה של "גזע נורדי", שבה תיאר את הפרסים הקדמונים כארים עם "דם צפוני", שהתנוירדו בסופו של דבר בגלל התערבבות עם "גזעים נחותים" מקומיים באזור. מזרחנים והיסטוריונים גרמנים בתקופת הנאצים, כמו היינריך שעדר, היינריך לודרס, הלמוט ברווה, פריץ שכרמאייר, ולתר ווסט, ווילהלם ובר, אימצו את התזה הגזעית הזו של הגירה צפונית לאסיה, והאמינו שאריים "נורדים" כבשו פעם את המזרח התיכון ומרכז אסיה כדי להגן על מולדתם הנורדית נגד המוני אסיה. עם זאת, נאצים רבים סיווגו איראנים מודרניים כארים, או Ur-arier ("ארים מקוריים"). הנס פ. ק. גונתר טען שאיראנים מודרניים "הם צאצאיהם ויורשיהם הטבעיים של האיראנים הישנים." הוא מתאר חלק מהאיראנים כבעלי דם נורדי בעיקר, בעוד שאיראנים רבים אחרים הם תערובת בין הינטר-אסייתי ונורדי - למשל, גונתר סיווג את המפקד הפרסי עלי-קולי חאן בקתיארי כארי מסוג נורדי-הינטר-אסייתי. התאורטיקן הגזעי הנורדיסט והפרוטו-נאצי ארתור דה גובינו קבע שמשום הרכבם הגזעי, לאיראנים יש קרבה תרבותית ופסיכולוגית גדולה יותר לעמים נורדיים מצפון אירופה מאשר לשכניהם במזרח התיכון. בסיווג איראנים כאריים, גובינו האמין שההתאסלמות השיעית של איראן הייתה חלק ממרד הפרסים האריים נגד הערבים. גונתר הושפע ממחשבת גובינו והדגיש רבות מרעיונות אלה, וקבע שהמאפיינים האריים של איראנים מבדילים אותם מגזעים אחרים באזור ואישר שאיראנים בעלי מנטליות אירופית. רוזנברג ראה בפרסים שבט הודו-גרמני. היטלר עצמו הכריז על איראן כ"מדינה ארית". באחד מנאומיו, היטלר הכריז שהגזע הארי יש לו קשרים לאיראן.

החל מ-1933, ההנהגה הנאצית ניסתה להגביר את השפעתה באיראן, ומימנה וניהלה כתב עת גזעני, איראן-אסטאן, בעריכה משותפת של איראני פרו-נאצי, עבדולרחמן סייף עזאד. זה ופרסומים שוביניסטיים אחרים בשנות ה-30 היו פופולריים בקרב האליטות האיראניות, שכן הם "הדגישו את העבר והתהילה הפרס-אסלאמית של האומה הפרסית והאשימו את ה'ערבים והטורקים הפראיים' לכאורה באחוריות של איראן." הנאצים דגלו במוצא ארי משותף של איראנים וגרמנים. כתוצאה מכך, ב-1936 הוציא הקבינט של היטלר צו מיוחד שפטר איראנים מכל הגבלות חוקי הגזע של נירנברג על בסיס שהם "אריים טהורים". פרסומים פרו-נאציים שונים, הרצאות, נאומים וטקסים, גם ציירו הקבלות בין רזא שאה פהלווי, היטלר ומוסוליני כדי להדגיש את הדמיון הכריזמטי בין המנהיגים הללו. פרופגנדה נאצית ציירה את איראן בתור מדינה ארית בגרמניה ותת-גזע שותף בגזע הארי. עיתון המפלגה הנאצית פלקישר באובכטר גם פרסם מאמר שדן בהיסטוריה הארי העתיקה של איראן ויצר קשרים גזעיים להיסטוריה הגרמנית. שיח פרו-נאצי ופרו-פשיסטי הגיע לשיאו באיראן בשנות ה-30, עם היטלר שתואר כגיבור של העם הארי במעגלים הלאומניים הפרסיים.

אידאולוגיה נאצית הייתה נפוצה ביותר בקרב פקידים, אליטות ואינטלקטואלים פרסיים, אך "אפילו חלק מחברי קבוצות לא-פרסיות היו להוטים לזהות את עצמם עם הנאצים" ועם גזע ארי לכאורה. ב-1934, הנאצים חגגו את חגיגות האלף של פרדוסי בברלין, שבה הממשלה הנאצית הכריזה שהעמים הגרמני והפרסי חולקים חברות בגזע הודו-גרמני משותף. היטלר הכריז על איראן כ"מדינה ארי"; שינוי שם איראן הבינלאומי של פרס ב-1935 נעשה על ידי השאה בהצעת שגריר גרמניה באיראן כמעשה של "סולידריות ארית". כמו כן, היטלר הבטיח באופן אישי שאם ינצח את ברית המועצות, הוא יחזיר את כל אדמות פרס שנלקחו על ידי הרוסים במהלך מלחמות רוסיה–פרס. אפילו ב-1939, גרמניה סיפקה לאיראן את ספריית המדע הגרמנית לכאורה. הספרייה הכילה מעל 7,500 ספרים שנבחרו "לשכנע קוראים איראנים... בקרבה בין הרייך הסוציאליסטי הלאומי לתרבות הארית של איראן". השליח הדיפלומטי האיראני דן ב"התחדשות ארי" של איראן עם אלפרד רוזנברג.

בשנת 1936, משרד מדיניות הגזע, בתגובה לשאלה ממשרד החוץ הגרמני, סיווג טורקים שאינם יהודים כאירופאים, אך "השאיר ללא מענה את השאלה כיצד יש להתייחס לערבים, פרסים ומוסלמים הברורים מאליהם שאינם אירופאים." מאוחר יותר באותה שנה, לקראת אולימפיאדת ברלין, הנאצים השיבו לשאלות מצד המצרים כי חוקי הגזע של נירנברג אינם חלים עליהם, ולאחר שהשגריר האיראני בברלין "הבטיח לפקידים גרמנים כי 'אין ספק שהאיראני, כארי,' הוא 'קרוב גזעית (artverwandt) לגרמנים,'" משרד החוץ הגרמני "הבטיח לשגרירות האיראנית בברלין כי ההבחנה הנכונה אינה בין 'אריים ולא-אריים' אלא בין 'אנשי דם גרמני וקרובים מצד אחד ויהודים וכן זרים גזעית מצד שני.'" איראנים סווגו כ"אריים טהורי דם" ולכן הופקעו מחוקי נירנברג. הדבר שימש כאישור רשמי מצד המדינה הנאצית כי איראנים וגרמנים חולקים קרבה גזעית. סיווג הארים הזה הפך את האיראנים ביעילות ל"בעלי דם קרוב" לגרמנים, שכן יועץ המומחה לאוכלוסייה ולמדיניות גזעית כבר הגדיר מחדש "ארי" כאדם הקשור "שבטית" ל"דם גרמני". כמו כן, על פי אמיר עבאס הוויידא, שחי באירופה במהלך מלחמת העולם השנייה, הרשויות הגרמניות היו מקלות יותר בהיתר לסטודנטים איראנים כמוהו לנסוע בכל רחבי שטח הכיבוש הנאצי משום שהיו ממוצא "ארי."

באיראן, רזא שאה פהלווי קידם באופן קבוע את המורשת הארית של האיראנים. פרסומיים נאציים בגרמניה כמו פלקישר באובכטר גם שיבחו את מדיניות ההתחדשות הלאומית של רזא שאה פהלווי, תוך הדגשת הקשרים הגזעיים האריים הללו. בשל קידומם המשותף של ארייניזם וקשרים כלכליים חזקים, רזא שאה פהלווי והיטלר פיתחו חברות דיפלומטית קרובה. במהלך הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן, העיר היטלר:

 טורקים 
ב-1935, גבר חצי-טורקי חצי-גרמני בשם יוהאנס רופרט נאלץ לעזוב את הנוער ההיטלראי, בשל האמונה שבגלל היותו בנו של טורקי הוא לא ארי מלא כפי שנדרש על ידי חוק אזרחות הרייך. רופרט פנה לשגרירות הטורקית בברלין כדי להבהיר כיצד "שאלת הארים" משפיעה על מקרה שלו. השגרירות הטורקית הביאה את הנושא לידיעת משרד החוץ הגרמני. במכתב מיום 20 בדצמבר 1935 כתב פקיד במשרד החוץ ש"פתיחת שאלת הארים ביחס לטורקיה היא בלתי רצויה באופן יוצא דופן ומסוכנת ליחסינו עם טורקיה". עם זאת, בינואר 1936, משרד החוץ כתב מזכר למשרד מדיניות הגזע, וכתב ש"חיוני שקביעת האם הטורקים הם אריים תוחלט בהקדם האפשרי", כדי שמשרד החוץ יוכל לתת "תשובה מספקת" לשאלות החוזרות של שגרירות טורקיה בנושא, מאחר שהיו מקרים בודדים, כלומר אחרים בנוסף לרופרט, שבהם "אזרחים גרמנים בעלי דם טורקי מעורב נתקלו בקשיים עם המדינה והמפלגה הנאצית בגלל מוצאם". סיווג הטורקים כ"לא-אריים", בהתאם לתאוריות הגזע הנאציות, הוביל לסיבוכים במדיניות החוץ, משום שהנאצים ראו בממשלת טורקיה בעלת ברית פוטנציאלית. לפיכך, תאוריות הגזע נאלצו להיות "מותאמות" במידה מסוימת בהתאם לדרישות מדיניות החוץ.

ב-30 באפריל 1936 משרד המדיניות הגזעית הנאצי פרסם הודעה מעגלית שקבעה שהטורקים הם "אירופאים" תוך הסבר שאזרחים טורקים בעלי ממוצא יהודי עדיין ייחשבו ליהודים וטורקים בעלי "מוצא צבעוני" ייחשבו ללא-אירופאים. עיתונים טורקיים ובינלאומיים מסוימים, כמו השווייצרי לה טאן והטורקי רפובליק, דיווחו באותו זמן שהטורקים הוכרו כאומה "ארי" ושפטורים מחוקי נירנברג.Motadel, David (2014) Iran and the Aryan myth. In: Ansari, Ali, (ed.) Perceptions of Iran: history, myths and nationalism from medieval Persia to the Islamic Republic. International library of Iranian studies (37). I.B. Tauris, London, p. 134.  העיתון הטורקי אקשם פרסם מאמר עם הכותרת "הטורקים הם אריים!". דיווחים כאלה נתפסו על ידי עיתונים בינלאומיים אחרים, וכן על ידי חלק מהמחקר המודרני, עם זאת הטענה שהטורקים הוכרו כאומה "ארי" ושפטורים מחוקי נירנברג הייתה הונאה. פקידי נאצים עצמם התווכחו עם הדיווחים הללו על ידי פרסום הודעה לעיתונות שקבעה שהם בלתי מבוססים. הנאצים סיווגו טורקים כאירופאים ולא כאריים וההחלטה לא הייתה לה תוצאות מעשיות. בנוסף, החלטה זו נועדה לרצות את טורקיה מנקודת מבט מדיניות חוץ, אם כי, מנקודת מבט גזעית, פקידי נאצים האמינו שהטורקים אינם אירופאים ולא אריים.

במאי 1942, כותב בכתב העת הרשמי של משרד המדיניות הגזעית הנאצי, נויס פולק, השיב לשאלת אב שנבעה מקשר של בתו עם גבר טורקי, האם הבדלים גזעיים בין גרמנים לטורקים אומרים שנישואין לא צריכים להתקיים. התשובה הייתה:

אף על פי שההנהגה הנאצית הסכימה עם תוכן התשובה, הם ביקרו את כתב העת על פרסומה, משום שבנקודת מבט מדיניות חוץ, זה היה מאוד מגושם ("denkbar ungeschickt") לפרסם לפני ניצחון הבריטים במזרח התיכון. לדוגמה, פרנץ פון פאפן, השגריר הגרמני בטורקיה, הודיע למשרד החוץ הגרמני שפרסום הטקסט הזה "יש לו שיקולים מדיניות חוץ חמורים". הוא ציין שתצהרות כאלה יכולות לסייע ל"מתנגדינו האנגלו-סקסונים" בתעמולתם "נגדנו" וביקש ממשרד המדיניות הגזעית לא לפרסם דברים כאלה בעתיד. ב-16 במאי 1942 פרנץ ראדמאכר, מנהל משרד ענייני היהודים במשרד החוץ הגרמני, כתב לוולטר גרוס, מייסד ועורך המגזין, שאין לו התנגדות לתוכן המידע מנקודת מבט מדינית-גזעית אך שזה היה "מנקודת מבט מדיניות חוץ, ממש מגושם" ו"טעות פוליטית" שתהיה בעלת "השלכות מדיניות חוץ מביכות ומגושמות". פקידי נאצים ניסו למנוע התערבבות בין טורקים לגרמנים ואם נדרש ניסו לכלא או לגרש את "הטורקי העבריין".

 גאורגים 
היטלר העיר על הגאורגים במהלך אחת משיחות השולחן של היטלר:

בהשוואה ללאומיות סובייטיות אחרות, לגאורגים ניתן טיפול מועדף ואף הייתה לגיון גאורגי. היטלר גם סבר שמוצאו הגאורגי של יוסיף סטלין, וכן העובדה שהרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית הגאורגית הייתה אוטונומית באופן נומינלי, בסופו של דבר ימשכו את הגאורגים קרוב יותר לברית המועצות מאשר לגרמניה. מספר חוקרים גאורגים כמו אלכסנדר ניקורדזה ומיכאיל אחמטלי שימשו כיועצים לנאצים כמו אלפרד רוזנברג.

ב-24 באוגוסט 1939, במהלך הפגישה של הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, היטלר ביקש מצלמו האישי היינריך הופמן לצלם את תנוכי האוזניים של מנהיג ברית המועצות שנולד בגאורגיה סטלין כדי לקבוע האם הוא "ארי" או "יהודי". היטלר סבר שהוא "ארי". הימלר ראה בסטלין כצאצא של "דם נורדי-גרמני-ארי אבוד".

הנאצים בדרך כלל ראו באוכלוסיית הקווקז כ"לא סלאבית וארית."

 ארמנים 
ארמנים נחשבו לעם ארי, הן על ידי המדינה הנאצית והן על ידי תאוריית הגזע של אלפרד רוזנברג. עם זאת, אדולף היטלר באופן אישי לא סמך עליהם. בגלל זה, הלגיון הארמני הוצב בעיקר בהולנד. בהתייחס ליחידות צבאיות מעמי ברית המועצות, היטלר אמר: "אני לא יודע לגבי הגאורגים האלה. הם לא שייכים לעמים הטורקיים...אני סבור שרק המוסלמים אמינים...את כל האחרים אני רואה כלא אמינים. לעת עתה אני סבור שיצירת גדודים אלה של עמים קווקזיים טהורים מסוכנת מאוד, בעוד שאני לא רואה סכנה ביצירת יחידות מוסלמיות טהורות...למרות כל ההצהרות מרוזנברג והצבא, גם על הארמנים אני לא סומך."

אלפרד רוזנברג הכריז שהארמנים היו ארים, ולכן הם היו כפופים לגיוס מיידי. בסוף 1942, מועצת האומה הארמנית הפרו-נאצית קיבלה הכרה רשמית מרוזנברג, והם פרסמו כתב עת שבועי בשם Armenién. המטרה הייתה להוכיח לנאצים שהארמנים הם אריים. בעזרת פאול רורבך, הם השיגו מטרה זו והתקבלו כארים. הנאצים לא רדפו ארמנים בשטח הכיבוש הנאצי כתוצאה מכך. בסך הכל, הנאצים ראו באוכלוסיית הקווקז כ"לא-סלאבית וארית." על פי ורסטיג, עם זאת, "אף על פי שארמנים נחשבו רשמית 'אריים', התפיסה שהם 'סוחרים לבנטיניים', דומה ליהודים, הייתה מושרשת עמוק במעגלי הנאצים, ו'טהרנים גזעיים' יחד עם היטלר עצמו נטו להסתכל על הארמנים כ'לא-ארים.'"

 הודים 
במהלך המשטר הנאצי, הודו עדיין הושלטה על ידי הראג' הבריטי. השקפותיו של היטלר על הודים היו בדרך כלל משפילות, ותוכניותיו לאזור הושפעו בכבדות משקפותיו הגזעיות, במיוחד הקשורות למעמדה המושתקת של הודו כמושבה קולוניאלית. היטלר סבר שתנועת העצמאות ההודית בוצעה על ידי "הגזע ההודי הנמוך נגד הגזע האנגלי הנורדי העליון", והתייחס למשתתפים בתנועה כ"לוליינים אסייתיים". למרות זאת, גרמניה הנאצית השתמשה לעיתים קרובות ברעיון של קשר ארי בין העמים הגרמני וההודי בתעמולתה המיועדת להודים, במיוחד על רקע היחסים המתדרדרים בהדרגה בין גרמניה לבריטניה בסוף שנות ה-30.

אלפרד רוזנברג טען שאף על פי שתרבות וודית הייתה ארית במקור, כל דם נורדי בהודו התפוגג מזמן בשל התערבבות גזעית. הנס פ. ק. גונתר הציע שהתרבות הודית נוצרה על ידי מהגרים נורדים שבדעתו היו גבוהים ובהירים והביאו איתם את האליטה של הודו העתיקה. המהגרים הנורדים הללו הביאו את אמנות נגרות ושריפת גוף, והיה להם מערכת חברתית מפותחת יחסית שהוצבה במערכת הקאסטות כקאסטה הגבוהה ביותר של הודים בעור בהיר. גונתר האמין שהיו הרבה מקבילות בין הוודות ההודיות לאווסטה הזורואסטרית לבין פגאניזם גרמני ומיתולוגיה נורדית שניתן להסביר רק על ידי מקור צפון אירופי, במיוחד משום שהודים ורומאים ראו באלים כחיים בצפון הרחוק. הוא טען שחדירת עמים לא-הודו-אירופיים מקומיים, שהיו בעור כהה ונמוכים יותר, הובילה לירידת עמים הודו-אריים ונפילת הציוויליזציה ההודית, לצד בודהיזם, האקלים הטרופי ותערובת גזעית.

עם זאת, הופעתם של בודהה והבודהיזם (שבמהותו איבד את כל ההשראה הנורדית), שברה לחלוטין ובצורה בלתי הפיכה את המשמעת הגזעית והתכנון מראש של "העם המוכשר" ההודו-ארי, כדת שהופצה בעיקר על ידי מיסיונרים לא-נורדים. הבודהיזם שתה את הנשמה האמיצה של החוכמה ההודית המוקדמת, ובמקומה הטיף לרוח ההשלמה. עבור היבטים דתיים של הנאציזם, הבודהיזם לא מראה מחשבה בונה באמת שהובילה רק להתכחשות לרצון ליצור חיים עם עוינותו לשורש האינדיבידואל בכלל בעמו (קירע אותו ממסגרתו ההיסטורית), מעוות ומשנה ערך למה שברהמיניזם יצר בזמנים הודיים מוקדמים, נגד ההרמוניה עם כל החיים משום דרישתו להתכחשות לחיים המיניים, דרך הרתעתו מנישואין וכל רכוש (מסייע להיעלמות הדם הנורדי). כמו כן, האקלים ההודי שיחק תפקיד חשוב מאוד בהיעלמות האליטה הארית הזו, שכן הם לא היו מותאמים לאזור טרופי והשפיעו עמוקות בכיוון סלקטיבי שלילי על האלמנט הנורדי בעם. עם זאת, הפלישת שבטים אינדו-סקיתים על ידי היוונים (לאחר פלישת אלכסנדר הגדול להודו) נראתה כהביאה תחייה נורדית לאחר הקמת ממלכת בקטריה היוונית וממלכת הודו היוונית. אך, תערובת גזעית הייתה חייבת להוביל להידרדרות התרבות ההודית. עם עליית האימפריה המונגולית (שנמשך מהמאה השמינית עד 1536), ניצחון האלמנטים הגזעיים האסייתיים בהודו היה מלא, והמוח ההודי נדד רחוק יותר ויותר מהאריים הישנים, דבר שהוכח.

 ערבים 

בימי גרמניה הנאצית, ערבים היו אוכלוסייה קטנה באירופה.

אלברט שפר, בספרו רב-מכר בתוככי הרייך השלישי, מזכיר אנקדוטות מפורסמות רבות שנאמרו על דעותיו של אדולף היטלר בנוגע לאסלאם ולערבים תוך הבעת הערצה לכיבושיהם.

באשר לאפשרות שגרמנים שהמירו דתם לאסלאם רצו להפוך לחברים או להישאר חברים במפלגה הנאצית, מרטין בורמן, ראש לשכת קנצלר הרייך, שלח את החלטתו של היטלר:

בשנת 1936, בתגובה לשאלות מדיפלומטים ערבים בברלין, פקידים במשרד החוץ, במשרד מדיניות הגזע של המפלגה הנאצית ובמשרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם דנו בשאלה האם ערבים הם אריים. דיווחים מ"עיתונים יהודיים-צרפתיים" (על פי אברהרד פון שטוהר, שגריר גרמניה בקהיר) שטענו כי חקיקת הגזע הגרמנית תסווג מצרים (ערבים), איראנים וטורקים כלא-אריים עוררו מחלוקת ניכרת בעולם המוסלמי; אפילו יו"ר הוועדה האולימפית של מצרים הביע "דאגה וחרדה גדולה" בטלגרמה לפקידים גרמנים המארגנים את ועדת אולימפיאדת ברלין (1936). ולטר גרוס כתב למשרד החוץ כדי להבטיח לו כי לא הוא ולא איש אחר במשרד מדיניות הגזע טענו כך (בהכרזת מצרים וערבים בתור לא ארים) בפני העיתונות. ממשלת גרמניה הבטיחה כי חוקי נירנברג אינם מסווגים ערבים באופן ספציפי כלא-אריים. הובטח כי מצרים אינם אסורים מלהתחתן עם גרמנים, לדוגמה. במציאות, זו הייתה תשובה מטעה, שכן החוק אפשר טכנית נישואין של מצרים או אזרחים אחרים עם גרמנים, אך רק משום שאזרחות לא הייתה הגורם המכריע: אם אדם נחשב ל"בעל דם גרמני" ומתחתן עם אדם אחר "בעל דם גרמני", או אם שניהם "בעלי דם זר", נישואין היו מותרים; נישואין בין "בעלי דם גרמני" ל"בעלי דם זר" היו אסורים; אזרחות לא הייתה הגורם המכריע. דיונים מבולבלים ותועלתניים אלה על משמעות הדם והגזע באולימפיאדת ברלין (1936) סיפקו בסיס משפטי ותאורטי ליישוב חוקי הגזע הגרמניים עם עמים קרובים כמו שמיים שאינם יהודים (ערבים) לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה.

יחסים ונישואין בין גברים ערבים לנשים גרמניות בגרמניה הנאצית עוררו את תשומת הלב העוינת של משרד מדיניות הגזע, שפקידיו ניסו למנוע קשרים כאלה ובמידת הצורך לאסור או לגרש את "הערבי והמוסלמי העבריין". מוחמד חלמי, רופא מצרי שנולד בסודן, נמנע מלהתחתן עם ארוסתו הגרמנייה אני ארנסט, בשל סיווגו החוקי בתור שמי. היטלר אמר למפקדיו הצבאיים ב-1939, זמן קצר לפני תחילת מלחמת העולם השנייה:

מצרים אחרים היו מטרה להתקפות גזעניות, יחד עם 'חצאי גזעים' שבעלי אבות גרמנים וצפון אפריקאים/ערבים. האחרונים סורסו ברובם. עם פרוץ המלחמה, אזרחים מצריים נכלאו בתגובה לכליאתם של גרמנים במצרים. עשרות אלפי חיילים קולוניאליים צרפתים הוחזקו בשבי לאחר שנלחמו לצד כוחות צרפתיים במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.

אז, בקיץ 1940 ובפברואר 1941 שוב, במהלך המלחמה האנגלו-עיראקית, אמין אל-חוסייני הגיש לממשלת גרמניה הנאצית הצעת הכרזה לשיתוף פעולה גרמני-ערבי, המכילה סעיף על מחשבותיהם בעניין הערבים כבעלי עדיפות עממית עליון על היהודים, גם אם שניהם שמיים.

היטלר, בהיזכרו בחוסייני, העיר כי "יש לו יותר מארי אחד בין אבותיו ואחד שעשוי להיות צאצא של הגזע הרומאי הטוב ביותר". ב-23 באוקטובר 1942 תחנת התעמולה בערבית של גרמניה הנאצית, "ברלין בערבית", שלחה את השידור הבא למצרים, בהציגה את תשובתו של גרוס ל"כבודו [המצוין] ראש ממשלת עיראק", לאחר שרשיד עאלי אל-כילאני ביקש תשובה ממקור רשמי בנוגע להתייחסות הגרמנית לגזע הערבי.

במציאות, התעמולה שונה באופן ניכר מחוקי הגזע המפלים ואיום הגירוש שאליהם היו חשופים סטודנטים ערבים בגרמניה, יחד עם הצהרות של נאצים שלא נועדו לשימוש תעמולה במזרח התיכון, תחת משרד הגזע עצמו שבראשו עמד ולטר גרוס, שמאיים אישית על בתו של פקיד גרמני בגלל רומן עם טורקי שנחשבו "מזרח תיכוניים" וזרים וגרם לתקרית דיפלומטית עם טורקיה. במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ב-1940, חיילים קולוניאליים ערבים של הצבא הצרפתי היו לעיתים קרובות מטרה לרצח וליחס משפיל אחר, כפי שפורט על ידי האנס האבה בספרו, וכן טבחים אחרים שבוצעו, כמו הרציחות על בסיס גזע על ידי דיוויזיית הפאנצר אס אס השלישית של שבויי מלחמה מרוקאים במהלך הקרבות על נהר סמבר-קמברה. מאמצי התעמולה של איטליה הפשיסטית וגרמניה הנאצית זכו להיענות בקרב מיעוט מבין האליטות הפוליטיות והאינטלקטואליות הערביות והאסלאמיות, אך לא הייתה גדולה מספיק כדי להטות את כף המאזניים של המערכה בצפון אפריקה ב-1942. אם כוחות הציר היו מנצחים במסע, אותו מיעוט כנראה היה משתף פעולה בכיבוש גרמני של מצרים ואולי גם המנדט הבריטי.

לעיתים קרובות, קנאי גזעני מהמשרד מדיניות הגזע היה יוצא במסע ציבורי נגד ההזדווגות בין גרמנים לערבים (שכן היו שמיים). אם וכאשר זה קרה, זה גרם לבעיות לדיפלומטים ולחיילים הגרמנים במסעות התעמולה שלהם לשכנע ערבים ומוסלמים שגרמניה הנאצית וכוחות הציר הם חבריהם ובעלי ברית טבעיים נגד הקומוניזם הבינלאומי, הקולוניאליזם הבריטי והשאלה היהודית. הם דרשו מקציניהם להפגין שיקול דעת עד שינצחו במלחמה. במקרה זה, ארכיוני משרד החוץ מצביעים על כך שבאותו זמן שבו שידורי רדיו נאציים וחוברות חולקו על ידי חיל מצב צפון אפריקה שבהם הוכרז על אהדתה ותמיכתה של גרמניה בעצמאות וחירות ערבית, פקידי הנאצים ב-משרד מדיניות הגזע ופקידי אוניברסיטאות שונים היו נחושים למנוע מסטודנטים "זרים" (artfremder) ממדינות ערביות להמשיך בקשרים אישיים עם נשים גרמניות על ידי משיכת ההיתר ללמוד באוניברסיטאות גרמניות. פריץ גרובה, הפקיד במשרד החוץ שאחראי לקשר עם הפוליטיקאי העיראקי לשעבר ראשיד עלי אל-גיילאני (תומך בציר), הסכים כי גירוש סטודנטים ערבים במהלך המלחמה גם הוא מחוץ לשיקול. גירוש יצטרך להיות למדינה נייטרלית שבה הסטודנטים "ייפלו לידי שירותי מודיעין עוינים".

על פי ההיסטוריון גרהרד הופ, היו 450 אסירים ערבים במחנות ריכוז והשמדה של גרמניה הנאצית, כולל אושוויץ (34), ברגן-בלזן (21), בוכנוואלד (148), מחנה הריכוז דכאו (84), מחנה הריכוז פלוסנבירג (39), גרוס-רוזן (12), מחנה הריכוז הינצרט (3), מאוטהאוזן (62), דורה-מיטלבאו (39), מחנה הריכוז נאצוויילר-שטרוטהוף (37), מחנה הריכוז נוינגמה (110–73 במחנות הריכוז אולדרני), ראוונסבריק (25), זקסנהאוזן (42) ואחרים. רוב האסירים היו אלג'יראים שחיו בצרפת, ושימשו לעבודת כפייה תחת שלטון גרמניה הנאצית. אחד מחמישה ערבים לא שרד את המחנות, ואחד – מרוקאי בשם מוחמד בועיאד – נהרג בתא גזים במאוטהאוזן רק 11 לפני שחרורה.

יוזף ר., אסיר לשעבר בזקסנהאוזן, העיד על "ערבי שלא דיבר גרמנית כלל" בשם "עלי":"זה היה חורף קר ו'עלי' נאלץ לעמוד שעות בחוץ, שם נשפכו עליו מים קרים והוא ספג אגרופים ובעיטות. 'עלי' היה בן 45 בערך באותה תקופה וזה בוודאי היה יותר ממה שהוא יכול היה לשאת. אבל אני לא יודע איזה איש אס אס עשה את זה ל'עלי' באותה תקופה."

 סלאבים 

כבר במלחמת העולם הראשונה, ראה היטלר בסלאבים תתי-אדם פרימיטיביים ולכן תיעב את הברית הגרמנית עם אוסטרו-הונגריה. בכתביו כמו מיין קאמפף והספר השני של היטלר, האשים היטלר את הסלאבים בחוסר יכולת ליצור ממשלה מתפקדת. בנוסף, האמין היטלר שסלאבים כמו פולנים אינם ראויים לחינוך. עם הקמת ברית המועצות, גברו עוינותו של היטלר כלפי רוסיה באופן דרמטי, וראה במדינה בסיס לקונספירציה יהודית גלובלית. כבר ב-1934, חשד יוסיף סטלין בגרמניה הנאצית בארגון מלחמה גזעית נגד אוכלוסיות סלאביות והביע זאת בפומבי בקונגרס המפלגה הקומוניסטית ה-17. אמונותיו של היטלר בנחיתות הגזעית של הרוסים שכנעו אותו אישית כי מבצע ברברוסה יצליח. במהלך ביצוע תוכנית-האב למזרח, הטילו הנאצים חוקים מפלים רבים נגד אוכלוסיות סלאביות. בנוסף, הוציא היטלר הנחיות רבות האוסרות על סלאבים גישה לחינוך, לטיפול רפואי והיגיינה.

תפיסתו של היטלר לגבי הגזע הארי האדוני (Herrenvolk) שללה במפורש את רוב המוחלט של סלאבים, וראה בסלאבים כבעלי השפעות יהודיות ואסיאתיות מסוכנות. בשל כך, הכריזו הנאצים על הסלאבים כתתי-אדם. חריגים נעשו עבור אחוז קטן של סלאבים שנחשבו בעיני הנאצים כצאצאי מתיישבים גרמנים ולכן ראויים לביצוע גרמניזציה כדי להיחשב חלק מהגזע הארי או מהאומה הגרמנית. היטלר הכריז כי אמנות ז'נבה אינן חלות על סלאבים משום שהם תתי-אדם, ולכן הורשו חיילים גרמנים להתעלם מאמנות ז'נבה במלחמת העולם השנייה ביחס לסלאבים. היטלר כינה את הסלאבים "משפחת ארנבות" שמשמעותה שהם עצלנים ולא מסודרים באופן מובנה. שר התעמולה של גרמניה הנאצית יוזף גבלס הורה לתקשורת לדבר על סלאבים כחיות פרימיטיביות מהתונדרה הסיבירית הדומות לגל שחור של לכלוך. התפיסה הנאצית של סלאבים כלא-אריים נחותים הייתה חלק מהתוכנית ליצירת לבנסראום לגרמנים ועמים גרמניים אחרים במזרח אירופה שהחלה במלחמת העולם השנייה תחת תוכנית-האב למזרח: מיליוני גרמנים ומתיישבים גרמניים אחרים היו עתידים לעבור לטריטוריות הכבושות במזרח אירופה, בעוד התושבים הסלאבים המקוריים היו אמורים להיות מושמדים, מועברים או משועבדים לעבדות. במהלך ביצוע תוכנית-האב למזרח, הטילו הנאצים חוקים מפלים רבים נגד אוכלוסיות סלאביות. בנוסף, הוציא היטלר הנחיות רבות האוסרות על סלאבים גישה לחינוך, לטיפול רפואי והיגיינה.

בעוד שלאנטי-סלאביזם היה תקדים בחברה הגרמנית לפני שלטונו של היטלר, הגזענות הנאצית נגד סלאבים התבססה גם על דוקטרינות גזענות מדעית. ההיסטוריון ג'ון קונלי טוען כי המדיניות הנאצית שננקטה נגד הסלאבים במלחמת העולם השנייה אינה ניתנת להסבר מלא על ידי תאוריות הגזענות שאומצו על ידי הנאצים בשל הסתירות וההזדמנותנות שהתרחשו במהלך המלחמה. היטלר סיווג את הסלאבים, בעיקר הפולנים, הרוסים, הסרבים, הבלארוסים, האוקראינים והצ'כים, כתתי-אדם.

לפני פרוץ המלחמה ב-1939, הייתה רק תפיסה מעורפלת של סלאבים כקבוצה נחותה במוחותיהם של הנאצים הבכירים. מידת הנחיתות תקבע מאוחר יותר במהלך המלחמה. הנאצים, ואפילו אנשים רגילים, חשבו כי מזרח אירופה, כלומר אזורי הדוברי סלאבית, הוא החלק הגזענית הנחות ביותר באירופה, ושונה מאוד משאר אירופה. בנוסף להתייחסות אליהם כנחותים, הנאצים ראו בסלאבים גם סוכנים של יודאו-קומוניזם. במאמר משנת 1941 שכותרתו Zur Psychologie des Ostraumes ("על הפסיכולוגיה של הממלכה המזרחית") שפורסם בכתב העת Zeitschrift für Geopolitik, תיאר הפסיכולוג הנאצי גוסטב ריכרד הייר את הסלאבים כ"עבדים טבעיים" המיועדים לעבדות, החיים במזרח אירופה במצב פרימיטיבי הדומה לחיות בר. הייר תיאר עוד את הגרמנים כדמות דמוית "פרומתאוס" עבור מזרח אירופה.

גונתר בספרו מדע הגזע של אירופה כתב כי הסלאבים היו במקור נורדים אך במשך המאות התערבבו עם גזעים אחרים. בספרו האלמנטים הגזעיים של ההיסטוריה האירופית הוא כתב: "המזרח של אירופה מראה מעבר הדרגתי של תערובות הגזעיות של מרכז אירופה לאזורים בעלי בלטי מזרחי ואסיאתי פנימי בעיקר... בשל הדמיון בין מאפייני הגוף של בלטי מזרחי ואסיאתי פנימי יהיה לעיתים קשה לקבוע גבול חד בין שני הגזעים הללו". הוא ציין כי הגזע הנורדי נמצא באופן בולט לאורך הוויסלה, הנבה, הדוינה ובדרום ווהלין, אך ככל שהולכים דרומה ומזרחה, הגזע הבלטי המזרחי נעשה נפוץ יותר ובאזורים מסוימים הייתה "תערובת אסיאתית פנימית חזקה". באזורים דוברי הרוסית הוא העריך שניהם בין 25% ל-30% נורדים. באזורים הפולניים הייתה עלייה בגזע הבלטי המזרחי, הגזע האלפיני והאסיאתי הפנימי ככל שהולכים מזרחה.

גונתר, שהשפיע רבות על היטלר ועל האידאולוגיה הנאצית, חקר וכתב על מקורות הגזע המשוערים של הסלאבים. הוא הסיק כי הסלאבים היו במקור נורדים, אך לאחר התערבבות עם גזעים אחרים במשך המאות הם הפכו בסופו של דבר לגזע בלטי מזרחי בעיקר. עם זאת, חלק מהפולנים וסלאבים אחרים נחשבו כבעלי מספיק תערובת נורדית כדי להיות ראויים לגרמניזציה, משום שהיו לכאורה צאצאי המעמד השליט הנורדי של סלאבים מוקדמים. הוא כתב כי ככל שהולכים מזרחה כך מודגש יותר המוצא הגזעי "האסיאתי הפנימי". הוא כתב כי הפולנים וסלאבים אחרים שהיו בעיקר מגזע בלטי מזרחי היו איטיים מנטלית, מלוכלכים וחסרי יכולת לתכנון ארוך טווח. הוא גם טען כי הגזע הבלטי המזרחי הוא הסיבה לכך שמחוזות גרמניים מסוימים היו בעלי "שיעור גבוה של פשיעה".

הימלר בשנות ה-20 היה חבר בליגת ארטמן האנטי-סלאבית וכתב:

היטלר כתב במיין קאמפף כי הלבנסראום של גרמניה יהיה במזרח אירופה:

בספר השני של היטלר הוא כתב כי מדיניות החוץ של המפלגה הנאצית תתבסס על הבטחת לבנסראום לעם הגרמני: 

באותו ספר הוא כתב כי העמים בטריטוריות המצורפות לא יעברו גרמניזציה:

כדי להצדיק את התפשטות הלבנסראום (מרחב מחיה) לגרמנים, סיווגו הנאצים מאוחר יותר את הסלאבים כהמון "בולשביקי-אסיאתי" גזעני נחות.

במהלך המלחמה, הגסטפו רדף יחסי מין בין גרמנים לעמי מזרח אירופה בשל "הסיכון לשלמות הגזעית של האומה הגרמנית". אך חיילים אנסו באופן קבוע נשים וילדות אוקראיניות, בלרוסיות ורוסיות לפני שהרגו אותן. נשים רבות ממזרח אירופה נחטפו גם ונאלצו לעבוד בבתי זונות.Numer: 17/18/2007 Wprost "Seksualne Niewolnice III Rzeszy"

הימלר במזכר סודי בשם הרהורים על הטיפול בעמים מגזעים זרים במזרח העיר על הגרמניזציה בכפייה של ילדים בעלי דם גרמני במזרח אירופה:

באותו מזכר העיר הימלר כי עתיד האוכלוסייה הלא-גרמנית במזרח יהיה:

הימלר סיווג הסלאבים כ"תתי-אדם חייתיים" וראה ביהודים בתור "המנהיג המכריע של התתי-אדם". ב-1941, תמך הימלר בכך שבטריטוריות המצורפות ייווצר "מגן נגד האומות הסלאביות באמצעות התיישבות של איכרים גרמנים ואיכרים ממוצא גרמני". הימלר הכריז כי הגרמניזציה של מזרח אירופה תושלם במלואה כאשר "במזרח יחיו רק גברים בעלי דם גרמני, גרמני אמיתי".

הימלר אמר בנאומיו בפוזן בשנת 1943:

ההיסטוריון מארק מאזוור מצביע על כמה סתירות או וריאציות בתאוריות הגזעיות הנאציות על הסלאבים:היטלר עצמו חשב כי מיסטיקת הגזע של הימלר בלתי מעשית ובעודו עוין כלפי סרבים ורוסים באופן כללי, הוא הרגיש אחרת כלפי קבוצות אחרות של סלאבים. הוא שיבח את הצ'כים כ'פועלים חרוצים וחכמים' ושיער שאוקראינים בעלי עיניים כחולות עשויים להיות 'צאצאי איכרים של שבטים גרמניים שלא הגרו מעולם'. למעשה, הוא הגיע לתפיסה—נפוצה בקרב אנתרופולוגים גרמנים—שמבחינה גזעית אין קטגוריה כזו 'סלאבים'; זהו מונח לשוני, לא יותר. זה לא מנע המשך שימוש בו. אך זה מסביר מדוע הפיהרר אפשר להימלר ולפורסטר להגדיר גרמניות בדרכם שלהם.

 בולגרים 
יוזף גבלס כתב ביומנו ב-14 בדצמבר 1938 כי הבולגרים היו "עם אמיץ וגם חברינו". במהלך המלחמה, העיר היטלר "לתת לבולגרים תווית של סלאבים זו שטות מוחלטת; במקור הם היו טורקומנים", אך עדיין ראה בהם גזעית "נחותים", יחד עם אוקראינים, יהודים מזרח אירופאים ורוסים סובייטים. היטלר לא סמך על בולגריה; במרץ 1942, הוא אפילו הצהיר שהוא "מעדיף את הטורקים על הבולגרים" אך באוגוסט הוא אמר שבולגריה היא "בעלת ברית שנוכל לסמוך עליה נגד הטורקים". ה"ברית" הנאצית עם בולגריה הייתה חלקית בשל התפעלותו מבוריס השלישי, מלך בולגריה, וחלקית בשל פשרה אידאולוגית שהייתה נוחה פוליטית בהתחשב בצורך הגרמני בשיתוף פעולה עם בולגריה.

 קרואטים 
היטלר העיר על הקרואטים במהלך שיחות השולחן של היטלר:

הממשלה הפשיסטית הקרואטית אוסטאשה דחתה את הרעיון שהקרואטים צאצאי שבטים סלאבים ואימצה את הרעיון שהם צאצאי שבטים גותיים גרמניים. ב-30 באפריל 1941, הממשלה העבירה שלושה חוקים גזעיים: "צו חוק על מקורות גזעיים", "צו חוק להגנת דם אריה וכבוד העם הקרואטי" ו"הוראה חוקית על אזרחות". למרות טענות אלה, עם זאת, המדינה הנאצית המשיכה לסווג קרואטים כ"תתי-אדם".Norman Davies. Europe at War 1939–1945: No Simple Victory. Pan Macmillan, 2008. p. 167, 209.

 בוסנים 
התפיסות הרומנטיות שהיו להימלר על הבוסניאקים היו כנראה משמעותיים ביצירת הדיוויזיה ההררית אס אס ה-13 הנדשאר (הקרואטית הראשונה) והדיוויזיה ההררית אס אס ה-23 קאמה (הקרואטית השנייה). עם זאת, מזכר מיום 1 בנובמבר 1942 מצביע גם על כך שאוטונומיסטים מוסלמים בכירים כבר הציעו ליצור יחידת וולונטרית של ואפן-אס אס תחת פיקוד גרמני. הימלר היה מוקסם אישית מאמונה אסלאמית והאמין כי האסלאם יוצר חיילים חסרי פחד. הוא מצא את עזות מצנם עדיפה על נימוס הנוצרים והאמין שתכונות הלחימה שלהם צריכות להיות מפותחות עוד יותר ומושמות בשימוש. הוא חשב שגברים מוסלמים יהיו חיילי אס אס מושלמים שכן האסלאם "מבטיח להם גן עדן אם יילחמו וייהרגו בקרב".

 צ'כים 
לאחר הכרזת הנאצים על הפרוטקטורט של בוהמיה ומורביה ב-16 במרץ 1939, סגן גאולייטר של חבל הסודטים, קרל הרמן פרנק, הגדיר "גרמני":

הנאצים שאפו לביצוע גרמניזציה של אזורי בוהמיה ומוראביה. עם זאת, נושא הקשרים המיניים והנישואין בין צ'כים לגרמנים היה בעייתי. הנאצים לא אסרו נישואין בין צ'כים לגרמנים ולא היה חוק שאוסר על יהודים להתחתן עם צ'כים. נשים גרמניות שנישאו לגברים צ'כים איבדו את אזרחות הרייך בעוד נשים צ'כיות שנישאו לגברים גרמנים הורשו להפוך לחלק מהעם הגרמני.

אף על פי שהיטלר ראה בצ'כים ממוצא מונגולי, בהתאם לרעיון הפתרון הסופי של שאלת הצ'כים ב-1940 הוא הסכים עם אנתרופולוגים גזעיים שעד 50% מהצ'כים מכילים מספיק דם נורדי כדי שיוכלו להיות גרמנים, בעוד סוגי "מונגולואידים" והאינטליגנציה הצ'כית לא יעברו גרמניזציה ויש "לשלול מהם את כוחם, לחסל אותם ולשלוח אותם מהמדינה בכל מיני שיטות".

ב-1941 היטלר שיבח את "העבודה הקשה והיצירתיות של הצ'כים" בפני שר התעמולה שלו גבלס, ושנה לאחר מכן הוא העיר כי הצ'כים היו "עובדים חרוצים וחכמים".

 פולנים 
שמאל|ממוזער|כרזה (בגרמנית ובפולנית): חובותיהם של עובדים פולנים בגרמניה, שכללו עונש מוות בגין יחסי מין עם גרמנים
היטלר ראה בפולנים כגזע זר. הוא ביקר ניסיונות קודמים לביצוע גרמניזציה של פולנים אתניים, וטען במיין קאמפף כי נחיתותם הגזעית של הפולנים תחליש את האומה הגרמנית.

גונתר ראה בצפון פולין כנורדית בעיקר וטען כי הגזע הנורדי נמצא בבני המעמדות הגבוהים.

דמות משפיעה בקרב תאורטיקנים גזענים גרמנים, אוטו רקה, הפך למנהל המכון למדעי הגזע והאתניות בליפסק הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה ותמך ברצח העם של האומה הפולנית. בתפקידו הוא כתב כי פולנים אתניים הם "תערובת מצערת" המורכבת בין היתר מסלאבים, בלטים ומונגולים, וכי יש להשמיד אותם כדי למנוע התערבות אפשרית עם הגזע הגרמני. כאשר גרמניה פלשה לפולין הוא כתב "אנו זקוקים ל-Raum (מרחב), אך לא לפשפשים פולניים על הפרווה שלנו".

לאחר הפלישה לפולין ב-1939, החלה התעמולה הנאצית להציג פולנים כתתי-אדם. ב-24 באוקטובר 1939, לאחר פגישה במשרד התעמולה, הונפקה הוראה מס' 1306 של משרד התעמולה של גרמניה הנאצית שקבעה: "יש להבהיר אפילו לגברת החולבת הגרמנייה כי פולניות הן תתי-אנוש. פולנים, יהודים וצוענים נמצאים באותו רמה נחותה... יש להעלות זאת כנושא מרכזי, ולעיתים קרובות בצורת מושגים קיימים כמו 'כלכלה פולנית', 'חורבן פולני' וכו', עד שכולם בגרמניה יראו בכל פולני, בין אם פועל חקלאי או אינטלקטואל, כמזיק." גבלס והיטלר האמינו שאסיה מתחילה בפולין.

גבלס כתב ביומנו ב-10 באוקטובר 1939 מה חשב היטלר על הפולנים:

בדצמבר 1939 הכריז הימלר כי הערכות גזעיות הן חיוניות כדי למנוע "סוגי תערובת להיווצרות בטריטוריות שיושבו מחדש. אני רוצה ליצור מחוז בלונדיני."

הצווים הפולניים שעסקו בעובדים פולניים שעבדו בכפייה בגרמניה ונחקקו ב-8 במאי 1940 קבעו כי כל גבר או אישה פולני לא יורשו לקיים יחסי מין עם גבר או אישה גרמניים. התעמולה הנאצית חילקה עלונים לחוות שבהן גרו פועלים פולניים והודיעה לגרמנים:

נשים גרמניות שקיימו יחסי מין עם פועלים פולניים - גולחו ראשן ואולצו לענוד שלט סביב צווארן המפרט את פשען והוצגו במקום מגוריהן. לאחר 1940, פולנים נתלו באופן קבוע ללא משפט בגין האשמות ביחסי מין עם נשים גרמניות.

במהלך המלחמה הצהיר היטלר כי אסור לגרמנים להתערבב עם פולנים כדי למנוע העברת "דם גרמני" למעמד השליט הפולני.

הגרמניזציה של פולנים בפולין הכבושה על ידי הנאצים הייתה בעייתית מאחר שנאצים שונים החזיקו באמונות שונות לגבי מי יכול לעבור גרמניזציה. בעוד הגאולייטר ורייכסשטלהלטר של דנציג-פרוסיה המערבית, אלברט פורסטר, תמך בהשמדת פולנים, הוא היה שמח לקבל פולנים שטענו שיש להם "דם גרמני" כגרמנים. ניסיון לגלות אם אותם פולנים היו ממוצא גרמני היה כמעט בלתי אפשרי ופולנים שנחקרו על ידי עובדי המפלגה הנאצית נחקרו באופן מילולי ללא דרישה של מסמכים המוכיחים את טענותיהם. עם זאת, מדיניות זו עמדה בסתירה להימלר ולגאולייטר ורייכסשטלהלטר של שטח ורטהלנד הכבוש, ארתור גרייזר. הימלר וגרייזר שניהם תמכו במדיניות טיהור אתני של הפולנים בוורטהלנד כדי שהשטח יוכל להתיישב מחדש על ידי גרמנים. היטלר השאיר לכל גאולייטר לביצוע גרמניזציה של שטחו כפי שהתאים לו "ללא שאלות". תחת הסיווגים שנקבעו על ידי רשימת העם הגרמנית, כשני שלישים מאוכלוסיית הפולנים בשטח הכיבוש של פורסטר סווגו כגרמנים.

 רוסים 
היטלר כתב במיין קאמפף כי "ארגון יצירת מדינה רוסית לא היה תוצאה של יכולות פוליטיות של הסלאבים ברוסיה, אלא רק דוגמה ליעילות יצירת המדינה של האלמנט הגרמני בגזע נחות". היטלר דירג את הרוסים כנחותים יותר מהפולנים בהיררכיה הגזעית שלו.

בהשפעת ההנחיות להתנהלות הכוחות ברוסיה שפורסמו על ידי הפיקוד העליון של הוורמאכט (בראשי תיבות: OKW) ב-19 במאי 1941, בהנחיה שנשלחה לכוחות תחת פיקודו, כתב הגנרל אריך הפנר של ארמיית הפאנצר הרביעית:

לאחר הפלישה לברית המועצות ב-22 ביוני 1941, הנאצים שאפו להשמיד את עמי ברית המועצות. צו מהיטלר הורה לאיינזצגרופן להוציא להורג את כל בעלי התפקידים הסובייטים שהם "אסיאתים, צוענים ויהודים כי הם נחותים". התעמולה הנאצית הציגה את המלחמה נגד ברית המועצות כמלחמה גזעית בין גרמנים לבין תתי-אדם יהודים, צוענים וסלאבים. בדומה לכך, היא הציגה את הרוסים כ"עמים אסיאתיים", "סערת מונגולים", וכתתי-אדם.

הימלר נאם בשטטין בפני חיילי ואפן אס אס של החזית המזרחית, דיוויזיית האס אס ההררית נורד, ואמר שהמלחמה היא קרב בין "אידאולוגיות וגזעים". הוא טען שמדובר בנאציזם המבוסס על "ערכי דמנו הגרמני, הנורדי" נגד "העם בן ה-180 מיליון (אנשים), תערובת גזעים ועמים, ששמותיהם בלתי אפשריים להיגוי", שעל החיילים לירות בהם "בלי רחמים או חנינה", והזכיר לחיילים הנלחמים במלחמה שהם נלחמים ב"תתי-אדם זהים, נגד הגזעים הנחותים האלה" שהופיעו תחת שמות שונים לפני 1,000 שנה, אך כעת נקראו "רוסים תחת הדגל הפוליטי של הבולשביזם".

גבלס כתב מאמר ב-19 ביולי 1942 שכותרתו "הנשמה הרוסית לכאורה" בו טען כי אטימותם של הרוסים נובעת מאופיים הלאומי שהיה "חייתי". ההיסטוריון אדמונד דמיטרוב כתב:הנאצים בנו וקידמו חזון של רוסיה במטרה לכבוש אותה ולהתיישב בה... שורשיה כללו:

 1) אנטי-סלאביזם ואימפריאליזם גרמני נרחב המכוון כלפי המזרח

 2) חשיבה גזענית, חשיבה המבוססת על היגיינה גזעית, דרוויניזם חברתי והאוטופיות הנגזרות ממנו, המתמקדות בגאולה ובמודרניזציה

 3) אנטישמיות

 4) שוביניזם המבוסס על קטגוריות גזעניות

 5) אנטי-קומוניזם מוקדם יותר ואנטי-בולשביזם מודרני כתגובה למהפכה ברוסיה
 אוקראינים 
בתחילה לאחר הפלישה לברית המועצות חלק מהאוקראינים ראו בחיילים הגרמנים "משחררים" מהסובייטים וחלק מהנאצים שקלו להקים מדינה אוקראינית עצמאית, אך דעות אלה התפוגגו במהרה לאחר שהצבא הגרמני החל לרצוח אוקראינים בהמוניהם. היטלר ונאצים בכירים אחרים אסרו על כל עצמאות אוקראינית. הרייכסקומיסר בנציבות הרייך אוקראינה, אריך קוך, הכריז בפומבי על האוקראינים כנחותים גזעית ואסר על כפופיו לקיים כל מגע חברתי עם אוקראינים. קוך גם התייחס בפומבי לאוקראינים כ"כושים".

היטלר העיר במהלך המלחמה כי האוקראינים היו "עצלנים, לא מאורגנים וניהיליסטים אסיאתיים בדיוק כמו הרוסים הגדולים". הוא גם שיער שאוקראינים בעלי עיניים כחולות הם צאצאי שבטים גרמניים עתיקים.

ב-5 במרץ 1943 קוך אמר:

ב-1943 הימלר צפה לפרסום חוברת שכללה תצלומים המראים את עליונותם הגזעית המשוערת של הגרמנים ואת נחיתותם הגזעית של האוקראינים.

 סורבים 
תחת גרמניה הנאצית, סורבים תוארו כשבט גרמני הדובר שפה סלאבית. לבוש סורבי, תרבות, מנהגים ושפה נאמרו שלא היוו אינדיקציה על מוצא לא-גרמני. הרייך הכריז כי אין באמת "סורבים" או "לוסטים", רק גרמנים דוברי ונדית. ככזה, בעוד הסורבים היו בטוחים ברובם ממדיניות טיהור אתני של הרייך, עידוד מנהגים ומסורות "ונדיות" נעשה באופן מבוקר וצפו כי השפה הסלאבית תדעך מסיבות טבעיות. סורבים צעירים התגייסו לוורמאכט ונשלחו לחזית. החיים הסבוכים של הסורבים במלחמת העולם השנייה מיוצגים בסיפורי חייהם של מינה ויטקוץ', מרסין נובאק-נייצורנסקי ויאן סקאלה.

רדיפת הסורבים הגיעה לשיאה תחת הנאצים, שניסו להטמיע ולבצע גרמניזציה בהם. הזהות והתרבות הייחודיות שלהם ומקורם הסלאבי נשללו על ידי התייחסות אליהם כ"גרמנים דוברי ונדית". תחת שלטון נאצי, שפת הסורבים ותרגול התרבות הסורבית נאסרו, שמות מקומות סורביים וסלאביים הוחלפו לשמות גרמניים, ספרים ומכבשי דפוס סורביים הושמדו, ארגונים ועיתונים סורביים נאסרו, ספריות וארכיונים סורביים נסגרו, ומורים וכמרים סורביים גורשו לאזורים דוברי גרמנית והוחלפו במורים וכמרים דוברי גרמנית. דמויות מובילות בקהילה הסורבית הופרדו בכוח מקהילתם או נעצרו פשוט כך. ההמנון והדגל הלאומיים הסורביים נאסרו. הוקם הארגון Wendenabteilung כדי לפקח על הטמעת הסורבים.

לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, שקלו הנאצים לגרש את כל אוכלוסיית הסורבים למחוזות הכרייה של אלזס-לורן.

 צוענים 
ממוזער|רוברט ריטר מראיין אישה צוענית במסע מחקר בשנת 1936.
ממוזער|האנתרופולוגית הגרמנייה אווה יוסטין מודדת את גולגולתה של אישה צוענית
הנאצים האמינו כי הצוענים היו במקור ארים, אך במשך מאות השנים בשל אורח חייהם הנוודי הם התערבבו עם לא-ארים ולכן ראו בהם "גזע זר". הצוענים היו כפופים לחוקי נירנברג, נאסר עליהם לקיים יחסי מין ונישואין עם אנשים מ"דם גרמני או קרוב לו" ונשללה אזרחותם.

הנאצים הקימו את יחידת המחקר לרפואה גזעית וביולוגיה דמוגרפית בשנת 1936. היא עמדה בראשה רוברט ריטר ומזכירתו אווה יוסטין. על היחידה הוטלה לבצע מחקר מעמיק של "שאלת הצוענים" (Zigeunerfrage), ולספק נתונים הנדרשים לניסוח "חוק צוענים". לאחר עבודת שטח נרחבת באביב 1936, שכללה ראיונות ובדיקות רפואיות לקביעת הסיווג הגזעי של הצוענים, קבעה היחידה כי רוב הצוענים, שמסקנתם הייתה שאינם מגזע "דם צועני טהור", מהווים סכנה לטוהר הגזע הגרמני ויש לגרשם או להשמידם. לא התקבלה החלטה לגבי היתרה (כ-10 אחוזים מאוכלוסיית הצוענים הכוללת באירופה), בעיקר שבטי הסינטי והללירי החיים בגרמניה. הועלו מספר הצעות. הימלר הציע לגרש את הצוענים לשמורה מרוחקת, כפי שעשתה ארצות הברית עם הילידים האמריקאים, שם יוכלו "צוענים טהורים" להמשיך באורח חייהם הנוודי ללא הפרעה. לדבריו:

אף על פי שהחוק שרצה הימלר מעולם לא נחקק, בשנת 1938 הוא ייעץ שכדי לפתור את "שאלת הצוענים" ניתן לעשות זאת "על בסיס גזע".

 שחורים 

ממוזער|תעמולה נאצית המראה את ההבדל בין גרמנים אריים לבין שחורים לא-אריים
במיין קאמפף תיאר היטלר את הילדים שנולדו מיחסים בין נשים אירופיות לחיילי כיבוש צרפתים ממוצא אפריקאי כזיהום של הגזע הארי "בדם שחור בריין בלב אירופה." הוא האשים את היהודים ב"ממזרי הריין" האלה, וכתב כי "[היהודים] היו אחראים להבאת שחורים לריין, עם הרעיון הסופי לבזות את הגזע הלבן שהם שונאים וכך להוריד את רמתו התרבותית והפוליטית כדי שהיהודי ישלוט." הוא גם רמז כי זו מזימה מצד הצרפתים, וטען כי אוכלוסיית צרפת הופכת בהדרגה "נגריפיקציה".

הנאצים אסרו מוזיקת ג'אז משום שראו בה "מוזיקה כושית מושחתת". הנאצים האמינו כי קיומה של ג'אז בגרמניה היה מזימה יהודית לשלוט בגרמניה ובגרמנים הלא-יהודים ולהשמיד את תרבות גרמניה.

האאוגניקאי הנאצי יוגן פישר, שהיה גם פרופסור לאנתרופולוגיה ואיגניקה, סבר שהאוכלוסייה השחורה הקטנה של גרמניה צריכה לעבור עיקור כפוי כדי למנוע את התערבבותה עם אנשים גרמנים אתניים. בשנת 1937, כ-400 ילדים ממוצא מעורב עברו עיקור בכפייה בחבל הריין.

אנשים שחורים היו כפופים לאפליה לפי חוקי נירנברג, ולכן לא הורשו להיות אזרחי הרייך ונאסר עליהם לקיים יחסי מין או נישואין עם אנשים מ"דם גרמני או קרוב לו" (ארים).

 אמריקאים ילידים 
דוקטרינת הלבנסראום של גרמניה הנאצית הושפעה על ידי דוקטרינת הייעוד הגלוי האמריקאית. היטלר והימלר היו מעריצים של כיבוש המערב הישן של אמריקה וניסו לחקות אותו בתוכניותיהם של ההתפשטות הגרמנית מזרחה, תוך שהשוו את פרויקטיהם של תוכנית-האב למזרח בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה למלחמות האינדיאנים בארצות הברית, בניסיון לשנות את הדמוגרפיה של מזרח אירופה (נגד הסלאבים כך שתהיה לטובת הגרמנים) באותו אופן שבו ארצות הברית שינתה את הדמוגרפיה של אמריקה הצפונית (נגד האינדיאנים כדי להטות לטובת האנגלו-סקסונים). המנהיגים הנאציים התייחסו לעיתים קרובות למזרח אירופה כ"גרמניה המזרחית" או "המזרח הפרוע", ולעיתים כינו את יושביה "אינדיאנים". בספרו מיין קאמפף, דיבר היטלר על חוקי ומדיניות ארצות הברית וציין כי ארצות הברית היא מודל גזעי לאירופה, וכי זו "האומה היחידה" בעולם שיוצרת את סוג החברה הגזענית שהנאצים רצו, ושיבח את הדרך שבה ארצות הברית ה"ארית" כבשה את "היבשת שלה" על ידי פינוי ה"שבטים" לטובת "כובשים בעלי טוהר גזעי" ולבסס את תשתית יכולתה הכלכלית וכוחה העולמי ההולך וגובר. הימלר אף האמין כי מזרח אירופה "יכולה להיות גן עדן, קליפורניה של אירופה". תוכניות הנאצים כללו גירוש של עשרות מיליוני יהודים ופולנים לשמורות ששימשו כשכונות גטו נאציות. על פי ההיסטוריון טימותי ד. סניידר, ארצות הברית הייתה "האימפריה הטריטוריאלית המופתית" שעליה הנאצים ביססו את חזון הקולוניזציה שלהם במזרח אירופה. היטלר דיבר גם על כוונתו לביצוע גרמניזציה דומה של המזרח "על ידי הגירת גרמנים, ולהתייחס לתושבים [הסלאבים] כאל אדומים". למשל, בנאום משנת 1928, היטלר הצהיר כי האמריקאים "ירו למוות במיליוני אינדיאנים עד שנשארו כמה מאות אלפים, וכעת שומרים על השארית הצנועה בכלוב...". רוח האנטי-תערובת הגזעית בחוקי האינדיאנים בארצות הברית שימשה השראה לחוקי נירנברג מ-1935, במיוחד להיינריך ריגר, רולנד פרייזלר, הרברט קייר ויוהאן פון לרס. הנאצים התייחסו לעיתים קרובות ל"כיבוש האלים של המערב האמריקאי" כהבטחה ההיסטורית הנחוצה להצדקת פינוי האוכלוסייה הסלאבית. אנלוגיה זו שומשה להשוואת כיבושם לכיבוש המערב הפרוע, והשפיעה על האסטרטגיות שלהם לטיפול ביהודים, פולנים, רוסים, סלאבים ועמים אחרים אותם ראו כנחותים, ולכן דמו לאינדיאנים אמריקאים כתתי-אדם.

עם זאת, באופן פרדוקסלי, הנאצים ניצלו פרגמטית דימויים פופולריים של אינדיאנים ("אינדיאנתוזיאזם") כדי להציג את הגרמנים כאינדיאנים של אירופה, כהצהרה על הגרמנים כתושבים המקוריים ששונים מאירופים אחרים, ולהציג את הנאציזם כמימוש הפוליטי והרוחני של החוק הטבעי. דימוי האינדיאנים שומש בתעמולה הנאצית הן נגד ארצות הברית והן לקידום "הבנה הוליסטית של הטבע" בקרב גרמנים, מה שנתמך במגוון חלקי הקשת הפוליטית בגרמניה. הקשר בין סנטימנט אנטי-אמריקאי לבין רגשות סימפתיה כלפי האינדיאנים האותנטיים היה נפוץ בגרמניה, והוא הופיע גם בתעמולה הנאצית כמו זו של גבלס וגם אצל סופרים שמאלנים כמו ניקולאוס לנאו. האיגוד הגרמני אמריקאי ניסה לשכנע אינדיאנים לא להתגייס לצבא, למשל על ידי שימוש בצלב קרס כאות מזל בקרב אינדיאנים כדי לזכות בסימפתיה. ב-1938 התקיימו פסטיבלים ראשונים של קרל מאי באוויר הפתוח ברטן. השפעת כתיבתו של קרל מאי על בני הנוער של היטלר וחברה גרמנית יצרה אמונה כי האינדיאנים היו בעלי אופי מעין-ארי. התיאטרון הפתוח נבנה ב-1936, בהשראת תנועת תינגשפילה שפרחה בשלבים הראשונים של התקופה הנאצית. תנועת תינגשפילה נכשלה בהצגה של היבטים ניאופגאנים ומיתולוגיים נורדיים של התנועה הוולקית, בעוד האגדות הנוצריות של מאי זכו יותר לאישור בקרב הציבור הרחב. באופן כללי, הנאצים ניסו להשתמש בפופולריות של מאי וביצירותיו למטרותיהם. בסוף שנות ה-30 ניסו הנאצים לגייס תמיכה מאינדיאנים אמריקאים, בעיקר מהסו ולקוטה. הם רצו לנצל את מצוקתם של עמים ילידים, בתקווה לעורר התקוממות של "האינדיאני הילידי" נגד יחס אכזרי כלפיהם, ליצור בעלי ברית ולערער את טיעוני ארצות הברית על עליונות מוסרית של הדמוקרטיה. קבוצות מסוימות של ילידים באמריקה כמו הפדרציה האמריקאית האינדיאנית עם נטיות פשיסטיות שימשו ככלי תעמולה לפגיעה בממשל רוזוולט. דיווחים שקריים על הכרזת הסו כארים הופצו על ידי האיגוד הגרמני אמריקאי במטרה להגביר מתחים בין האינדיאנים לממשל ארצות הברית ולעודד התנגדות לגיוס ולרישום על ידי הלשכה לענייני אינדיאנים. עם זאת, הרשויות הילידיות, כמו אירוקוי הכריזו מלחמה על מדינות הציר, בהתבסס על כך שמדיניות הגזע של גרמניה הנאצית ואידאולוגיית הפשיזם מנוגדות לערכיהם המסורתיים, וכן כמחאה על חוק הניו דיל האינדיאני  (שיבשו את סמכותם להכריז מלחמה בעצמם, באופן עצמאי מהשלטון האמריקאי). ההכרזה על הסו שהם ארים נבעה מבקשה של מהגר גרמני, צאצא לסבתא משבט סו, לאזרחות גרמנית. ההכרזה הזו הוגדרה ככלי תעמולה כדי לעורר אי שקט בין קבוצות הילידים, והנאצים בעצם לא האמינו לכך באמת.

 יהודים 

שמאל|ממוזער|גלויה אוסטרית משנת 1919 התומכת באגדת תקיעת הסכין בגב על ידי הצגת יהודי בקריקטורה דוקר חייל צבא גרמני בגבו בעזרת פגיון.
שמאל|ממוזער|קטע מתוך התערוכה היהודי הנצחי, המדגימה תכונות אנטומיות "טיפוסיות" של יהודים.
היטלר הטיל את כל האשמה להפסד גרמניה במלחמת העולם הראשונה על "האויבים מבפנים". מול הקשיים הכלכליים שנגרמו מחתימת חוזה ורסאי (1919), יהודים שגרו בגרמניה הואשמו בחבלה במדינה. לכן סיווגו הנאצים אותם כגזע הנחות ביותר והשתמשו במונחי גנאי כמו "אונטרמן" (תת-אדם) ו"שוויין" (חזיר). התעמולה הנאצית תמכה בתאוריית הקונספירציה האנטישמית דקירה בגב שטענה כי הגרמנים לא הפסידו את מלחמת העולם הראשונה, אלא בגדו בהם אזרחי גרמניה, במיוחד יהודים. ב-24 בפברואר 1920 הכריז היטלר על תוכנית 25 הנקודות של המפלגה הנאצית. נקודה 4 קבעה, "רק חברי האומה יכולים להיות אזרחי המדינה. רק אלה מדם גרמני, ללא קשר לאמונתם. לכן יהודי אינו יכול להיות חבר באומה."

בכתביו, למשל באתנולוגיה של העם היהודי, כתב גונתר כי יהודים שייכים בעיקר ל"גזע המזרח תיכוני" (המכונה לעיתים קרובות "גזע הארמנואידי"). הוא חשב כי היהודים התערבבו גזעית כל כך עד שהם יכולים להיחשב כ"גזע מסדר שני". הוא תיאר את יהודי אשכנז כתערובת של מזרח תיכוניים, מזרחיים, עמי מזרח הבלטי, אסיאתים פנימיים, עמים נורדיים, שמים וכושים, ותיאר את יהודי ספרד כתערובת של מזרחיים, מזרח תיכוניים, עמי ים תיכון, שמיים, עמים נורדיים וכושים. גונתר טען כי התנצרות הכוזרים ליהדות מהווה אלמנט חיצוני נוסף בהרכב הגזעי של יהודי אשכנז, שמחזק את רכיבו המזרח תיכוני. הוא גם האמין כי ליהודים מאפיינים פיזיים שונים ממאפייני הגוף של אירופאים. לאחר מסקנותיו על מקורות הגזע של היהודים, החל גונתר לפתח תאוריות מדוע יהודים נבדלים כל כך כעם ומשונים מעמים אירופאים; הוא כתב שזה בגלל המראה, הדיבור, המחוות והריח שלהם.

בשנת 1934 פרסמו הנאצים חוברת שכותרתה "מדוע החוק הארי?", בה ניסו להצדיק את חקיקת ההפרדה בין גרמנים לא יהודים לגרמנים יהודים. ב-1935 הכריזו הנאצים על חקיקת חוקי נירנברג שאסרו יחסי מין ונישואין בין גרמנים לא-יהודים לגרמנים יהודים. החוקים גם קבעו כי יהודים אינם רשאים להעסיק גרמנים לא-יהודים מתחת לגיל 45 בבתיהם, וגם קבעו כי יהודים אינם רשאים להניף את דגל הרייך או הדגל הלאומי, ואף אסרו על יהודים להציג את צבעי הרייך.

 היהודי בתור "אנטי-גזע" 
בתוך המדרג של תאוריות הגזע הנאציות, מיקומם של היהודים היה חריג וייחודי. בניגוד לעמים אחרים שנתפסו כנחותים מבחינה גזעית, אך כבעלי מקום מוגדר בהיררכיה האנושית (כגון הסלאבים שיועדו לשמש כעבדים, או עמים לא-אירופיים שנתפסו כפרימיטיביים), היהודים לא נחשבו כלל לחלק מהמדרג האנושי הטבעי. האידאולוגיה הנאצית סיווגה את היהדות לא כדת, אלא כגזע ביולוגי, אך גזע זה נתפס כ"אנטי-גזע" (בגרמנית: Gegenrasse), כלומר ישות שטנית, טפילית והרסנית מטבעה, שעצם קיומה מאיים על שלמותו ושרידותו של המין האנושי כולו, ובפרט על "הגזע הארי".

 חלוקת האנושות בספר מיין קאמפף: היהודי כמחריב התרבות 
את הבסיס המקיף ביותר לתפיסה זו הניח אדולף היטלר בספרו מיין קאמפף (1925). היטלר חילק את כלל האנושות לשלוש קטגוריות ביולוגיות מובחנות, שנקבעות באופן דטרמיניסטי על פי המטען הגנטי שלהן:

 מייסדי התרבות (בגרמנית: Kulturbegründer): הגזע הארי בלבד, אשר לו יוחסו כל ההישגים, ההמצאות, האמנות וההתקדמות הטכנולוגית בהיסטוריה האנושית.
 נושאי התרבות (בגרמנית: Kulturträger): עמים בעלי אינטליגנציה ומשמעת שיכולים לאמץ ולשמר תרבות ארית (כמו היפנים), אך אינם מסוגלים ליצור תרבות מקורית יש מאין.
 מחריבי התרבות (בגרמנית: Kulturzerstörer): היהודים. על פי תפיסה זו, ליהודי אין שום תרבות או כוח יצירה משל עצמו. כל מהותו הביולוגית בנויה על ניצול, חיקוי, והשמדת התרבויות שבתוכן הוא חי. על פי ההוגים הנאצים, חוסר היכולת של היהודים לייצר תרבות אותנטית נבע מחוסר החיבור שלהם לאדמה. בעוד הגזע הארי נתפס כ"אורגני" ומחובר לטבע, היהודי נתפס כנווד נצחי, נעדר מולדת אמיתית, ששרידותו תלויה בהיטפלות לעמים יצרניים.

 המטפורה הביולוגית-פתולוגית: היהודי בתור וירוס וטפיל 
מאפיין מרכזי של האנטישמיות הנאצית, אשר הבדיל אותה מאנטישמיות דתית או כלכלית קלאסית, היה ה"מדיקליזציה" (רפואיזציה) של השנאה. התעמולה הנאצית והספרות המדעית-לכאורה של התקופה השתמשו באופן עקבי בטרמינולוגיה השאובה מעולם הפתולוגיה והאפידמיולוגיה. היהודים תוארו לא כבני אדם רעים או חוטאים, אלא נגיפים, חיידקים, גידול סרטני, או עכברושים.

האנתרופולוגיה והרפואה הנאצית קבעו כי כשם שגוף האדם מותקף על ידי טפילים המבקשים למצוץ את לשדו ולהורגו, כך "גוף האומה" (בגרמנית: Volkskörper) מותקף על ידי הגזע היהודי. התאורטיקן הנאצי אלפרד רוזנברג, בספרו המיתוס של המאה העשרים (1930), הגדיר את היהודים בתור "בקטריה של הדעיכה האנושית". תפיסה זו הסירה כל התלבטות מוסרית מהיחס ליהודים; כשם שרופא אינו חולק כבוד מוסרי לחיידק הכולרה או לסרטן שעליו להשמיד כדי להציל את החולה, כך "היגיינת הגזע" (בגרמנית: Rassenhygiene) הגרמנית חייבה את סילוקו או השמדתו של "הזיהום היהודי" כדי להבטיח את בריאותה ושלמותה של האומה הארית.

 טוהר הדם וסכנת הרסנשנדה 
כיוון שהיהדות הוגדרה כתכונה ביולוגית העוברת בתורשה, המוקד של מדיניות הגזע הנאצית כלפי היהודים עבר להתמקדות קיצונית בדם. הנאצים האמינו כי הדם הארי הוא איכותי, אך פגיע. טיפה אחת של דם יהודי נתפסה כמרעילה ומשחיתה את המטען הגנטי הארי לדורות (עיקרון שהושאל מסילוף של תורת התורשה). הפחד מפני עירוב גזעים הוגדר בטרמינולוגיה הנאצית כ"חילול הגזע" (בגרמנית: Rassenschande). נאומים פוליטיים ותעמולה ויזואלית (כדוגמת סרטים כמו היהודי זיס והעיתון דר שטירמר שערך יוליוס שטרייכר) הציגו באופן קבוע מוטיב של גבר יהודי דוחה ושטני האורב לצעירה ארית טהורה במטרה לאנוס או לפתות אותה, ובכך לטמא את דמה לנצח.

מערכת אמונות זו תורגמה לחקיקה רשמית עם חקיקת חוקי נירנברג בספטמבר 1935 ("חוק אזרחות הרייך" ו"החוק להגנת הדם והכבוד הגרמני"). חוקים אלו אסרו באופן מוחלט על נישואים או קיום יחסי מין בין יהודים לבין "אזרחים בעלי דם גרמני או קרוב לו". החוקים שללו מיהודים את אזרחותם, תוך הגדרת ה"יהודי" לא לפי אמונתו או דתו (יהודי מומר לנצרות נחשב ליהודי לכל דבר), אלא לפי אילן היוחסין שלו: מי שלפחות שלושה מסביו ומסבתותיו היו יהודים נחשב ליהודי ביולוגי. אלו שחלק מסביהם היו יהודים הוגדרו כ"בני תערובת" (מישלינג) מהדרגה הראשונה או השנייה, ומעמדם היה תלוי במידת ה"זיהום" של דמם.

 רוח ונפש כתוצר גנטי: הקפיטליזם, המרקסיזם ואמנות מנוונת 
בתאוריית הגזע הנאצית, המראה החיצוני והתכונות הפיזיות של היהודי (שאופיינו בקריקטורות עם אף מעוקל, עיניים כהות, עיוות גופני והיעדר חוסן ספורטיבי) היו רק ביטוי חיצוני לנחיתות ועיוות רוחני-מוסרי מולד.

הנאצים ראו כמעט בכל התופעות השליליות של העת החדשה תסמינים ישירים של הגנטיקה היהודית:
 קפיטליזם בינלאומי ומרקסיזם: למרות הסתירה האידאולוגית לכאורה בין קפיטליזם של אלי הממון לבין הבולשביזם והקומוניזם, בתורת הגזע הנאצית שניהם נתפסו כשני צדדים של אותו מטבע גנטי יהודי. שניהם, לשיטתם, הם כוחות בינלאומיים חומריים שנועדו לשבור את הלאומיות האורגנית, למוטט את הגבולות, ולשעבד את עמי העולם (ובעיקר את הארים) למרותו של ה"יהדות העולמית" (בגרמנית: Weltjudentum). המושגים "יודאו-קפיטליזם" ו"בולשביזם יהודי" היו תוצר ישיר של ייחוס תכונות כלכליות ופוליטיות ל-DNA.
 אמנות מנוונת: האמנות המודרנית, הפסיכואנליזה (שכונתה "מדע יהודי" של זיגמונד פרויד), ספרות ליברלית ופציפיזם, נתפסו כתוצרים בלתי נמנעים של "המוח היהודי" המעוות, שאינו מסוגל להבין יופי, הרמוניה והקרבה הרואית. מטרתן, כביכול, היא לטשטש את חוש האסתטיקה הארי ולנוון את הנפש הלאומית כדי להחליש אותה.

 הקונספירציה הגלובלית כאינסטינקט ביולוגי 
יסוד מכריע בתאוריית הגזע כלפי היהודים היה אלמנט הקונספירציה. בעוד עמים נחותים אחרים (כמו הסלאבים או האפריקאים) נתפסו כפרימיטיביים אך גלויים ואינם מהווים איום קיומי מיידי לשליטת הארי, היהודי נתפס כגזע אינטליגנטי, מתוחכם וחתרני. בראייה הנאצית (ששאבה רבות מהפרוטוקולים של זקני ציון), החתירה היהודית לעולמית אינה מזימה פוליטית גרידא, אלא אינסטינקט טבעי, ביולוגי וגנטי שאינו בשליטתם, בדיוק כפי שהעכביש טווה קורים. אחת הסכנות הגדולות ביותר שייחסו ליהודים הייתה יכולת ההסוואה שלהם באמצעות ההתבוללות. היהודי המודרני, הלובש חליפה, מדבר גרמנית רהוטה ומשתלב בחברה, נתפס כגרסה מסוכנת בהרבה של ה"טפיל", שכן הוא חודר לתוך "גוף האומה" מבלי שיבחינו בו. בשל כך, המדע הנאצי השקיע משאבים אדירים במדידות פיזיות (גודל ראש, צבע עיניים, מבנה גוף) כדי למצוא דרכים ביומטריות לזהות את ה"דם היהודי" מבעד לחזות המתבוללת, שכן האמונה הייתה שהגנטיקה משאירה תמיד חותם חיצוני, גם אם מוסווה.

 אנטישמיות גואלת והדרך אל הפתרון הסופי 

ההיסטוריון שאול פרידלנדר קרא למערכת אמונות זו "אנטישמיות גואלת". היטלר והנאצים האמינו כי ההיסטוריה מתקרבת לנקודת ההכרעה הסופית, למאבק אפוקליפטי בין כוחות האור (הגזע הארי) לכוחות החושך והרקבון (הגזע היהודי). מכיוון שהיהדות לא נתפסה כאמונה שניתן להמיר אותה, לא כתרבות שניתן להתנער ממנה, ולא כלאום שניתן לכבוש ולשעבד, אלא כרעל ביולוגי ואקטיבי – הפתרון ההגיוני היחיד במסגרת תפיסת העולם הזו היה "הכחדה". כאשר משלבים את הדרוויניזם החברתי (שבו החזק חייב להשמיד את החלש כדי לשרוד) עם תורת הגזע המגדירה קבוצה אנושית כווירוס קטלני ובלתי הפיך, הדרך ל"פתרון הסופי" הפכה לתוצאה טבעית ולוגית של האידאולוגיה. כפי שהצהיר היטלר בנאומו ברייכסטאג ב-30 בינואר 1939, אם תפרוץ שוב מלחמת עולם, התוצאה לא תהיה הניצחון של הבולשביזם היהודי, אלא "השמדת הגזע היהודי באירופה" (בגרמנית: Die Vernichtung der jüdischen Rasse in Europa), תהליך שהנאצים לא ראו כפשע, אלא כצעד מתבקש של "היגיינה ורפואה גזעית" להצלת האנושות.

 תעמולה והטמעת תאוריות גזעיות 

ממוזער|כ-120,000 שבויי מלחמה אפריקאים מכוחות צרפת נלכדו בידי הגרמנים בשנת 1940 במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. שלא כמו שבויי מלחמה צרפתיים אחרים, הם לא גורשו לגרמניה מחשש לזיהום גזעי.
הנאצים פיתחו מערכת תעמולה מפותחת שבה השתמשו להפצת תאוריות גזעיות שלהם. לדוגמה, אדריכלות נאצית שימשה כדי ליצור את "הסדר החדש" ולשפר את "הגזע הארי". הנאצים גם האמינו כי הם יכולים להשתמש בספורט כדי "לחדש את הגזע" על ידי חשיפת עמים שאותם הם חשבו כנחותים, בעיקר יהודים, כעצלנים שאין להם כושר גופני. אחת המטרות הבסיסיות של הנוער ההיטלראי, שהוקם ב-1922, הייתה אימון "סופרמנים אריים" לעתיד וחיילים נאמנים שיילחמו עבור גרמניה הנאצית. בשנת 1920 הכריזה המפלגה הנאצית כי רק גרמנים מ"גזע טהור ארי ילידי" יוכלו להיות חברי מפלגה, ואם לאדם היה בן זוג, גם הוא או היא היו חייבים להיות אריים בעלי טוהר גזעי. חברי המפלגה לא יכלו להיות קרובים באופן ישיר או עקיף ל"לא-אריים". חברי המפלגה וחברי ארגוני נאצים אחרים היו צריכים אישור מהגאולייטר האזורי כדי להתחתן עם אנשים שהיו צאצאים לשני סבים שהיו משתייכים לקבוצות הפולק "צ'כים, פולנים או מגיארים". על חקלאים גרמנים שהיו חברי מפלגה נאצית נאסר נישואין עם צ'כים ופולנים במטרה "לשמור על טוהר היסודות הגזעיים והאתניים" שלהם כדי למנוע התערבבות צאצאיהם המעורבים עם חקלאים גרמניים אחרים.

הקולנוע הגרמני שימש לקידום תאוריות גזעניות בהנחייתו של מיניסטריון התעמולה של גבלס. מוזיאון ההיגיינה הגרמני בדזדן הפיץ תאוריות גזעיות. פוסטר משנת 1934 של המוזיאון מציג אדם עם תווי פנים אפריקאיים ומודיע: "אם אדם זה היה מעוקר לא היו נולדים ... 12 חולים". לפי מנהל המוזיאון הנוכחי קלאוס ווגל, "מוזיאון ההיגיינה לא היה מוסד פלילי במובן שבו אנשים נהרגו בו", אך "הוא עזר לעצב את הרעיון אילו חיים ראויים ואילו לא".

תאוריות גזעיות נאציות תורגמו במהרה לחקיקה, בין החוקיים המפורסמים ביותר היו חוק מניעת הולדת צאצאים חולים תורשתיים מ-1933 וחוקי נירנברג מ-1935. תוכנית T4 - אותנסיה לביצוע המתת החסד שבה השתתפה גם תנועת הנוער כוח באמצעות שמחה, כוונה נגד אנשים שנתפסו כמסוכנים ל"ניוון חברתי" כלפי פולקסדויטשה. תחת חוקי הגזע, יחסי מין בין ארים ללא ארים הידועים כראסנשאנדה הפכו לעבירה על החוק.

למען שימור ה"טוהר הגזעי" של הדם הגרמני, לאחר תחילת המלחמה הורחבה חקיקת טומאת הגזע לכלל הזרים (לא-גרמנים).

למרות החוקים נגד ראסנשאנדה, חיילים גרמנים אנסו נשים יהודיות במהלך השואה.
ממוזער|חטיפת ילדים פולנים במהלך מבצע ההתיישבות הנאצי במחוז זמושץ'
המשטר הנאצי דרש מכל הגרמנים הרוצים להיות אזרחי הרייך להוכיח מוצא ארי. במקרים חריגים מסוימים היטלר הנפיק תעודת דם גרמני לאנשים שסווגו כבעלי מוצא מעורב של ארים ויהודים על פי חוקי הגזע. במהלך מלחמת העולם השנייה, נערכו מאמצי ביצוע גרמניזציה במרכז ומזרח אירופה במטרה לסנן את אלה שנחשבו בעלי "דם גרמני". זה התחיל בסיווג ילדים לפולקסליסטה. אלו שנחשבו לגרמנים ונבחרו נחטפו ונשלחו לגרמניה לביצוע גרמניזציה, או שהוצאו להורג כדי למנוע "שימוש בדם גרמני נגד הנאצים". באזורים בפולין, רבים מהפולנים נרצחו או גורשו כדי לפנות מקום לגרמנים-בלטים שעודדו להגר לשם לאחר ההסכם עם ברית המועצות. נעשו מאמצים לזהות ילדים ממוצא גרמני עם תכונות נורדיות בקרב אזרחי פולין שלפני המלחמה. אם ילדים עברו את מבחני המיון ונחשבו ל"ערכיים גזעית", הם נחטפו מהוריהם, כחלק מחטיפת ילדים על ידי גרמניה הנאצית, כדי לעבור גרמניזציה ונשלחו לגרמניה לגדול כגרמנים. ילדים שלא עברו את המבחנים שימשו כנחקרים רפואיים או כעבדים בתעשייה הגרמנית.

מדינות מערביות כמו צרפת טופלו בקשיחות פחותה, כיוון שהן נחשבו לגזעית ול"מעלה" לעומת הפולנים "תתי-האדם" שנועדו לעבד ולהשמיד, אך לא נחשבו לטובים כמו גרמנים טהורים; סדרת קטגוריות גזעיות סוכמו על ידי הגרמנים הפשוטים כהבחנה בין "מזרח רע ומערב מקובל". עם זאת, נהגה סיווג גזעי נרחב גם בצרפת לשימושים עתידיים.

 ביאורים 

 לקריאה נוספת 

 הערות שוליים 

קטגוריה:גרמניה: אנטישמיות
קטגוריה:גרמניה הנאצית: היסטוריה
קטגוריה:גרמניה הנאצית