ויליאם וודס הולדן

ויליאם וודס הולדן (באנגלית: William Woods Holden; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מקרוליינה הצפונית, איש המפלגה הוויגית עד 1843, לאחר מכן ועד 1865 המפלגה הדמוקרטית, לאחר מכן ועד 1866 מפלגת האיחוד הלאומי, ולאחר מכן ועד מותו המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית בשנים 1846–1848, וכמושל קרוליינה הצפונית ה-38 וה-40 במחצית השנייה של 1865 ובשנים 1868–1871.

הולדן היה המושל השני בתולדות ארצות הברית שהועמד להליך הדחה, הראשון שהודח בתפקידו במסגרת הליך זה, והיחידי בקרוליינה הצפונית. הדחתו הונעה ממניעים פוליטיים בשל צעדי הדיכוי שנקט נגד הקו קלוקס קלאן. לאחר שהרפובליקנים נוצחו בבחירות של 1870, הם העמידו אותו להליך הדחה בשמונה סעיפי אישום בקשר למלחמת קירק-הולדן . ב-2011 הוענקה להולדן חנינה בדיעבד על פי הצבעה פה אחד של הסנאט של קרוליינה הצפונית.
ראשית חייו
ויליאם וודס הולדן נולד וגדל ליד הילסבורו  שבמחוז אורנג' שבקרוליינה הצפונית, כבנם של תומאס הולדן ושל ופרסיליה וודס. בגיל עשר הוא החל שש שנים בהן הוא היה שוליה של דניס הארט בעיתון הילסבורו רקורדר  שבעירו. בגיל 19 כבר עבד הולדן כמדפיס וככותב בעיתון ראלי סטאר שבבירת המדינה ראלי. לאחר מכן הוא למד משפטים, וב-1841 התקבל ללשכת עורכי הדין והיה לחבר במפלגה הוויגית. עם זאת, הוא מעולם לא עסק בעריכת דין, ותחת זאת שלח ידו בעסקי העיתונות.

ב-1843 היה הולדן לבעלים והעורך של העיתון נורת' קרוליינה סטנדרד בראלי. הוא שינה את הזיקה המפלגתית של העיתון אל המפלגה הדמוקרטית. כאשר הוא השתלט עליו, היה העיתון במצב של מאבק פיננסי, והובלתו הוא היה לאחד העיתונים הנקראים ביותר במדינה. הוא המשיך להיות הבעלים והעורך של העיתון עד לבחירתו כמושל.
קריירה פוליטית
בדצמבר אותה שנה היה הולדן נציג לוועידה המדינתית של המפלגה הדמוקרטית, בה הוא נבחר לוועד המנהל המדינתי של המפלגה. ב-1846 הוא נבחר כנציג מחוז וייק בבית הנבחרים של קרוליינה הצפונית, ובחר לכהן בו תקופת כהונה אחת בלבד. במהלך הבחירות של 1850 הוא שימש בתפקיד מרכזי שהוביל להיותו פעיל מרכזי במפלגה הוויגית במדינה. ב-1858 הוא כבר שימש בתפקיד יושב ראש המפלגה. באותה שנה, הוא ניסה ללא הצלחה להתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל קרוליינה הצפונית, אך נוצח על ידי ג'ון ויליס אליס, ולאחר מכן נוצח בבחירות לסנאט של ארצות הברית על ידי המושלים לשעבר דייוויד סטל ריד ותומאס בראג.

בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-19 תמך הולדן בזכויות מדינות הדרום בנוגע להרחבת העבדות, ולעיתים אף תמך בזכות הפרישה, אך בשנות ה-60 הוא שינה את עמדתו ותמך באיחוד. הולדן ועיתונו איבדו את תמיכת המפלגה הדמוקרטית במדינה, והוא הועבר מתפקידו כמדפיס הממשלתי כאשר ב-1860 הוא כתב מאמרי מערכת נגד הפרישה. ב-1861 נשלח הולדן כנציג מחוז וייק לוועידת הפרישה של קרוליינה הצפונית שם הוא הצביע נגד החלטת הפרישה.

עם התקדמות מלחמת האזרחים האמריקאית, נעשה הולדן ביקורתי יותר ויותר כלפי ממשלת הקונפדרציה, והיה למנהיג תנועת השלום של קרוליינה הצפונית. ב-1864 הוא התמודד כמועמד תנועת השלום בבחירות למשרת מושל המדינה מול המושל המכהן זבולון ואנס, אך בבחירות הוא הובס על ידי ואנס לאחר שזה האחרון גרף יותר מ-80 אחוזים מהקולות.

לאחר תום המלחמה ב-9 במאי 1865, מונה הולדן ב-29 במאי כמושל קרוליינה הצפונית על ידי הנשיא אנדרו ג'ונסון. במהלך תקופת השיקום הוא שירת בתפקיד מרכזי בקרוליינה הצפונית, והעביר את השליטה בעיתונו לבנו, ג'וזף ו. הולדן . עם זאת, הוא הובס על ידי ג'ונתן וורת' בבחירות המיוחדות על משרת המושל בסוף השנה.

לאחר מכן מינה הנשיא ג'ונסון את הולדן כשגריר לאל סלוודור, אך הסנאט של ארצות הברית לא אישר את המינוי. הוא שב לערוך את עיתונו, היה לנשיא ליגת האיחוד  בקרוליינה הצפונית, וארגן את המפלגה הרפובליקנית במדינה בשנים 1866–1867.
מושל קרוליינה הצפונית
ממוזער|250px|"פנייה לאפרו-אמריקאים בקרוליינה הצפונית", כרזה שפורסמה בדצמבר 1870 בחתימת 17 חברי בית המחוקקים של המדינה, ושהזהירה מפני ההשלכות של הדחת המושל הולדן.
ב-1868 אושרה חוקת קרוליינה הצפונית החדשה, ובאותה עת נבחר הולדן כמושל מטעם המפלגה הרפובליקנית לאחר שהביס את תומאס סמואל אש . לאחר היבחרו הוא ויתר על בעלותו ועל תפקידו כעורך הסטנדרד.

כדי להיאבק בקו קלוקס קלאן, שכר הולדן כעשרים בלשים בשנים 1869–1870, ואף על פי שיחידת הבלשים לא נחלה הצלחה מרובה בהגבלת הפעילות של הקלאן, מאמציו בדיכוי הארגון עלו על אלו של מושלים אחרים במדינות הדרום. עם הסמכויות החדשות שניתנו לו על ידי בית המחוקקים המדינתי על פי חוק שופנר  ב-1870, הוא גייס את המיליציה המדינתית נגד הקלאן באותה שנה, הטיל ממשל צבאי בשני מחוזות, והשעה את צו הביאס קורפוס בנוגע למנהיגי הקלאן במה שנודע כ"מלחמת קירק-הולדן" . התוצאה הייתה תגובה הפוליטית חריפה, שלוותה באלימות במהלך הבחירות לדיכוי הצבעת האפרו-אמריקאים. בבחירות לבית המחוקקים נוצחו הרפובליקנים.

לאחר שהדמוקרטים השיגו מחדש את הרוב בשני בתי בית המחוקקים, הם פתחו בהליך הדחה נגד הולדן ב-14 בדצמבר בבית הנבחרים של קרוליינה הצפונית. במהלך משפט ההדחה שהתנהל נגדו בסנאט של קרוליינה הצפונית, הגנו עליו נתניאל בוידן  וויליאם נ. ה. סמית' , אך הוא הורשע בשישה מתוך שמונת סעיפי האישום על ידי חברי הסנאט בהצבעה מפלגתית שנערכה ב-22 במרץ 1871. חתנו של הולדן, חבר הסנאט המדינתי לואיס פ. אולדס  היה בין אלו שהצביעו נגד ההדחה. שני סעיפי האישום האחרים זכו ברוב, אך לא הרוב הנדרש של שני-שלישים מהקולות.

סעיפי האישום המרכזיים נגד הולדן היו קשורים לטיפול הקשוח והמעצרים של אזרחי קרוליינה הצפונית על ידי קצין המיליציה קולונל ג'ורג' ו. קירק במהלך אכיפת חקיקת זכויות האזרח של תקופת השיקום. הולדן הקים את המיליציה המדינתית כתגובה לרצח הסנאטור הרפובליקני ג'ון ו. סטיבנס  ב-21 במאי 1870, וכתגובה למעשה הלינץ' בוייטט אאוטלו , קצין משטרה שחור בעיירה גרהאם שבמחוז אלמנס, וכן עקב מספר גבוה של תקיפות של הקו קלוקס קלאן.

הולדן היה המושל הראשון בכל מדינות ארצות הברית שהועמד להליך הדחה, הורשע והודח מתפקידו. מושל קנזס הראשון, צ'ארלס רובינסון, היה המושל הראשון שהועמד בפני הליך הדחה, אך לא הורשע ולא הודח.

שנותיו האחרונות
לאחר הדחתו והעברתו מתפקידו, עבר הולדן לוושינגטון הבירה, שם הוא חידש את עבודתו בעיתון דיילי כרוניקל. ב-1873 מינה אותו הנשיא יוליסס ס. גרנט כמנהל הדואר בראלי. תפקיד בו הוא שימש עד 1881. בהמשך התבקש הנשיא ג'יימס גרפילד על ידי הרפובליקנים בראלי לא לחדש את מינויו של הולדן בתפקיד, ולאחר סיום תפקידו כמנהל הדואר הוא עזב את שורות המפלגה.
חיים אישיים
ב-1841 נשא הולדן לאישה את אן אוגוסטה יאנג. לשניים נולדו שלוש בנות ובן. אן נפטרה ב-1852 וב-1854 נישא הולדן בשנית ללואיזה וירג'יניה הריסון, ולשניים נולדו גם כן שלוש בנות ובן.

ויליאם וודס הולדן נפטר בראלי ב-1 במרץ 1892. הוא נטמן בבית הקברות ההיסטורי אוקווד שבעיר. העיתונאי, המוציא לאור והדיפלומט וולטר הינס פייג'  תיאר אותו כ"אחד האנשים הבולטים בעוצמה האינטלקטואלית ובתעוזה שלהם שנולדו כאן אי פעם".

ב-2011 הוענקה להולדן חנינה שלאחר המוות על ידי הסנאט של קרוליינה הצפונית ברוב של 48 תומכים וללא מתנגדים.
לקריאה נוספת
 Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 3, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1138-1139.
 Holden, William Woods (1911). Memoirs of W. W. Holden. Raleigh, North Carolina: The Seeman Printery.

קישורים חיצוניים

 ויליאם וודס הולדן באתר אגודת המושלים הלאומית 
 ויליאם וודס הולדן באנציקלופדיה של קרוליינה הצפונית 
 ויליאם וודס הולדן באתר The Political Graveyard 


הערות שוליים

קטגוריה:מושלי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי האספה הכללית של קרוליינה הצפונית
קטגוריה:הליך הדחה בארצות הברית
קטגוריה:מקבלי חנינה לאחר מותם
קטגוריה:עורכי עיתונים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1818
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1892