אנה וירובובה

אנה אלכסנדרובנה וירובובה (לבית טנייבה; ברוסית: А́нна Алекса́ндровна Вы́рубова (Тане́ева)) (16 ביולי 1884 – 20 ביולי 1964) הייתה גבירת חצר בשלהי האימפריה הרוסית, חברתה הטובה ואשת הסוד של הקיסרית אלכסנדרה פיודורובנה.

ילדות
אנה אלכסנדרובנה טנייאבה נולדה באורניינבאום כבתו של אלכסנדר טנייב, ראש לשכת הקיסר ומלחין מפורסם. אמה, הרוזנת נאדז'דה טולסטוי (1860–1937), צאצאית של פילדמרשל מיכאיל גולנישצ'ב-קוטוזוב, נסיך סמולנסק. קשרים אלה אפשרו לה להצטרף לחצר הקיסרית מגיל צעיר. היו לה שני אחים צעירים יותר: סרגיי ואלכסנדרה פיסטולקורס.

הייתה חברת ילדות של פליקס יוסופוב, שבהמשך הוביל את רצח רספוטין. יוסופוב מצא אותה לא מושכת: 

חיים בחצר הקיסרות
ימין|ממוזער|אנה וירובובה משחקת במים עם הנסיכות הגדולות טטיאנה (משמאל) ואולגה ניקולאייבנה מרוסיה. באדיבות: ספריית ביינק

הקיסרית העריכה את מסירותה של אנה כלפיה והתיידדה איתה, פוסחת בדרך על נשים בעלות מעמד גבוה יותר בחצר. ב-1905, בגיל עשרים, קיבלה וירבובה תפקיד בחצר בפעם הראשונה.Romanov Archives – 1917 Interrogation of Anna Vyroubova. Alexanderpalace.org. Retrieved on 15 July 2018. בשלוש השנים הבאות היא טיילה בחופשות עם בני משפחת רומנוב. ב-1907 נישאה אנה לאלכסנדר וסילייביץ' וירובוב (1880–1919), אציל רוסי וקצין בלשכת הקיסר. יום קודם לכן הזהיר אותה רספוטין כי הנישואין יהיו אומללים.Radzinsky, p. 81 על פי וירובובה, בעלה היה חולה נפש ונשלח לטיפול בשווייץ. בני הזוג התגרשו תוך שנה וחצי. נאמר כי בעלה כעס לאחר שגילה שפנתה לרספוטין. בזיכרונותיה טענה מריה, בתו של רספוטין, כי וירובובה נאנסה בליל הכלולות וכי וירובוב "זינק עליה כאילו הוא משתתף בקטטת שיכורים ותקף אותה תוך הטחת שלל עלבונות, שאת רובם לא הבינה." אמה של וירובובה מסרה לכאורה לחוקרים לאחר מהפכת פברואר כי חתנה "התגלה כאימפוטנט לחלוטין, עם פסיכולוגיה מינית מעוותת ביותר שהתבטאה במגוון פרקי סדיזם שבהם גרם לה סבל והעלה בה תחושת גועל מוחלטת."Radzinsky, p. 91

וירובובה נעשתה לאחת מן התומכות של רספוטין, ועל פי הוראת הקיסרית יצאה למסע אל כפר הולדתו פוקרובסקויה שבמחוז טיומן כדי לחקור את השמועות לגביו.Fuhrmann, p. 60. היא ביקרה בכמה מנזרים באזור.The Real Tsaritsa by Madame Lili Dehn. Alexanderpalace.org. Retrieved on 15 July 2018. חשיבותה של וירובובה בחצר עלתה ככל שהידידות עם מיליצה נסיכת מונטנגרו ואחותה אנסטסיה התערערה.Fuhrmann, p. 61. "עם מותו של האב , הפך רספוטין, שכונה ’האב’ גריגורי, בעיניה למתווך היחיד עם אלוהים, לאדם היחיד שתפילתו נענית. הוא נקרא להחליף את האב ג׳ון.Alexander Palace Eyewitness Accounts – How Rasputin Met the Imperial Family. Alexanderpalace.org (12 August 1907). Retrieved on 15 July 2018. ב-1909 קיבלה בביתה את הנזיר וכהן הדת איליודור (סרגיי טרופנוב) לפגישה עם הצאר.Fuhrmann, p. 69. סביב חג הפסחא 1912 העלתה וירובובה את רספוטין על רכבת ליאלטה, כדי שיוכל לבקר את המשפחה הקיסרית בארמון ליווידיה שבחצי האי קרים.Fuhrmann (2013), p. 95.

רספוטין
ממוזער|לפי פייר ז'יליאר ואלכסנדר ספירידוביץ' (דמויות בכירות בחצר הקיסר), וירובובה הייתה בורה וחסרת היגיון. האחרון אמר כי היא הפכה בגלוי למעריצה פנאטית של רספוטין, "הכוח המניע של הפולחן סביבו, ועמדה בראש נאמניו."
בתחילת אוקטובר 1912, בספאלה שבפרובינציית לודג׳ בפולין הרוסית, היורש אלכסיי היה חולה וכבר אמרו נואש לחייו וביצעו בו את טקס ״הסקרמנט האחרון״. הקיסרית הנואשת פנתה לוירובובהVyrubova, p. 94Fuhrmann, p. 101. כדי להבטיח את עזרתו של רספוטין, שהיה ידוע כמרפא איכר, שלא היה אהוד בחוגי האצולה. (הבסיס להאשמת רספוטין כחליסט היה השתתפותו ברחצה מעורבת, מנהג רגיל לחלוטין בקרב האיכרים באזורים רבים בסיביר).Vyrubova, p. 388.

זמן רב שימשה וירבובה כמתווכת בין הקיסרית לרספוטין. בקיץ 1914 קיבלה וירובובה טלגרמה מרספוטין, שהחלים מניסיון התנקשות בבית חולים בטיומן. היא נאלצה להראות אותה ישירות לצאר ניקולאי השני. רספוטין חשש מההשלכות של מעורבותה של רוסיה במלחמה עם גרמניה. ניקולאי זעם, אך אנה הצליחה לארגן פגישה מחודשת בין השניים.Fuhrmann, p. 132. אף על פי שבשלב הראשון פגש רספוטין את אלכסנדרה לעיתים רחוקות באופן אישי, רספוטין הפך עם הזמן ליועץ האישי שלה, מה שתרם לחשדנות הרבה בקרב אנשי החצר והעם בצארינה בהיותה גרמניה. בתגובה לחשדות ובניסיון להעלות את המורל נטל ניקולאי את הפיקוד העליון על צבאות רוסיה בשדה הקרב ב-23 באוגוסט 1915. הצארינה נותרה לנהל כקיסרית את ענייני הפנים, ותלותה ברספוטין ועצותיו גברה. כל המגעים בין הקיסרית לרספוטין עברו דרך וירובובה; בכל בוקר בשעה עשר התקשרה לרספוטין והוא בא לבקר אותה בביתה בצרסקויה סלו כדי לפגוש את אלכסנדרה. הדאגה הגדולה ביותר של הצאר הייתה שאלכסנדרה עשויה לשתף אחרים במידע.Fuhrmann, p. 151. 

במהלך מלחמת העולם הראשונה, עברה הכשרה כאחות של הצלב האדום וטיפלה בחיילים יחד עם הקיסרית ושתי בנותיה הגדולות, הנסיכות הגדולות אולגה וטטיאנה. וירובובה נפצעה באורח קשה בתאונת רכבת בין הבירה לצרסקויה סלו בינואר 1915; וירובובה נותרה משותקת אך האמינה שרק בזכות רספוטין ותפילותיו ניצלו חייה.Vyrubova בספטמבר 1916 היא, לילי דנה ורספוטין נסעו לטובולסק כדי להוקיר תודה ליוחנן מטובולסק, שהוכרז כקדוש."The Life and Tragedy of Alexandra Feodorovna – Empress of Russia". Alexanderpalace.org. Retrieved on 15 July 2018.

וירובובה הקימה בית חולים בכסף שקיבלה מחברת הרכבות כפיצויים. היא תכננה לבנות כנסייה על שם סרפים סארובסקי בנחלתה, שם היה אמור להיקבר רספוטין.Radzinsky, p. 667 בערב יום שישי 16 בדצמבר 1916 הציגה וירבובה לרספוטין איקונה קטנה, חתומה ומתוארכת על ידי הקיסרית ובנותיה.Nelipa, pp. 99, 399.רספוטין סיפר לה על תוכניתו לבקר באמצע הלילה אצל הנסיך יוסופוב בארמון מויקה כדי לפגוש את אשתו.Fuhrmann, p. 208. למחרת בבוקר דיווחה בתו של רספוטין לוירובובה על היעלמותו.Fuhrmann, p. 215. החלה חקירה, והנסיך יוסופוב ונכד הצאר דמיטרי הוצבו במעצר בית. הקיסרית סירבה לפגוש את השניים אך נאמר לה על ידי אנה שהם יכולים להסביר במה שקרה במכתב.Fuhrmann, p. 216. יומיים לאחר מכן נמצאה גופת רספוטין ליד גשר פטרובסקי הגדול. גופתו הובאה לבית האבות צ'סמנסקי לבדיקה. באמצע הלילה הביאו וירובובה והקיסרית בגדים לבית האבות.Hoare, Samuel (1930) The Fourth Seal. William Heinemann. pp. 155–156. ב-21 בדצמבר הוצאה גופת רספוטין בארון מתים עשוי אבץ מכנסיית צ'סמה ונקברה במיקום סודי בפינה בנחלתה של וירובובה הסמוכה לארמון.Pierre Gilliard – Thirteen years at the Russian court.Places connected with the murder. Petersburg-mystic-history.info. Retrieved on 15 July 2018. בהלוויה השתתפו הזוג הקיסרי עם בנותיהם – היורש היה חולה מדי, וירובובה, המשרתת שלה, ומספר חברים של רספוטין. לא ידוע אם ביתו מריה רספוטין הייתה שם. ב־11 במרץ 1917, בעקבות מהפכת פברואר, הוציאו המהפכנים את הארון מקברו, הובילו אותו לאוניברסיטה הפוליטכנית הממלכתית של סנקט פטרסבורג ושם שרפו את שרידיו בדודי המפעל הסמוך מבלי להשאיר לו זכר.

לאחר המהפכה
חולה בחצבת, נעצרה אנה וירובובה ב-21 במרץ 1917 ונכלאה למשך חמישה חודשים במבצר פטרופבלובסקיה, שכלל בדיקה רפואית להוכחת בתוליה. החקירה על תפקידה הפוליטי החלה ב-6 במאי 1917. וירובובה הודתה שראתה את רספוטין פעם או פעמיים בשבוע אך שמרה על חזות תמימה וילדותית. החוקר הסיק שהייתה תמימה וטיפשה מדי מכדי להשפיע על הקיסרית.

בזיכרונותיה מתארת אנה את תלאותיה בכלא ואיך חמקה ברגע האחרון מהוצאה להורג, כאשר באורח פלא פגשה בכמה מידידיו הוותיקים של אביה שסייעו לה להימלט. היא הצליחה להסתתר מהבולשביקים והצליחה להימלט לפינלנד רק בדצמבר 1920. לפני שעזבה את ברית המועצות, התיידדה עם הסופר המהפכני מקסים גורקי, שעודד אותה לכתוב את זיכרונותיה; היא אכן נענתה לעצתו. היא נפגשה עם זינאידה גיפיוס, אלכסנדר בלוק וולרי בריוסוב. זיכרונותיה מחיי החצר מספקים תיאורים נדירים של חיי היום-יום של הצאר ומשפחתו.

וירובובה בילתה את שארית חייה תחילה בוויפורי ולאחר מכן בהלסינקי. היא נדרה נדר נזירה אורתודוקסית רוסית אך הורשתה לגור בבית פרטי בשל מוגבלויותיה הפיזיות. ב-20 ביולי 1964 מתה בגיל 80 בהלסינקי, שם נקברה בחלקה האורתודוקסית של בית הקברות היטנימי.

 גלריית תמונות 

 ראו גם 

 גרגורי רספוטין
 אלכסנדרה, נסיכת הסן
 ניקולאי השני, קיסר רוסיה

 לקריאה נוספת 







 קישורים חיצוניים 

ראיון משנת 1917 של אנה וירבובה לכתב אמריקאי
ימי הצאר האחרונים, כתבה בעיתון במחנה, ספטמבר 1965

 הערות שוליים 

2026 02
קטגוריה:האימפריה הרוסית: אישים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1884