אלביציה

אַלְבִּיציה (שם מדעי: albizia) הוא סוג של עצים משירי עלים, לעיתים שיחים ולעיתים נדירות מטפסים מעוצים, חסרי קוצים ממשפחת הקטניות. כיום הוא שייך לתת-משפחה קסאלפיניים (כליליים) בעבר שויך למשפחת המימוסיים (השיטיים) או לתת-משפחת המימוסיים. סוג זה כולל כ-104 מינים ותפוצתו משתרעת באופן בלתי רציף בכל האזורים הטרופיים והסובטרופיים של העולם הישן והחדש, ולעיתים באזורים בשולי המדבר. נכון לסוף שנת 2025, ההגדרה הנוכחית של הסוג נמצאת בתהליך שינויים טקסונומיים ומולקולריים, ואינה אחידה — דרושה רוויזיה אשר עשויה להשפיע על מספר המינים ותפוצתם. בישראל משמשים שמונה מינים תרבותיים של אלביציה כעצי נוי, והבולטים שבהם הם אלביציה ורודה (Albizia julibrissin) ואלביציה צהובה (Albizia lebbeck).

אלביציה משובלת (Albizia lophantha), המופיעה לעיתים במקורות ישנים, היא למעשה פרסריאנתס משובל (Paraserianthes lophantha) — מין יחיד בסוגו שמוצאו בצפון אוסטרליה. עצים אלה לא התאזרחו בישראל כפי שקרה במקומות אחרים בעולם, כדוגמת ארצות הברית.

 מקור השם 
ממוזער| אלביציה ורודה בפארק הלאומי קאקום, גאנה.
השם המדעי Albizia (נהגה אַלְבִּיצְיָה) ניתן לסוג על ידי הבוטנאי האיטלקי אנטוניו דוראצי (Antonio Durazzini) בשנת 1772, והוא נקרא על שם האציל, ההרפתקן האיטלקי וחוקר הטבע מפירנצה פיליפו דֶלי אַלְבִּיצִי (Filippo degli Albizzi, 1724–1789 מפירנצה).

ההקדשה ניתנה משום שדלי אלביצי היה הראשון שהביא לאיטליה — כנראה מפרס או מהודו — זרעים של אלביציה ורודה (Albizia julibrissin), הידועה באנגלית בשם Persian silk tree או pink silk tree (“עץ המשי הפרסי”), שהיה המין הראשון שתואר בסוג ואפשר את הפצתו באירופה. הכתיב הנפוץ בעבר, Albizzia, שהשתרש בעקבות בנתהם (Bentham, 1844), נחשב כיום שגוי מבחינה נומינלית.

 טקסונומיה ומיון 
הסוג אלביציה (Albizia) השתייך בעבר למשפחת המימוסיים (Mimosaceae), שנחשבה בעבר למשפחה עצמאית או לתת-משפחה נפרדת במשפחת הקטניות. בעקבות מחקרים פילוגנטיים מולקולריים ורפורמת LPWG (2017) שולבה הקבוצה בתוך תת-המשפחה קסאלפיניים (Caesalpinioideae) של משפחת הקטניות, והוגדרה כחלק מהשבט Mimoseae — שבט רחב הכולל את מרבית הסוגים ששויכו בעבר למימוסיים. להרחבה, ראו גם: קטניות – טקסונומיה.

מחקרים עדכניים (Koenen et al., 2020; Aviles Peraza et al., 2022; Koenen et al., 2022) הראו כי אלביציה איננו סוג מונופילטי – כלומר, אינו כולל את כל הצאצאים של אב קדמון משותף אחד. בעבר נכללו בו מינים רבים שאינם קרובים גנטית זה לזה, ולכן נחשב ל“סוג פח-אשפה” בקבוצת המימוסואידים.

הניתוחים המולקולריים החדשים הראו כי מינים שמוצאם באמריקה הטרופית, בכלל זה באיים הקריביים, שייכים לשושלת נפרדת. לפיכך, בשנת 2022 הוחזר לשימוש השם Pseudalbizzia – סוג עצמאי הכולל כיום 17 מינים שהופרדו מ-Albizia. מעמדו התקף של הסוג החדש התקבל גם באתר POWO.

לצד זאת, הגדרת הסוג אלביציה עדיין איננה סופית; חוקרים מציינים כי נדרש עיון נוסף ורוויזיה מקיפה, שעשויה להביא לשינויים נוספים בחלוקתו הפנימית ובמספר המינים הכלולים בו.

 בית גדול - אקולוגיה 
מינים רבים של אלביציה גדלים באזורים טרופיים, בעיקר במישורים נמוכים (לעיתים מוצפים עונתית), וכן במורדות הרים נמוכים באזורים יבשים עונתית, ביערות נהרות, יער פתוח, סוואנות מיוערות, שיחיות וחורשים.

חלק מהמינים מוגבלים בתפוצתם ליער גשם טרופי לח בלבד — כלומר, אינם מופיעים ביערות יבשים או פתוחים.

לעומתם, אחרים גדלים באזורים גאוגרפיים מחוץ לאזור הטרופי, כלומר באזורים סובטרופיים או ממוזגים חמימים, למשל אלביציה ורודה נפוצים באזורים סובטרופיים ואף ממוזגים, כמו מערב אסיה, סין וקוריאה; בחלק קטן מהמקרים הם מופיעים בשולי מדבר או במורדות הרים מדבריים, ולעיתים קרובות באזורים של צמחייה שניונית שהתפתחה לאחר כריתה, שרפה או הפרעה אנושית.

 תפוצה עולמית 
תחום התפוצה של הסוג אלביציה עשוי להשתנות בעתיד, שכן סוג זה איננו סוג אחיד (לא מונופילטי), וייתכן שרוויזיה טקסונומית תביא לשינוי בהגדרתו ובגבולות תפוצתו. התיאור שלהלן מבוסס על הנתונים שבאתר POWO (Plants of the World Online).

תחום התפוצה הטבעי של הסוג משתרע באזורים הטרופיים והסובטרופיים של העולם הישן והחדש, וגובל בצפון באזור הקווקז.

באמריקה מצוי הסוג באזורים טרופיים בלבד, ותפוצתו שם איננה רציפה. הוא גדל באופן טבעי באמריקה המרכזית והדרומית — בהונדורס, בניקרגואה, באל סלוודור ובאיים הקריביים — וכן בצפון-מערב מקסיקו. בצפון אמריקה עצמה אין מינים טבעיים, אך ארבעה מינים, ובהם אלביציה ורודה ואלביציה צהובה, הובאו כעצי נוי והתאזרחו במקומות אחדים.

באפריקה נפוץ הסוג כמעט בכל רחבי היבשת שמדרום לסהרה — ממערב אפריקה ועד קרן אפריקה, ומדרום מצרים ואריתריאה בצפון ועד דרום אפריקה ומדגסקר בדרום. הוא חסר במדינות צפון אפריקה (מרוקו, אלג’יריה, תוניסיה ולוב) ובמדבר סהרה, אך מצוי לאורך חופי האוקיינוסים האטלנטי וההודי ובאיים הסמוכים ליבשת.

באסיה משתרעת תפוצתו מהקווקז ואיראן בצפון-מערב ועד אינדונזיה בדרום-מזרח, והוא מצוי גם בצפון אוסטרליה ובאיים טרופיים רבים באוקיאניה.

 מאפיינים מורפולוגיים 
המאפיינים המבדילים את אלביציה מסוגים אחרים במשפחת הקטניות, בתת-המשפחה לשעבר מימוסיים (Mimosoideae), כוללים עלים מנוצים פעמיים, פרחים קטנים וסימטריים הערוכים בתפרחות כדוריות או דמויות שיבולת צפופה.

לפני התיאור המפורט של מבנה הצמח, יש להבחין בין אלביציה לבין סוגים קרובים בתת-המשפחה לשעבר המימוסיים. באלביציה זירי האבקנים מאוחים לפחות בבסיסם ולעיתים יוצרים צינור קצר. לעומתם, בשיטה (Acacia) זירי האבקנים מפורדים לכל אורכם. גם במבנה הפרי ניכרים הבדלים: באלביציה התרמיל ישר, דמוי סרגל וללא מחיצות רוחב, והוא נפתח באיחור. לעומת זאת, בקליאנדרה (Calliandra) התרמיל מעובה בשוליו ונפתח בעודו על העץ, ולמקרה שהתרמילים אינם זמינים ניתן להבחין ביניהן באמצעות מאפייני העלים: עלי קליאנדרה חסרים בלוטות על הפטוטרת והטרף, והלוואים לרוב משתיירים ולעיתים נדירות קוצניים או חסרים. צבע קרקפות הפרחים — לרוב צהבהב, ורוד או לילך — מבדיל את קליאנדרה ממינים של ליזילומה (Lysiloma), שצבעם לבן וצבע התרמיל כחלחל. למידע נוסף ראו בערך אלביציה ורודה.

הגבעולים לרוב זקופים ומפושקים קלות; הצימוח הצעיר מכוסה שערות לבנות פלומתיות עד צמריות, צפופות; ניצני חורף חסרים — המריסטמות אינן נכנסות לתרדמה ואינן יוצרות ניצנים מוגנים, והצימוח מתחדש ישירות עם שיפור התנאים העונתיים.

העלים מסורגים, מנוצים פעמיים, ומסתיימים בזוג סעיפים; כל סעיף מסתיים בזוג עלעלים. העלים אינם רגישים למגע. הלוואים קיימים אך נושרים בשלב מוקדם ואינם קוצניים. הפטוטרת ברורה, ולעיתים קרובות מצויות בלוטות צוף "חוצני לפרח" על הפטוטרת, על ציר העלה ועל הסעיפים.

הסעיפים ערוכים בזוגות נגדיים, שמספרם 2 עד 12 זוגות, ולעיתים נדירות קיים זוג יחיד בלבד של סעיפים.

העלים מורכבים מ-2 עד 12 זוגות סעיפים, ובכל סעיף 10 עד 44 עלעלים נגדיים (או 5 עד 22 זוגות). הם לרוב בלתי סימטריים, הזוג העליון לרוב שונה בצורתו, שפת הטרף תמימה, פני העלעלים שעירים.

התפרחות נושאות 15 עד 40 פרחים בכל קרקפת; הן חיקיות או אמיריות, ערוכות כקרקפות כדוריות או כסוככים דמויי קרקפת, המרוכזות לאורך ציר משותף היוצר אשכול מסועף.

החפים של התפרחת קיימים, משולשים ומכוסים בצפיפות שערות קצרות ונוקשות.

פרחים ותפרחות - כמו בשאר בני תת-המשפחה לשעבר המימוסיים (Mimosoideae), הפרחים זעירים, דו-מיניים, בעלי סימטריה רדיאלית ועלי עטיף כפולים; עלי הכותרת מאוחים בבסיסם ויוצרים צינור כותרת זעיר. הפרחים ערוכים בתפרחות כדוריות או דמויות שיבולת, שבהן פרחים רבים וצפופים. האבקנים רבים, ארוכים ובולטים מאוד מחוץ לכותרת הקטנה, והם המרכיב הדקורטיבי העיקרי בפרח; הזירים מפורדים או מאוחים רק בבסיסם. השחלה עילית ומורכבת מעלה שחלה אחד.

באלביציה עצמה הפרחים דו-צורתיים — הפרחים המרכזיים יושבים וגדולים מן ההיקפיים, ובכל דור (גביע, כותרת, אבקנים ועלי שחלה) יש 5, 7 או 8 איברים. בפרחים ההיקפיים בכל דור יש לרוב חמישה איברים.

הגביע דמוי פעמון או דמוי צינור, בעל חמש או שש אונות המאוחות בבסיסן, הנושקות זו לזו אך אינן חופפות זו את חברתה.

הכותרת בעלת אונות המאוחות בבסיסן, הנושקות זו לזו אך אינן חופפות זו את חברתה; צבעה לבנבן או ורדרד עד צהבהב-ירקרק.

האבקנים מרובים 20 עד 70, לרוב ארוכים ובולטים הרבה מעבר לכותרת. זירי האבקנים לעיתים מאוחים חלקית ביניהם, ומתחברים אל גבם של המאבקים באזור צר יחסית. המאבקים חסרי שערות בלוטיות.

הפרי תרמיל, יושב או נישא על עוקץ קצר; לרוב ישר, שטוח ומאורך, שוליו מעט מעובים ולעיתים מכונפים. התרמיל נפתח או מתאחר בפתיחתו, חלק או שעיר; אינו בשרני ואינו מחולק במחיצות רוחב בין הזרעים.

הזרעים, שמספרם 4 עד 12 ולעיתים רחוקות עד 20, עגולים, דמויי ביצה הפוכה או אליפסיים רחבים. הם עבים וקמורים משני צדיהם, אך לאחר ייבושם עשויים להיראות פחוסים או שקועים במרכזם. על קליפת הזרע ניכר סימן אופייני — פליאורוגרם פתוח, חריץ או קו בצורת U. הזרעים חסרי אריל ואנדוספרם.

 עצי נוי בישראל מסוג אלביציה 
לפי "הרשימה של צמחי הנוי בישראל" של משרד החקלאות (שעודכנה ב-30 במאי 2021), מצויים בישראל שלושה מינים של אלביציה: אלביציית הרווי (Albizia harveyi) ושניים מתוכם שכיחים ונפוצים יחסית — אלביציה ורודה ואלביציה צהובה — ולשניהם קיימים ערכים נפרדים.

שלושה מינים נוספים נדירים יותר פורסמו ברשימה המקורית משנת 2016, והם כנראה לא משמשים עוד בגינות הנוי: אלביציה סינית (Albizia chinensis), אלביציה בושמית (Albizia odoratissima) ואלביציה רבת-עלים (Albizia polyphylla).

בנוסף נזכרת ברשימה גם אלביציה סמן (Albizia saman), אף שהיא כיום משויכת לסוג סמאנאה (Samanea). מין זה מובא בערך זה כדי לסייע בזיהויו ובהבחנה בינו לבין מיני האלביציה הדומים לו בגינון בישראל.

 אלביציה סינית 
אלביציה סינית (Albizia chinensis) היא עץ נשיר שגובהו עד 30 מטר. הענפים הצעירים מכוסים פלומה צהבהבה. הלוואים גדולים, דמויי לב, דקים, קרומיים ונושרים מוקדם; קצותיהם מסתיים בחוד קצר. בלוטת צוף מצויה על הפטוטרת ועל ציר העלה, ממש מתחת לנקודות החיבור של זוגות הסעיפים. 

מספר זוגות הסעיפים 6 עד 12, ובכל סעיף 20 עד 35 (לעיתים רחוקות עד 40) זוגות עלעלים; העלעלים יושבים, מוארכים וצרים, דמויי מגל, באורך 6 עד 10 מ"מ וברוחב 2 עד 3 מ"מ; צדם התחתון מכוסה בפלומה צפופה; העורק האמצעי עובר סמוך לשפה העליונה; הבסיס כמעט קטום, השוליים ריסניים (נושאי שערות קצרות), והקודקוד מחודד.

הקרקפות מורכבות מקרקפות המורכבות 10 עד 20 פרחים, ערוכות בתפרחת אמירית דמוית אשכול או מכבד; עוקצי הקרקפות קצרים או ארוכים, מכוסים שערות פלומתיות צפופות. 

הפרחים דו-צורתיים, צבעם ירקרק-לבן או צהבהב, מכוסים בצפיפות פלומה חומה-צהובה. הקרקפות ירקרקות-לבנות עד צהבהבות; האבקנים בעלי זירים צהבהבים בהירים הבולטים מעל הכותרת, ויוצרים את הגוון הזהוב-קרם האופייני לתפרחות המין. 

התרמיל שטוח, דק ודחוס, באורך 10 עד 15 ס"מ וברוחב 2 ס"מ; בתחילה פלומתי קלות ובהבשלה קירח; התרמיל אינו נפתח באופן סדיר ולעיתים אינו נפתח כלל או מתפרק באורח בלתי-סדיר.

הזרעים אליפסיים, שטוחים, באורך 7 מ"מ וברוחב 4 עד 5 מ"מ; נושא סימן פליאורוגרם קטן מאוד, כ-1 מ"מ קוטרו, סמוך למיקרופיל (Micropyle), כלומר הפתח הזעיר בקצה הזרע שדרכו חדרה האבקה.

 אלביציית הרווי 
אלביציית הרווי (Albizia harveyi) היא עץ רחב עלים נשיר הגדל בעיקר בבתי גידול טרופיים עונתיים יבשים. זהו עץ נוי נדיר בישראל, ותחום תפוצתו הטבעי משתרע מקניה ועד דרום אפריקה.

העץ מגיע לגובה של 1.5 עד 15 מטרים, נשיר, ובעל נוף שטוח או מעוגל מעט. העלים נושאים לעיתים בלוטת צוף בולטת בצד העליון של הפטוטרת, לעיתים יושבת ולעיתים בעלת עוקץ קצר בגובה 0.25 עד 1 מ"מ. במקרים אחדים הבלוטה חסרה.

מספר זוגות הסעיפים 6 עד 20 (לעיתים רחוקות עד 22), ובכל סעיף 12 עד 27 (לעיתים רחוקות עד 30) זוגות עלעלים. העלעלים מועקלים כלפי מעלה, בעלי קצה בלתי סימטרי ומחודד, כשהחוד נוטה כלפי קצה הסעיף. פני העלעלים שעירים בצפיפות במידה משתנה משני צדיהם או כמעט קירחים בצדם העליון, גם בצעירותם. העורק האמצעי מצוי סמוך לשפה העליונה של העלעל; עורקים צדדיים בולטים מעט ונראים היטב מתחת; צדו התחתון של העלעל בהיר יותר.

התפרחות כדוריות ולבנות או לבן-שמנתי, בנויות מפרחים זעירים לבנים שאבקניהם צהבהבים-בהירים; האבקנים בולטים מעט מעל הכותרת ונותנים לתפרחת גוון שמנת עד זהוב-בהיר.

הפרחים לבנים, יושבים או נישאים על עוקץ קצר (עד 0.5 מ"מ); החפיות משתיירות במשך תקופת הפריחה. הגביע והכותרת שעירים בצפיפות מבחוץ; צינור האבקנים קצר ואינו חורג, או חורג במעט מעבר לכותרת; הזירים באורך כ-1.5 עד 2 ס"מ.

התרמיל מאורך ואיזמלי, באורך 8 עד 18 (לעיתים עד 25) ס"מ וברוחב 1.5 עד 3.5 ס"מ; חלק או כמעט חלק, למעט פלומה דקה סמוך לבסיס ולאורך השוליים; התרמילים בצבע חום-צהבהב עד חום, לעיתים בעלי גוון סגלגל עם ההבשלה. 

הזרעים פחוסים ובאורך 8 עד 12 מ"מ וברוחב 6 עד 9 מ"מ

 אלביציה בושמית 
אלביציה בושמית (Albizia odoratissima) היא עץ ירוק-עד רחב נוף וגבוה (עד 30 עד 40 מטרים). מין זה נדיר בישראל, ותחום תפוצתו הטבעי משתרע מתת-היבשת ההודית ועד דרום סין ואינדו-סין, שם הוא גדל בעיקר בבתי גידול טרופיים עונתיים יבשים.

העלים בעלי 3 עד 8 זוגות סעיפים, ובכל סעיף 8 עד 20 זוגות עלעלים מלבניים-מוארכים, קהים או מחודדים בקצותיהם, קירחים או כמעט קירחים בצדם העליון ושעירים בצידם התחתון. על הפטוטרת מצויות בלוטות שחורות בולטות — אחת סמוך לבסיס הפטוטרת ואחרות בין זוגות הסעיפים העליונים.

התפרחות קרקפתיות או דמויות מכבד, נישאות על עוקצים קצרים, וריחניות מאוד. הפרחים זעירים, צבעם לבן-צהבהב או ירקרק-בהיר (לעיתים נראים מעט ורדרדים במרכז), האבקנים לבנים. 

התרמילים שטוחים, דקים ומבריקים, בצעירותם שעירים, וצבעיהם חום-אדמדם. בכל תרמיל 8 עד 12 זרעים שטוחים דמויי ביצה.

 אלביציה רבת-עלים 
אלביציה רבת-עלים (Albizia polyphylla) היא עץ גבוה ורחב-עלים, בעל נוף דמוי-מטרייה. מין זה נדיר בישראל, ותחום תפוצתו הטבעי אנדמי (בלעדי) למערב ולדרום מדגסקר, שם הוא גדל בעיקר בבתי גידול של יערות טרופיים עונתיים יבשים.

 אלביציה סמן (סמאנאה סמן) 
אלביציה סמן (Albizia saman), הידועה כיום בשם המדעי התקף סמאנאה סמן (Samanea saman), היא אחד מארבעה מינים בלבד בסוג סמאנאה. תחום תפוצתה הטבעי משתרע ממרכז אמריקה ועד ונצואלה ואקוודור, בעיקר בבתי גידול של יערות טרופיים עונתיים יבשים. זהו עץ נוי גבוה, הנחשב נדיר בישראל, וכנראה אינו משמש עוד בגינון. סמאנאה סמן נבדלת ממיני אלביציה האחרים בכמה סימנים בולטים: נופה רחב ודמוי מטרייה, הקרקפות נישאות על עוקצים ארוכים ואינן יושבות, אין בלוטת צוף על הפטוטרת, והתרמילים עבים ובשרניים, בצבעם חום-כהה.

העץ בעל נוף רחב וקליפת גזע מחוספסת בצבע אפור.

העלים מנוצים פעמיים, בעלי 2 עד 6 זוגות סעיפים, ובכל סעיף 6 עד 16 זוגות עלעלים, שצורתם דמוי יהלום עד אליפטיים (rhombic-elliptic), בלתי סימטריים, והם הולכים וגדלים כלפי קצה הסעיף. אורכם 20 עד 48 מ״מ, רוחבם 9 עד 30 מ״מ; קצותיהם קהים ומסתיימים בחוד קצר, וצדם התחתון מכוסה פלומה צפופה למדי.

הפרחים ערוכים בקרקפות כדוריות וריחניות, צבעם ורוד-לבן ונישאים על עוקצים באורך 5 עד 10 ס״מ. הכותרת באורך 13 מ״מ, ורודה, ואונותיה ירקרקות; זירי האבקנים לבנים בבסיסם ואדומים בקצותיהם.

התרמילים שטוחים ובשרניים במקצת, באורך 10 עד 20 ס״מ רוחבם 1.6 עד 2 ס״מ, בצבע חום עד שחור-כהה, ובעלי שוליים מעובים ומורמים.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:קסאלפיניים