רבקה ליפא אניקסטר

רבקה ליפא אניקסטר (1823 (?) - כ' בשבט ה'תרנ"ג, 6 בפברואר 1893) הייתה סופרת בת היישוב הישן בירושלים, ילידת ליטא, והאישה הראשונה ביישוב הישן שחיבוריה יצאו לאור בדפוס.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייה 
רבקה ליפא אניקסטר (אניקשטער) נולדה לחיה ולרבי משה מישל לוריא ראב"ד קרקינובה צאצא למשפחת לוריא. אביה היה רבה של קרקינובה חמישים שנה, וגיסה היה הרב מרדכי גימפל יפה מרוז’ינוי.

מגיל צעיר נמשכה לכתיבה, אביה וחמשת אחיה נהגו לכתוב ולהדפיס את כתביהם. בין השאר ציינה כי אחד מאחיה כתב ספר הנדסה ואלגברה. בשהותה בעיר הולדתה היא הייתה סוחרת וחייתה בעושר רב. בעלה היה הרב מאיר אניקסטר. הם גרו בעיירה קרקינובה, שם שכלו שבעה מילדיהם.

בשנת תרכ"ב (1862) החליטו השניים לעלות לארץ ישראל לבדם כיוון שהמגורים בארץ הקודש נתפסו כסגולה לאריכות ימים, זאת עבור ילדיהם הנותרים. הם נפרדו מילדיהם הקטנים שנשארו בעיירה וגדלו אצל בני משפחה אחרים. את העזיבה של עיר הולדתה, נטישת ילדיה הקטנים שנותרו בחיים והעלייה לארץ הקודם היא השוותה לעקדת יצחק. "נסיעתנו לירושלים הייתה כבדה מאד. וניסיונה היה כעקידת יצחק אבינו… והניסיון הזה שוה לניסיון העקדה… ובסבת הצרות שאלה זכינו לבוא הנה." את עזיבת הילדים היא מתארת: "ומה גם בהיותכם אפרוחים שלא גדלה נוצתם. ובבואי הרחק מכם נכמרו רחמי וחשבתי היכן עזבתי רחמי אם והנחתי אתכם קטנים ומרוב צערי התעוררה בי החולאת הנושנה."

היא נסעה מקרקינובה לסלונים, לרוז'ין ומשם לקרלין, ומשם לאודסה, שממנה הפליגה לארץ ישראל, שם עגנו ביפו.

 בארץ ישראל 
עם הגיעה לארץ ישראל בשנת 1862 היא ובעלה הגיעו מיד לירושלים. הם ביקרו בכל המקומות הקדושים. "תיכף הלכנו לכותל המערבי ולמחרת להר הזיתים ואחר כך רכבנו לחברון וזכינו להיות ג' פעמים אצל מערת המכפלה. וגם בקרתי את כל קברות התנאים ואמוראים שאין בכחי לספר".

לאחר הגעתם ליישוב הישן בירושלים בעלה מונה למנהל כולל 'ווילנא', וגם נאמן על חלוקת רוב כספי הצדקה בעיר. הוא היה מנהל הכספים של תלמוד התורה וישיבת עץ חיים. בארץ ישראל חוותה המשפחה עוני רב. הם גרו בבית קטן ללא אור או אוויר, לצד ביתו של רבי שמואל סלנט, ראש הרבנים לעדה האשכנזית בירושלים.

בארץ ישראל, כמו נשים רבות מהישוב הישן, הייתה עסוקה בחסד. דאגה להאכיל ולהלביש אלמנות ויתומים, טוותה חוטי ציצית לילדי התלמוד תורה ועוד.

חמש שנים לאחר עלייתה נסעה רבקה ליפא לגליל להשתטח על "קבר שארנו הקדוש האר"י ז"ל ובנו משה קבור אצלו". היא מתארת בקונטרסה למעלה מעשרה קברי צדיקים שפקדה בצפת והסביבה, מה שגרם לה להרגיש חיונית ובריאה. גם הרחצה בחמי טבריה תרמה, לדבריה, לשיפור מצב בריאותה. גם באזור טבריה פקדה קברים: קבר הרמב"ם, קבר רבי עקיבא, קבר יתרו ואחרים. היא חשה קרבה רבה לנביאים, לתנאים ולחכמים הקבורים בארץ ישראל. מרגלית שילה מציינת במחקרה על נשות היישוב הישן כי נשים יהודיות בסוף המאה ה-19 נהגו להתרפק על קברי צדיקים שהיו, בניגוד לבתי הכנסת, מתחם פתוח לנשים. שם היו יכולות להתקרב לאבני המצבות, לגעת בהן, לחבקן ולחוש אותן.

רבקה ליפא הייתה אישה חולנית עוד לפני העלייה לארץ ישראל והעובדה שהחזיקה מעמד עשרים שנה לאחר עלייתה נתפסה אצלה כנס.

עם התבגרם עזבו ילדיה שנותרו בחיים את עיר מולדתם, גלו לאמריקה, הקשרים עמם נותקו והיא לא ידעה את כתובתם.

בערוב ימיה היא חיה בירושלים עם בתה רחל שנולדה בארץ ישראל ועם נכדיה, לאחר שבעלה נפטר ב-1885. אחד מנכדיה מבתה רייזה ובעלה אברהם אבא הוא יוסף לוריא. נכדה מבתה רחל הוא ר' אשר לייב בריסק בעל “חלקת מחוקק” ו“דברי קהלת”.

נפטרה ב-1893 בירושלים.

 ספרה 
רבקה ליפא הייתה האשה הראשונה ביישוב הישן שהוציאה לאור ספר - "קונטרס זכר עולם", הספר נכתב ביידיש ותורגם לעברית על ידי מתרגם אנונימי, הוא יצא לאור במהדורה ראשונה בשתי השפות בשנת 1882 (שנת תרמ"ב). תוך שנתיים אזלה המהדורה והיא הוסיפה דפים נוספים והוציאה מהדורה שנייה בשנת 1884 (שנת תרמ"ד) בהוצאת יצחק גאשצינני. ב-1891 (שנת תרנ"א) הוציאה מהדורה שלישית. ב-1911 (שנת תרע"א) יצאה מהדורה נוספת לאחר מותה, על ידי בתה רחל, בהוצאת דפוס לעווי ושותפיו.

הקונטרס נכתב כהדרכות המהוות מעין צוואה רוחנית לילדיה, לאחר שהללו היגרו לאמריקה והקשר איתם נותק, היה זה ניסיון ליצור איתם קשר. היא קיוותה כי הקונטרס המודפס יגיע אליהם ואל קרוביה באירופה והיא תזכה למכתבים מהם. המכתב נכתב בין השאר כאמצעי להשגת מימון להדפסת כתבי אביה וכפנייה לקרוביה בחוץ לארץ בבקשה כי יגישו לה סיוע כספי. בכתיבתה היא העבירה מסרים דתיים באמצעות כתיבה ביוגרפית על כל קורותיה בגולה ובארץ ישראל.

 בספרות 
משה מונטיפיורי בספרו מ-1875 (שנת תרל"ח) "משה וירושלם" מתאר את גברת רבקה ליפא אניקסטר וחברותיה, בנות ירושלים הפעילות במפעל החסד "תמחוי והכנסת אורחים". בכתביה היא מזכירה את פגישתה עימו וכי נתנה בידו את ספרו של חתנה "יד יצחק".

הדפסת הספר ותרגומו לעברית השפיעו על שתי נשים נוספות מהיישוב הישן, רייצע חן טוב, אשר הזכירה את אניקסטר בספרה וטויבע פעסיל. השתיים הוציאו גם הן קונטרס מודפס זמן לא רב אחריה.

גם איטה ילין הזכירה את דמותה בספרה "לצאצאי: זכרונותי" מ-1938, כחברה של אמה.

 לקריאה נוספת 
 בת שבע מרגלית שטרן, פשט מתוק מדבש, קתדרה ,118 טבת תשיו, עמ ' 179
 רבקה ליפא אניקסטר, ספר זכר עולם, פרויקט בן יהודה
 שושנה הלוי, הספרים העבריים שנדפסו בירושלים: בחמשים השנים הראשונות, תר״א־תרנ״א (1841-1891), מכון בן צבי, 1963
 מרגלית שילה, נסיכה או שבוייה? החוויה הנשית של היישוב הישן, 1840 – 1914,הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה בשיתוף עם הוצאת כנרת, זמורה- ביתן, דביר. תשס"ב 2002
 קונטרס זכר עולם בספרייה הלאומית

 הערות שוליים 

קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי ליטא
קטגוריה:כותבי אוטוביוגרפיה ארץ-ישראלים
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1823
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1893