אמברוז ברנסייד

אמברוז אוורטס ברנסייד (באנגלית: Ambrose Everts Burnside; ) היה איש צבא ופוליטיקאי אמריקאי מרוד איילנד, איש המפלגה הדמוקרטית ולאחר מכן המפלגה הרפובליקנית, ששירת כקצין בדרגת מייג'ור גנרל בצבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקאית, וכיהן כמושל רוד איילנד ה-30 בשנים 1866–1869, וכסנאטור מטעמה מ-1875 ועד מותו. הוא גם היה ממציא ותעשיין מצליח.

ברנסייד השיג את כמה מהניצחונות הראשונים של האיחוד ב, אך לאחר מכן קודם אל מעבר ליכולותיו, וזכור בעיקר בשל שתי תבוסות הרות אסון, בקרב פרדריקסברג בדצמבר 1862, וב ביולי 1864 במהלך , אם כי במקרה האחרון הוא נוקה מאשמה, אך הוא מעולם לא קנה לעצמו שם כמפקד צבאי.
ראשית חייו
אמברוז ברנסייד נולד בעיירה ליברטי שבאינדיאנה, כרביעי מבין תשעת ילדיהם של אדג'היל ופמלה (או פמילה) בראון ברנסייד, משפחה שמוצאה היה סקוטי, סקוטי-אירי ואנגלי. סב-סבו, רוברט ברנסייד (1775-1725), נולד בסקוטלנד והתיישב בפרובינציית קרוליינה הדרומית. אביו היה יליד קרוליינה הצפונית. הוא היה מחזיק עבדים ששחרר את עבדיו כאשר עבר לאינדיאנה. אמברוז התחנך כנער צעיר בסמינר ליברטי, אך חינוכו נקטע כאשר נפטרה אימו ב-1841. הוא היה שוליה אצל חייט מקומי, ובסופו של דבר היה לשותף בעסק שלו.

כקצין צעיר בתקופה שלפני מלחמת האזרחים, התארס ברנסייד עם שארלוט "לוטי" מון , שעזבה אותו במהלך טקס הנישואים. כאשר הכומר שאל אותה אם היא תיקח אותו כבעלה, נאמר שהיא צעקה "!No siree Bob" (בשום פנים ואופן לא), ורצה אל מחוץ לכנסייה. מון נודעה בשל מעשי הריגול שלה לטובת הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים. בהמשך ברנסייד עצר אותה, את אחותה הצעירה וירג'יניה "ג'יני" מון  ואת אימן. הוא אסר אותן במעצר בית במשך חודשים, אך מעולם לא האשים אותן בריגול.

ראשית הקריירה הצבאית
ב-1843 עלה בידו של ברנסייד להיכנס ללימודים באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בזכות הקשרים הפוליטיים של אביו והעניין שלו בתחום הצבאי. בימי ראשית לימודיו באקדמיה, שונה שמו האמצעי עקב טעות ברישום, והשם שונה ל-Everett במקום Everts. הוא סיים את לימודיו ב-1847, דורג במקום ה-18 בקרב 47 בני כיתתו, והוצב ברדגת ייצוג של לוטננט משנה ברגימנט הארטילריה השני של ארצות הברית. הוא יצא לוראקרוס כדי להשתתף במלחמת ארצות הברית-מקסיקו, אך הגיע לשם לאחר שמעשי האיבה נפסקו, והוא ביצע בעיקר תפקידי חיל מצב סביב למקסיקו סיטי.

לאחר סיום המלחמה שירת ברנסייד שנתיים בחזית המערבית תחת פיקודו של קפטן ברקסטון בראג ברגימנט הארטילריה השלישי, יחידת ארטילריה קלה שהוסבה לתפקידי פרשים, והגנה על נתיבי הדואר המערביים שעברו דרך נבדה לקליפורניה. באוגוסט 1849 נפצע ברנסייד מחץ שחדר לצווארו במהלך התנגשות עם לוחמי אפאצ'י בלאס וגאס, ניו מקסיקו. בדצמבר 1851 הוא קודם לדרגת לוטננט ראשון. ב-1852 הוצב ברנסייד בפורט אדמס שבניופורט, רוד איילנד, שם הוא נשא לאישה ב-27 באפריל אותה שנה את מרי ריצ'מונד בישופ מפרובידנס. הנישואים נמשכו עד מותה של מרי ב-1876, אך לשניים לא נולדו ילדים.

באוקטובר 1853 פרש ברנסייד מצבא ארצות הברית ומונה כמפקד במיליציה של רוד איילנד בדרגת מייג'ור גנרל, תפקיד בו הוא שירת שנתיים.

לאחר פרישתו מהצבא הסדיר, הקדיש ברנסייד את זמנו ומרצו לייצור כלי נשק שנשאו את שמו: "קרבין ברנסייד" . מזכיר המלחמה של הנשיא ג'יימס ביוקנן, ג'ון פלויד, חתם על חוזה עם חברת כלי הנשק של ברנסייד לציוד חלק גדול של הצבא עם הרובים שלו, רובם מחיל הפרשים, והשפיע עליו להקים בתי חרושת גדולים לייצור כלי הנשק. מפעל הרובים בבריסטול לא הושלם לפני שיצרן נשק אחר לכאורה שיחד את פלויד כדי להפר את חוזהו עם ברנסייד, בסך 100,000 דולר.

ב-1858 התמודד ברנסייד מטעם המפלגה הדמוקרטית לאחד המושבים של רוד איילנד בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך הובס בהפרש קולות גדול. הטרחה של מסע הבחירות, והרס מפעל הנשק שלו בשריפה, תרמו לנפילתו הפיננסית, הוא נאלץ להעביר את הפטנטים על כלי הנשק שלו לידי אחרים. לאחר מכן הוא יצא מערבה בחיפוש אחר תעסוקה, והיה לגזבר של חברת הרכבות המרכזית של אילינוי, שם הוא עבד והתיידד עם ג'ורג' מקללן, שלימים היה אחד ממפקדיו. באותה תקופה הוא הכיר את עורך הדין אברהם לינקולן, שזמן קצר לאחר מכן נבחר כנשיא ארצות הברית.
מלחמת האזרחים
ממוזער|250px|ברנסייד במלחמת האזרחים
קרב בול ראן הראשון

עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, היה ברנסייד קולונל במיליציה של רוד איילנד. הוא גייס את רגימנט הרגלים המתנדבים הראשון של רוד איילנד, וב-2 במאי 1861 מונה כמפקדו. שתי פלוגות של הרגימנט חומשו אז בקרבינים של ברנסייד.

תוך חודש קודם ברנסייד לפקד על בריגדה במסגרת מחלקת צפון-מזרח וירג'יניה. ביולי הוא פיקד על הבריגדה בקרב בול ראן הראשון, ובאופן זמני מילא את מקומו של בריגדיר גנרל דייוויד האנטר שנפצע בפיקוד על הדיוויזיה. הרגימנט שלו, שמלאו אז 90 יום להקמתו הוצא מהשירות ב-2 באוגוסט, והוא קודם לדרגת בריגדיר גנרל של צבא המתנדבים ב-6 באוגוסט וקיבל את המשימה לאמן את הבריגדות הזמניות בארמיית הפוטומק.
המשלחת לקרוליינה הצפונית
מספטמבר 1861 ועד יולי 1862 פיקד ברנסייד על דיוויזיית החוף, או על חיל המשלוח לקרוליינה הצפונית שנקרא על שמו , שכלל שלוש בריגדות שהתכנסו באנאפוליס ושהיו הגרעין לגיס התשיעי  שעליו הוא פיקד בהמשך. הוא ניהל מערכה אמפיבית שחסמה יותר מ-80 אחוזים מחוף הים של קרוליינה הצפונית בפני הספנות של הקונפדרציה עד לתום המלחמה. מערכה זו כללה את קרב אליזבת סיטי שהתנהל ב-10 בפברואר 1862 על נהר פסקווטנק ליד אליזבת סיטי שבקרוליינה הצפונית.

במערכה לקחו חלק ספינות של שייטת החסימה הצפון אטלנטית של צי ארצות הברית שמולו ניצבו כוחות של צי הקונפדרציה. הקרב היה חלק מהמערכה בקרוליינה הצפונית שהובל על ידי ברנסייד, שהסתיימה בניצחון של האיחוד, ובה נכבשו אליזבת סיטי והאזורים הימיים סביבה, וספינות צי הקונפדרציה נפלו שלל, הוטבעו או פוזרו.

ב-18 במרץ קודם ברנסייד לדרגת מייג'ור גנרל בצבא המתנדבים כאות הוקרה להצלחותיו בקרב האי רואנוק  ובקרב ניו ברן , שני הניצחונות המשמעותיים הראשונים של האיחוד ב. ביולי הועברו כוחותיו צפונה לניופורט ניוז שבווירג'יניה, והיו לגיס התשיעי בארמיית הפוטומק.

לאחר כישלונו של מייג'ור גנרל ג'ורג' מקללן במערכת חצי האי, הוצע לברנסייד הפיקוד על ארמיית הפוטומק. הוא סירב להצעה זו בשל נאמנותו למקללן והעובדה שהבין את חוסר ניסיונו הצבאי, וניתק חלק מהגיס שלו לתמיכה ב של מייג'ור גנרל  ב. באותה עת הוא קיבל מברקים ממייג'ור גנרל , שבמפורש נמתחה בהם ביקורת על יכולותיו של פופ כמפקד, והוא העביר אותם אל המפקדים הממונים עליו. אירוע זה היה בהמשך בעל משמעות במשפט הצבאי שנוהל נגד פורטר  שבו הופיע ברנסייד כעד.

גם לאחר כישלונו של פופ בקרב בול ראן השני, דחה ברנסייד הצעה לקבלת תפקיד פיקודי.
קרב אנטיאטם
ממוזער|250px|גשר ברנסייד באנטיאטם, תמונה מ-2023.

בתחילת , לטובת , ניתן לברנסייד הפיקוד על האגף הימני של ארמיית הפוטומק (הגיס הראשון והגיס התשיעי שלו), אך מקללן הפריד את שני הגיסות בקרב אנטיאטם, מיקם אותם בקצוות המנוגדים של קו החזית של האיחוד, והותיר את ברנסייד לפקד רק על הגיס התשיעי. במרומז סירב ברנסייד לוותר על הפיקוד על הגיס הראשון, וניתב פקודות אל הגיס בתחילה דרך מייג'ור גנרל ג'סי ל. רינו (שנהרג בקרב ההר הדרומי), ולאחר מכן דרך בריגדיר גנרל ג'ייקוב דולסון קוקס. הסדר מסורבל זה תרם לאיטיות בהתקפה והחצייה של מה שנקרא גשר ברנסייד  באגף הדרומי של קו החזית של האיחוד.

ברנסייד לא סייר באזור באופן מספיק, ולא ניצל את ההזדמנות להשתמש בכמה אתרי צליחה נוחים שמחוץ לטווח אש האויב. כוחותיו נקלעו לכמה מתקפות חוזרות ונשנות על הגשר הצר, שנשלט על ידי צלפי הקונפדרציה שניצבו על שטח שולט. בצהריים כבר איבד מקללן את סבלנותו. הוא שלח רצף של שליחים לדרבן את ברנסייד להתקדם הלאה, והורה לאחד מעוזריו, "אמור לו שגם אם הדבר יעלה ב-10,000 איש, הוא חייב לזוז כעת". הוא לחץ עוד יותר כאשר שלח את המפקח הכללי שלו להתעמת עם ברנסייד, שהגיב בכעס: "נראה שמקללן חושב שאני לא עושה כמיטב יכולתי לעבור את הגשר הזה. אתה השלישי או הרביעי שהגיע אלי הבוקר עם אותן הוראות". בסופו של דבר פרץ הגיס התשיעי קדימה, אך העיקוב אפשר לדיוויזיה של מייג'ור גנרל  מצבא הקונפדרציה לעלות מהרפרס פרי ולהדוף את הפריצה של האיחוד. מקללן סירב לבקשות של ברנסייד לתגבורות, והקרב הסתיים בתיקו טקטי.

קרב פרדריקסברג
ממוזער|250px|ברנסייד, 1862

לאחר שכשל מקללן ברדיפה אחר כוחותיו הנסוגים של הגנרל רוברט אדוארד לי משדה הקרב באנטיאטם, הורה הנשיא אברהם לינקולן להעברתו מתפקידו ב-5 בנובמבר 1862, ויומיים לאחר מכן בחר בברנסייד כמחליפו. ברנסייד ציית להוראה באי-רצון, השלישית מסוג זה בקריירה הקצרה שלו, בין השאר בשל המסר שהועבר לו על ידי השליח שהגיע אליו עם הפקודה שאם הוא יסרב, הפיקוד יעבור תחתיו למייג'ור גנרל ג'וזף הוקר, שממנו ברנסייד סלד. הוא קיבל את הפיקוד על ארמיית הפוטומק בטקס חילופין שנערך בחוותה של ג'וליה קלאגט בבניו בולטימור שבווירג'יניה. מקללן ביקר את הכוחות כדי להיפרד מהם. קולומביה קלאגט, כלתה של ג'וליה קלאגט, העידה לאחר המלחמה שטקס החילופין נערך בחזית ביתם בחווה.

הנשיא לינקולן לחץ על ברנסייד לנקוט בצעד תקיף וב-14 בנובמבר אישר את תוכניתו לכבוש את בירת הקונפדרציה, ריצ'מונד, וירג'יניה. התוכנית הובילה לתבוסה משפילה ויקרה של האיחוד בקרב פרדריקסברג ב-13 בדצמבר. התקדמותו לפרדריקסברג הייתה מהירה, אך ההתקפה התעקבה כאשר חיל ההנדסה היה איטי בהקמת גשרים צפים לחציית נהר רפהנוק , כמו גם ההססנות של ברנסייד לפרוס חלקים מהארמייה שלו על פני נקודות המעבר. מצב זה אפשר לגנרל לי להתרכז לאורך רמות מרי ממערב לעיירה ולהדוף את המתקפות של האיחוד.

המתקפות מדרום לעיירה נוהלו בחוסר יעילות, בשעה שהן היו אמורות להיות ציר ההתקפה המרכזי, והפריצה הראשונית של האיחוד עברה ללא תמיכה. ברנסייד לא היה מרוצה מכישלון תוכניתו, ומהאבדות הכבדות של המתקפות החזיתיות החוזרות הכושלות, והכריז שהוא יוביל באופן אישי את המתקפה של הגיס התשיעי. מפקדי הגיס שלו שוחחו על כך עמו, אך היחסים בינו לבין הכפופים אליו היו מתוחים. בקבלו את האשמה במלואה, הוא הציע שהוא יפרוש מהצבא, אך סורב. מבקריו של ברנסייד תייגו אותו כ"קצב מפרדריקסברג".

בינואר 1863 שיגר ברנסייד מתקפה שנייה נגד לי, אך היא נבלמה בגשמיי החורף לפני השלמתה והיא כונתה בלעג "מצעד הבוץ" . בעקבותיה, הוא ביקש שכמה מהקצינים ישוחררו מתפקידיהם ויועמדו בפני משפט צבאי. הוא גם הציע את התפטרותו. עד מהרה קיבל לינקולן את הצעת ההתפטרות, וב-26 בינואר החליף את ברנסייד במייג'ור גנרל ג'וזף הוקר, אחד הקצינים שקשרו קשר נגדו.

מחלקת אוהיו והמערכה בטנסי
ממוזער|250px|תחריט של ברנסייד במדים מלאים מ-1882.
ברנסייד הציע את התפטרותו, אך לינקולן דחה את ההצעה, באומרו שעדיין יכול להיות מקום עבורו בצבא. כך, הוא הושב לפקד על הגיס התשיעי ונשלח לפקד על מחלקת אוהיו, שכללה את שטחיהן של אוהיו, אינדיאנה, קנטקי ואילינוי. היה זה אז אזור שקט עם פעילות מועטה, והנשיא לינקולן הסביר שברנסייד לא יוכל להיקלע ליותר מדי צרות שם. עם זאת, התחושות נגד המלחמה היו נפוצות מאוד במדינות המערביות, שכן באופן מסורתי היו להם קשרי סחר ענפים עם הדרום, והתחושות נגד העבדות או הרצון להילחם כדי לשים לה קץ לא היו נפוצות שם. ברנסייד היה די מוטרד מנטייה זו והוציא סדרה של פקודות שאסרו על "ביטוי ציבורי של דעות נגד המלחמה או נגד הממשל" בתחומי מחלקתו. גישה זו הגיע לשיאה בפקודה הכללית מספר 38, שבה הוכרז ש"כל אדם שיימצא אשם בבגידה יישפט בפני בית משפט צבאי ויאסר או יגורש אל מעבר לקווי האויב".

ב-1 במאי 1863 קיים חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אוהיו, קלמנט ולנדיגהאם , מתנגד בולט של המלחמה, עצרת ציבורית במאונט ורנון, אוהיו, שבה הוא גינה את הנשיא לינקולן כ"רודן" ששאף לבטל את החוקה וליצור דיקטטורה. ברנסייד שיגר כמה סוכנים לעצרת שתיעדו את שנאמר בה ומסרו את עדותם לברנסייד, שהכריז שקיימת עילה מספקת לעצור את ולנדיגהאם באשמת בגידה. בית משפט צבאי שפט אותו ומצא אותו אשם בהפרת הפקודה הכללית מספר 38, זאת על אף מחאותיו שהוא הביע את דעותיו בפומבי. ולנדיגהאם נידון למאסר עד לתום המלחמה והפך לקדוש מעונה של הדמוקרטים מתנגדי המלחמה. לאחר מכן הפנה ברנסייד את תשומת ליבו לאילינוי, שם העיתון "שיקגו טיימס" הדפיס במשך חודשים מאמרי מערכת נגד המלחמה. ברנסייד שיגר כוח צבאי למשרדי העיתון הורה על סגירתו.

לינקולן לא התעניין או קיבל מידע על מעצרו של ולדינגהאם או על סגירת השיקגו טיימס. הוא זכר את הסעיף בפקודה 38 שהכריז שהמפרים שלה יגורשו על מעבר לקווי האויב, ובסופו של דבר החליט שיהיה זה רעיון טוב שוולדינגהאם ישוחרר ממאסרו ויישלח לתחומי הקונפדרציה. בינתיים, הורה לינקולן על פתיחתו מחדש של השיקגו טיימס והכריז שברנסייד חרג מסמכותו בשני המקרים. לאחר מכן הוציא לינקולן אזהרה שהגנרלים לא יכלו לעצור אזרחים או לסגור שוב עיתונים ללא היתר מהבית הלבן.

ברנסייד גם עסק בפשיטות של אנשי הקונפדרציה כמו ג'ון הארט מורגן .

במהלך , התקדם ברנסייד לנוקסוויל, טנסי, כשבתחילה הוא עקף את אגף קמברלנד שהוחזק על ידי הקונפדרציה ובסופו של דבר כבש את נוקסוויל ללא התנגדות. לאחר מכן הוא שיגר כוחות בחזרה לאגף קמברלנד. מפקד כוחות הקונפדרציה, בריגדיר גנרל ג'ון ו. פרייזר , סירב להיכנע אל מול שתי הבריגדות של האיחוד, אך ברנסייד הגיע בראש בריגדה שלישית, ואילץ את פרייזר ואת 2,300 אנשיו להיכנע.

בקרב צ'יקמוגה הובס מייג'ור גנרל ויליאם רוזקרנס, וברנסייד נרדף על ידי לוטננט גנרל ג'יימס לונגסטריט, שנגד חיילליו הוא נלחם ברמות מרי. בקרב קמפבל סטיישן  הוא הצליח להערים על לונגסטריט ועלה בידו להגיע לביצורים שלו בנוקסוויל, שם הוא צר עליה לזמן קצר עד לתבוסת הקונפדרציה בקרב פורט סנדרס  מחוץ לעיר. לכידתם של חייליו של לונגסטריט בנוקסוויל תרמה לתבוסתו של הגנרל ברקסטון בראג על ידי הגנרל יוליסס ס. גרנט ב. הכוחות תחת פיקודו של מייג'ור גנרל ויליאם שרמן צעדו כדי לסייע לברנסייד, אך המצור כבר הוסר, ולונגסטריט נסוג ובסופו של דבר הגיע לווירג'יניה.

מערכת אוברלנד
ברנסייד הצטווה לקחת את הגיס התשיעי בחזרה לזירה המזרחית, שם הוא חיזק את כוחו כך שהוא מנה יותר מ-21,000 חיילים באנאפוליס. הגיס לחם במערכת אוברלנד  במאי 1864 כיחידה בפיקוד עצמאי, שדיווחה בתחילה ישירות לגרנט, ולא היה חלק מארמיית הפוטומק, שכן ברנסייד היה גבוה בדרגה ממפקדה, מייג'ור גנרל ג'ורג' מיד, שהיה מפקד דיוויזיה תחת ברנסייד בפרדריקסברג. הסדר מסורבל זה תוקן ב-24 במאי, זמן קצר לפני , כאשר הסכים ברנסייד לוותר על דרגתו הקודמת והושם תחת פיקודו הישיר של מיד.

ברנסייד לחם ב וב, שם הוא לא הצטיין במיוחד, ביצע מתקפה חלקית, ונראה היה שהוא לא היסס לשלוח את חייליו למתקפות החזיתיות שמחיר הדמים שלהם היה גבוה. לאחר קרב פורט אנה וקרב קולד הרבור הוא התמקם בקווי .
קרב המכתש
ממוזער|250px|המכתש בפיטרסבורג לאחר הקרב.
כשניצבו שני הצבאות במבוי הסתום של מלחמת החפירות בפיטרסבורג ביולי 1864, הסכים ברנסייד לתוכנית שהוצעה על ידי חיילי אחד הרגימנטים של הגיס שלו שאנשיו היו כורים לשעבר, הרגימנט ה-48 של פנסילבניה: לכרות מחפורת מתחת לביצורי הקונפדרציה ולפוצץ חומרי נפץ כדי להשיג פריצת דרך בהפתעה. ב-30 ביולי הוחרב המבצר במה שנודע בשם .

בשל התערבותו של מיד, קיבל ברנסייד הוראה, שעות ספורות לפני התקפת הרגלים, לא לעשות שימוש בדיוויזיה של האפרו-אמריקאים, שאומנה במיוחד למתקפה זו. תחת זאת, הוא אולץ לעשות שימוש ביחידות של חיילים לבנים בלתי מאומנים. לא עלה בידו להחליט באיזו דיוויזיה לבחור כתחליף, ובשל כך הוא ביקש משלושת המפקדים הכפופים אליו להטיל גורל כדי לקבל את ההחלטה.

הדיוויזיה שעלתה בגורל הייתה בפיקודו של בריגדיר גנרל ג'יימס ה. לדלי , שלא הספיק לתדרך את אנשיו על המצופה מהם, והוא נצפה שותה משקאות חריפים עם בריגדיר גנרל אדוארד פררו בתוך מחסה מוגן הרחק מאחורי הקווים במהלך הקרב, ולא גילה שום מנהיגות. כתוצאה מכך נכנסו אנשיו של לדלי אל תוך המכתש הענק במקום להקיף אותו, נלכדו בתוכו, והיו נתונים לאש כבדה מצד אנשי הקונפדרציה שהקיפו את שולי המכתש, תוך כדי שנגרמו אבדות כבדות. בתום הקרב נמנו בדיוויזיה 3,800 הרוגים.

כתוצאה מהכישלון במכתש, שוחרר ברנסייד מתפקידו הפיקודי ב-14 באוגוסט ונשלח על ידי גרנט ל"חופשה ממושכת". עד לתום המלחמה הוא לא נקרא שוב לשירות. מאוחר יותר הטילה ועדת חקירה את האשמה בתבוסה עליו, על לדלי ועל פררו. בדצמבר התקיימה פגישה של ברנסייד עם הנשיא לינקולן ועם גרנט בנוגע לעתידו. הוא חשב על אפשרות של התפטרות, אך לינקולן וגרנט ביקשו ממנו להישאר בשירות. בתום הראיון כתב ברנסייד, "לא עודכנתי על שום תפקיד שהוטל עלי". בסופו של דבר, ב-15 באפריל 1865 התפטר ברנסייד מתפקידו, לאחר כניעת הגנרל רוברט אדוארד לי בקרב אפומטוקס.

מאוחר יותר ניקתה הוועדה המשותפת של הקונגרס לניהול המלחמה  את שמו של ברנסייד, והטילה את האשמה על התבוסה בקרב המכתש על מיד בשל דרישתו שלא לשתף בקרב את דיוויזיית האפרו-אמריקאים.

לאחר המלחמה
לאחר התפטרותו משירותו הצבאי, היה ברנסייד חבר בכמה מועצות מנהלים של חברות רכבות ומפעלי תעשייה, כולל כנשיא של חברת הרכבות סינסינטי ומרטינסוויל, חברת הרכבות של אינדיאנפוליס וויסנס, חברת הרכבות קאירו ווינסנס, ומפעל הקטרים של רוד איילנד.

ב-1866 נבחר ברנסייד כמושל רוד איילנד ה-30, וכיהן בתפקיד במשך שלוש תקופות כהונה של שנה עד מאי 1869. במערכת הבחירות הראשונה לתפקיד הוא היה מועמד מטעם המפלגה הרפובליקנית, והוא ניצח ברוב סוחף. הייתה זו ראשית הקריירה שלו במפלגה זו, שכן לפני המלחמה הוא היה חבר במפלגה הדמוקרטית. בתקופת כהונתו כמושל הוא היה פעיל מאוד בהשגת אישור מידי ותשלום של תביעות המלחמה של המדינה. כמושל הוא הקדיש תשומת לב למיליציית המתנדבים של רוד איילנד.

ברנסייד היה עמית בפיקוד מסצ'וסטס של "המסדר הצבאי של הלגיון הנאמן של ארצות הברית" , אגודה צבאית של קציני צבא האיחוד ושל צאצאיהם, ושימש כסגן המפקד הזוטר של פיקוד מסצ'וסטס ב-1869. בשנים 1871- 1872 הוא היה המפקד העליון של אגודת ותיקי , וכן שימש כמפקד מחלקת רוד איילנד שלו. ב-1871 בחר בו איגוד הרובאים הלאומי כנשיאו הראשון.

במהלך ביקור שערך ברנסייד באירופה ב-1870, הוא ניסה לגשר בין צרפת לבין גרמניה במלחמת צרפת–פרוסיה.

ב-1876 נבחר ברנסייד כמפקד הגדוד של ניו אינגלנד של "לגיון המאה" (Centennial Legion), שהיה קואליציה של 13 יחידות מיליציה של שלוש עשרה המדינות הראשונות, שהשתתפו במצעד שהתקיים בפילדלפיה ב-4 ביולי אותה שנה לציון מאה שנים לחתימת הכרזת העצמאות של ארצות הברית.

ב-1874 נבחר ברנסייד על ידי הסנאט של רוד איילנד כחבר הסנאט של ארצות הברית. הוא נבחר לתקופת כהונה נוספת כסנאטור ב-1880, וכיהן בתפקיד עד מותו. הוא המשיך את חברותו במפלגה הרפובליקנית, ולקח חלק מרכזי באירועים צבאיים וכן שימש כיושב ראש ועדת החוץ של הסנאט ב-1881.

מותו
אמברוז ברנסייד נפטר בביתו שבבריסטול שברוד איילנד ב-13 בספטמבר 1881 כתוצאה מתעוקת לב, כשלצידו ניצבו רק רופאו ומשרתי המשפחה.

ארונו הוצב בבניית עיריית פרובידנס עד להלווייתו שהתקיימה ב-16 בספטמבר. הארון נישא בתהלוכה על ידי עגלה רתומה לארבעה סוסים שחורים אל הכנסייה האוניטריאנית הראשונה של העיר שם נכחו מכובדים רבים. לאחר הטקס נטמן ברנסייד בבית הקברות סוואן פוינט שבעיר. אלפים השתתפו בהלוויה ועסקים ומפעלים נסגרו לחלק מהיום.
מורשתו והערכת פועלו
כאדם, זכה ברנסייד לאהדה רבה, הן בצבא והן בפוליטיקה. הוא רכש ידידים בקלות, נהג לחייך הרבה, וזכר את כל השמות של בני שיחו. עם זאת, המוניטין הצבאי המקצועי שלו היה חיובי פחות, והוא נודע כעקשן, חסר מעוף ולא מתאים הן מבחינה אינטלקטואלית והן מבחינה רגשית לתפקידי פיקוד גבוה. גרנט ציין שהוא היה "בלתי מתאים" לפיקוד על ארמייה, ושאף אחד לא ידע זאת טוב יותר מברנסייד עצמו. ביודעו את יכולותיו, הוא סירב פעמיים לפקד על ארמית הפוטומק, והסכים לכך רק בפעם השלישית כאשר השליח שמסר לו את כתב המינוי ציין בפניו שאם הוא לא ייעתר להצעה, הפיקוד יימסר לג'וזף הוקר. ההיסטוריון ג'פרי ד. ורט  תיאר את ההקלה שחש ברנסייד לאחר קרב פרדריקסבורג בפסקה שמסכמת את הקריירה הצבאית שלו:

ההיסטוריון והעיתונאי ברוס קאטון  סיכם את דמותו של ברנסייד:

ברנסייד בלט בזכות זקנו הבלתי רגיל, שאיחד פיאות לחיים עם שפמו, אך עם לחיים שהיו מגולחות למשעי. השם ברנסייד נטבע ככינוי שתיאר סגנון זה, ובהמשך התהפכו ההברות שבשמו לשם "סיידברנס" .

הנצחתו
ממוזער|250px|פסלו של ברנסייד בפרובידנס.
ב-1866 שינתה העיירה אליסון שבמישיגן את שמה לברנסייד, לכבודו.

פסל של ברנסייד רכוב על סוס, שעוצב על ידי הפסל הניו יורקי לאונט תומפסון, נחנך ב-1887 והוצב ברחבת אקסצ'יינג' שבפרובידנס, כשהוא פונה לכיוון בניין העירייה. ב-1906 הועבר הפסל לפארק העירייה, ששמו שונה לפארק ברנסייד.

בבריסטול שברוד איילנד קרוי רחוב קטן על שמו של ברנסייד.

אולם הזיכרון על שם ברנסייד בבריסטול הוא בניין ציבורי בן שתי קומות בסגנון התחייה הרומנסקית של ריצ'רדסון  שניצב ברחוב הופ. הבניין נחנך ב-1883 על ידי הנשיא צ'סטר ארתור ועל ידי המושל אוגוסטוס בורן. במקור היה אמור לעמוד בחזית הבניין פסל של ברנסייד. האדריכל שתכנן אותו היה סטיבן סי. ארל .

העיר ברנסייד שבקנטקי  קרויה על שמו של ברנסייד.

הכפר ניו ברנסייד שבאילינוי , הניצב על מסילת הברזל קאירו וינסנס, שאת חברת הרכבות שלה ניהל ברנסייד, נקרא על שמו.

שכונת ברנסייד שבשיקגו , קרויה על שמו של ברנסייד.

ב-1966 נפתח בניין מעונות הסטודנטים על שם ברנסייד באוניברסיטת רוד איילנד.

העיירה ברנסייד שבוויסקונסין , קרויה על שמו של ברנסייד.
בתרבות הפופולרית
דמותו של ברנסייד גולמה בסרט "אלים וגנרלים"  מ-2003 בבימויו של רונלד פ. מקסוול  על ידי אלכס הייד-וייט . הסרט כולל אירועים מקרב פרדריקסבורג.

לקריאה נוספת
 Sobel, Robert, Raimo, John, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1351-1352
 Burnside, Ambrose Everett in 1911 Encyclopædia Britannica.
 Ambrose E. Burnside in Encyclopedia Virginia

קישורים חיצוניים

 אמברוז ברנסייד באתר אגודת המושלים הלאומית 


 אמברוז ברנסייד באתר The Political Graveyard 


הערות שוליים

קטגוריה:מושלי רוד איילנד
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מרוד איילנד
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:יושבי ראש ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית של ארצות הברית
קטגוריה:גנרלים בצבא האיחוד
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אירי
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אנגלי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1824
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1881