צ'זארה סייפי

צ'זארה סייפי (באיטלקית: Cesare Siepi; מילאנו 10 בפברואר 1923 – אטלנטה, 5 ביולי 2010) היה זמר בס איטלקי שפעל בשנות הארבעים עד התשעים במאה ה-20. נחשב לאחד הטובים בדורו.
ממוזער|302x302 פיקסלים|צ'זארה סייפי בתפקיד דון ג'ובאני במטרופוליטן בהפקה של הרברט גראף.
ממוזער|270x270 פיקסלים| צ'זארה סייפה שר קטע מתוך כוראל ההוגנוטים

 ביוגרפיה 
נולד במילאנו (שנת לידתו שנויה במחלוקת בין 1919 ל-1923, אם כי 1923 נחשבת לשנת הלידה הרשמית), והחל לשיר כחבר בקבוצת מדריגל. הוא טען לעיתים קרובות כי הוא בעיקר אוטודידקט. למד בקונסרבטוריון למוזיקה בעיר הולדתו לתקופה קצרה בלבד. הקריירה האופראית שלו נקטעה על ידי מלחמת העולם השנייה. לאחר הופעת הבכורה שלו ב-1941 (בשיאו, ליד ויצ'נצה, בתפקיד ספראפוצ'ילה ב"ריגולטו"), סייפי, שהתנגד למשטר הפשיסטי, נמלט לשווייץ.

 קריירה 
הוא למד בקונסרבטוריון של עירו אצל צ'זארה קייזה, וערך את הופעת הבכורה שלו בגיל צעיר מאוד בשנת 1941 ב"סקיו" בתפקיד ספרפוצ'ילה בריגולטו. בשנת 1943, כמתנגד למשטר הפשיסטי, הוא נמלט לשווייץ.

לאחר תום המלחמה התקדמה הקריירה שלו במהירות: בינואר 1946 גילם את זכריה ב"נבוקו" בפניצ'ה בוונציה, ובדצמבר שלאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו, באותו תפקיד, בלה סקאלה, שם ב-1948 זימן אותו ארטורו טוסקניני לקונצרט הזיכרון של אריגו בויטו (הוא חזר לשיר עם המנצח המפורסם ב-1950 שוב במילאנו, וב-1951 בניו יורק במיסת הרקוויאם של ורדי).

הופיע שוב בלה סקאלה ובסיבוב הופעות במקסיקו ובדרום אמריקה בשנים 1949 ו-1950, ובנובמבר 1950, בתפקיד פיליפוס השני ב"דון קרלו" (זו הייתה ההצגה הראשונה של עידן בינג), הופיע לראשונה במטרופוליטן בניו יורק, והחל שיתוף פעולה בן יותר מעשרים שנה עם התיאטרון האמריקאי בסך הכל 491 הופעות, מתוכן נותרו הקלטות חיות רבות.

אף על פי שפעילותו במטרופוליטן גברה, הוא נכח גם בתיאטראות האירופיים המרכזיים, בפרט בבית האופרה המלכותי בלונדון ובאופרה הממלכתית של וינה (שם הופיע שוב ב-1994 ב"נורמה"). באיטליה, בנוסף בלה סקאלה, הוא נכח בפירנצה, רומא, ולאחר שעזב את המטרופוליטן ב-1973, בוונציה, נאפולי ופארמה.

ב-21 באפריל 1989 הוא קיים קונצרט בתיאטרון קאראני בססואולו, קונצרט שנחשב לפרידתו הרשמית מהבמה (עם זאת, הוא הופיע שוב מאוחר יותר בכמה הופעות ספורדיות).

 דון ג'ובאני 
ניתן להתייחס לדון ג'ובאני כאל התפקיד המרכזי בקריירה של סייפי. הוא נחשב למבצע המוביל שלו במשך זמן רב. הופעת הבכורה שלו התקיימה בשנת 1952 במטרופוליטן, שם הופיע בדמות זו למעלה מ-100 פעמים, תוך שהוא ממשיך את מורשתו של אציו פינצה. בשנת 1953 הוא נבחר על ידי וילהלם פורטוונגלר לשיר את יצירת המופת של מוצרט בפסטיבל זלצבורג בהופעה שהפכה להיסטורית, ולאחריה מספר עיבודים מחדש בשנים שלאחר מכן. הופעות חשובות נוספות היו בשנת 1956 בלה סקאלה, בשנת 1962 ו-1973 בבית האופרה המלכותי בלונדון, ובין 1963 ל-1975 באופרה הממלכתית של וינה במשך 43 פעמים (שתיים מהן בגרמנית). הוא גם התמודד עם התפקיד פעמיים באולפני הקלטות (ראה "דיסקוגרפיה" להלן) ובסרטים: אחד המבוסס על המופע בזלצבורג בשנת 1953 ואחד באנגלית בשנת 1960.

 רפרטואר 
+תפקידכותרמלחיןפרננדופידליובטהובןהרוזן רודולפולה סונמבולהבליניאורווסונורמהבליניסיר ג'ורג'הפוריטניםבלינימפיסטופלהמפיסטופלהבויטוהנרי ה-VIIIאנה בולינהדוניצטיריימונדולוצ'יה די למרמורדוניצטימרין פאליירומרין פאליירודוניצטיבאלדסרלה פבוריטהדוניצטימפיסטופאוסטגונוהחשמן די ברונייהיהודיההלוייוליוס קיסריוליוס קיסר במצריםהנדלהרוזן דה גריומאנוןמסנהארצ'באלדאהבת שלושת המלכיםמונטמציפיגארונישואי פיגארומוצרטדון ג'ובאני, לפורלודון ג'ובאנימוצרטסרסטרוחליל הקסםמוצרטבוריס גודונובבוריס גודונובמוסורגסקידוסיפיחובנשצ'ינהמוסורגסקיסבא אינוצ'נצוהזהבפיצטיאלביס בדוארולה ג'וקונדהפונקיאליקוליןלה בוהםפוצ'ינידון בזיליוהספר מסביליהרוסינימשהמשהרוסיניהעברי הזקןשמשון ודלילהסן סאנסלותרמיניוןתומאסזכריהנבוקוורדידון רואיז גומז דה סילבהארנניורדיאטילהאטילהורדירוג'רירושליםורדיספראפוצ'ילריגולטוורדיג'ובאני די פרוצ'ידהערבית סיציליאניתורדיג'קופו פיאסקוסימון בוקנגרהורדיהאב גוארדיאנוכוחו של גורלורדיפיליפ השני
האיקויזיטור הראשידון קרלוורדירמפיסאאידהורדיפיסטולהפאלסטףורדיפוניירהזמרים המהוללים של נירנברגוואגנרגורנמנץפרסיפלוואגנרקספרהצייד החופשיובר

 דיסקוגרפיה 

הוא בצע את כל התפקידים החשובים ביותר ברפרטואר הבס. בנוסף לאלה שכבר הוזכרו, מפיסטופלס, מפיסטו, פיאסקו, סילבה, פאדרה גווארדיאנו, רמפיס, בלדאסאר, בוריס גודונוב, סרסטרו, דון בזיליו, הרוזן רודולפו, קולינה, גורנמנץ. הוא גם הופיע בברודוויי בכמה מחזות זמר: ב-1962 ב"ברבו ג'ובאני" וב-1979 ב"כרמלינה" (פרסיפל). הוא גם ביצע לעיתים קרובות את הרומנסות הסלוניות של פרנצ'סקו פאולו טוסטי בקונצרטים, כמו גם את השירים הקלאסיים של קול פורטר.

 הקלטות אולפן 
 פאוסט, עם יוג'ין קונלי, אלינור סטבר, פרנק גואררה, מנצח: פאוסטו קלווה קולומביה-פיליפס 1951
 לה בוהם, עם רוזנה קרטרי, פרוצ'יו טגליאביני, ג'וזפה טאדי, אלווינה רמלה, ניצוח גבריאל סנטיני סטרה 1952
 The Sleepwalker, עם לינה Pagliughi, Ferruccio Tagliavini, מנצח: פרנקו קפואנה סטרה 1952
 מיסת רקוויאם, עם ג'וזפה די סטפנו, אליזבת שוורצקופף, אורליה דומינגז, בניצוחו של ויקטור דה סבטה, קולומביה/EMI 1954
 ריגולטו, עם אלדו פרוטי, מריו דל מונקו, הילדה גודן, ג'ולייטה סימיאנטו, בניצוחו של אלברטו ארדה דקה 1954
 דון ג'ובאני (סרט), עם אליזבת גרומר, ליסה דלה קאסה, אוטו אדלמן, אנטון דרמוטה, מנצח: וילהלם פורטוונגלר VAI/DG 1954
 דון ג'ובאני, עם סוזן דנקו, ליסה דלה קאסה, פרננדו קורנה, אנטון דרמוטה, הילדה גודן, וולטר ברי, מנצח יוסף קריפס דקה 1955
 נישואי פיגארו, עם ליסה דלה קאסה, הילדה גודן, סוזן דנקו, אלפרד פול, מנצח. אריך קלייבר דקה 1955
 כוחו של גורל, עם רנטה טבלדי, מריו דל מונקו, אטורה בסטיאניני, ג'ולייטה סימיאנטו, בניצוחו של פרנצ'סקו מולינארי פראדלי, דקה 1955
 הספר מסביליה, עם ג'ולייטה סימיאנטו, אטורה בסטיאניני, אלווינו מישיאנו, בימוי אלברטו ארדה דקה 1956
 המונה ליזה, עם אניטה צ'רקטי, מריו דל מונקו, אטורה בסטיאניני, ג'ולייטה סימיאנטו, בניצוחו של ג'אננדריה גבאזני, דקה 1957
 מפיסטופלס, עם רנטה טבלדי, מריו דל מונקו, מנצח טוליו סראפין דקה 1958
 דון ג'ובאני, עם Birgit Nilsson, Leontyne Price, Cesare Valletti, Fernando Corena, מנצח אריך לינסדורף RCA 1959
 לה בוהם, עם רנטה טבלדי, קרלו ברגונזי, אטורה בסטיאניני, ג'אנה ד'אנג'לו, בניצוחו של טוליו סראפין, דקה, 1959
 Lucia di Lammermoor, עם ג'ואן סאתרלנד, רנאטו צ'יוני, רוברט מריל, מנצח ג'ון פריצ'רד דקה 1961
 ריגולטו, עם קורנל מקניל, ג'ואן סאתרלנד, רנאטו צ'יוני, בניצוחו של נינו סנזוגנו, דקה 1961
 אהבת שלושת המלכים, בהשתתפות אנה מופו, פלאסידו דומינגו, ניצוח: נלו סאנטי, RCA 1976

 DVD 
 מוצרט, דון ג'ובאני – Furtwängler/Siepi/Della Casa, בימוי פול צ'ינר, 1954 Deutsche Grammophon

 חייו 
בשנת 1962 הוא נישא לרקדנית המטרופוליטן אופרה לואלן סיבלי ונולדו להם שני ילדים. בניגוד לעמיתיו באותה תקופה, הוא היסס מאוד להופיע בטלוויזיה ולתת ראיונות. הוא נפטר בגיל 87 משבץ מוחי באטלנטה, שם גר עם משפחתו.

טווח הצלילים הרחב שלו, יחד עם יכולתו לווסת את קולו המרשים בהתאם למאפייני התפקיד וכישורי הפרשנות שלו, אפשרו לו להתמודד עם רפרטואר עצום והטרוגני במיוחד, מה שהקשה על ייחוסו לטיפולוגיה ווקאלית מדויקת. בפרסום Le grandi voci ( גרזנטי – 1964) כותב עליו רודולפו צ'לטי: " סייפי התברך בקול מלא, מהדהד והומוגני עם גוון רך מאוד. הוא נוטה לכיוון 'באסו קנטבילה', אך צליליו המעוגלים והרכים, הפרזות הרחבות והאריסטוקרטיות שלו ודמותו הבימתית העוצמתית מאפשרים לו לחקות ביוקרה רבה אפילו תפקידים מלכותיים וכוהניים, שעל פי המסורת מבוצעים כבסים עמוקים".

 קישורים חיצוניים 













 הערות שוליים 

קטגוריה:איטלקים במאה ה-20
קטגוריה:זמרי אופרה
קטגוריה:זמרי אופרה איטלקים
קטגוריה:זמרי בס
קטגוריה:ילידי 1923
קטגוריה:נפטרים ב-2010