ניקולו תומאסיאו

ניקולו תומאסיאו (באנגלית: Niccolò Tommaseo, 9 באוקטובר 1802 – 1 במאי 1874) היה בלשן, עיתונאי וכותב מאמרים איטלקי שהשתייך למיעוט האתני של דלמטיה. שימש כעורך ראשי של Dizionario della Lingua Italiana ("מילון השפה האיטלקית") במהלך שמונה כרכים, משנים 1874-1861. נחשב למקדים האיטליה אירדנטה .

 ביוגרפיה 
תומאסיאו נולד בשיבניק, שהייתה נתונה לשליטה ונציאנית, נפוליאונית והבסבורגית. מבחינה אתנית ותרבותית, תומאסיאו היה איטלקי, אך הביע התעניינות בתרבות התנועה האילירית. לימודיו בספליט היו הומניטריים בטיבם ועל בסיס קתולי.

תומאסיאו עבר לאיטליה וסיים לימודי משפטים באוניברסיטת פאדובה בשנת 1822. במשך השנים הבאות, הוא שימש כעיתונאי בערים פאדובה ומילאנו והכיר את הסופר והמשורר ההומניסט אלסנדרו מנצוני ואת הפילוסוף והתאולוג אנטוניו רוזמיני. הוא החל את שיתוף הפעולה שלו עם כתב העת "אנטולוגיה" של ג'ובאן פייטרו וייסו , מייסד הספרייה גַבּינֵטוֹ וְיֶיסֵה  - חדר הקריאה והמרכז האינטלקטואלי בפירנצה. התכתב גם עם פטר השני, נסיך מונטנגרו  ועם הסופר מדו פוציץ' . לדברי מבקר הספרות יובאן סקרליץ', אוסף הטקסטים "ניקולא טומאזיו" (ניקולו תומאסיאו) נחשב לחלק חשוב בקורפוס הספרותי הסרבי ונכלל בספרו "היסטוריה של הספרות הסרבית החדשה" (1914).

כחברם של רוזמיני, מנצוני ווינצ'נזו מונטי , תומאסיאו הכיר בשנת 1825 את ג'אקומו ליאופרדי בגבינטו וייסה, אך חברותם לא נמשכה זמן רב. ברומן שלו משנת 1840, "Fede e bellezza" ("אמונה ויופי") הוא מתאר את יחסי האהבה שלו, שנעו בין מורליזם לארוטיזם, והדבר הוביל את מנצוני להאשים אותו בפומבי כחוטא קתולי.

תומאסיאו עבר לפירנצה באביב של שנת 1827 ונעשה לחברו של המדינאי וההיסטוריון ג'ינו קפוני . עד מהרה הפך לאחד הקולות המשפיעים ביותר באנטולוגיה. בשנת 1830 פרסם את כתב העת "Nuovo Dizionario de' Sinonimi della lingua italiana" ("מילון מילים נרדפות איטלקי קלאסי"), שרק אישש את המוניטין הפומבי שלו. בעקבות מחאות של המשטרה האוסטרית על כך שהמאמר שהגן על מלחמת העצמאות היוונית, כתב העת נסגר. כתגובה, הוא בחר בגלות מרצון בפריז.

בשנים בהם היה בפריז, תומאסיאו פרסם חיבור פוליטי בשם "Dell'Italia" בשנת 1835, אוסף מאמרים בשם "Confessioni" בשנת 1836, רומן היסטורי בשם "Il Duca di Atene" בשנת 1837 ("דוכס אתונה"), ביקורת על הקומדיה האלוהית (1837) וחיבור אוטוביוגרפי "Memorie Poetiche" ("זכרונות פואטיים") בשנת 1838.

בוונציה, תומאסיאו פרסם שני כרכים של הרומן "Fede e Bellezza" ("אמונה ויופי"), שזוכה כיום לשבחים בתור הדוגמה המוקדמת לרומן פסיכולוגי. בשנת 1841 פרסם אנתולוגיה של שיריו הפופולריים, "Canti popolari italiani, corsi, illirici, greci" ("שירי עם טוסקניים, קורסיקאים, איליריים ויווניים") ואת "Scintille/Iskrice" ("ניצוצות") - שתי יצירות שנתנו דוגמה נדירה לתרבות מטרופוליטנית שניצבת דרגה אחת מעל לאומיות רומנטית.

בשנת 1847, תומאסיאו חזר לפורום העיתונאי, ונעצר לאחר שהגן בגלוי על החוקים הליברליים של חופש העיתונות. המעשה חולל סערה. הוא שוחרר במהלך מרד ליברלים בראשות דניאל מאנין  ושב לתפקידו קצר המועד ברפובליקת ונציה, אך נשלח לגלות בקורפו לאחר שהשליטה בהמבורג חזרה לידי ממלכת לומברדיה-ונציה. בקורפו, תומאסיאו הצליח לכתוב מאמרים רבים למרות שראייתו התדרדרה. באחד מהם, "Rome et le monde" ("רומא והעולם"), הוא הכריז על הנחיצות שבוויתור כוחה של הכנסייה הקתולית והעברת סמכויותיה למדינת האפיפיור. בתקופה זו, הוא איבד את תקוותו לכך שאיחוד איטליה יתבצע בדרכים מתונות באמצעות בית סבויה.

בשנת 1854, כשראייתו התדרדרה עוד יותר, תומאסיאו עבר לטורינו ומשם לוילה בכפר סטיניאנו שבפירנצה בשנת 1859. התנגדותו לבית סבויה גרמה לו לדחות כל בקשות להכרה, כולל מושב בסנאט. בשנים האחרונות לחייו, הוא הקדיש את זמנו למילון עב-כרס לשפה האיטלקית בשבעה כרכים, אשר הושלם בשנת 1874 לאחר מותו.

 יצירותיו 
 Nuovo Dizionario de' Sinonimi della lingua italiana. פירנצה, הוצאת לואיג'י פזאטי, 1830.
 Dizionario di sinonimi della lingua italiana. שני כרכים. פירנצה, הוצאת פיטרו וייסו, 1838.
 Canti popolari italiani, corsi, illirici, greci. ארבעה כרכים. ונציה, הוצאת ג'ירולמו טאסו 1841–1842.
 Vita di S. Giuseppe Calasanzio. רומא, 1847.
 Scritti di Gasparo Gozzi. שלושה כרכים. פירנצה, הוצאת לה מונייה. 1849.
 "Sopra gli studi storici e le pubblicazioni dei monumenti che debbono sussidiarli, considerazioni". ארכיב הסיפורים האיטלקי 1855. 
 Le lettere di Santa Caterina di Siena. ארבעה כרכים. פירנצה, הוצאת גספרו ברברה, 1860 
 , פראטלי בטארה, 1861
 Il secondo esilio. שלושה כרכים. מילאנו, הוצאת פרנצ'סקו סנביטו, 1862
 , פירנצה, הוצאה לה מונייה, 1865
 , טורינו, קולג'יו דלי ארטג'יינלי, 1865
 , פירנצה, הוצאה לה מונייה, 1868
 , פירנצה, הוצאה לה מונייה, 1872
 , אוסף הספרים Scrittori d'Italia Laterza 1964

 קישורים חיצוניים 

 ניקולו תומאסיאו, באתר אנצ'יקלופדיה איטליאנה
 ניקולו תומאסיאו, המילון הביוגרפי של האיטלקים, מטעם אנצ'יקלופדיה איטליאנה



ת
ת
ת
ת
ת
ת