האלמנה הרומאית

האלמנה הרומאית (בלטינית: Dis Manibus, באנגלית: The Roman Widow) הוא ציור שמן מאת האמן הבריטי דנטה גבריאל רוזטי, שנוצר בשנת 1874. הציור מתאר אלמנה רומאית המתאבלת על בעלה המנוח, ומשלב דימויים מהעולם הקלאסי עם תמות של אבל, רוחניות ואהבה נצחית – נושאים חוזרים ביצירתו של רוזטי.

 תיאור היצירה 
הציור מציג אישה צעירה, חיוורת ופניה מהורהרות, ישובה לצד כד אפר עליו מופיעה כתובת קבורה רומית אמיתית, שהייתה באוסף האישי של רוזטי. היא מנגנת בנבל, אחד בכל יד – מוטיב רומי קלאסי שמקורו בציורי קיר מפומפיי. סביבתה של הדמות מעוצבת בגוני לבן ורוד, המאזכרים טוהר, אבל ואהבה.

הכתובת הלטינית שעל הכד:DÎS MANIBUS / L. AELIO AQUINO / MARITO CARISSIMO / PAPIRIA GEMINA FECIT / AVE DOMINE. VALE DOMINE

(עברית: "לאלי המתים: פאפיריה ג'מינה עשתה זאת למען בעלה היקר לוקיוס אליוס אקווינוס. שלום לך, אדוני, ושלום לנצח").החגורה הכסופה התלויה על הכד מסמלת את אהבתה המתמשכת של האלמנה, והוורדים הוורודים – סמל של ונוס, אלת האהבה – מוסיפים מימד רגשי ארוטי מרומז. המודל לציור הייתה אלכסה וילדינג, אחת המוזות הקבועות של רוזטי.

 הקשרים רעיוניים ורוחניים 
על אף העיסוק בתרבות הרומית, הציור מתקשר לתחייה הרוחנית והספיריטואליסטית באנגליה הוויקטוריאנית. רוזטי עצמו התעניין בתקשור עם המתים לאחר מות רעייתו אליזבת סידל ב-1862. האלמנה הרומאית ממשיכה קו ביצירתו העוסק באהבה החוצה את גבולות המוות, כפי שמתבטא גם בשיר ובציור העלמה הברוכה (The Blessed Damozel) וברצף הסונטות Willowwood.
250px|ממוזער|שמאל|בהשוואה ליצירה זו, היצירה ליידי לילית מציגה אישה חזקה, ארצית וחושנית, המסמלת יופי ופיתוי, לעומת האלמנה הרומאית שהיא דמות מהורהרת, רפאית וסמל לאהבה אבודה. שתי הדמויות מייצגות קצוות מנוגדים של אידיאל נשי ביצירת רוזטי.

 סגנון והשפעות 
השוואה ליצירות אחרות מחדדת את ייחודה של האלמנה הרומאית בתוך מכלול יצירתו של דנטה גבריאל רוזטי. אף שמדובר בציור בעל נושא ניאו קלאסי, נושא נדיר יחסית ביצירתו, הוא משתלב במסורת הדיוקנאות הנשיים בתנוחת שלושה רבעים, שעסקה אותו במיוחד בשנות השבעים של המאה התשע עשרה, בהשפעת ציורי הרנסאנס הוונציאני. בהקשר זה, הציור הושווה לעיתים לעבודותיהם של אמנים בני דורו כמו לורנס אלמה-טדמה, שהתפרסם בתיאורים מדויקים של רומא העתיקה, אולם רוזטי אינו מבקש ליצור שחזור היסטורי, אלא מנסח חזון אישי, רגשי וסימבולי של אבל ואהבה לאחר המוות. מבחינה צבעונית וסגנונית, היצירה מהדהדת את ציורו המוקדם Ecce Ancilla Domini! משנת 1850, שבו הצבע הלבן שולט באופן רדיקלי ומביע טוהר, ריחוק והתגלות. גם בהאלמנה הרומאית נעשה שימוש דומיננטי בלבן, המשווה לדמות הנשית מראה חיוור ואתי, ומצביע על קיומה בגבול שבין החיים למוות. הקשר ברור גם לציור ליידי לילית, שבו התנסה רוזטי בשכבות של לבן על רקע כהה, אך בניגוד לאישה הארצית, החושנית והחזקה של לילית, דמות האלמנה הרומאית מצטיירת כשברירית, שקטה ומהורהרת, וסיפור האהבה שלה הוא סיפור של שכול והתמסרות רוחנית. בנוסף, הציור מהדהד את יצירותיו הספרותיות והציוריות של רוזטי שעוסקות בתקשורת עם עולם המתים, כגון רצף הסונטות Willowwood והציור The Blessed Damozel, שבהם ניכרת כמיהה לאהבה הנמשכת גם לאחר המוות. בכל היצירות הללו, אמנות ומוזיקה משמשות ככלים לקשר בין העולמות. כך מייצרת האלמנה הרומאית שילוב ייחודי בין השראה קלאסית לתוכן רגשי עמוק, בין איקונוגרפיה עתיקה לבין חוויה מודרנית של זיכרון, אובדן ותקווה.

 מיקום ושימור 
הציור הוזמן על ידי פרדריק ליילנד, פטרון חשוב של רוזטי, אך כיום הוא נמצא באוסף הקבוע של מוזיאון Museo de Arte de Ponce שבפוארטו ריקו. הוא מוצג לצד יצירות מהתקופה הוויקטוריאנית, ובהן יוני הבוערת (Flaming June) מאת פרדריק לייטון. המסגרת המעוטרת של הציור עוצבה על ידי רוזטי ונבנתה על ידי סדנת Foord and Dickinson.

 חשיבות 
האלמנה הרומאית נחשבת ליצירה יוצאת דופן ביצירתו של רוזטי, המשלבת סמליות רגשית, מוטיבים קלאסיים, וסגנון פרה-רפאליטי מאוחר. היא משקפת את עיסוקו של האמן בשאלות של שכול, זיכרון, רוחניות, ואהבה שאינה יודעת גבולות של זמן או חיים.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:כלי נגינה באמנות
קטגוריה:דנטה גבריאל רוזטי: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ציורי פרחים