חנה קציר

חנה קציר (6 בדצמבר 1946 – 24 בדצמבר 2024) הייתה חטופה ישראלית בשבי החמאס. היא נחטפה מביתה בניר עוז ב-7 באוקטובר 2023 על ידי הג'יהאד האסלאמי, שפרסם סרטון טרור פסיכולוגי כוזב לגבי מותה בשבי. היא שוחררה בנובמבר 2023, לאחר 49 ימים, במסגרת עסקת החטופים הראשונה. עם חזרתה, אובחנה כסובלת מבעיות לבביות קשות שנבעו מהרעב, הטראומה והמחסור בטיפול רפואי בשבי. בעקבות זאת, קציר הייתה שורדת השבי הראשונה שנפטרה לאחר שחרורה.

בעלה, רמי קציר, נרצח בטבח בניר עוז. בנה, אלעד קציר, נחטף אף הוא, נרצח בשבי חמאס, וגופתו הושבה לישראל במבצע צבאי באפריל 2024.

 חייה 
קציר נולדה ב-1946 בקיבוץ עין כרמל. בת לרבקה וצבי, ניצולי השואה שעלו לישראל לבדם מפולין, ואחות צעירה לחיותה.

ב-1965 עם נישואיה לרמי קציר, עברה לגור בקיבוץ ניר עוז. היא עסקה במשך השנים בטיפול בילדי הגנים. לזוג נולדו שלושה ילדים: אלעד, כרמית ואביטל.

 חטיפתה והשהות בשבי 

בשבת, 7 באוקטובר 2023, שמחת תורה, חדרו לקיבוץ מאות מחבלים מארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי, מלווים במאות אזרחים עזתיים. הם נכנסו לקיבוץ בו זמנית מכמה כיוונים דרך מספר פתחים. ברשותם הייתה תחמושת רבה, רובי סער, טילי RPG, רימונים וחומרי נפץ. המחבלים, שהשתייכו לכוחות הנוח'בה של חמאס, השתמשו בכמויות גדולות של תחמושת מסוגים שונים. הם שהו בקיבוץ שעות ארוכות, ביצעו מעשי אונס ורצחו משפחות שלמות, כולל קשישים וילדים. בטבח השתתף גם ארגון הג'יהאד האסלאמי, שהחזיק בחטופים מהקיבוץ. בגל הראשון של המחבלים הגיעו ארבע מחלקות נוח'בה וחולייה של הג'יהאד האיסלאמי (כ-100–150 מחבלים). המחבלים הגיעו מוכנים עם תצלומי אוויר של הקיבוץ, ידעו היכן האמבולנס ורכב הרבש"ץ, והיו ערוכים לקראת מוקדי התנגדות צפויים. מכת האש הראשונה הייתה פיצוץ האמבולנס ורכב הרבש"ץ. לפי עדויות התושבים, נרצחו ונשרפו משפחות ובתים פוצצו באמצעות בלוני גז.

במהלך המתקפה על קיבוץ ניר עוז, חנה קציר ובעלה רמי שהו בממ"ד בביתם. בשעה 09:00 נותק הקשר עמם. בהמשך הובהר כי רמי קציר נרצח באכזריות, וחנה נחטפה בחיים לרצועת עזה. אלעד בנם נחטף בחיים, על ידי פעילי ארגון הג'יהאד האסלאמי.

למשפחתה סיפרה חנה כי המחבלים לקחו אותה לעזה בצורה אלימה. העלו אותה על אופנוע, ממנו היא נפלה, ובדרך זרקו עליה אבנים וסוכריות. כשהגיעה, הייתה כמה ימים לבד. "אלה היו הימים הכי קשים", אומרת כרמית. בהמשך הצטרפה לחברי קיבוץ נוספים, אך התנאים הוסיפו להיות קשים. "היא הייתה במצוקה נוראית, היחס היה מזעזע. אמרו להם דברים כמו לא מחכים לכם, אין ישראל, אין קיבוץ, לא רוצים אתכם. והם האמינו, בטח כששמעו הפצצות. צילמו את כולם בהרבה סרטונים לאורך התקופה. רק כשחזרה הבינה עד כמה המחדל אסטרונומי".

על פי עדותה של חנה קציר כפי שנמסרה למשפחתה לאחר שחרורה, חטיפתה מניר עוז בוצעה באלימות. היא הוסעה לעזה על גבי אופנוע, ממנו נפלה במהלך הדרך. לדבריה, במהלך הנסיעה עוברי אורח יידו לעברה אבנים. בתה, כרמית, ציינה כי ימיה הראשונים של חנה בשבי, אותם בילתה בבדידות, היו הקשים ביותר עבורה. בהמשך הועברה לשהייה עם חטופים נוספים מהקיבוץ, אך התנאים נותרו קשים. המשפחה תיארה כי החטופים היו נתונים ללוחמה פסיכולוגית, במסגרתה נאמר להם כי מדינת ישראל והקיבוץ חדלו מלהתקיים וכי איש אינו מחכה לשובם. חנה השתתפה במספר סרטוני תעמולה שצולמו בשבי, ורק עם שובה לישראל גילתה את היקף האירועים בשבעה באוקטובר ואת גורל בני משפחתה.

במהלך תקופת השבי, פרסם הארגון סרטון "אות חיים" בו הופיעה קציר. ב-9 בנובמבר 2023 פרסם הודעה לפיה היא נהרגה בתקיפה ישראלית – טענה שהתבררה כלוחמה פסיכולוגית, כאשר שוחררה בחיים ב-24 בנובמבר 2023, במסגרת הסכם הפסקת האש הזמנית.

 שחרורה ומותה 
ממוזער|קברם של חנה ורמי קציר בבית העלמין בקיבוץ ניר עוז
ב-24 בנובמבר 2023, לאחר 49 ימים בשבי חמאס, שוחררה חנה קציר ושבה לישראל במסגרת הפעימה הראשונה של עסקת החטופים. עם שובתה לישראל, אובחנה קציר עם הידרדרות משמעותית במצבה הבריאותי. היא אושפזה קציר במצב קשה למשך חודשים ארוכים, תוך שהיא מתמודדת עם הליך שיקום מורכב וקשיי התאוששות משמעותיים. על פי דיווחי הצוותים הרפואיים ובני משפחתה, היא סבלה מבעיות לב מורכבות שהתפתחו במהלך השבי. בתה, כרמית פלטי קציר, הצהירה כי חנה סבלה מהרעבה, מהזנחה רפואית וממצוקה נפשית קשה, שהובילו לאשפוזים חוזרים ומתמשכים במחלקות טיפול נמרץ מאז שחרורה. במהלך שהותה בשבי נמנעו ממנה תרופות, והיא ככל הנראה קיבלה סמים או חומרים אחרים שגרמו לה נזק בריאותי.

בזמן שחנה שהתה בשיקום, התקבל מידע מודיעיני כי בנה, אלעד קציר, נרצח בשבי במהלך חודש ינואר 2024. באפריל 2024 חולצה גופתו במבצע צבאי מורכב של צה"ל במהלך הלחימה בח'אן יונס, והוא הובא לקבורה בישראל. ב-24 בדצמבר 2024, לאחר למעלה משנה של מאבק בסיבוכים רפואיים, נפטרה חנה קציר בבית החולים. היא הוגדרה על ידי גורמים רשמיים ועל ידי משפחתה כמי שנפטרה כתוצאה מהשלכות השבי הממושך.

ב-24 בדצמבר 2024 נפטרה קציר כתוצאה מתסמונת הלב השבור, מצב רפואי בו שריר הלב נחלש משמעותית בעקבות טראומה נפשית עזה. פטירתה הגיעה לאחר שורת טראומות שחוותה מאז מתקפת הטרור בשבעה באוקטובר: חטיפתה לשבי ברצועת עזה, רצח בעלה בטבח בניר עוז, הידיעה על רצח בנה בשבי, אובדן ביתה ופירוק הקהילה אליה השתייכה. שילוב הנסיבות הללו, לצד השלכות השהות הממושכת בשבי, הובילו לקריסת מערכותיה הגופניות.

היא נקברה בבית העלמין בקיבוץ ניר עוז. שר הרווחה יעקב מרגי ספד לה וראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו הביע צער על מותה. בהנחיית שר העבודה יואב בן צור הוכרה קציר כנפגעת פעולות האיבה.

 קישורים חיצוניים 
 חנה קציר בדף הביטוח הלאומי


 הערות שוליים 

קטגוריה:בני ערובה וחטופים בטבח שבעה באוקטובר
קטגוריה:חטופי ניר עוז
קטגוריה:ניר עוז: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1948
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2024