יום קיץ

יום קיץ הוא ציור שמן על בד מאת הציירת הצרפתייה ברט מוריזו, שצויר סביב שנת 1879. היצירה מתארת סצנת פנאי של שתי נשים בסירה על פני אגם ביער בולון שבמערב פריז, והיא נמנית עם העבודות המזוהות ביותר עם ציור הפנאי האימפרסיוניסטי. הציור הוצג ככל הנראה בשנת 1880 בתערוכה האימפרסיוניסטית החמישית תחת השם "האגם ביער בולון", לצד ציור נוסף של מוריזו מאותו אתר. שתי היצירות מציגות את אותן שתי נשים, הלבושות באותם בגדים, דבר המרמז על עבודה מתוכננת ומתמשכת סביב אותו נושא.

 תיאור היצירה 
במרכז הקומפוזיציה נראות שתי נשים יושבות בסירה קטנה הצפה על פני מים רגועים. האישה הקרובה לצופה לבושה שמלה בהירה, ואילו בת לווייתה יושבת מולה, פונה מעט הצידה. פני הדמויות אינן מתוארות בפירוט רב, והדגש מושם על תנוחתן, על לבושן ועל האינטראקציה השקטה ביניהן. סביבן נפרש נוף של מים וצמחייה, המתואר ברמיזה בלבד, עם קו אופק גבוה ודחוק לשוליים העליונים של הציור. ברקע הרחוק ניתן להבחין ברמזים לעגלת סוסים ואולי לדמויות נוספות על שפת האגם, אך אלו נטמעות כמעט לחלוטין במרקם הצבע.

 פרשנות 
הציור מתאר רגע של פנאי בורגני בתוך טבע מתורבת, נושא מרכזי בציור האימפרסיוניסטי. עם זאת, מוריזו בוחרת להימנע מתיאור ההמון שפקד את יער בולון, וממקדת את תשומת הלב בשתי דמויות בלבד. הבחירה הזו יוצרת תחושת אינטימיות ומרחק מן ההמולה העירונית, אף שמדובר באתר פופולרי לפעילות חברתית ונופש. הצופה ממוקם כביכול בתוך הסירה עצמה, מה שמעצים את תחושת הקרבה לדמויות ומטשטש את הגבול בין המתבונן לבין המתרחש בציור.

 סמליות וטכניקה 
מוריזו עושה שימוש במכחול חופשי ובתנועות זיגזג אופייניות, היוצרות תחושת תנועה ואור מרצד על פני המים. משיחות המכחול אינן מגדירות צורה מדויקת אלא יוצרות רשת של צבע ואור, עד שבאזורים מסוימים הדימוי כמעט מתפרק לדפוסים מופשטים. אותו מרקם ציורי משמש לתיאור הדמויות, המים והצמחייה כאחד, ובכך נטמעות הדמויות בסביבתן ואינן מופרדות ממנה. פעולת הציור מדגישה את האור המשתקף במים ואת תחושת הרטט והחיות של פני האגם ביום קיץ.
250px|ממוזער|שמאל|"הסקיף", רנואר

 השוואה ליצירות אחרות 
בהשוואה לציורי פנאי בני התקופה, כגון הסקיף של רנואר, שבהם נעשה שימוש בנגיעות צבע קטנות ועדינות, סגנונה של מוריזו בולט בעוצמתו ובאנרגטיות שלו. בעוד שאצל אחרים האור נבנה באמצעות נקודות צבע קטנות, מוריזו יוצרת אפקט של אור ותנועה באמצעות משיחות רחבות ודינמיות. בכך מתחדדת ייחודיותה בתוך המעגל האימפרסיוניסטי, גם כאשר היא עוסקת בנושא מוכר.

 תולדות הבעלות והקבלה 
בעת הצגתו בתערוכה האימפרסיוניסטית בשנת 1880 עורר הציור תגובות מעורבות. מבקרים אחדים ביקרו את מוריזו על מראה שנחווה בעיניהם כבלתי גמור, ותיארו את יצירותיה כ״ערפיליות״ או ככאלו שאינן מושלמות עד סופן. אחרים טענו כי ציוריה אינם אלא הבטחה ליצירה שלא תושלם לעולם. לצד ביקורות אלו הושמעו גם דברי שבח על העדינות ועל הגוונים הדקים של הציור, אף כי שבחים אלה נטו לעיתים לייחס ליצירה מאפיינים שנתפסו כסטריאוטיפיים ליצירת נשים. אמנים אחדים בני זמנה, ובראשם מאנה, הכירו באיכויות הסגנון החופשי של מוריזו ובייחודיות גישתה לציור.

גניבה
הציור היה מעורב במחלוקת בעלות מתמשכת שנודעה כ״עיזבון יו ליין״. לאחר מותו של יו ליין בשנת 1915 התעורר סכסוך בין לונדון לדבלין בדבר ייעוד האוסף, על רקע תוספת מאוחרת לצוואתו. בשנת 1956 אירע אירוע מתוקשר שבו נטלו שני סטודנטים אירים את היצירה מתצוגתה בגלריית טייט בלונדון והעבירוה לשגרירות אירלנד, כמחאה על סירוב הרשויות הבריטיות להכיר בטענות אירלנד לבעלות. הרשויות בבריטניה נמנעו מהעמדה לדין, והציור הושב ללא נזק. עם זאת, המחלוקת הסמלית והמשפטית סביב הבעלות על היצירה והאוסף בכללותו נותרה נושא לדיון ציבורי לאורך שנים.

 הערות שוליים 

קטגוריה:יצירות אמנות שאותרו לאחר גניבה
קטגוריה:ציורים ימיים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציור אימפרסיוניסטי
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:מים באמנות
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:הגלריה הלאומית (לונדון)
קטגוריה:ברט מוריזו: ציורים