ז'אן נואל דסטריאן

ז'אן־נואל דסטריאן דה טור (בצרפתית: Jean-Noël Destréhan de Tours; 1754 – 4 באוקטובר 1823) היה פוליטיקאי קריאולי בלואיזיאנה והבעלים של מטע דסטריאן במחוז סנט צ'ארלס – אחד מהאתרים ההיסטוריים של לואיזיאנה קודם מלחמת האזרחים האמריקנית. היישוב דסטריאן נקרא על שם משפחתו.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
דסטריאן נולד ב-1754 בניו אורלינס הקולוניאלית לג'אן בטיסט ד'סטריאן ולז'אן קתרין דה גוברה (1729–1773), ולמד בצרפת. אביו שימש כגזבר הקולוניאלי של צרפת בלואיזיאנה, וגיסו היה אטיין דה בור – האיש ששכלל את תהליך ייצור הסוכר הגרגרי והיה לראש העיר הראשון של ניו אורלינס.

בשנת 1786 נישא דסטרהאן למארי קלודין אלנור רובין דה לוני, וב־1792 רכש את מטע דסטריאן שעל נהר המיסיסיפי.

 קריירה פוליטית 
לאחר רכישת לואיזיאנה על ידי ארצות הברית בשנת 1803, נבחר דסטרהאן ליו"ר בית הנבחרים הטריטוריאלי של טריטוריית אורלינס, ושירת בתפקיד זה בשנים 1804–1806.

נשיא ארצות הברית תומאס ג'פרסון מינה אותו לאחר מכן כחבר במועצה המחוקקת של הטריטוריה, וב־1806 שימש כנשיא המועצה. הנשיא ג'יימס מדיסון מינה אותו פעם נוספת למועצה המחוקקת של הטריטוריה בשנת 1811, ושוב נבחר לנשיא המועצה.

המועצה המחוקקת של טריטוריית אורלינס, שבה שירת, יצרה מערכת משפט המבוססת על הקודים האזרחיים הצרפתיים והספרדיים, וכן הקימה את מערכת הנפות של לואיזיאנה – המבנה המנהלי הייחודי שלה עד היום.

לאחר הפיכת לואיזיאנה למדינה (1812), התמודד דסטריאן בבחירות הראשונות לתפקיד מושל המדינה, אך הגיע למקום השלישי אחרי ויליאם קלייבורן וז'אק וילר. הוא נבחר במקום זאת לסנאט של ארצות הברית, אך התפטר בתוך חודש בלבד. לאחר מכן שירת בסנאט של מדינת לואיזיאנה בשנים 1812–1817, ושוב ניסה להתמודד למשרת המושל ב־1820 אך הגיע למקום הרביעי.

במהלך תקופת האיום הבריטי על ניו אורלינס במלחמת 1812, שירת כחבר ב"ועדת ההגנה" של העיר, ושלושת בניו השתתפו ביחידת פרשים בקרבות שנערכו סביב העיר (1814–1815).

 שנותיו האחרונות ומותו 
לאחר המלחמה המשיך לנהל את מטעיו עד מותו במטע דסטריאן ב־4 באוקטובר 1823.
הוא נקבר בבית העלמין של כנסיית סנט צ'ארלס בורומיאו בדסטריאן, לואיזיאנה.

 דסטריאן, העבדים ומטעי הסוכר 
ז'אן נואל דסטריאן היה ממובילי "שיטת העבודה הקריאולית" לעבדים במטעי קני הסוכר שלו – שיטה ששילבה בין שיטת ה"כנופיות" הקשוחה ובין השיטה המתונה יותר של "המשימות".

בשיטה זו, במקום ממונה לבן חיצוני, הונהגו "מנהיגי עבדים" מתוך קהילת העבדים עצמם, שהיו אחראים על חלוקת המשימות ופיקוח על ביצוען. בעונות השתילה והטחינה נדרשו העבדים לעבוד שעות ארוכות מאוד, אך בעונות השקטות – כאשר שדות קני הסוכר דרשו פחות תחזוקה – נותר להם זמן פנוי רב לגידול מזון, עבודה עצמאית ומסחר קטן.

מספר מעבדיו השתתפו במרד החוף הגרמני של 1811 – מרד העבדים הגדול ביותר בתולדות ארצות הברית. דסטריאן עצמו שימש כחבר בטריבונל המקומי בן שישה שופטים ששפט את העבדים לאחר דיכוי המרד.

מטע דסטריאן היה המקום שבו נערכו משפטי העבדים של מחוז סנט צ'ארלס, ושלושה מעבדיו של דסטריאן היו בין שמונה־עשר המורדים שהוצאו להורג.

קישורים חיצוניים




קטגוריה:אמריקאים ילידי לואיזיאנה
קטגוריה:ניו אורלינס: אישים
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מלואיזיאנה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1754
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1823