אתיקה של המידה הטובה

אתיקה של המידה הטובה היא גישה פילוסופית המתייחסת למעלה ולאופי כנושאים העיקריים של האתיקה, בניגוד למערכות אתיות אחרות שמציבות בראש מטרותיהן את ההשלכות של פעולות רצוניות, או לחלופין עקרונות או כללי התנהגות, או ציות לסמכות אלוהית.

אתיקה של המידה הטובה בדרך כלל מנוגדת לשתי גישות מרכזיות נוספות באתיקה, תוצאתנות ודאונטולוגיה, אשר מרכז מטרתן ממוקד בבחינת הטוב היוצא מהתוצאות של פעולה (בתוצאתנות) או במושג החובה המוסרית (דאונטולוגיה). בעוד שאתיקה של המידה הטובה מדגישה מידות טובות ולעיתים מושגים אחרים, כמו אודימוניה.

 מושגים 
 מידה טובה וחטא 

המשמעות של מידה טובה היא נטייה אופיינית לחשוב, להרגיש ולפעול היטב בתחום מסוים של החיים. לעומת זאת, חטא על פי אתיקה זו, הוא נטייה אופיינית לחשוב, להרגיש ולפעול בצורה לקויה בתחום כלשהו בחיים. מידות טובות אינן הרגלים יומיומיים. אלה הן תכונות אופי, במובן שהן מרכזיות לאישיות ולמה שהאדם כאדם. בכמה גרסאות של אתיקה של המידה הטובה, מעלה מוגדרת כתכונת אופי שמקדמת או מפגינה "שגשוג ורווחה" אנושית אצל האדם שמפגין אותה. גרסאות אחרות מגדירות מידות טובות כתכונות שנוטות לקדם טוב אחר כלשהו, כזה שמוגדר באופן עצמאי מהמידות, ובכך הן כוללות את האתיקה של המידה הטובה המידות במסגרת מאוחדת או כפופה לאתיקה של תוצאתנות. לפי אריסטו, מעלה לא הייתה מיומנות שמאפשרת לך להשיג אודימוניה, אלא הייתה בעצמה ביטוי של אודימוניה.

 מידה טובה ורגש 
באתיקת המידות היוונית, מידות טובות ורעות הן נטיות מורכבות הכוללות מרכיבים רגשיים ואינטלקטואליים כאחד. כלומר, הנטיות הללו כוללות גם יכולת לחשיבה מבוססת היגיון לגבי הדבר הנכון לעשות, וגם את היכולת להתמודד נכון עם רגשות ותחושות. לדוגמה, אדם נדיב יודע מבחינת ההיגיון מתי ואיך לעזור לאנשים, ואדם כזה גם עוזר לאנשים בהנאה וללא קונפליקט. בזה, אנשים טובים מנוגדים לא רק לאנשים אכזריים (שמסבירים בצורה לקויה מה לעשות והם קשורים רגשית לדברים הלא נכונים) ולאנשים חסרי שליטה (שרגשותיהם מפתים אותם לעשות את הדבר הלא נכון, אף על פי שהם יודעים מה נכון), אלא גם לדמות חיובית שמתגברת על מידותיה (כזו שרגשותיה מפתים אותם לעשות את הדבר הלא נכון, אך כוח הרצון שלה מאפשר לה לעשות את מה שהיא יודעת שהוא נכון).

 פרונסיס ואודימוניה 
פרונסיס היא תכונה נרכשת שמאפשרת לבעליה לזהות את הדבר הטוב ביותר לעשות בכל מצב נתון. בניגוד לחכמה תאורטית, ההיגיון המעשי מוביל לפעולה או להחלטה. כפי שג'ון מקדואל אומר, חוכמה מעשית כוללת "רגישות תפיסתית" למה שהמצב דורש.

אודימוניה בהקשר של אתיקה של המידה הטובה משמעותה 'שגשוג אנושי'. אודימוניה במובן זה אינה מצב סובייקטיבי, אלא מצב אובייקטיבי. לפי אריסטו, הנציג הבולט ביותר של אודימוניה במסורת הפילוסופית המערבית, אודימוניה מגדירה את מטרת החיים האנושיים. היא כוללת מימוש של התכונה האנושית האופיינית — התבונה — כפעילות הנכונה והמזינה ביותר של הנפש. בספרו האתיקה של אריסטו, הוא טוען כי המרדף אחרי אודימוניה הוא "פעילות הנפש בהתאם למעלה מושלמת", שניתן לממש כראוי רק בקהילה האנושית האופיינית — הפוליס או עיר-המדינה.

אף על פי שאודימוניה פותחה לראשונה על ידי אריסטו, כיום היא שייכת למסורת של תאוריית המידות הטובות בכללותה. עבור תאורטיקן של המידות הטובות, אודימוניה מתארת את המצב שהושג על ידי האדם שחי את החיים האנושיים הנכונים, תוצאה שניתן להגיע אליה על ידי תרגול של המידות הטובות. מעלה במובן זה היא הרגל או תכונה שמאפשרת לנושא הדיון להצליח במטרתו. המעלה של סכין, למשל, היא חדות. אחת המעלות של סוס מרוץ היא המהירות. לכן, כדי לזהות את המידות הטובות של בני האדם, יש צורך בהסבר של מהי המטרה האנושית. עם זאת, תיאוריות שונות של המידה הטובה מציעות מטרה חלופית לאודימוניה או שהן אינן טלאולוגיות, כלומר, הן לא בוחנות את המעלות והמידות הטובות במונחים של פרקטיקה ותוצאה.

 היסטוריה של תורת המידות הטובות 
מקורה האתיקה של המידה הטובה בפילוסופיה היוונית העתיקה. היא החלה עם סוקרטס, והתפתחה בהמשך על ידי אפלטון, אריסטו והסטואיקנים. אתיקה של המידה הטובה מתמקדת באופיו של הפרט, ולא במעשים (או בהשלכותיהם) של הפרט. יש ויכוח בקרב תומכי האתיקה לגבי אלו מידות מסוימות ראויות לשבח. עם זאת, רוב התאורטיקנים מסכימים שאתיקה מתבטאת על ידי תרגול של המידות הטובות.

אפלטון מאמין שמידות טובות הן למעשה המטרה שיש לרדוף אליה, וחברות עם בני אדם אחרים עשויה להיות אמצעי מועיל. לעומתו, אריסטו טוען שהמידות הטובות משמשות יותר כאמצעי לשמירה על יחסים אנושיים, במיוחד על חברות אותנטית, שבלעדיה השאיפה לאושר עתידה להיכשל. בספרו המדינה עורך אפלטון דיון נרחב על ארבע המידות המרכזיות — חוכמה, צדק, אומץ ו. המידות הללו בולטות גם בתיאוריה האתית של אריסטו בספרו האתיקה.

תורת המידות הטובות סוקרה על ידי היסטוריונים מוסריים כמו ליוויוס, פלוטרכוס וטקיטוס. הרעיון היווני הועבר לפילוסופיה הרומית דרך קיקרו ובהמשך שולב בתאולוגיה המוסרית הנוצרית על ידי אמברוזיוס ממילאנו. במהלך התקופה הסכולסטית, ההתבוננות המקיפה ביותר במידות הטובות מנקודת מבט תאולוגית ניתנה על ידי תומאס אקווינס בספרו מכלול התאולוגיה.

לאחר הרפורמציה, האתיקה של אריסטו המשיכה להיות הסמכות המרכזית בתחום האתיקה באוניברסיטאות הפרוטסטנטיות עד סוף המאה השבע-עשרה, עם למעלה מחמישים פרשנויות פרוטסטנטיות שפורסמו על האתיקה הניקומכית לפני 1682.

אף על פי שהאתיקה הזו נסוגה לרקע במחשבה הפילוסופית האירופית במאות הבאות, השימוש במונח 'מעלה' או 'מידה טובה' נותר נפוץ בתקופה זו, ולמעשה מופיע באופן בולט במסורת  או הליברליזם הקלאסי. מסורת זו הייתה בולטת בחיים האינטלקטואליים של איטליה במאה ה-16, כמו גם בבריטניה ובאמריקה של המאה ה-17 וה-18. המונח מופיע לעיתים קרובות בעבודותיהם של ניקולו מקיאוולי, דייוויד יום, הרפובליקנים של תקופת מלחמת האזרחים האנגלית, הוויגים האנגלים במאה ה-18, והדמויות הבולטות מתקופת הנאורות הסקוטית והאבות המייסדים האמריקאים.

אף על פי שחלק מהפילוסופים של תקופת הנאורות המשיכו להדגיש את המידות הטובות, עם עלייתן של התועלתנות והאתיקה הדאונטולוגית, תורת האתיקה של המידה הטובה עברה לשוליים של הפילוסופיה המערבית. התחייה העכשווית של העיסוק בתיאוריה מיוחסת לעיתים קרובות למאמרה של הפילוסופית ג.א.מ. אנסקום משנת 1958 "פילוסופיה מוסרית מודרנית".

במסגרת העיסוק העכשווי בתיאוריה, בין השאר:
 במאמר משנת 1976 "הסכיזופרניה של תיאוריות אתיות מודרניות",  מסכם את הביקורות העדכניות המרכזיות על אתיקה דאונטולוגית ותוצאתנית.
 הפילוסוף מורטימר ג'. אדלר עסק באתיקה האריסטוטלית ולאודימוניה לאורך כל יצירתו.
 פיליפה פוט פרסמה אוסף מאמרים ב-1978 בשם 'מידות טובות ורעות'.
 אלסדייר מקינטאייר ניסה לבסס תאוריית אתיקה של המידה הטובה בדיאלוג עם הבעיות שמעוררת המחשבה המודרנית והפוסטמודרנית. בספרו  הוא ממליץ על תיאור המידות הטובות של אריסטו, ובספר 'שלוש גרסאות מתחרות של חקירה מוסרית', הוא ממליץ על תומיזם.
 פול ריקר העניק מקום חשוב לתוצאתנות בפנומנולוגיה ההרמנויטית של הנושא, במיוחד בספרו "העצמי כאחר".
 מרתה נוסבאום ואמרטיה סן השתמשו באתיקה של המידה הטובה בתיאוריה של גישת היכולת לפיתוח בין-לאומי שלהם.
 הפסיכולוג מרטין סליגמן הסתמך על אתיקה קלאסית של המידה הטובה, כדי להסביר את הפסיכולוגיה החיובית.
 הפסיכולוג דניאל גולמן פותח את ספרו  באתגר מתוך האתיקה של אריסטו.
 מייקל סנדל דן באתיקה אריסטוטלית כדי לתמוך בתיאוריה האתית שלו על צדק בספרו 

 רשימת המידות הטובות 
ישנן מספר רשימות של מידות טובות. סוקרטס טען שמעלה היא ידע, מה שמרמז שיש למעשה רק מעלה אחת. הסטואיקנים זיהו ארבע מידות חשובות: חכמה, צדק, אומץ ומתינות. חוכמה מחולקת לשכל טוב, חשיבה טובה, פיקחות, דיסקרטיות ותושייה. הצדק מחולק ליראת שמיים, יושר, שוויון ויחס הוגן. אומץ מחולק לסיבולת, ביטחון עצמי, מחשבה נעלה, עליזות וחריצות. מתינות מחולקת למשמעת טובה, חזון, צניעות ושליטה עצמית.

ג'ון מקדואל טוען שמידה טובה היא "יכולת תפיסתית" לזהות כיצד יש לפעול, ושכל המידות הטובות הן רק "רגישויות מיוחדות" למגוון סיבות לפעולה.

אריסטו מזהה 12 מידות שמאפשרות לאדם לבצע את תפקידו האנושי היטב. הוא הבחין בין מידות שמתמקדות ברגש ובתשוקה לבין אלו שנוגעות למחשבה. את הקבוצה הראשונה הוא מכנה מידות מוסריות, ואת השנייה הוא מכנה מידות אינטלקטואליות (אם כי שתיהן "מוסריות" במובן המודרני של המילה). רשימת המידות המוסריות כוללת אומץ, מתינות, נדיבות, הדר, שאפתנות מכובדת, כנות, שנינות, ידידות וצדק. רשימת המידות האינטלקטואליות כוללת נואוס, אפיסטמה וחוכמה תאורטית. בנוסף הוא מזכיר כמה מידות אחרות כמו פרונסיס.

עם זאת, הרשימה של אריסטו אינה הרשימה היחידה. כפי שציין אלסדייר מקינטאייר, הוגים כמו הומרוס, מחברי הברית החדשה, תומאס אקווינס ובנג'מין פרנקלין הציעו רשימות שונות. ולטר קאופמן, למשל, הציע כארבע המידות הקרדינליות את ענווה, אהבה, אומץ וכנות.

 ביקורת 
מרתה נוסבאום טענה כי בעוד שאתיקה של המידה הטובה נחשבת לעיתים קרובות כגישה של אנטי-השכלה, "חשדנית כלפי התיאוריה ומכבדת את החוכמה המגולמת בפרקטיקות המקומיות", למעשה היא אינה שונה מהותית מכל גישה מתחרה לדאונטולוגיה ולתועלתנות. היא טוענת כי פילוסופים משתי מסורות ההשכלה הללו כוללים לעיתים תיאוריות של מידות טובות. היא ציינה כי "תורת המידות הטובות" של קאנט (בהמטפיזיקה של המידות) 'מכסה את רוב אותם נושאים כמו התיאוריות היווניות הקלאסיות. נוסבאום גם מצביעה על שימוש באתיקה של המידה הטובה על ידי תועלתנים כמו , ג'רמי בנת'ם וג'ון סטיוארט מיל.

עם זאת, עמדתו של עמנואל קאנט בנוגע לאתיקה של המידה הטובה שנויה במחלוקת. בספריו ביקורת התבונה המעשית והמטפיזיקה של המידות, קאנט מפרט את ביקורתו על מסגרות אתיות ותיאוריות מוסריות שקדמו לו. קאנט כמעט ולא מזכיר את אריסטו בשמו, אך מעלה ביקורת חריפה נגד רעיונותיו. רבים מהטיעונים הקנטיאניים נגד האתיקת של המידה הטובה טוענים שהיא אינה עקבית, או שהיא כלל אינה תיאוריה מוסרית אמיתית.

רוברט ב. לודן מבקר את האתיקה של המידה הטובה על כך שהיא מקדמת צורה של אוטופיה שאינה בת קיימא. הניסיון להגיע לסט אחד ומוסכם של מידות הוא קשה מאוד בחברות עכשוויות, שכן לפי לודן, הן מכילות "יותר קבוצות אתניות, דתיות ומעמדות מאשר הקהילה המוסרית שאותה תיאר אריסטו" כאשר לכל אחת מהן יש "לא רק אינטרסים משלה אלא גם ערכים משלה".

 יישומים עכשוויים 
האתיקה של המידה הטובה מדגישה את אמונתו של אריסטו בפוליס כמצב השיא של הארגון הפוליטי, ואת תפקידן של המידות הטובות באפשרות העומדת בפני בני אדם לשגשג בסביבה כזו. לעומת זאת, הרפובליקניזם הקלאסי מדגיש את דאגתו של טקיטוס, כי כוח ומותרות עלולים להשחית יחידים ולהרוס את החירות, כפי שהתרחש לדעתו בשינוי של הרפובליקה הרומית לאימפריה הרומית. המידה הטובה עבור רפובליקנים קלאסיים היא מגן מפני שחיתות מסוג זה ואמצעי לשימור החיים הטובים שיש לאדם, ולא אמצעי להשיג חיים טובים שעדיין אינם. דרך נוספת להבחין בין שתי המסורות היא שאתיקת המידות נשענת על ההבחנה הבסיסית של אריסטו בין האדם כפי שהוא כעת לאדם כפי שהוא אמור להיות, בעוד הרפובליקניזם הקלאסי נשען על ההבחנה הטקיטאנית של מניעת הסיכון להפוך להיות אדם שלילי.

לאתיקה של המידה הטובה יש מספר יישומים עכשוויים:

 פילוסופיה חברתית ופוליטית

בתחום האתיקה החברתית,  טוענת שהיא יכולה לספק בסיס לגישה מאוזנת להבנת הקפיטליזם והחברות הקפיטליסטיות.

 השכלה

בתחום הפילוסופיה של החינוך, ג'יימס פייג' טוען שאתיקת המידות יכולה לספק הצדקה ובסיס לחינוך לשלום.

 אתיקה רפואית

תומאס אלורד פאונס טען כי חשיפת שחיתות במוסדות בריאות הייתה זוכה להתייחסות מכובדת יותר אם היה לה בסיס אקדמי איתן לפי אתיקה של המידה הטובה. בארי שוורץ טוען ש"חוכמה מעשית" היא פתרון להרבה מהביורוקרטיה הלא יעילה של מערכות הבריאות המודרניות.

 ראו גם 
 אתיקה יישומית
 ארטה (תכונה)
 קונפוציאניזם
 ציניקנים
 האסכולה הסטואית
 פרונסיס
 חוק עליון
 שבע המידות הטובות
 אפיסטמולוגיית המידות
 איתות סגולה

 הערות שוליים 

קטגוריה:צדק
קטגוריה:פילוסופיה של המשפט
קטגוריה:מידות טובות
קטגוריה:אתיקה
קטגוריה:פילוסופיה יוונית