ז'דיסלב סקווארה

זדיסלב סקווארה (נהגה זיסלב, בפולנית: Zdzisław Skwara) היה עורך דין ויועץ. בזמן מלחמת העולם השנייה הוא הציל ביחד עם הוריו משפחה יהודית, והוכר בתורחסיד אומות העולם.

זדיסלב התגורר עם הוריו, אוגניה וולדיסלב סקווארה, בכפר קמיונה. הוריו היו קתולים אדוקים ועבדו בתור איכרים. משפחתו הייתה בעלת מעמד מכובד בכפר קמיונה, שבו הם התגוררו.עדותו של אפרים וינברג ליד ושם, 5.10.1980, תיק מס' 2009, ארכיון יד ושם

 פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים 
משפחתו של זדיסלב הייתה מיודדת עם משפחת וינברג היהודית. אבי המשפחה, אפרים וינברג, היה חייט במקצועו ובין לקוחותיו הייתה גם משפחת סקווארה. בתחילת מלחמת העולם השנייה הוא התגייס לצבא הפולני, והתגורר יחד עם אשתו ובתו בעיירה בצ'קי שבפולין. באותו הזמן, זדיסלב היה בן 13. משפחתו של ז'דיסלב השתמשו בשירותי החייטות של אפרים, ומכך שתי המשפחות הכירו והפכו לחברים. לאחר הכיבוש הגרמני כשמצב היהודים החמיר ולדיסלב, אביו של ז'דיסלב, הציע לנוכח הסכנה לעזור למשפחת ויינברג כדי שלא יצטרכו לצאת מביתם, זאת ללא שום תמורה או תשלום.

בשנת 1942 הגרמנים כיתרו את הכפר בצ'קי שבו התגוררה משפחת וינברג. בני המשפחה הצליחו להימלט אל ביתם של משפחת סקווארה, שהסתירה את אפרים, אשתו ובתו בת השנתיים בעליית הגג שברפת. בני הזוג סקווארה דאגו לשמור על כך בסוד מבני הבית האחרים, פרט לז'דיסלב שהיה שותף פעיל להסתרה וסייע באספקת מזון ותרופות, העברתם ממקום למקום ופינוי צורכיהם.פינצ'בסקי גרשון, חסד אחרון: סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל, ירושלים: יד ושם, 2023

עקב הקור העז ששרר בפולין בחורף 1942, משפחת ויינברג הועברה לאסם התבואה של משפחת סקווארה. לאחר מכן ולדיסלב, אב המשפחה, השתמש במעמדו בעיירה כדי לשכנע את אחד מעמיתיו, גוזק, להחביאם בביתו. הם הועברו לביתו של גוזק ובתמורה משפחת סקווארה שילמה לגוזק בכל חודש דמי שכירות ודאגו לספק את כל המזון למשפחת ויינברג. ביתו של זדיסלב היה במרחק של של כ-8 קילומטרים ממחנה ההשמדה טרבלינקה, וכאשר פרץ המרד בטרבלינקה בקיץ 1943 הצבא הגרמני החל לחפש אחר נמלטים באזור. משפחת סקווארה חששה שימצאו את משפחת וינברג, ולכן החזירו אותם למחבוא שבאסם התבואה. כשהקור נעשה חמור בשנית סקווארה ניסה לשכנם בביתו של חברו, גוזק, שלא הסכים לקבלם. לאחר שסקווארה איים עליו שהוא ילשין לנאצים על הסתרת היהודים של חברו הוא נכנע ואירח אותם בשנית. באותו הזמן סקווארה סיכן את חייו במעבר בין הבתים על מנת להביא למשפחת ויינברג עיתונים ולהרים את רוחם.

כשהצבא האדום התקדם לעבר האזור, הגרמנים שרפו את בתי הכפר קמיונה ומשפחת וינברג נאלצה להימלט אל היער שליד הכפר. ביער היו תנאים של ירי בלתי פוסק ולכן משפחת סקווארה עזרה למשפחת ויינברג למצוא מקום מחבוא חדש ודאגו להביא להם מזון, תוך סיכון ממשי לחייהם. בסופו של דבר, היער הפך למסוכן מדי כדי שמשפחת סקווארה תכנס אליו והתינוקת של משפחת ויינברג הייתה על סף גסיסה מרוב רעב ותשישות.

 לאחר המלחמה 
ב-24 באוגוסט 1944 הרוסים כבשו את האזור ומשפחת ויינברג חזרה משפחת סקווארה במרתף שנותר שלם לאחר שביתם נשרף. הם היו כמעט מחוסרי כל, ולמרות זאת עדיין קיבלו את משפחת ויינברג בשמחה וחלקו איתם את רכושם הדל. בשלב זה המלחמה נגמרה אך משפחת ויינברג נשארו עם משפחת סקווארה עוד זמן מה מהחשש שאיום הגרמנים עוד לא תם. גם משפחתו סקווארה עוד הייתה בסיכון מהחשש שעזרתם ליהודים תתגלה, ולכן המשיכו לשמור בסוד את שהותם. בגלל הקושי של שמירת הסוד משפחת ויינברג עברה לעיירה ונגרוב שבפולין. גם במעבר זה משפחת סקווארה היוותה לעזר, ותמכה בהם כלכלית בעזרת הכסף שנותר להם. משפחת ויינברג נשארה בונגרוב למשך כשנה, עד לסיום המלחמה.

לאחר מכן, משפחת ויינברג עברה ללודג׳. גם כאשר מצבם הכלכלי של המשפחה השתקם מהשואה, משפחת סקווארה סירבה לקבל כל צורה של תשלום על עזרתו ארוכת השנים, מהטענה שכל המעשים האלו נעשו עקב אמונתם באלוהים ועקרונותיהם שמגנים רציחת חפים מפשע.

בהמשך חייו סקווארה למד עריכת דין, ואחר כך עבד במקומות שונים כמו בית דפוס, בית ספר ופיקח על בתי ספר מקצועיים. משפחת ויינברג עלתה לישראל בשנת 1949, ונשארה בקשר מכתבים רציף עם משפחת סקווארה עד לפרוץ מלחמת ששת הימים בשנת 1967, לאחריה אבד הקשר.

בהמשך סקווארה עלה עם אשתו, מריה סקווארה למדינת ישראל, והם התיישבו ברמת השרון. עם זאת, סקווארה ביקר בפולין רבות וליווה סיורים ישראליים בפולין. במרוצת השנים מצבה הרפואי של מריה התדרדר, ולאחר פטירתה סקווארה המשיך להתגורר בישראל. כשמצבו החמיר, בנו השיב אותו לפולין. ב-10 בפברואר סקווארה נפטר, והובא למנוחות בוורשה.

 הכרה והנצחה 
ב-27 במאי 1981 הוועדה לציון חסידי אומות העולם החליטה להעניק לז'דיסלב ולהוריו ולדיסלב ואוגניה את אות חסיד אומות העולם. טקסים התקיימו בוורשה וביד ושם וניטע עץ לכבודם בגן חסידי אומות העולם ביד ושם שבירושלים. בשנת 1983 סקווארה הגיע לישראל על מנת לקבל את מדליית חסיד אומות העולם. באותה השנה, התפרסמה כתבה במעריב על כך שהתארח בביתה של חווה ויינברג, שהייתה התינוקת שאותה הסתירה משפחת סקווארה.כתבה מעיתון מעריב - ״היצלתי את משפחה של אסתר מהנאצים לאחר שנים של פחד״ על זג'יסלאב סקווארה, 1 באפריל 1983, תיק 2009, ארכיון יד ושם בשנת 1985 סקווארה קיבל אזרחות כבוד במדינת ישראל, בהתאם לחוק זיכרון השואה והגבורה. בנוסף, קיבל תעודת הוקרה מהעיר חולון.תעודת הצדעה מהעיר חולון לז'דיסלב סקווארה, 16 ביוני 1997, תיק 2009, ארכיון יד ושם

בשנת 2009, בתגובה לפטירתו של סקווארה, יד ושם שלחו מכתב לבנו, מארק סקווארה, שבו הם מביעים את תנחומיהם על מות אביו ומבטיחים שזיכרון מעשי אביו יזכרו לעד.מכתב מאת יד ושם למארק סקווארה, 19 באפריל 2009, ארכיון יד ושם

במהלך שנת 2021 יד ושם ושב״כ ערכו מיזם משותף בשם "חסד אחרון", שבמסגרתו קברי חסידי אומות האולם שנקברו בישראל אותרו, ונאסף מידע אודות אותם חסידי אומות העולם. כחלק מהמיזם נחקר סיפורו של סקווארה, והוא סופר בספר ״חסד אחרון״ שיצא לאור לאחר הפרויקט.

 לקריאה נוספת 
פינצ'בסקי גרשון, חסד אחרון: סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל, ירושלים: יד ושם, 2023

 הערות שוליים

קטגוריה:פולנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:חסידי אומות העולם שהוכרו במבצע חסד אחרון