מאלף הנחשים

מאלף הנחשים הוא ציור שמן על בד שצויר בסביבות 1879 בידי ז'אן-לאון ז'רום, ונמצא כיום באוסף המכון לאמנות סטרלינג ופרנסין קלארק בויליאמסטאון מסצ'וסטס. היצירה משתייכת לשלב המאוחר בקריירה של ז’רום, שבו פנה מציור היסטורי אקדמי לסצנות אוריינטליסטיות. הציור מתואר כסצנה בדויה המתחזה לתיעוד אתנוגרפי, ומשלב פרטים מדויקים לכאורה עם עלילה מומצאת, באופן היוצר רושם של אותנטיות חזותית.

 תיאור היצירה 
הציור מציג סצנה המתרחשת במרחב המזוהה עם אדריכלות אסלאמית, המאופיין בקירות מחופים באריחים כחולים, כתובות בערבית, דגמים קשתיים המזכירים מחראב, ותקרת עץ מסוג אלפרחה הנראית בחלקה העליון של הקומפוזיציה. על הרצפה מונח שטיח תפילה, המרמז כי הסצנה מתרחשת במסגד, אף שהפעילות המוצגת חורגת מן המקובל במרחב קדוש. במרכז הציור עומד ילד עירום, כשרגליו צמודות זו לזו, ונחש גדול מתפתל סביב גופו. לצדו מונח סל שממנו יצא הנחש.

מול הילד יושבת קבוצת גברים מבוגרים, נשענים על הקיר וצופים בו בריכוז. אחד מהם, מבוגר ולבוש חלקית, מנגן בחליל במטרה לאלף את הנחש. סביב הסצנה מופיעים פרטים רבים: סלים קלועים, חרב עם נדן מתכתי מבריק, טורבן ירוק כבד, קסדה מתכתית, ורצפת אבן בלתי אחידה. ריבוי הפרטים והדיוק בתיאורם יוצרים רושם של סצנה מתועדת ומוסיפים לאמינותה החזותית.

 פרשנות וסמליות 
היצירה מתוארת כייצוג בדוי המתחזה לאתנוגרפיה. אף שז’רום הקפיד על תיאור מדויק של פרטים אדריכליים וחפצים, הסצנה עצמה אינה מתארת מנהג ממשי: ילדים עירומים לא שימשו כמאלפי נחשים, ולא התקיימו מופעים כאלה במרחב דתי. הפער בין מראית העין האותנטית לבין אופייה הבדיוני של הסצנה מדגיש את השתייכותה של היצירה לשיח האוריינטליסטי.

יחסי הכוח בין קבוצת הגברים המבוגרים לבין הילד העירום במרכז הקומפוזיציה מודגשים באופן חריף, ותורמים לתחושת אי־נוחות. הנחש והחליל מתוארים כבעלי משמעות פאלית, ומוסיפים רובד של רמיזה מינית לסצנה, הנתפסת כטעונה במתח של מציצנות. הצופה המערבי מוזמן להתבונן במתרחש ממרחק בטוח, תוך שימוש ב“אחרות” הגזעית והתרבותית של הדמויות כצידוק מוסרי להתבוננות. כך נוצר אפקט של מציצנות עקיפה, המתחזק באמצעות הסימון התרבותי של הדמויות כזרות.

 אוריינטליזם ואפקט המציאות 
הציור משמש דוגמה מובהקת לאוריינטליזם, תפיסה תרבותית מערבית המאחדת תרבויות שונות של “המזרח” לכדי ישות אחת ומונוליתית. הפרטים בציור נשאבים מאזורים ותרבויות שונות: הלבוש מזוהה כבלקני, השריון כפרסי או הודי, האריחים כטורקיים, ואילו פעולת אילוף הנחשים קשורה למופעי רחוב בקהיר. שילוב זה יוצר מרחב דמיוני שאינו מייצג מקום ממשי אחד.

חלק מן הפרטים בציור הועתקו מתצלומים שהיו ברשות האמן, ובהם תצלומי אריחים ורצפות מארמון טופקאפי באיסטנבול. עם זאת, ז’רום הגביר במכוון סימני שבר, הזנחה ומיליטריזם מעבר למה שנראה בתצלומים התיעודיים, ובכך חיזק את הדרמה ואת תחושת הדקדנס. אפקט המציאות הנוצר מן השילוב בין דיוק חזותי לבין עיוות מכוון הופך את המסר האידאולוגי של היצירה לסמוי אך יעיל, ומקל על קבלת הסצנה כמשקפת אמת לכאורה.

 השוואות ליצירות אחרות ותפוצה 
מאלף הנחשים משתלב במכלול יצירותיו האוריינטליסטיות של ז’רום, הכוללות סצנות של שוקי עבדים, מרחצאות ומרחבים פרטיים ואסורים. בדומה ליצירות אחרות מסוג זה, גם כאן נעשה שימוש בפרטים מדויקים שמקורם במקומות ממשיים, אך הם משולבים בתוך סצנה בדויה המורכבת מטרופים וסטריאוטיפים. תפוצתן הרחבה של יצירות אלו התאפשרה באמצעות רשת הסחר הבינלאומית של Goupil & Cie, שמכרה הן ציורים מקוריים והן הדפסים, ובכך הפיצה דימויים אוריינטליסטיים לקהלים ברחבי העולם.

בשנת 1978 הופיע מאלף הנחשים על כריכת ספרו של אדוארד סעיד "אוריינטליזם", שבו נותחה האידאולוגיה התרבותית שהיצירה נתפסת כיום כאחת מנציגותיה הבולטות.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:כלי נגינה באמנות
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ילדים בציור
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:נחשים בתרבות
קטגוריה:ז'אן-לאון ז'רום: ציורים