גשר ג'ונס

גשר ג'ונס (באנגלית: Jones Bridge) הנקרא באופן רשמי גשר הזיכרון ויליאם א. ג'ונס, הוא גשר בעל קורות מקושתות, המשתרע על פני נהר פסיג  במנילה, הפיליפינים. הוא נקרא על שם חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ויליאם אטקינסון ג'ונס , שכיהן כיו"ר ועדת בית הנבחרים לענייני האיים של ארצות הברית , אשר בעבר הפעילה סמכות שיפוט על הפיליפינים, והיה המחבר העיקרי של חוק ג'ונס , שהעניק למדינה אוטונומיה חקיקתית מארצות הברית. הגשר, שנבנה כדי להחליף את פואנטה דה אספניה  ההיסטורי בעשור השני של המאה ה-20, מחבר את דרך קווינטין פארדס (Quintin Paredes Road) במחוז בינונדו  לשדרת פאדרה בורגוס  במחוז ארמיטה .

הגשר, שתוכנן במקור על ידי האדריכל הפיליפיני חואן מ. ארלאנו באדריכלות נאו-קלאסית צרפתית, כולל שלוש קשתות הנשענות על שני עמודים כבדים, מעוטרים באבן מלאכותית ובטון, וכן ארבעה פסלים על בסיסי בטון המייצגים באופן אלגורי אִמהוּת ולאומיות. הגשר המקורי נהרס במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי חיילים יפנים נסוגים, ושוחזר בשנת 1946 על ידי רשויות העבודות הציבוריות של ארצות הברית והפיליפינים. הגשר המשוחזר שמר על שלוש הקשתות ושני העמודים, אך הסיר את כל הקישוטים. הגשר שוחזר חלקית לראשונה בשנת 1998. בשנת 2019, עיריית מנילה החלה בפרויקט שיקום ל"שחזור" גשר ג'ונס ולעיצובו הכמעט מקורי, תוך שימוש בארכיטקטורת "בוז-ארט" , בדומה לזו של גשר אלכסנדר השלישי בפריז, והחזרת שלושת פסלי לה מאדרה פיליפינית הקיימים (הרביעי דורש שחזור).

הגשר ממקום בין שני גשרים בולטים אחרים, המגשרים גם הם על נהר פסיג. המזרחי מבין השניים הוא גשר גנרל דאגלס מקארתור , והמערבי מביניהם הוא גשר בינונדו אינטראמורוס .

 היסטוריה 
ממוזער|העיצוב המקורי של גשר ג'ונס
ממוזער|ימין|גשר ג'ונס בשנות ה-30

 גשר ג'ונס הראשון (1919–1945) 
גשר ג'ונס הוזמן במקור על ידי עיריית מנילה בשנת 1919, לפני שממשלת האי, באמצעות הלשכה הפיליפינית לעבודות ציבוריות, השתלטה על סיום בניית הגשר בשנת 1920.
הגשר נועד, כאמור, להחליף את פואנטה דה אספניה (גשר ספרד), הגשר הראשון שנבנה כדי לחצות את נהר פסיג שנבנה בתקופה הקולוניאלית הספרדית , והגלגול האחרון של גשרים המשתרעים על פני אותו מיקום מאז 1630. הוא קרס במהלך הגשמים העזים של ספטמבר 1914 שהחלישו את העמוד המרכזי, וכתוצאה מכך התמוטט העמוד האמצעי של הגשר. הגשר, הממוקם רחוב אחד במעלה הזרם בקאלה נואבה (כיום רחוב א.ט. יוצ'נגקו), נשמר פתוח זמנית באמצעות גשר מסבך  זמני, בזמן שהגשר החדש נבנה בקאלה רוסאריו (כיום רחוב קווינטין פארדס). בניית גשרים חדשים הייתה חלק מתוכנית אב של מנילה. האדריכל האמריקני דניאל ברנהם, רצה להדגיש את נהרות העיר, ולהשוות אותם לנהר הסיין בפריז ולתעלות ונציה. תוכנית זו יושמה בקפדנות ופוקחה על ידי ויליאם א. פרסונס . עם זאת, עם חקיקת חוק ג'ונס, שהעניק למדינה אוטונומיה מארצות הברית, האדריכל הפיליפיני חואן מ. ארלאנו  קיבל את הפיקוד, וסיים את התכנון הסופי של הגשר. ויליאם אטקינסון ג'ונס, מחבר החוק, נפטר בשנת 1918, בזמן שהגשר עדיין היה בשלב התכנון, והפיליפינים קראו למעבר על שמו.
ארלאנו תכנן את הגשר בסגנון המעברים שנבנו במהלך שיפוצו של האוסמן בפריז. הוא קישט את הרציפים בפסלי בנים על דולפינים, בדומה לאלה שעל גשר אלכסנדר השלישי בסיינה, שבו ביקר בעבר. כמו הגשר הפריזאי, הוא סימן את שני קצוות הגשר בארבעה בסיסים. ארלנו הזמין פָּסַל בשם מרטינז לבנות קבוצה של ארבעה פסלים שתיקרא La Madre Filipina (מולדת הפיליפינית), אשר יוצבו על הכנים.

 מלחמת העולם השנייה 
ממוזער| 250px|שמאל|גשר ג'ונס וסביבתו הרוסים בעקבות הקרב על מנילה, 10 ביולי 1945
עם כיבוש מנילה על ידי היפנים, הם שינו את שם הגשר ל"גשר בנזאי", זאת באמצעות צו נשיאותי מס' 41 שהוציא בשנת 1942 יו"ר הוועדה המבצעת של הפיליפינים, חורחה ב. ורגאס . במהלך מלחמת העולם השנייה, הצבא היפני הפציץ את הגשר נגד הכוחות האמריקאים שנכנסו במהלך קרב למנילה. אחד מארבעת הפסלים אבד לצמיתות במהלך ההרס. לאחר המלחמה, הוקם גשר ביילי כמעבר זמני לכלי רכב, בזמן שהגשר הראשי נבנה מחדש.

 גשר ג'ונס השני (1946 – הווה) 
 השיקום לאחר המלחמה 
ממוזער|הבנייה מחדש של גשר ג'ונס, 1947.
לאחר חקיקת חוק השיקום הפיליפיני משנת 1945, לשכת העבודות הציבוריות הפיליפינית ומינהל הכבישים הפדרלי של ארצות הברית, בנו מחדש את גשרי ג'ונס וקוויזון  באמצעות קורות פלדה גדולות ועמוקות. עם השלמתו, לא שוחזר אף אחד מהקישוטים המקוריים שלו, הן על העמודים והן על המעקות, והאסתטיקה הנאו-קלאסית שלו הוחלפה בארכיטקטורה נטולת קישוטים, לאור הדחיפות לסיים את שחזורו. שלושת פסלי לה מאדרה הפיליפינית שנותרו, הוסרו גם הם, ומסדותיהם נהרסו. אחד הועבר לתוך פארק ריזאל , בעוד ששני האחרים הועברו לכניסה לבניין הראשי של בית המשפט לערעורים.

 השחזור של 1998 
בשנת 1998, לציון מאה שנה לעצמאות הפיליפינים , הגשר שוחזר חלקית על ידי האדריכל קונרד אונגלאו, שהוזמן על ידי הגברת הראשונה, אמליטה ראמוס . מעקות אבן החליפו את עיצוב הפלדה הפוסט-מודרני. בתקופתו של ראש עיריית מנילה, ליטו אטיינזה, הוארו קורות הפלדה, ועמודי תאורה נושאיים נוספו לגשר, מה שעורר תגובות מעורבות. שני אריות שמירה  נוספו לבסיס הצד הדרומי של הגשר, מה שהעניק לו אופי סיני, בניגוד לעיצובו הנאו-קלאסי המקורי.
ממוזער|גשר Binondo intramuros שממערב לגשר ג'ונס , כפי שנראה מגשר ג'ונס. ניתן להבחין בעמודי התאורה בסגנון הבוז-ארט.

 הפיתוח של 2019 
בשנת 2019, ראש עיריית מנילה, איסקו מורנו, הודיע על תוכניות "לשחזר" את גשר ג'ונס לארכיטקטורה המקורית כמעט לחלוטין, כולל החזרת שלושת הפסלים ששרדו, וששמרו בעבר על הגשר. זאת באמצעות 20 מיליון פזות שנתרמו לפרויקט. הפסל הרביעי שנהרס במלחמה שוכפל באמצעות ארכיוני גשר ג'ונס מלפני המלחמה, בספרייה הלאומית של הפיליפינים. מורנו הזמין את חוסה אקוזר, הבעלים של Las Casas Filipinas de Acuzar, לתכנן ולבנות עמודי תאורה בסגנון "בוז-ארט", בדומה לאלה שעל גשר אלכסנדר השלישי. ארבעת הבסיסים לפסלי לה מאדרה פיליפינית שוחזרו, אשר ישמשו כבסיס לפסלים החוזרים. עבודות שיפוץ ותיקון בוצעו גם על קורות הפלדה של הגשר.

פסלי הכרת תודה ודמוקרטיה הוצבו מחדש בגשר ב-22 בנובמבר. גשר ג'ונס נחנך ב-24 בנובמבר 2019 ונפתח רשמית לציבור. עם זאת, הפסלים הנותרים של לה מאדרה פיליפינית שהוצבו בשטח בית המשפט לערעורים' נחשבו שבירים מדי מכדי להזיז אותם למקומם המקורי. במקום זאת, הם שוכפלו' והוצבו מחדש במיקומם המקורי ביוני 2021.

 פסלי הגשר 
ארבעת הפסלים "השומרים" על הגשר נקראים קבוצת לה מאדרה פיליפינה (מולדת הפיליפינית). שלושה ניצלו מאירועי המלחמה, אך הועברו למקום אחר. הרביעי נהרס, והוא שוכפל בפרויקט הפיתוח מחדש של 2019. פסלים אלגוריים אלה נועדו לסמל אידיאלים מרכזיים הקשורים לדרכם של הפיליפינים מהמושבה האמריקאית לעצמאות. כל פסל מסמל היבט אחר של הלאום, מאז שהפיליפינים עברו ממושבה של ארצות הברית לעצמאות:
ממוזער|150px|מרכז|לה מאדרה פיליפינית
 פסל הכרת תודה: פסל זה, הממוקם בפינה הדרום-מזרחית של הגשר, מתאר את "האמא הפיליפינית" אוחזת בפנס של אמת והארה, עם שני פיליפינים צעירים כורעים ברך ומחזיקים זר דפנה המסמל ניצחון באמצעות חינוך. הפסל הועבר לפארק ריזאל לאחר מלחמת העולם השנייה והוחזר למיקומו המקורי לאחר 74 שנים. בזמן שהוצג בפארק, הוא נקרא באופן בולט "לה מאדרה פיליפינית".
 פסל הדמוקרטיה: מראה דמות אם מנחמת גבר בוכה, תוך כדי חיבוק ילד (במקור עם יונה), מלמדת את הדור הצעיר להיות אסיר תודה על הקורבנות של זקניו. הפסל נהרס במהלך קרב מנילה בשנת 1945. הוא שוכפל בשנת 2019 באמצעות ארכיונים שסופקו על ידי הספרייה הלאומית של הפיליפינים, והועמד בפינה הדרום-מערבית של הגשר במקום בו עמד הפסל הקודם.
 פסל הקידמה: מציג את אמא פיליפינית עם גבר מותש המחזיק פטיש (עבודה) וילדה המחזיקה כדור (כוח), בעודה מרימה לפיד המסמל אמת וחינוך. ממוקם בפינה הצפון-מערבית של הגשר. הוא מסמל עבודה, חינוך וכוח. העתק של הפסל המקורי הוצב ביוני 2021, יחד עם הפסל "צדק". המקורי, שהוצב בשטח בית המשפט לערעורים, נחשב לשביר מדי מכדי שיוכל להיות מועבר ממקומו.
 פסל הצדק: מתאר את לה מאדרה יושבת בתנוחה מכובדת, כששני ילדים כורעים לצידה: אחד מייצג ממשל קולקטיבי והשני עם מפתח ולוח של עשרת הדיברות (חוק וסדר). הגובה והסימטריה השווה של הצעירים מדגישים שוויון בפני החוק. הפסל ממוקם בפינה הצפון-מזרחית של הגשר, והוא מסמל חוק וסדר ושוויון בפני החוק. העתק של הפסל המקורי הוצב ביוני 2021, יחד עם "הקידמה". הפסל המקורי, שהוצב בשטח בית המשפט לערעורים, נחשב לשביר מדי מכדי שיוכל להיות מועבר ממקומו.

גלריה

 קישורים חיצוניים 

 גשר ג'ונס - מראה כללי מקצהו הצפוני (סרטון)

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:אסיה: גשרים
קטגוריה:הפיליפינים: גאוגרפיה