Emails I Can't Send (שיר)

"Emails I Can't Send" (בעברית: אימיילים שאני לא יכולה לשלוח) הוא שיר של הזמרת-יוצרת והשחקנית האמריקאית סברינה קרפנטר, שיצא לאור ב-15 ביולי 2022. השיר משמש כרצועת הפתיחה וכשיר הנושא של אלבום האולפן החמישי שלה, הנושא את אותו השם.

השיר הוא בלדת פסנתר אישית וחשופה, שנכתבה כמעין "מבול של מילים" מתוך הודעות וטיוטות שקרפנטר כתבה לעצמה כדרך להתמודד עם חוויותיה. מבחינה תמטית, השיר עוסק בבגידה של אביה באמה ובהשפעה של אירוע זה על האופן שבו היא תופסת אהבה ומערכות יחסים. השיר זכה לשבחים על הכנות והפגיעות שבו, ונחשב על ידי מבקרים כאחד משירי הפתיחה הטובים ביותר של קרפנטר, המכתיב את הטון האינטימי והרפלקטיבי של האלבום כולו.

 רקע וכתיבה 
השיר "Emails I Can't Send" נוצר כחלק מתהליך כתיבה אישי ואינטימי של קרפנטר במהלך תקופת הסגרים של מגפת הקורונה. השיר והאלבום כולו החלו להתגבש בחדר השינה של קרפנטר, בתקופה שבה החלה לכתוב לעצמה אימיילים ככלי להתמודדות רגשית, מאחר שטרם מצאה מטפל מקצועי באותה עת. השיר התבסס על מילים, ביטויים ומחשבות מתוך אותן טיוטות שקרפנטר כתבה לעצמה ולא שלחה מעולם. קרפנטר תיארה את כתיבת השיר כ"פרץ של מילים" שנבע ישירות מתוך התוכן הגולמי של האימיילים, תהליך שהיה כה טבעי עד שמיד עם סיום הכתיבה היא הכריזה על השיר כאלבום הנושא של הפרויקט כולו. ההשראה המרכזית לשיר היא חוויה אישית וכואבת של אכזבה מדמות שהיוותה עבור קרפנטר מודל לחיקוי. השיר נכתב מנקודת מבטה של בת המגלה כי אביה ניהל רומן ובגד באמה. קרפנטר הסבירה שהשיר עוסק באדם שהיא העריכה ואכזב אותה, דבר ששינה באופן מהותי את הדרך שבה היא חוה אהבה ומעניקה אמון במערכות יחסים. השיר נחשב למעמיק ולחשוף ביותר בקריירה שלה עד לאותה עת, והוא מציב את הטון הרפלקטיבי והפגיע המאפיין את האלבום כולו.

 הרכב מוזיקלי וסגנון 
השיר "Emails I Can't Send" מוגדר מבחינה מוזיקלית כבלדת פסנתר נוגה ומשתוקקת. כרצועת הפתיחה של האלבום, השיר נועד להכתיב את האווירה לשאר הפרויקט, והוא מתאפיין בסגנון גולמי, רב-ממדי ורפלקטיבי. 

השיר נשען בעיקרו על ליווי פסנתר המלווה את שירתה של קרפנטר. המלודיות מתוארות כ"דועכות", מה שמעניק לשיר תחושה אינטימית וחשופה. המינימליזם בכלי הנגינה מאפשר לטקסט הווידויי לעמוד במרכז. השיר קצר יחסית ואורכו פחות משתי דקות. הוא אינו עוקב אחר מבנה פופ סטנדרטי של בית-פזמון, אלא נבנה כמעין "פרץ של מילים" המבוסס על טיוטות אימיילים אמיתיות שכתבה האמנית. השיר מסתיים במלודיות פסנתר נמוגות שמשמשות כגשר ומשתלבות במעבר חלק לרצועה הבאה, "Vicious". מעבר זה מסומן בשינוי קצב חד ואינטנסיבי – מבלדה שקטה לקצב מהיר של 130 פעימות לדקה. קרפנטר עושה שימוש בשירה רכה וחשופה המדגישה את הפגיעות בטקסט, העוסק ביחסיה המורכבים עם אביה. בחלקים מהשיר היא משלבת מקצבים המזכירים ספוקן וורד, טכניקה ניסיונית בה השתמשה בכמה מרצועות האלבום כדי להעביר תחושה של סיפור סיפורים אותנטי.

המסר והנושא המרכזי של השיר עוסקים בבגידה בתוך התא המשפחתי, אובדן אמון בדמות סמכותית וההשלכות של אירועים אלו על יכולתה של האמנית לקיים מערכות יחסים רומנטיות בעתיד. השיר נכתב מנקודת מבטה של בת המגלה כי אביה ניהל רומן מחוץ לנישואין ובגד באמה. נושא זה מוצג כחוויה מכוננת ששינתה באופן יסודי את הדרך שבה קרפנטר מעניקה ומקבלת אהבה. הטקסט מבטא רגשות גולמיים של אכזבה וגועל כלפי דמות שהיוותה עבורה בעבר מודל לחיקוי. תמה מרכזית נוספת היא ההתפכחות מאשליית הילדות. קרפנטר מתארת את הרגע שבו היא מעבדת את הסיבות לאישיותה הנוכחית ומגלה כי ה"דמויות מספרי הסיפורים" של ילדותה אינן מי שחשבה שהן. גילוי זה מוצג כחלק מתהליך ההתבגרות והבנת המורכבות של מערכות יחסים אנושיות.

 קבלה ביקורתית 
הרצועה זכתה לביקורות חיוביות ברובן מצד מבקרים מוזיקליים, אשר שיבחו את כתיבתה של קרפנטר ואת בחירתה לפתוח את האלבום בצורה כה חשופה ואינטימית. עם זאת, נשמעו גם קולות בודדים שהסתייגו מהשיר בהשוואה לרצועות אחרות באלבום.

מבקרים רבים הגדירו את השיר כרצועת הפתיחה הטובה ביותר בקריירה של קרפנטר עד לאותה עת. המבקרים ציינו כי השיר "מנחית מהלומה" בתוך פחות משתי דקות ומכתיב בהצלחה את הטון של האלבום כולו – גולמי, רב-ממדי ורפלקטיבי. נטען כי השיר משמש כמבוא מושלם לרכבת ההרים הרגשית שחווה אדם בתהליך התבגרותו. השיר תואר כבלדת פסנתר משתוקקת המציגה את כוחה הגובר של קרפנטר ככותבת שירים ואת בגרותה הרגשית. בביקורות צוינה לטובה "הכנות הרדיקלית" של השיר, המאפשרת למאזין להכיר את קרפנטר כפי שלא הכיר קודם לכן. מבקרים העריכו את העובדה שקרפנטר זנחה את דימוי ה"ביטחון העצמי המתוכנת" שאפיין את שנותיה בדיסני לטובת חשיפה של מחשבות לא מסוננות, גם אם הן מעמידות אותה במקום פגיע לשיפוט.

לצד השבחים, היו מבקרים שהסתייגו מהשיר או העדיפו רצועות אחרות על פניו. בביקורת באתר The Strand נטען כי השיר "Decode" הוא בלדת פסנתר רגשית המציגה מילים טובות בהרבה מאלו שמופיעות בשיר הנושא. הבלוגרית קריסטי מיי דאו ציינה כי אף שהיא מבינה כיצד השיר קובע את האווירה לאלבום, הוא נותר השיר הפחות אהוב עליה מכל שירי הפרויקט. בפורומים של קהילת המאזינים (כגון רדיט), היו מי שדירגו את השיר במיקום נמוך יחסית לשאר הרצועות, תוך ציון כי אף שהוא משרת את הקונספט, הוא פחות זכיר בהשוואה ללהיטים קצביים יותר באלבום.

 הופעות חיות 
במהלך סיבוב ההופעות העולמי של האלבום, השיר תפס מקום קבוע ומשמעותי ברשימת השירים. הופעות אלו תוארו על ידי מבקרים כלידתו מחדש של המותג "סברינה 2.0", שכן קרפנטר בחרה להתמקד כמעט לחלוטין בחומרים מהאלבום Emails I Can't Send. בהופעותיה בתקופה זו, ביצעה קרפנטר כ-16 שירים מתוך האלבום (כולל רצועות מגרסת ה-Deluxe), בעוד שחומריה המוקדמים מתקופתה בחברת "הוליווד רקורדס" של דיסני כמעט ולא נכללו במופע.

מיקומי שיא

 נתוני מכירות 

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:שירי סברינה קרפנטר
קטגוריה:שירי 2022
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי סברינה קרפנטר
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ג'ייפי סאקס
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ג'וליה מייקלס
קטגוריה:שירים על בגידה: מעילה באמון
קטגוריה:שירים על בגידה: זוגיות
קטגוריה:שירים על משפחות
קטגוריה:שירי זהב באוסטרליה
קטגוריה:שירי זהב בארצות הברית