לאומנות תחייתית

לאומנות תחייתית (Palingenetic ultranationalism) היא הגדרה של "פשיזם אמיתי" שהוצעה על ידי התאורטיקן הפוליטי רוג'ר גריפין. המונח נטבע לראשונה על ידי גריפין בספרו משנת 1991 "טבע הפשיזם". אלמנט מרכזי הוא האמונה שניתן להגדיר פשיזם על פי מה שגריפין מציג בספרו כמיתוס הליבה האמיתי של הפשיזם, דהיינו הצורך במהפכה חברתית שתתרחש תחילה לפני ש"לידה מחדש לאומית", פליגנזה, תוכל להתרחש.

גריפין טוען כי הסינתזה הייחודית של פלינגנזה, פופוליזם ואולטרה-לאומיות מבדילה את הפשיזם מפרה-פשיזם ואידאולוגיות לאומיות סמכותניות אחרות. הוא טוען שזהו "המינימום הפשיסטי" שבלעדיו, על פי הגדרתו, לא יכול להיות "פשיזם אמיתי". גריפין עצמו מתאר את הפשיזם כפילוסופיה פוליטית הבנויה על "ההיגיון המיתי המעוות" של הרס, אשר הפשיסט מאמין שתלווה אותו בצורה כלשהי של לידה מחדש פוליטית.

 היסטוריה 
הרעיון הועלה לראשונה בספר משנת 1991 "טבע הפשיזם" והורחב במאמר "בימוי התחייה של האומה: הפוליטיקה והאסתטיקה של הביצוע בהקשר של לימודי פשיזם" בכרך משנת 1994 "פשיזם ותיאטרון: הפוליטיקה והאסתטיקה בעידן הפשיזם". התיאוריה של גריפין על "פשיזם אמיתי" היא התפתחות פילוסופית עדכנית ואינה מוצהרת במפורש בחיבורים פוליטיים קודמים על פשיזם, כמו ב"דוקטרינת הפשיזם" של מוסוליני ואחרים. בעוד שעבודות מוקדמות יותר מתארות את רעיון הפשיזם כ"מהפכני", הן אינן מציינות "מהפכה" כמבשר הכרחי לפשיזם.

גריפין טוען כי הפשיזם משתמש ב"מיתוס הפליגנטי" כדי למשוך המוני מצביעים גדולים שאיבדו את אמונתם בפוליטיקה ובדת המסורתית, בכך שהוא מבטיח להם עתיד טוב יותר תחת שלטון פשיסטי. הבטחה זו אינה ניתנת אך ורק על ידי פשיסטים: אידאולוגיות פוליטיות אחרות משלבות גם כמה היבטים פליגנטיים בתוכניות המפלגתיות שלהן, שכן פוליטיקאים כמעט תמיד מבטיחים לשפר את המצב. תנועות רדיקליות יותר רוצות לעיתים קרובות להפיל את הסדר הישן, שהפך מנוון וזר לאדם הפשוט. הריסה עוצמתית ואנרגטית זו של הדרכים הישנות עשויה לדרוש צורה כלשהי של מהפכה או קרב, אשר, עם זאת, מוצגים כמפוארים והכרחיים. תנועות כאלה משוות אפוא את העבר (הקרוב) עם העתיד, המוצג כלידה מחדש של החברה לאחר תקופה של ריקבון ואומללות. ייתכן שהמיתוס הפליגנטי יכול גם לייצג חזרה לתור זהב בהיסטוריה של המדינה, כך שהעבר יוכל לשמש כמדריך לעתיד טוב יותר, עם משטר נלווה שדומה למשטר ריאקציונרי באופן שטחי. הפשיזם מבדיל את עצמו בכך שהוא האידאולוגיה היחידה המתמקדת מאוד במהפכה במיתוס שלו, או כפי שגריפין מנסח זאת:

דרך כל זה, יהיה מנהיג גדול אחד שיילחם בנציגי המערכת הישנה בתמיכת העם. באוטופיה הפשיסטית, כביכול תופיע מסה אחת של אנשים שיש להם מטרה אחת בלבד: ליצור את עתידם החדש. תנועה פשיסטית כזו תהיה באופן אידיאלי בעלת אמונה אינסופית בגיבור המיתולוגי שלה, שיעמוד על כל מה שהתנועה מאמינה בו. על פי אידאולוגיה אוטופית זו, תחת הדרכתו של מנהיגם, המדינה תקום כעוף החול מאפר השחיתות והניוון.

נטען כי לאונל-אנרכיזם הוא אידאולוגיה פוליטית סינקרטית שפותחה בשנות ה-90 על ידי פוזיציוניסטים לשעבר של ה"שלישית" כדי לקדם "אולטרה-לאומיות פליגנטית חסרת מדינה".

 ראו גם 
 תאוריית הקשר על ההחלפה הגדולה
 ריאקציה (אידאולוגיה)
 רוואנשיזם

 קישורים חיצוניים 
 "מודרניות, מודרניזם ופשיזם: 'סינתזה מחודשת של Mazeway'"
 "בימוי לידתה מחדש של האומה" (PDF)

הערות שוליים

קטגוריה:תאוריות במדע המדינה
קטגוריה:פשיזם
קטגוריה:אנתרופולוגיה