ג'ויה טאורו

ג'ויה טאורו (באיטלקית: Gioia Tauro) היא עיר לא גדולה בדרומה של איטליה. חשיבותה של העיר נובעת מנמל מים עמוקים גדול הנמצא ופועל בתחומה, המצוי באמצע הדרך בין תעלת סואץ לגיברלטר, יכול לטפל באוניות ענק מודרניות, ומחובר גם לפרויקט הסיני "יוזמת החגורה והדרך". מספר תושבי העיר עמד בשנת 2024 על 19,301. אוכלוסיית העיר גדלה ב-8.5 אחוז משנת 2001, בשונה מהגמה הכללית של צמצום מספר התושבים באיטליה משנת 2014 ואילך.

 מקור השם 
אין ודאות או תמימות דעים ביחס למקור שם העיר. לשמה של העיר שני חלקים. משמעות החלק הראשון "ג'ויה" (Gioia) הוא שמחה, אושר, או עונג. החלק האחר בשם הוא "טאורו". יש הסבורים כי השם מתייחס לעיר היוונית מטאורוס (Metauros), שהייתה קיימת באזור הקרוב. באיטלקית משמעות השם Tauro הוא שור, ומזל שור. ייתכן שמקור השם מרכס הרי הטאורוס שבדרום טורקיה, והוא הובא לאיטליה על ידי מתיישבים יוניים, כיוון שגם ביוונית עתיקה הרכס נקרא בשם דומה, Tauros. קיימת אפשרות נוספת, ששם העיר התפתח משמו של נהר הזורם בעיר ששמו בעת העתיקה היה מטאורוס, ושמו במאה ה-21 הוא פֶטְרׇצ'ֶה (Fiume petrace).

 היסטוריה 

לג'ויה טאורו היסטוריה מתמשכת ומגוונת מאז העת העתיקה, עד וכולל המאה ה-21, עם תקופות של גאות ופריחה, וגם של שפל והרס.

 העת העתיקה 
לא ברור באיזה תאריך נוסדה העיר, אך חפירות ארכאולוגיות מעידות שהעיר מטאורוס (Metauros) נוסדה סמוך מאוד למיקומה של העיר הנוכחית, במאה ה-7 לפני הספירה. חלק מהממצאים הגיעו למוזיאון המטרופוליטן לאמנות של ניו יורק. בשנת 632 לפנה"ס נולד בעיר  (Stesichorus), אחד מוערכי משוררי יוון העתיקה (קיימת מחלוקת על שנת לידתו המדויקת). ב-445 לפנה"ס נכבשה על ידיי הברוטיים, ולאחר מכן נהרסה ונבנתה מחדש. בימיי שלטונה של רומא העתיקה הייתה לעיר חשיבות, ואוניות הצי הרומי השתמשו בנמל של העיר במהלך המחלמות הפוניות. בהמשך הפכה העיר לתחנה ימית רגילה, והיא הוזכרה בעת שלטונו של הקיסר טיבריוס. ב-166 וב-189 לספירה מגפה דיללה מאוד את אוכלוסיית העיר.
שמאל|ממוזער|311px|מיקומה של ג'ויה טאורו בנפת רג'יו די קלבריה
 ימי הביניים 

הלומברדים תקפו את העיר ב-568, השמידו אותה ואילצו את התושבים להימלט לאזורים אחרים במישורי הסביבה, שם נשארו בערך עד שנת 1000, אך גם שם סבלו מפלישות של פיראטים בשנת 883. העיר מוזכרת שוב בשנת 1271, בשם יוהא, תחת המלך שארל הראשון לבית אנג'ו. במאות השנים הבאות היו לעיר שליטים רבים. ב-1305 עברה ג'ויה טאורו לרשות האביר רוג'ר מלאוריה (Roger of Lauria/Ruggiero di Lauria), ב-1425 הייתה תחת השפעת משפחות בורגזה וקראצ'ולו (Borgese e Caracciolo). העיר נכבשה ב-1444 על ידי צבאו של אלפונסו הראשון מנאפולי (אלפונסו החמישי, מלך אראגון), ושני קפטנים מקציניו שרפו אותה. בשנת 1479 נמכרה העיר על ידיי הברון אניילו ארקמונה (barone Aniello Arcomone), עבור 80,000 דוקטים. ב-1503 נערך , הנקרא גם קרב ג'ויה טאורו, כיוון שהתקיים בחצי הדרך בין שני היישובים. בקרב ניצחו הספרדים את כוחות צרפת, וביססו את שלטונם באזור. משנת 1535 עד 1638 היו על העיר מתקפות של פיראטים שחטפו אנשים, אף על פי שב-1565 נבנו ביצורים עם תשעה מגדלי שמירה, שקיימו ביניהם קשר עין. ב-1783 רעידת אדמה חזקה פקדה את כל אזור קלבריה ואת העיר. הנזקים בג'ויה טאורו היו גדולים והיו גם הרוגים ופצועים, אך ביחס לערים אחרות באזור היא נפגעה פחות קשה, ולא נהרסה עד היסוד.

 מהמאה ה-19 עד המאה ה-21 
ב-24 באוגוסט 1860 כבש ג'וזפה גריבלדי את אזור העיר מידי חיילי בית בורבון. ב־17 במרץ 1861 העיר אוחדה ביחד עם המחוז כולו בתהליך איחוד איטליה (Risorgimento) בתוך ממלכת איטליה, תחת מלכותו של המלך ויטוריו אמנואלה השני. במחצית השנייה של המאה ה-19 הגיעה הרכבת לאזור קלבריה, אך לג'ויה טאורו עמצה היא הגיעה באיחור, ב-1887. הרכבת הביאה קידמה ופרנסה לאזור, ובסופו של דבר בזכותה נחפר והופעל נמל בעיר. בעת מלחמת העולם ה-2 הופצצה העיר ב-1943 שלוש פעמים על ידי בעלות הברית.

מהומות: בראשית שנות ה-70 פרצו מהומות רג'ו קלבריה. הסיבה למהומות הייתה חוסר שביעות רצון כללית, ואת המהומות הציתה הכוונה להעביר את התואר עיר מחוז מהעיר רג'ו די קלבריה לקטנזארו. המהומות התפתחו לכמעט מרידה, ובמסגרתה היו הרוגים ופצועים, חובלה רכבת שירדה מהפסים בג'ויה טאורו, הוקמו בריקדות, נערכו קרבות רחוב ומעשי אלימות אחרים. בעקבות מעשי האלימות הובטחה הקמת מפעלי פלדה בג'ויה טאורו. לקראת הקמת המפעלים הורחב והועמק הנמל שבעיר, אך הבטחת הקמת מפעלי הפלדה עצמם לא קויימה.

פיזור מועצת העיר מחשש לחדירת מאפיה: מועצת העיר של ג'ויה טאורו פוזרה פעמיים על ידי שלטונות המחוז, עקב חשדות לחדירת גורמי מאפיה למועצה, ולניהול ענייניי העיר. הפיזור הראשון מחשש לחדירת פשע מאורגן היה בשנת 1961. היה חשש שארגון פשע מאפיוזי בשם נדרנגטה חדר גם לניהול ענייני נמל המים העמוקים. הפעם הנוספת של פיזור מועצת העיר אירעה בשנת 2008, וראש העירייה וסגנו הושעו עקב חשש ששיתפו פעולה עם המאפיה.

פינוי נשק כימי מסוריה: בשנת 2014 הסכים בשאר אל-אסד נשיא סוריה לפנות מארצו גזים רעילים, אשר שימשו כנשק כימי נגד מורדים במלחמת האזרחים בסוריה. נמל ג'ויה טאורו נבחר למקום אליו פונו הגזים על ידי אוניות דניות, לצורך העברה לפירוק. המהלך בוצע על אף מחאות של פעילי ארגונים למען איכות הסביבה, והבעת דאגה עמוקה על-ידי ראש עיריית ג'ויה טאורו. בראשית יולי 2014 הועברו הגזים הרעילים בהצלחה וללא אירועים מיוחדים, לאוניה אמריקאית ייעודית בשם "קייפ ריי" (Cape Ray), שהגיעה במיוחד לג'ויה טאוארו, ולקחה את החומרים הרעילים ללב ים במים בין-לאומיים, הרחק מכל חוף, ושם פירקה אותם בתהליך הדרגתי שנמשך כחודשיים.

 גאוגרפיה ואקלים 
 גאוגרפיה 
ג'ויה טאורו נמצאת בדרום איטליה. מקומה בדרום הרחוק, כמעט ב"קצה האצבע" של "המגף האיטלקי", שהוא חצי האי האפניני. העיר שייכת למחוז קלבריה, לנפת רג'ו די קלבריה, והיא בנויה על חוך הים הטירני, שהוא חלק מהים התיכון. מול העיר בתוך הים הטירני, במרחק של כ-90 ק"מ מהחוף נמצאים שניים מהאיים האיאוליים, ליפארי ו-וולקנו. במרחק של כ-30 ק"מ דרומית לעיר מתחיל מצר מסינה, המפריד בין חצי האי האיברי לאי סיציליה. שכנות קרובות משמעותיות של העיר הן פאלמי (Palmi), טאוריאנובה (Taurianova), פוליסטנה (Polistena), רוזארנו (Rosarno), ו-ניקוטרה (Nicotera). מרחקה של ג'ויה טאורו מעיר הנפה רג'ו די קלבריה מסתכם בכ-55 ק"מ, המרחק לבירת המחוז קטנזארו הוא כ-109 ק"מ, ואל נאפולי העיר הגדולה בדרום איטליה, מרחק הנסיעה עומד על כ-443 ק"מ. גובהה של ג'ויה טאורו מעל פני הים הוא 29 מטר. נהר בּוּדֶלו֗ (Budello) זורם בחלק הצפוני של העיר ונהר פטרצ'ה (Petrace) תוחם אותה מצד דרום.

 אקלים 
בג'ויה טאורו שורר אקלים ים תיכוני. תקופות הקיץ מאופיינות בחום, בלחות ושמיים בהירים כמעט לגמרי. החורפים קרים, אך לא קפואים, ורוב המשקעים יורדים במהלכם, אך סטטיסטית יורד גשם בכל חודשי השנה. שיעור העננות בעיר אינו עובר את 50% בכל חודשי השנה. מהירות הרוח הממוצעת באזור עומדת על 17.04 קמ"ש, ובחודשים דצמבר עד פברואר היא מעט מעל ל-20 קמ"ש. כמות הגשם בשנה ממוצעת מסתכמת ב-662.1 מ"מ. החודש השחון ביותר הוא יולי, במהלכו יורדים 10 מ"מ בלבד, והגשום ביותר הוא דצמבר, עם 97.0 מ"מ גשם. בשנה ממוצעת יורד גשם במשך 97.6 ימים. עקב מיקומה הדרומי של העיר באיטליה, אין סטטיסטיקה אודות כמויות של שלג בג'ויה טאורו.

 אתרים ונושאי עניין 
 בעיר 
מוזיאון ארכאולוגי: המוזיאון (Museo Archeologico Metauros) ממוקם באתר מרכזי בג'ויה טאורו, בוויה רומא, בסמוך לתחנת הרכבת, בתוך פאלאצו באדארי (Palazzo Badari), מבנה ששימש ארמון במאה ה-18. המוצגים בתצוגת המוזיאון שייכים בעיקר לתקופת ההתיישבות הייונית באזור, לתקופת רומא העתיקה וימי הביניים. בין המוצגים העתיקים ניתן למצוא אמפורות וכעריות ליין, מזבח, כלים ואביזרי קבורה שנמצאו בנקרופוליס סמוך, כדים, וממצאים ארכאולוגיים אחרים.

פיאנו דלה פוסה: שכונת פיאנו דלה פוסה (il borgo piano delle fosse) היא השכונה הוותיקה בעיר, על שלוחה סלעית. תועדה לראשונה בעת שלטון בית אנג'ו. בעבר הייתה בשכונה מצודה עם מגדלי שמירה. חלק מהאתרים החשובים בעיר ממוקמים בשכונה, מוזיאון ארכאולוגי, כנסיות וארמונות. בסמיכות לשכונה ומתחתיה נחפרו בעבר מנהרות מדופנות לאחסון נפט, תבואות ויין. ניתן לערוך סיורים בשכונה, וגם במנהרות התת-קרקעיות (באיטלקית).

חופי ים: לעיר חופי ים ארוכים, ובחלקם הם חופי רחצה מוסדרים, עם שירותים נלווים למתרחצים. לאורך חלק מהחופים נמתחת טיילת חוף הים, מרוצפת ומוארת בלילות.

 מחוץ לעיר 
הר ס. אליה: ההר (Mount Sant'Elia) מאפשר תצפיות היקפיות על העיר, על חופי הים הטירני ובימים בהירים גם על האיים האיאוליים. על הרכס קיימים מסלולי הליכה ברמות קושי שונות.

 פסטיבלים 
פסטיבל פסטה סטרוּנְקטוּרׇה: הוא פסטיבל הפסטה הייחודית של ג'ויה טאורו והאזור (Struncatura of Gioia Tauro). הפסטיבל קולינרי ומתקיים בחודש אוגוסט, במקומות ציבוריים בעיר, ובטיילת הים. ראשיתה של פסטה סטרוּנְקטוּרׇה בסוג של "מטבח לעניים", כלומר ייצור מוצר מזון מוגמר משאריות של קמחים ומשאריות אחרות. יש המייחסים את ראשיתה של פסטה סטרוּנְקטוּרׇה למחוז דרומי אחר, קמפניה. במאה ה-21 הפסטה מיוצרת מקמחים איכותיים. גרסה אחת של הפסטה (ammollicàta) מוגשת עם תיבול אנשובי ופירורי לחם וגרסה אחרת מתובלת במטבל שיועד במקור לבשר חזיר, הנקרא נדוג'ה די ספילינג'ה-Nduja di Spilinga'.

פסטיבלים דתיים: בעיר מתקיימים שישה פסטיבלים דתיים בשנה, לכבוד קדושים נוצריים שונים. הפסטבלים מאופיינים בטקסים דתיים, במצעדים ברחובות באזורים שונים בעיר, ובאחדים מהם יש שירה וגם זיקוקין דינור.

 טלוויזיה וסרטים איטלקיים 
קולנוע: ג'ויה טאורו שימשה אתר להסרטת חלקים מכמה סרטים עלילתיים איטלקיים באורך מלא. קיארה (A Chiara), דרמה של הבמאי ג'ונאס קרפיניאנו (Jonas Carpignano) משנת 2021, ו-א צ'יאמברה (A Ciambra) של אותו הבמאי משנת 2017, אבי איטליה (Il padre d'Italia) של הבמאי פאביו מולו (Fabio Mollo), ו-מה שאינכם יודעים עלי (Quello che non sai di me: WT) של הבמאי רולנדו קולה (Rolando Colla).

טלוויזיה: נושא הסדרה הטלוויזיונית זירו זירו זירו (ZeroZeroZero) שעלתה לשידור בשנת 2020, הוא הברחת סמים קשים באמצעות הנמל של ג'ויה טאורו, על ידי אנשי הפשע המאורגן המקומיים, וחלוקת הסמים בשלב האחרון.

סדרת הדוקו ריאליטי "בקורת גבולות, איטליה" (Border Control, Italy) מציגה מפעם לפעם סצנות מאירועים המתרחשים בנמל ג'ויה טאורו.

 כלכלה ונמל המים העמוקים 
באזור ג'ויה טאורו קיימים ענפי כלכלה מסורתיים, גידול הדרים, בעיקר תפוזים, לימונים, קלמנטינות, זיתים וגם תעשייה, אך נמל המים העמוקים המקומי, שהוא הגדול והפעיל ביותר באיטליה, עומד במרכז כלכלת העיר. הנמל מופעל על ידי רשות הנמלים האיטלקית. דרך הנמל עוברים תוצרת חקלאית, תעשייתית, ומוצרי יבוא ויצוא רבים. עיקר הפעילות בנמל מתרכזת במכולות. עקב מיקומה הגאוגרפי הנוח, הנמל משמש כשער לאיטליה, וגם כנמל מעבר מהמזרח הרחוק לאירופה וגם לארצות הברית ולמדינות יבשת אמריקה אחרות. במחצית הראשונה של שנת 2025 עברו דרך הנמל מכולות בנפח 2,186,211 TEU, יחידות שוות ערך למכולות באורך 20 רגל Twenty foot) equvivalent unit). הנתון מהווה גידול בשיעור 10.5% ביחס לתקופה המקבילה ב-2024, ובאוקטובר 2025 הצפי היה שהכמות השנתית תעלה על 4 מיליון טי אי יו.

הנמל וגם התעשייה והחקלאים באזור משתמשים מלבד בכוח העבודה המקומי, גם בעובדים זרים חוקיים ובלתי חוקיים, ממדינות אירופה אחדות דוגמת רומניה, אך רובם מהגרי עבודה מארצות שונות באפריקה. חלק מהעובדים הזרים מועסקים בתת-תנאים, שלא בהתאם לנורמות ההעסקה המקובלות באיחוד האירופי. עקב פיגור כלכלי של מחוז קלבריה כולו, העיר, הנמל והאזור נהנים מתמריצים כלכליים של האיחוד האירופי, הבאים לביטוי בהטבות מיסוי, בקדימות במכרזים, במענקים ובסיוע בשיפור תשתיות.

יוזמת החגורה והדרך: בשנת 2013 השיקה סין את יוזמת החגורה והדרך (Belt and Road Initiative), שהיא מעין דרך המשי מודרנית, בהשקעה של מיליארדי דולרים. היוזמה מחולקת לחלק יבשתי, הכוללת קווי רכבת מסין ועד מדריד בספרד, ולחלק ימי. ג'ויה טאורו משולבת משנת 2019 ביוזמת החגורה והדרך הימית, כיוון שהיא נמל מים עמוקים המתאים גם לספינות ענק, ובעיקר מפני שהיא נמצאת בנקודה גאוגרפית נוחה מאוד לפריקת והעלאת סחורות אל ומיבשת אירופה, ולמעבר לאוקיינוס האטלנטי ולארצות הברית, דרך מיצרי גיברלטר. ב-2024 דווח שבכוונת ממשלת איטליה להרחיב עוד את הנמל במסגרת הפרויקט. יש גם התנגדות לפרויקט, בארצות הברית ובאירופה, עקב התחרות המוצבת בו לארצות המערב, ושר ההגנה האיטלקי גווידו קרוזטו כינה את הצטרפות איטליה לפרויקט "זוועתית", בראיון שקיים בשנת 2023.

 פשע מאורגן 
הנמל הגדול בג'ויה טאורו משך אליו פשע מאורגן, שהיה פעיל באזור עוד קודם להקמתו, אך התמקד בענפי כלכלה אחרים. את השתלטות פשיעה על הנמל הוביל ג'וזפה פירומאלי (Giuseppe Piromalli), שכונה "דון פפינו" (Don Peppino). דון פפינו היה מנהיג בארגון הפשיעה נדרנגטה, נחשב למייסד ול"סנדק" של שושלת משפחת פירומאלי. מעיסוקיו המגוונים של הארגון: סחיטה, הברחות, של סמים וכלי נשק אוטומטיים קלים, הלבנת הון, חדירה לרשויות מקומיות, ושליטה בפעילויות חוקיות אחרות, דוגמת עמילות מכס. פירומאלי נעצר בגין עבירות מאפיה, ונכלא למשך 27 שנים, ונפטר מסרטן לקראת סוף תקופת מאסרו. את מקומו בראש ארגון הפשע ירש אחיינו, שגם שמו ג'וזפה פירומאלי. פירומאלי האחיין נעצר ב-1999 במחבוא משוכלל עם קירות נפתחים בעזרת שלט רחוק, דלתות הדף, ונתיבי מילוט נסתרים. נכלא ושוחרר לאחר 22 שנה, ונעצר שוב ב-2025. בארגון פירומאלי משולבות משפחות פשע נוספות, משפחת מו֗לֵה (Molè) ומשפחת פיאנה (Piana), שהתאגדו לארגון על של "סופר פשע" אזורי.

 תחבורה 
כבישים: אוטוסטרדת האורך E45 עוברת במרחק קצר מזרחית לג'ויה טאורו (הופכת ל-A2 דרומית לעיר). כביש האורך SS18 וכביש הרוחב SP1 נפגשים בתוך תחומי העיר.

אוטובוסים: קווי אוטובוס סדירים פועלים בתוך תחומי העיר, מהתחנה המרכזית לנמל, וגם לערים מרכזיות במחוז קלבריה ולערים ראשיות בשאר מחוזות איטליה.

רכבת: ג'ויה טאורו מחוברת למערכת הרכבות האזורית בדרום, וגם לרכבות המהירות הבין-עירוניות של חברת הרכבות האיטלקית טרנאיטליה.

תעופה: נמל התעופה הבין-לאומי הקרוב ביותר לג'ויה טאורו הוא נמל התעופה למציה טרמה, במרחק ל כ-82 ק"מ. נמל התעופה הביו-לאומי קטניה-פונטנרוסה בסיצילה, מרוחק כ-159 ק"מ מהעיר. נמל התעופה הפנים ארצי הקרוב נמצא ברג'יו די קלבריה, במרחק של כ-60 ק"מ.

שיט: אין שיט נוסעים סדיר לג'ויה טאורו. נמל המים העמוקים של העיר מוקדש למכולות ולסחורות, ולא מגיעות אליו מעבורות, ואין בו תנועת נוסעים.
 גלריה 

 ראו גם 
 טרופאה
 למציה טרמה
 סקלאה
 פיומפרדו ברוציו

 קישורים חיצוניים 



 הערות שוליים 

קטגוריה:איטליה: גאוגרפיה
קטגוריה:איטליה: ערי חוף
קטגוריה:איטליה: ערי נמל
קטגוריה:קלבריה: ערים