לואי ד'אורליאן מציג את מאהבתו

לואי ד'אורליאן מציג את מאהבתו הוא ציור שמן על בד מאת אז'ן דלקרואה, המתוארך לסביבות השנים 1825–1826. היצירה נמנית עם ציוריו החתומים של האמן ומציגה נושא ספרותי. היא נוצרה לאחר שובו של דלקרואה מאנגליה, שם שהה בין מאי לאוגוסט 1825. מידות הציור הן 35 על 25.5 סנטימטרים, והוא שמור באוסף הקבע של מוזיאון תיסן בורנמיסה הלאומי במדריד, באולם 29 שבקומה השנייה. מספר האוסף של היצירה הוא 127 (1977.19).

 תיארוך והקשר ליצירתו של דלקרואה 
הציור מתוארך לתקופה שלאחר חזרתו של דלקרואה משהותו באנגליה בין מאי לאוגוסט 1825. תיארוך זה מבוסס על אופיו של הציור כיצירה חתומה המתארת נושא ספרותי, אשר נקשר לשלב זה בקריירה של האמן.

 שמות היצירה וזיהוי הנושא 
זיהוי נושא היצירה הובהר בשנת 1965, כאשר לואי אראגון מצא את המקור הספרותי האפשרי לציור בקטע מתוך Histoire des ducs de Borgogne מאת ברנט, שפורסם מחדש בשנת 1824. על פי תיאור זה, לואי הראשון, דוכס אורליאן מציג בפני בעלה של מאהבתו, מרייט ד'אנגן, את גופה העירום, תוך הסתרת פניה, כך שהבעל אינו מזהה אותה. גילוי זה הביא ליישוב הבלבול ששרר במשך שנים בנוגע לנושא הציור, כפי שהוא משתקף בריבוי הכותרים שניתנו לו מאז המאה התשע עשרה.

לצד מקור זה הוזכר גם חיבור נוסף, מוקדם ומפורט יותר, Les vies de dames galantes מאת ברנטום, שפורסם מחדש בשנת 1822. בתיאור זה מתוארת סצנה שבה דוכס אורליאן מציג את מאהבתו לבעלה כאשר פניה מכוסות בסדין. קיומם של שני מקורות ספרותיים מצביע על מסגרת עלילתית ברורה שבה פעל האמן בעת יצירת היצירה.

 תיאור הסצנה 
הסצנה מתוארת כמתרחשת בחלל פנימי אפל, שבו מוצגות שלוש הדמויות המרכזיות. לואי הראשון, יושב בקצה המיטה ומרים את הסדין כדי להציג בפני אורחו את גוף מאהבתו מן המותניים ומטה, בעוד פניה מצויות בצל חלקי. הצגת האישה בדרך זו יוצרת הטעיה של הבעל, והאופן שבו מתוארת הסצנה כולל גם את הצופה במהלך ההתרחשות.

פרשנות
250px|ממוזער|שמאל|אולימפיה מאת אדואר מאנה
הציור מציג סצנה אינטימית בעלת אופי שובבי וקליל, הנשענת על משחק מתמשך של גילוי והסתרה. פעולתו המכוונת של הדוכס, החושף את מאהבתו באופן חלקי בלבד תוך הסתרת פניה באמצעות בד וצל, מבליטה את שליטתו בהתרחשות ואת מודעותו למצב, ומעמידה אותו כדמות היוזמת והמנהלת את הסצנה. תנוחת האישה, החשופה מן המותניים ומטה בתנוחה שאינה מתוכננת ואינה אידיאלית, מדגישה את רגעיות האירוע ואת היעדר הפורמליות שבו, ומוסיפה לו ממד אירוני. נוכחותו של הבעל, הצופה במתרחש בהבעת שעשוע מבלי להבין את זהות האישה, מעצימה את המתח הדרמטי שבין ידיעה לאי־ידיעה ומעניקה לסצנה ממד קומי ברור. ניגודי האור והצל ממלאים תפקיד סמלי מרכזי, שכן הם אינם משמשים רק לעיצוב החלל אלא גם להדגשת רעיון ההסתרה, במיוחד באזור פניה של האישה. הצבעים הבהירים והזהובים, המופיעים בבגדי הדוכס ובמרכיבי הסביבה, מחזקים את תחושת העושר והאלגנטיות וממסגרים את האירוע כהתרחשות פרטית בעולם אריסטוקרטי. מכלול המרכיבים יוצר תיאור תיאטרלי של אנקדוטה מן העבר, המדגישה את השעשוע, התחכום והאירוניה שבמצב, ומציגה את הסצנה כעלילה קלה המזכירה סיפור ספרותי או דרמטי, שבה המשמעות נובעת מן הפער בין המתרחש לעיני הצופה לבין הידוע לדמויות עצמן.

השוואה ליצירות אחרות
יש שהשוו את הציור לעבודותיהם של טיציאן ושל פטר פאול רובנס, בעיקר בהקשר של השימוש בצבע ובאופי הדינמי של הקומפוזיציה, וכן למסורת ציורית רחבה של תיאורי נשים בלבוש חלקי השוכבות על מיטה, כמו יצירתו של אדואר מאנה "אולימפיה". כמו כן יש שהשוו בין אופן השימוש בניגודי אור וצל ביצירה זו לבין מאפיינים המזוהים עם ציוריו של רמברנדט ואן ריין. השוואות אלה מציבות את היצירה בתוך הקשר רחב של דיאלוג עם מסורות ציוריות מוקדמות והשפעתן על עבודתו של אז'ן דלקרואה.

 תולדות הבעלות 
הציור נכנס לאוסף תיסן בורנמיסה בשנת 1977, לאחר שנרכש מגלריית לפבר בלונדון. תולדות הבעלות על היצירה מתועדות מאז שנת 1832, אז הייתה בבעלותו של פרדריק לבלון והוצגה בתערוכה במוזיאון קולבר בפריז.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:ציורי היסטוריה
קטגוריה:אז'ן דלקרואה
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:גברים בציור
קטגוריה:ציורי עירום