קהילת יהודי לנצ'נה

קהילת יהודי לנצ'נה בעיר לנצ'נה (בפולנית: Łęczna; ביידיש: לענטשנע) בפולין, נוסדה ככל הנראה סמוך להקמת העיר בסביבות שנת 1467, ומוזכרת  לראשונה בשנת 1501. והתקיימה עד לשואה. כיום, קיימים בעיר מספר אנדרטאות ומבנים המנציחים את ההיסטוריה היהודית בעיר.

 המאות ה-16 עד ה-18 
קהילת לנצ'נה נוסדה ב, זמן קצר לאחר ייסוד העיר. היהודים גרו בעיקר באזור שמצפון לכיכר השוק, ושם גם היה בית הכנסת.

הקהילה המקומית הפכה לאחת מן הגדולות והמשפיעות ביותר בפולין במחצית השנייה של האלף השני, ואירחה בשנים 1668, 1678 ו-1681,  את הכינוס השנתי של ועד ארבע ארצות, שהיה המוסד העליון של יהדות פולין בין השנים 1580 ו-1764.

היהודים שחיו בלצ'נה היו בעיקר בעלי מלאכה כמו סנדלרים, חייטים וקצבים. בשנת 1674, לאחר שהקהילה היהודית קיבלה היתר להקים בית כנסת משלה, היהודים היוו 33% מ-547 התושבים בעיר. הקהילה היהודית בלצ'נה נהנתה מחיי יום-יום חופשיים יחסית וללא הגבלות, בניגוד לערים אחרות במזרח אירופה ובפולין בפרט. למרות שהוטלו הגבלות מסוימות על ייצור משקאות חריפים (הרשק קודנסקי, למשל, הורשה לייצר 400 קלחות וודקה, תוך תשלום אגרה שנתית של 400 זלוטי), הותרה בעלות על פאבים, מזקקות ומתקנים אלכוהוליים אחרים, ואפשרה ליהודים המקומיים להתפרנס מענף זה.

 המאה ה-19 
בשנת 1803, 38% מ-1,465 תושבי העיר, היו יהודים (563 נפשות), ובשנת 1840 אחוז זה הוכפל והגיע ל-64% מכלל האוכלוסייה (1,754 יהודים מתוך 2,715 אזרחים). בשנת 1846 הרובע היהודי נשרף כמעט כליל, וגם מבנה בית הכנסת, אך במהרה שוקמה ונבנתה מחדש. באותה תקופה, נוסדה בעיר חסידות לנטשנה, על ידי רבי יצחק אייזיק תלמידו של הרבי מלובלין, והעיר הייתה אחת מהמרכזים של היהדות החסידית בפולין. כן גר בעיר רבי שלמה לייב מלענטשנע (ה'תקל"ח - ה'תר"ג) שנקבר בבית העלמין היהודי בעיר, ברחוב פסטרניק.

במהלך מרד ינואר בשנת 1864, אחד המורדים שנלכדו היה סגן רחמן בורנשטיין, תושב יהודי בעיר, שנהרג בסופו של דבר.

 המאה ה-20 
בשנת 1921 הקהילה היהודית מנתה 2,019 נפש (63% מכלל האוכלוסייה). לקהילה היו בית כנסת, מקווה, בית תפילה, בית קברות ובית קברות. ובשנת 1935 הגיע מספרם ל-2,273 (54.6% מכלל התושבים בעיר 4,162 נפש) בשנת 1936 נבחרו שמונה אנשים למועצה העירונית הכללית, דבר המראה עד כמה דומיננטית הייתה הקהילה היהודית בעיר.

עם הכיבוש הנאצי, היהודים חויבו לענוד טלאי צהוב על חזיהם ומאוחר יותר על זרועותיהם. יהודים לא הורשו להיכנס לבתי קפה, מלונות וברים. עוד לפני הקמת הגטו, בקיץ 1940, נלקחו יהודים והוכנסו לפחונים, עירומים, וללא אוכל. רבים מתו מרעב וכוויות מהגג החם. בהתאם לתקנות הנאציות שנכפו על יהודי פולין על ידי ריינהרד היידריך, הוקם גטו יהודי בלנצ'נה וכל היהודים נאלצו לעבור לגבולותיו. לאחר הקמת הגטו, הפיקוח ניתן לאוקראינים שאומנו על ידי הנאצים במחנה האימונים טרווניקי. אף על פי כן, גדר הפרדה בין הקהילות היהודיות והפולניות נבנתה רק בשנת 1942. בינואר 1940 הוקם יודנראט מקומי על ידי הנאצים, שהורכב מ-12 חברים. יצחק חיים פרוכטמן עמד בראש היודנראט. ביולי 1940 הוקם ועדת עזרה הדדית יהודית מקומית. יצחק זילברשטיין, תושב המקום, היה יו"ר הוועדה. כן נוסד בגטו ארגון שירות בריאות, ובשנת 1941 גם מטבח ציבורי.

בין מאי ליולי 1942 הגיעו יהודים מצ'כוסלובקיה ובוהמיה לגטו לנצ'נה, ואוכלוסיית הגטו גדלה מ-2,191 במרץ 1941 לכ-4,300 באוקטובר 1942.

הטרנספורט הראשון למחנה ההשמדה סוביבור יצא ב-25 באוקטובר 1942. ובו גורשו כ-3,000 איש, רובם קשישים וילדים. ביום הכיפורים של שנת ה'תש"ג, ספטמבר 1942, בסמוך לבית הכנסת ברחוב בוז'ניצה, נרצחו על ידי הנאצים בירי מקלעים 970 יהודים שבויים ממחנה העבודה בלונצ'נה שחוסל סופית. הגופות נקברו במקום ההוצאה להורג. מיד אחר כך הרגו הגרמנים 23 יהודים ברחוב קאנאלובה, ו-50 יהודים ברחוב לנצ'וחובה, ואף הם נקברו בקבר אחים במקום הרצח. וויצ'ך וייצ'ורק, מחבר הספר "Szkice z prowincji" ("זיכרונות מהפרובינציה"), מתאר את האירוע:  במהלך השואה, קרוב ל-5,000 יהודים שחיו בלצ'נה בזמן המלחמה נרצחו על ידי הנאצים. רובם נשלחו לסוביבור בשלושה גירושים - הראשון באפריל או במאי 1942 (200 איש), ב-25 באוקטובר 1942 (3,000 איש) וב-29 באפריל 1943 (300 איש).

לאחר השואה, הקהילה היהודית של לנצ'נה חדלה להתקיים.

 אתרים יהודיים 
 בית הכנסת הגדול והמוזיאון 
ממוזער|ארון הקודש בבית הכנסת הגדול בלנצ'נה, כיום מוזיאון
 ממוקם ברחוב בוז'ניצה 19, נבנה בסביבות 1655, לאחר שהארכיבישוף של קרקוב העניק רשות ליהודי לנצ'נה להקים בית כנסת משלהם בעיר. בית הכנסת נשרף פעמיים, ב-1846 וב-1881.

מבנה בית הכנסת מלבני, ושטחו 15 על 9.5 מטרים. עובי הקירות כ-1.3 מטר, והם מחוזקים בעמודי תמך רחבים. חלונות בית הכנסת שקועים ובראשם קשת חצי עגולה. הבימה המוגבהת בנויה אבן, וניצבת במרכז אולם התפילה, ומצידה ארבעה עמודים העולים עד תקרת בית הכנסת. הבימה נשמרה בסגנון האדריכלות הרנסאנס המאוחרת, ובחלקה העליון ניתן לראות רוזטות ומוטיבים פרחוניים. בצד המערבי של המבנה נמצאת עזרת הנשים.

לאחר השריפות, המבנה שוקם והורחב, אך נפגע שוב במהלך בתקופת הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה, ובין השנים 1939 ל-1944 שימש בית הכנסת את הנאצים כמחסן תבואה. בשנים שלאחר המלחמה השתמשו התושבים המקומיים במבנה כמקור לחומרי בניין, ונגרם לו הרס רב. בשל ההרס הוחלט בשנת 1952 להרוס את המבנה, החלטה שבוטלה בהמשך, ובשנים 1954–1964 התבצעו עבודות לשיקום המבנה כולל החלפת גג העץ בגג בטון מכוסה ברעפים, ושוקמו עזרת הנשים, הבימה וארון הקודש. בשנת 1970 נרשם בית הכנסת ברשימת המונומנטים לשימור ב (ה-FODŻ). לאחר שנבנה בית כנסת חדש בקרבת מקום, הפך המבנה הישן למוזיאון להיסטוריה של העיר, כולל ההיסטוריה היהודית, מעגל השנה היהודי, ופריטים הקשורים ליהודים. בספטמבר 1961 הוצבה לוחית זיכרון על הקיר החיצוני של הבניין לזכר השימוש הקודם בו, והקהילה היהודית שהושמדה שחיה בו בעבר. ב-4 ביולי 2014, בית הכנסת רוסס בגרפיטי עם כתובות אנטישמיות.

 בית הכנסת הקטן 
ממוזער|בית הכנסת הקטן, כיום יש בו ספרייה
, בסמוך לבית הכנסת הישן עומד בית כנסת קטן וחדש יותר, ברחוב בוזניצה 21. בית הכנסת נבנה בתחילת המאה ה-19, ובנוסף לאולם התפילה, היה במבנה גם החיידר של הקהילה. גם בית הכנסת החדש נשרף בשריפות שהיו בשנים 1846 ו-1881. הוא שופץ רק בשנת 1859 ובפעם השנייה בשנת 1894. לאחר השואה, הבניין לא חזר לרשות הקהילה היהודית שכבר אינה קיימת, אלא שימש בתחילה כמשרד לארגון העבודה השיתופית "דרוונו" בלובלין, בשנת 1979 הועבר לשימוש משרדי ארגון הטקסטיל, עד לשנת 1989 שהמבנה ננטש. בשנת 1992 שופץ המבנה, ונפתחה בו ספרייה. רק רהיט אחד שרד מהזמן שבו הבניין שימש כבית כנסת – כיור נטילת הידיים.

 בית הקברות היהודי בלנצ'נה 
ממוזער|בית העלמין היהודי בלנצ'נה, 2022 
 ברחוב פסטרניק, מתוארך לפחות לשנת 1639, והקבורה האחרונה התקיימה בו בשנת 1942. לפני מלחמת העולם השנייה היה בית הקברות מוקף בחומת לבנים. במהלך שנות ה-50 בית הקברות חוסל, ונטעו בשטחו עצים, שלא השאירו זכר מצבות. מאמץ לשיקום בית הקברות החל בשנת 1984, מספר מצבות נמצאו, ועדיין ניתן למצוא אותן במוזיאון האזורי של לנצ'נה. בשנת 2005, בהשתדלותו של הרב ישראל מאיר גבאי מארגון "אוהלי צדיקים", נבנה מחדש האוהל על קברו של רבי שלמה לייב מלענטשנא.

 זיכרון 
ב-7 בנובמבר 2023 הוקמה ליד בית הכנסת אנדרטה, לזכרם של יהודי העיר שנרצחו בשואה. במהלך הטקס להסרת הלוט מהאנדרטה, הזכיר הרב מיכאל שודריך "יש לנו חובה לזכור איך זה היה לפני 81 שנים, ואיך זה היה לפני חודש, ב-7 באוקטובר, ש-1400 נשים, ילדים וגברים חסרי הגנה נהרגו בישראל". על האנדרטה העשויה שני עמודי שיש גבוהים, נכתב בפולנית ובעברית:

ב-13 במאי 2024 התקיים טקס להנחת לוח זיכרון נוסף לזכר יהודי העיר, בסמוך למבנה עיריית לנצ'נה.

 רבנים ואישי ציבור 
 רבי שלמה לייב מלנצ'נה, תלמידו של רבי יעקב יצחק מלובלין. ייסד את הקהילה החסידית בלנצ'נה במאה ה-19, נפטר בי"ט בניסן ה'תר"ג, ונקבר בבית הקברות בלנצ'נה.
 בנו, רבי יהושע מאוסטרובא, שימש כרב הקהילה בין השנים ה'תר"ג – ה'תרט"ז. נפטר בוורשה, בכ"ח בניסן ה'תרל"ג, ומנוחתו בבית הקברות שם.
 הרב חיים ברוך קברטובסקי, רב העיר משנת ה'תרל"ג (1856), נפטר ונקבר בלנצ'נה בשנת ה'תרמ"ה (1885).
 הרב אברהם ירחמיאל ברומברג, נולד ב-1879, מחבר ספר "עמק אברהם" וספרים נוספים, רב העיר האחרון לפני השואה, משנת ה'תרס"ו (1906) עד ה'תרצ"ט (1939).

 חינוך ותרבות 
 ספריית לנצ'נה היהודית - נוסדה בשנת 1918 על ידי שטריכר הנריק, הספרייה ארגנה אירועים תרבותיים בחגים יהודיים.
 "חיידר" – תשע כיתות חדר פעלו בלנצ'נה בתקופת מלחמת העולם הראשונה. ועד לתקופת השואה.
 "בית יעקב" – בית ספר יסודי יהודי לבנות.

 ראו גם 
 יהדות פולין
 בתי הכנסת בלנצ'נה באתר ויקישיתוף
 בית הקברות היהודי בלנצ'נה באתר ויקישיתוף

 קישורים חיצוניים 
 היסטוריית הקהילה באתר השטעטל הווירטואלי 
 גלריית תמונות באתר השטעטל הווירטואלי
 אתר יוצאי לנצ'נה
 יהודים שחיו בלנצ'נה - ומה שנותר מאותן שנים תמונות מתערוכה שהתקיימה ב-5 בינואר 2009, בבית הספר היסודי מס' 4 בלנצ'נה

 הערות שוליים 

קטגוריה:קהילות יהודיות בפולין
קטגוריה:פולין: עיירות יהודיות