התמכרות למסכים

התמכרות למסכים הוא מונח מטרייה המשמש בדיון הציבורי, חינוכי ורפואי, לתאר אבחנות וקטגוריות כגון התמכרות לטלוויזיה, התמכרות למחשב, התמכרות לאינטרנט, התמכרות לטלפון סלולרי, והתמכרות למשחקי מחשב.

בהקשר זה, זמן מסך הוא משך הזמן שמוקדש לשימוש במכשיר עם מסך, כגון טלפון חכם, מחשב, טלוויזיה או קונסולת משחקים.

 הגדרה קלינית מול שיח ציבורי 
השיח הכללי מתייחס להתמכרות למסכים כהתמכרות לכל דבר ועניין. עם זאת, כדי להימנע מרפואיזציה של התנהגויות נורמטיביות או הזנחה של מצבים לא התמכרותיים שיכולים להוביל לשימוש רב במסך (כמו דיכאון, חרדה או בדידות) – יש להבדיל בין התמכרות למסכים במובן הקליני לבין מצבים אחרים, כמו: שימוש יתר או ביטוי גנאי חברתי עבור שימוש שנתפס כבלתי הולם מבחינה סובייקטיבית.

על פי DSM-5, שהוא הגרסה החמישית של המדריך לאבחון וסטטיסטיקה של הפרעות נפשיות, קיימת אבחנה של "הפרעות שאינן קשורות לחומרים" (Non-Substance-Related Disorders) כחלק מהקטגוריה הגדולה יותר של "הפרעות הקשורות לחומרים והתמכרויות" (Substance-Related and Addictive Disorders). עם זאת, אבחנה זו כוללת התמכרות להימורים (Gambling Disorder) בלבד. זאת משום שחרף קיומם של מצבים התנהגותיים שאינם מערבים צריכה של חומרים שיש דמיון בינם לבין להפרעות שקשורות לחומרים (), קיים מידע מספק רק עבור הכללת ההתמכרות להימורים בסעיף זה.

בגרסה החמישית של ה-DSM נעשה שימוש מכוון במונחים כמו הפרעות הקשורות (או לא קשורות) לחומרים, במקום המונח התמכרות. הדבר נעשה למרות השימוש הנפוץ ב"התמכרות" בארצות רבות, מתוך מטרה לתאר בצורה נייטרלית יותר את הטווח הרחב של רמות החומרה המאפיינות את התופעה ורצון להימנע מקונוטציות שליליות.

 שימוש בעייתי לא התמכרותי 
לא כל שימוש שחורג מתחום הנורמה או המומלץ הוא התמכרות. למעשה ישנם מקרים של שימוש בעייתי כמו שימוש יתר או שימוש לרעה, שאינם עונים לקריטריונים של אבחנה קלינית-מקצועית של התמכרות. תחום זה נמצא בשלבי התפתחות ומחקר.

דפוסים אופייניים לשימוש בעייתי במסכים:
 שימוש ממושך במסך מעבר לזמן המתוכנן, תוך קושי להימנע או למתן את השימוש.
 הזנחת פעילויות אחרות – לימודים, עבודה, שינה, פעילות גופנית או קשרים חברתיים פנים־אל־פנים – לטובת שימוש במסך.
 תחושת אי־שקט, עצבנות או מצוקה כאשר אין גישה למכשיר (לעיתים מכונה "נומופוביה" בהקשר של סמארטפונים).
 שימוש במסכים כבריחה ממצב רוח ירוד, בדידות או מתח.
 המשך שימוש למרות מודעות לפגיעה בשינה, בריכוז, במצב הרוח או ביחסים עם אחרים.

במסגרת המחקר הניסויי נעשה שימוש בכלים שונים למדידת "שימוש בעייתי" במסכים ובסמארטפונים, בדגש על שאלוני דיווח עצמי. סקירות שיטתיות מצביעות על ריבוי כלי מדידה, מחסור בהסכמה על הגדרה אחידה, ועל צורך בהעמקת הבסיס התאורטי. למשל מחקרים רבים בוחנים "שימוש בעייתי" ולא "התמכרות" במובן הקליני, ומדגישים כי עדיין אין קונצנזוס על קריטריונים אבחוניים אחידים להתנהגות זו, או על גבול ברור בין שימוש אינטנסיבי אך מסתגל לבין שימוש בעייתי הפוגע בתפקוד.

בשיח המחקרי ישנה לעיתים התייחסות נפרדת להופעות ספציפיות יותר כמו זמן מסך מופרז (excessive screen time), שימוש בעייתי במדיה דיגיטלית (problematic digital media use) או שימוש בעייתי בסמארטפון (problematic smartphone use), וטרם הושגה הסכמה על הגדרתה כהפרעה נפשית מובחנת בדומה להתמכרות לחומרים.

ייתכן שזמן מסך רב ושימוש אינטנסיבי במדיה דיגיטלית בקרב ילדים ומתבגרים, עשויים להיות קשורים לבעיות שינה, השמנה, ירידה בפעילות גופנית, קשיים רגשיים וקשביים, ותחושת מצוקה נפשית – אך הקשר הסיבתי מורכב ותלוי בתכנים, בהקשר ובמאפייני המשתמש. כמו כן, נמצא קשר בין שימוש בעייתי בסמארטפון לבין רמות גבוהות יותר של דיכאון, חרדה וקשיי ויסות רגשי בקרב סטודנטים ומתבגרים.

שימוש תקין
ארגוני רופאי ילדים, כגון האקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים (AAP), פרסמו המלצות לגילאי מסך ולבניית "תוכנית מדיה משפחתית", המדגישה הגבלת זמן מסך כולל, הימנעות ממסכים לפני השינה, ושמירה על קדימות לשינה, פעילות גופנית וקשרים חברתיים לא־מקוונים.

 סוגי השימוש במסכים 
ניתן לחלק את השימוש במסכים על פי סוג המכשיר וסוג הפעילות.
 עבור כל אחד מהסוגים השימוש יכול להיות תקין ונורמטיבי או בעייתי ברמות שונות, כאשר לא כל שימוש יתר או שימוש לרעה עונה על הקריטריונים המקצועיים לאבחנה של התמכרות.
 התמכרות מסוג אחד של שימוש במסך אינה סותרת התמכרות לסוגי שימוש אחרים, כך שאדם אחד עלול לפתח יותר מסוג אחד של התמכרות למסכים. כתוצאה מכך משתמש אחד יכול לשלב שימוש כפייתי ברשתות חברתיות, במשחקים או בתוכן וידאו, ולעבור ביניהם בהתאם לזמינות ולמצב הרגשי. המונח הבלתי פורמלי "ספקטרום של התמכרויות דיגיטליות" נועד להקל על הדיון במקרים אלו.

החלוקה לסוגים יכולה לסייע בזיהוי הגורמים המרכזיים להתמכרות, כמו: חיפוש סטטוס חברתי, חיפוש גירוי, בריחה מרגשות קשים, או צורך בשליטה כלכלית, ובהתאמת התערבויות טיפוליות וחינוכיות לכל מקרה.

חלוקה על פי סוג המכשיר
החלוקה למכשירים אינה מבדילה בין סוג הפעילות ברמה ההתנהגותית או ברמת התוכן. כלומר, היא כוללת את סך השימוש בסוג מסוים של מכשיר ללא קשר למהות השימוש.
 התמכרות למחשב
 התמכרות לטלפון סלולרי כולל בדיקה תכופה של התראות, גלילה מתמשכת (Scrolling), קושי להתרכז בשיחה פנים־אל־פנים, ושימוש בטלפון גם במצבים שבהם הוא מפריע לתפקוד (נהיגה, לימודים, מפגש חברתי). במקרים מסוימים התלות במכשיר מתבטאת בתחושת חרדה או אי־שקט כאשר הטלפון איננו זמין (תופעה המכונה לעיתים "נומופוביה").

חלוקה על פי סוג הפעילות
ניתן לחלק את ההתמכרות למסכים על פי סוג הפעילות. בהקשר זה, חלק מהפעילויות ניתנות לביצוע רק בסיביבה מקוונת עם חיבור לרשת האינטרנט ויש כאלו שניתן לעשות גם באופן בלתי מקוון. כמו כן, יש פעילויות שניתן לבצע בצורה שונה גם ללא שימוש במסך – למשל צריכה של תכנים רלוונטיים בפורמטים לא דיגיטליים.

התמכרות לרשתות חברתיות – מתייחסת לדפוס שימוש אינטנסיבי בפלטפורמות כמו פייסבוק, אינסטגרם, טיקטוק, X (טוויטר לשעבר) ועוד, עד כדי פגיעה בתפקוד היומיומי. מאפיינים שכיחים כוללים צורך מתמשך בבדיקה של עדכונים, "לייקים" והודעות, קושי להתנתק גם בשעות העבודה או הלימודים, והשוואה חברתית מתמדת הפוגעת בדימוי העצמי. מחקרים מצביעים על קשר אפשרי בין שימוש אינטנסיבי ברשתות חברתיות לבין עלייה ברמות דיכאון, חרדה ובדידות בקרב חלק מהמשתמשים.

עבודה ולימודים – במאה ה־21 חלק גדול מעבודת הידע והלימוד מתבצע מול מסך, ולכן הגבול בין "שימוש לגיטימי" לבין "שימוש עודף" איננו חד. עם זאת, ישנם מקרים שבהם שימוש תמידי במחשב, בטאבלט או בטלפון לצורכי עבודה ולימודים הופך לאובססיבי, מלווה בתחושת חוסר יכולת להתנתק, וגורם לשחיקה (Burnout), להפרעות שינה ולהזנחת תחומים אחרים בחיים. תופעה זו מכונה לעיתים "התמכרות לעבודה" (Workaholism) במעטפת דיגיטלית. בהקשר זה מקרי בוחן מתועדים הראו כי שימוש מופרז באתר ויקיפדיה גם הוא נמצא על הגבול הדק ועלול להוות טריגר לפיתוח התמכרות לטכנולוגיה. דוח מקרה אשר בדק מקרי שימוש בעייתי בוויקיפדיה. השימוש הבעייתי הזה הוביל לתפקודים פסיכו-סוציאליים לקויים. 

משחקים
משחקי וידאו ומשחקים מקוונים (Online games) הם אחד התחומים הנחקרים ביותר בהקשר של התמכרות למסכים. משחקים מרובי־משתתפים, משחקי תפקידים מקוונים (MMORPG) ומשחקי מובייל עשויים לשלב מנגנוני תגמול, הישגים ו"חיזוקים" תדירים, המעודדים שהייה ממושכת במשחק. במקרים קיצוניים דווח על הזנחת לימודים, עבודה, שינה ואף תזונה והיגיינה בסיסית, לטובת המשך המשחק. ארגון הבריאות העולמי הכליל בהגדרותיו את "הפרעת משחקים" (Gaming disorder) כתסמונת אפשרית הקשורה לשימוש בעייתי במשחקים דיגיטליים.

הימורים ומשחקים פיננסיים מקוונים – הימורים מקוונים, משחקי קזינו דיגיטליים, פלטפורמות הימורי ספורט ומשחקי "גיימיפיקציה" פיננסיים (כגון מסחר ספקולטיבי באפליקציות פשוטות לשימוש) הם תת־קבוצה בעלת מאפיינים ייחודיים. כאן הפגיעה עשויה להיות חמורה במיוחד, שכן נוסף על הפגיעה בזמן, בשינה וביחסים, עלולים להיגרם הפסדים כספיים משמעותיים, חובות ובעיות משפטיות. בחלק מהמדינות הימורים מקוונים מוסדרים בחקיקה נפרדת בשל פוטנציאל הנזק הגבוה.

צפייה בתכני וידאו
צפייה בתוכן וידאו -תופעה המכונה "בינג' ווטשינג", כוללת את השימוש ב שירותי סטרימינג ווידאו לפי דרישה מאפשרים צפייה רציפה במספר רב של פרקים או סרטים ברצף, כאשר הצפייה גוזלת שעות שינה, פוגעת בעבודה או בלימודים, ומלווה בתחושת אובדן שליטה וחרטה, היא עשויה להיחשב ביטוי של התמכרות למסכים. חלק מהחוקרים מציינים כי המנגנון דומה לזה של משחקים דיגיטליים – שילוב של זמינות גבוהה, אגירת תכנים ("בינג'"), ומנגנוני המלצות מותאמים אישית.

התמכרות לפורנוגרפיה - במקרים מסוימים השימוש במסכים מתמקד בצריכה מוגברת של פורנוגרפיה ותוכן מיני מקוון. שימוש כזה עלול להפוך לכפייתי, ולבוא על חשבון יחסים אינטימיים, עבודה או פעילות חברתית. חלק מהמחקרים מדווחים על קשר בין שימוש אינטנסיבי בפורנוגרפיה לבין תחושת בושה, ירידה בסיפוק ממערכות יחסים זוגיות, ושיבוש תפיסות לגבי מיניות ומערכות יחסים. התחום שנוי במחלוקת מחקרית ומוסרית, ושאלת סיווגו כהתמכרות עצמאית עדיין נמצאת בדיון.

חלוקה לפי אופן הפעילות
במחקרים על בריאות נפשית ומתבגרים מוצע להבחין בין שימוש "פאסיבי" (גלילה וצפייה) לבין שימוש "אקטיבי" ואינטראקטיבי, ולבחון את תוכני המדיה, הקשר המשפחתי והקהילתי וגורמי סיכון נוספים.

 סוגיות חברתיות ותרבותיות 
הדיון סביב שימוש יתר והתמכרות למסכים קשור גם לשאלות בנוגע לרגולציה של אפליקציות ורשתות חברתיות ביחס לקטינים, מודלים עסקיים המבוססים על תשומת לב (attention economy) ועיצוב ממכר, יוזמות הורים וקהילות להגבלת גיל קבלת סמארטפון לילדים, שעות שימוש במכשירים בבתי ספר ועוד, דיון על איזון בין חופש שימוש לבין הגנה על בריאות הציבור.

 מניעה והתערבות 
המלצות למניעה ולהתערבות בשימוש בעייתי במסכים כוללות בדרך כלל שילוב של צעדים ברמת הפרט, המשפחה והמערכת:
 קביעת כללים משפחתיים לגבי שימוש במסכים (זמנים ללא מסך, חדר שינה ללא מסכים, הגבלת התראות);
 עידוד חלופות – פעילות גופנית, תחביבים, מפגש חברתי פנים־אל־פנים;
 שימוש בכלים מובנים במכשירים לניטור זמן מסך ולהגדרת מגבלות (כגון Screen Time ב־iOS ו־Digital Wellbeing באנדרואיד);
 במקרים חמורים – פנייה לטיפול פסיכולוגי או התמכרויות, לעיתים בשילוב גישות כמו טיפול קוגניטיבי־התנהגותי.

ניקוי רעלים דיגיטלי (Digital detox) – תקופות קצרות או ממושכות של הימנעות יזומה משימוש במדיה דיגיטלית, לשם הפחתת עומס והתבוננות מחדש בהרגלים.

 ראו גם 
 בריאות דיגיטלית
 בריאות הנפש
 ניהול זמן
 פתולוגיה

 הערות שוליים 

קטגוריה:התמכרות
קטגוריה:השפעות נפשיות של המדיה הדיגיטלית
קטגוריה:פנאי