ג'ה צונגקאפה

גֶ'ה צוֹנְגְקָאפָּה (בטיבטית: རྗེ་ཙོང་ཁ་པ, משמעו: "המאסטר" "האיש מצונגקה" או "האיש מעמק הבצל"; ) היה נזיר בודהיסטי טיבטי רב-השפעה, פילוסוף ויוגי טנטרי, שפעילותו הובילה להיווצרותה של אסכולת ה בבודהיזם הטיבטי.

כתביו הפילוסופיים הם סינתזה גדולה של המסורת האפיסטמולוגית הבודהיסטית של  ו, פילוסופיית ה של התודעה, ופילוסופיית ה של נגרג'ונה ו.

במרכז משנתו הפילוסופית וה עומדת "השקפה רדיקלית של ריקות", הרואה בכל התופעות כחסרות . השקפה זו של ריקות איננה סוג של ניהיליזם או הכחשה מוחלטת של הקיום. במקום זאת, היא רואה את התופעות כקיימות "מתוך תלות גומלין, ב, לא-מהותני, ו" (מה שצונגקאפה מכנה "קיום גרידא").

צונגקאפה הדגיש את חשיבותו של ההיסק הפילוסופי בדרך לשחרור. לפי צונגקאפה, מדיטציה חייבת להיות משולבת עם חשיבה רציונלית קפדנית כדי "לדחוף את התודעה ולזרז פריצת דרך בשטף הקוגניטיבי ובתובנה".

קורות חיים
שמאל|ממוזער|250px|ציור המתאר את חייו של צונגקאפה, התמונה הגדולה ביותר משמאל מציגה את החלום שהיה לו על מלומדים הודים גדולים כמו .

נעורים ולימודים
כבן לאב מונגולי ולאם טיבטית, צונגקאפה נולד למשפחה נוודית בעיר המוקפת חומה צונגקה באזור  שבטיבט (כיום  ושינינג בצ'ינגהאי) בשנת 1357. צונגקאפה התחנך בבודהיזם מגיל צעיר על ידי מורו הראשון, נזיר ה צ'וג'ה דונדרוב רינצ'ן. צונגקאפה הפך ל בגיל שש.

כשהיה בן שש-עשרה צונגקאפה נסע ל, שם למד במוסדות הלימוד הסכולסטיים של מנזר סאנגפו,  ומסורת ה של  (1182–1251). במנזר דריקונג תיל הוא למד תחת צ'נגה צ'וקי גיילפו, הפטריארך הגדול של דריקונג קאגיו, וקיבל הנחיות בנושאים רבים כמו  ו. צונגקאפה למד גם , ולאחר מכן את כל הנושאים הבודהיסטיים הסכולסטיים העיקריים, כולל אבהידהמה, אתיקה, אפיסטמולוגיה (בסנסקריט: ), וג'ריאנה ומסורות שונות של טנטרה בודהיסטית.

צונגקאפה למד בהרחבה תחת מורים רבים ממסורות בודהיסטיות טיבטיות שונות. מוריו העיקריים כללו את: בכירי הסאקיה רנדאווה ורינצ'ן דורג'ה, מאסטר הקאגיו צ'נגה רינפוצ'ה, ובכירי ה בודונג צ'אקלה נמגיאל, קיונגפו הלהפה וצ'וקי פלפה. צונגקאפה קיבל גם את שלושת הזרמים העיקריים של ה. הוא קיבל את זרם ה, זרם ההנחיות שבעל-פה מהלאמה של ה, להודראג נמקה-גיילצן, וזרם ההעברה הטקסטואלי מלאמה אומאפה.

רנדאווה ז'ונו לודרו היה מורו החשוב ביותר של צונגקאפה. תחת רנדאווה, צונגקאפה למד יצירות קלאסיות שונות, כולל ה, ה, ה וה. צונגקאפה למד גם עם מורה מה, דרופצ'ן לקיי דורג'ה, הידוע גם בשם נמקה גיילצן.

במהלך שנותיו הראשונות, צונגקאפה חיבר גם מספר יצירות מקוריות, כולל "זר הזהב", פירוש על ה"" מנקודת המבט של מסורת ה"יוגאצ'רה-סוואטנטריקה-מדהיאמקה" של , המנסה גם להפריך את השקפות ה"" של  (1292–1361).

התבודדויות וחזיונות של מנג'ושרי
שמאל|ממוזער|250px|תיאור של צונגקאפה מתקשר עם הבודהיסטווה 
מ-1390 עד 1398 צונגקאפה עסק בתקופות ארוכות של מדיטציה עם קבוצה קטנה של מלווים במקומות שונים, שהידוע שבהם הוא עמק וולקה (Wölkha Valley). הוא גם פיתח קשר קרוב עם מיסטיקן ומתבודד בשם אומאפה פאוו דורג'ה, שהיה ידוע בקשר שלו לבודהיסטווה  ובחזיונותיו התכופים של מנג'ושרי השחור, שעמו נהג לתקשר. אומאפה שימש כמדיום עבור צונגקאפה, שהחל בסופו של דבר לחוות חזיונות משלו של מנג'ושרי.

במהלך תקופה זו של התבודדות מדיטטיבית נרחבת, היו לצונגקאפה חזיונות רבים של הגורו מנג'ושרי (ג'אמיאנג לאמה). במהלך חזיונות אלה הוא היה מקבל הנחיות מהבודהיסטווה ושואל שאלות לגבי ההשקפה הנכונה על הריקות והתרגול הבודהיסטי. הנחיה חשובה שצונגקאפה קיבל לכאורה ממנג'ושרי לגבי ההשקפה היא:
"אין לדבוק באופן חד-צדדי בריקות או במופע. בפרט, עליך להתייחס ברצינות להיבט המופע".

צונגקאפה נהג גם לדון בחזיונות ובהנחיות אלו עם מורו רנדאווה (ורשומות מסוימות של תכתובת זו שרדו). בתקופה זו, נאמר על צונגקאפה כי קיבל גם סדרה של העברות שבעל-פה ממנג'ושרי. אלו נודעו לימים כ"מחזור הלימודים של מנג'ושרי".

ב-1397, בעודו בהתבודדות מדיטטיבית אינטנסיבית בעמק וולקה, כתב צונגקאפה שהייתה לו "תובנה גדולה" (ngeshé chenpo) לגבי השקפת הריקות. בתחילה, צונגקאפה חלם חלום על המורים הגדולים של ה: נגרג'ונה, ,  ו. בחלום זה, הניח בודהפאליטה טקסט עטוף על קודקוד ראשו של צונגקאפה. לאחר שהתעורר מחלום זה, החל צונגקאפה ללמוד את הפירוש של בודהפאליטה ל"פסוקי דרך האמצע" של נגרג'ונה. כשקרא את פרק 18, הבנתו הפכה צלולה כבדולח וכל ספקותיו נעלמו.

לפי , "בלב חווית פריצת הדרך של צונגקאפה עמד מימוש עמוק של המשוואה בין ריקות לבין התהוות גומלין." הוא בילה את האביב והקיץ הבאים במדיטציה עמוקה, כשהוא חווה אושר עילאי, מסירות והכרת תודה לבודהה.

תקופת הבגרות
שמאל|ממוזער|250px|מנזר גנדן, טיבט
בתקופה המאוחרת של חיי צונגקאפה, הוא חיבר סדרה של חיבורים על פילוסופיה ותרגול בודהיסטיים. חיבורו המפורסם ביותר הוא "הביאור הגדול לשלבי הדרך" (לאם-רים צ'נמו, בערך 1402). טקסט  ('שלבי הדרך') זה מתווה את דרך המהאיאנה להארה, וכן מציג את השקפתו של צונגקאפה על הריקות ואת השקפת דרך האמצע (מדהיאמקה). ב-1405, הוא סיים את "הביאור הגדול לטנטרה" (Sngags rim chen mo).

צונגקאפה כתב חיבורים חשובים נוספים בתקופה זו, בהם "תמצית הרהיטות" (Legs bshad snying po), "אוקיינוס ההיגיון" (Rigs pa'i rgya mtsho, פירוש ליצירה הקלאסית של נגרג'ונה, ""), ה"לאם-רים באורך בינוני", ו"הבהרת הכוונה" (dGongs pa rab gsal), חיבורו הגדול האחרון.

לדברי גארפילד:

ב-1409, עסק צונגקאפה בפרויקט לשיפוץ מקדש ג'וקהנג, המקדש הראשי בלהסה. הוא גם ייסד פסטיבל תפילה בן 15 ימים, הידוע בשם "פסטיבל התפילה הגדול", בג'וקהנג כדי לחגוג את בודהה שקיאמוני. ב-1409, פעל צונגקאפה גם להקמת , הממוקם כ-40 קילומטר מצפון ללהסה. שניים מתלמידיו, טאשי פאלדן (1379–1449) ושקיה ישיי (1354–1435), ייסדו בהתאמה את  (1416) ואת  (1419). יחד עם גנדן, שלושה אלה הפכו מאוחר יותר למנזרי אסכולת ה המשפיעים ביותר בטיבט וכן למנזרים הגדולים ביותר בעולם. מוסדות אלה הפכו למרכז של אסכולה חדשה וצומחת בבודהיזם הטיבטי, זרם הגנדן או הגלוג.

מוות והשלכות
שמאל|ממוזער|250px|פסל של צונגקאפה ב, בייג'ינג
ב-1419, צונגקאפה נפטר בגיל 62 ב. בעת מותו, הוא היה דמות ידועה בטיבט עם קהל חסידים גדול. ג'ינפה מציין כי מקורות שונים מאסכולות בודהיסטיות טיבטיות אחרות, כמו פאוו צוקלאק טרנגווה ו, כותבים על כך שמספרים גדולים של טיבטים נהרו למסורת הגלוג החדשה של צונגקאפה במהלך המאה ה-15. שלושת תלמידיו העיקריים של צונגקאפה היו , הפאנצ'ן לאמה ה-1, , ודולזין דראקפה גיילצן. תלמידים חשובים אחרים של צונגקאפה היו "טוקדן ג'אמפל גיאצו; ג'אמיאנג צ'וג'ה וג'אמצ'ן צ'וג'ה, מייסדי מנזרי דרפונג וסרה, בהתאמה; ו, גנדון דרופ".

לאחר מותו של צונגקאפה, תלמידיו פעלו להפצת תורתו ואסכולת הגלוג צמחה במהירות ברחבי הרמה הטיבטית, תוך ייסוד מנזרים חדשים או המרת מנזרים קיימים רבים. מסורת הגלוג החדשה, כצאצאית של אסכולת ה, הדגישה משמעת נזירית ולימוד קפדני של הקלאסיקות הבודהיסטיות. לפי ג'ינפה, עד סוף המאה ה-15, "מסורת גנדן החדשה התפשטה בכל רחבי הרמה הטיבטית, כאשר מנזרים המחזיקים במסורת ממוקמים במערב טיבט, ב, ובדרום טיבט, וכן ב וב שבמזרח".

לאחר מותו, כתביו של צונגקאפה פורסמו גם ב, מה שהפך אותם לנגישים הרבה יותר. מספר ביוגרפיות של צונגקאפה נכתבו גם על ידי מלומדים מוסמכים ממסורות שונות. צונגקאפה זכה גם להערכה רבה מצד דמויות מפתח במסורות בודהיסטיות טיבטיות אחרות. הקרמאפה ה-8, מיצ'ו דורג'ה, בשיר שנקרא "בשבח צונגקאפה שאין דומה לו", מכנה את צונגקאפה "הרפורמטור של דוקטרינת הבודהה", "נוהג המרכבה הגדול של פילוסופיית המדהיאמקה בטיבט", "העליון בקרב אלו המציגים את הריקות", ו"מי שעזר להפיץ נזירים לובשי-גלימות ברחבי טיבט ומסין ועד קשמיר". , שיבח את צונגקאפה כמי "שסחף משם השקפות שגויות באמצעות השקפות נכונות ומושלמות".

כתביו ותורתו של צונגקאפה הפכו למרכזיים עבור אסכולת גנדן או גלוג, שבה הוא נתפס כמורה נערץ ביותר. הפרשנות והפירושים הביקורתיים שלהם הפכו למוקד עיקרי של הסכולסטיקה של הגלוג. הם היו גם בעלי השפעה רבה על פילוסופים טיבטים מאוחרים יותר, אשר הגנו על השקפותיו של צונגקאפה או ביקרו אותן בנקודות רבות.

גופתו של צונגקאפה נשמרה במנזר גנדן. המתחם כולו נחרב לחלוטין על ידי המשמרות האדומים הסיניים במהלך מהפכת התרבות. לאחר שנכשלו בניסיונם להטביע את הגופה בנהר, היא נשרפה לבסוף באמצעות נפט. רק שן אחת שרדה, והטבעות חימר שלה הופצו בחשאי למאמינים בודהיסטים.

הגותו של צונגקאפה בתחום המדהיאמקה הפכה לבעלת השפעה רחבה בהבנה המחקרית המערבית של המדהיאמקה, שכן רוב הספרים והמאמרים החל משנות ה-80 התבססו על הסברי הגלוג.

הגיוגרפיות
לאחר מותו, החל צונגקאפה להיתפס כבודהה שני במסורת הגלוג. הגיוגרפיות רבות נכתבו על ידי דמויות גלוג כגון קהדרופ ג'ה וטוקדן ג'אמפל גיאצו. טקסטים אלה פיתחו את המיתוסים הגדולים של צונגקאפה, וכללו סיפורים על לידותיו הקודמות. עם הזמן, הצטבר אוסף נרחב של מיתוסים וסיפורים על צונגקאפה.

לפי מיתוסים אלה, צונגקאפה היה תלמיד של מנג'ושרי במשך לידות קודמות רבות. בחיים קודמים, הוא שאף להפיץ את הווג'ריאנה ואת ההשקפה המושלמת על הריקות בפני הבודהה אינדראקטו. לאחר מכן ניבאו לו בודהות רבים כי יהפוך ל"טטהאגטה סימהסווארה" (שאגת האריה).

סיפור אחר מתאר כיצד במהלך חייו של בודהה שקיאמוני, צונגקאפה, בדמות נער ברהמיני, הגיש לבודהה מחרוזת תפילה מבדולח ופיתח . הבודהה ניבא שהנער יהיה יום אחד מחייה הדוקטרינה של הבודהה. הגיוגרפיות כמו זו של קהדרופ ג'ה מתארות גם כיצד צונגקאפה השיג  מלאה לאחר מותו. מקורות הגיוגרפיים מסוימים טוענים גם שצונגקאפה היה האצלה של מנג'ושרי וכן גלגול נשמות של נגרג'ונה,  ופדמאסמבהאבה.

כתביו
שמאל|ממוזער|200px|פסל ברונזה המתאר את צונגקאפה, המוכר ומוערך על ידי המונגולים כבוגד זונקובה
צונגקאפה קידם את לימוד ה (תורת ההכרה), עודד ויכוחים רשמיים כחלק מלימודי הדהרמה, והנחה תלמידים בטנטרות ,  ו. כתביו של צונגקאפה כוללים שמונה-עשר כרכים, כאשר החלק הנרחב ביותר עוסק בטנטרת גוהיאסמאג'ה. 18 כרכים אלו מכילים מאות כותרים הנוגעים לכל היבטי התורה הבודהיסטית ומבהירים כמה מהנושאים הקשים ביותר בתורות ה והווג'ריאנה. חיבוריו ופרשנויותיו העיקריים של צונגקאפה על המדיהמאקה מבוססים על המסורת שהשתלשלה מנגרג'ונה, כפי שזו הובהרה על ידי בודהפאליטה ו.

כמה מחיבוריו העיקריים של צונגקאפה הם:
 המסה הגדולה על שלבי הדרך להארה (lam rim chen mo)
 הביאור הגדול של המנטרה הסודית (sngags rim chen mo)
 מהות הרהיטות האמיתית (drang nges legs bshad snying po; כותרת מלאה: gsung rab kyi drang ba dang nges pai don rnam par phye ba gsal bar byed pa legs par bshad pai snying po)
 אוקיינוס ההיגיון: פירוש ליצירה הקלאסית של נגרג'ונה, "" (dbu ma rtsa ba'i tshig le'ur byas pa shes rab ces bya ba'i rnam bshad rigs pa'i rgya mtsho)
 הארת משמעות דרך האמצע (dbu ma dgongs pa rab gsal), פירוש ל של צ'נדראקירטי
 הארה מזהירה של מנורת חמשת השלבים / מנורה להארת חמשת השלבים (gsang 'dus rim lnga gsal sgron), פירוש ל
 זר הזהב של הרהיטות (gser phreng), פירוש לעיטור ההגשמות הבהירות ()
 בשבח היחסיות (rten 'brel bstod pa)

לקריאה נוספת















 Thupten Jinpa (2013), Self, Reality and Reason in Tibetan Philosophy: Tsongkhapa's Quest for the Middle Way, Routledge


קישורים חיצוניים


 Biography of Tsongkhapa Lobzang Drakpa by Joona Repo
 Tsongkhapa: A Buddha in the Land of Snows by Thupten Jinpa
 Biography of Lama Tsong Khapa by Sonam Rinchen
 Tsongkhapa, at the Stanford Encyclopedia of Philosophy

הערות שוליים

קטגוריה:אנשי דת טיבטים
קטגוריה:בודהיזם טיבטי
קטגוריה:בודהיסטים
קטגוריה:ילידי 1357
קטגוריה:נפטרים ב-1419