ליידי לילית

ליידי לילית הוא ציור שמן מאת הצייר האנגלי דנטה גבריאל רוזטי, שצויר לראשונה בשנים 1866–1868 כאשר שימשה לו הפילגש שלו, פאני קורנפורת', כמודל. בשנים 1872–1873 שינה רוזטי את דיוקן הפנים והחליף אותו בפני הדוגמנית אלכסה וילדינג. הנושא הוא לילית, אשר על פי המיתוס היהודי הקדום נחשבה ל"אשתו הראשונה של אדם" ומקושרת לפיתוי גברים ולרצח ילדים. בציור מוצגת לילית כ"פיתוי רב־עוצמה ורשע" וכ"יצור נשי אמזוני בעל שיער ארוך וגולש".

רוזטי כיסה מחדש את פניה של קורנפורת', אולי בהמלצת המזמין, איל הספנות פרדריק ריצ'רדס ליילנד, שהציג את התמונה בחדר המגורים שלו לצד חמישה ציורים נוספים של רוזטי שכינה "המדהימים" (stunners). לאחר מות ליילנד נרכש הציור בידי התעשיין סמואל בנקרופט, ובשנת 1935 תרם עיזבונו של בנקרופט את האוסף למוזיאון האמנות של דלאוור, שבו מוצגת היצירה עד היום.

הציור מהווה זוג עם סיבילה פלמיפרה, שנוצר בשנים 1866–1870, גם הוא עם אלכסה וילדינג כמודל. רוזטי ציין בשני הסונטות שעל מסגרות הציורים כי ליידי לילית מייצגת את יפי הגוף, ואילו סיבילה פלמיפרה מייצגת את יפי הנשמה.

רפליקה גדולה בצבעי מים משנת 1867, המציגה את פניה המקוריות של קורנפורת', נמצאת כיום במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק. רוזטי הצמיד למסגרתה תווית ובה קטע מפאוסט של יוהאן וולפגנג פון גתה בתרגום פרסי ביש שלי:

 הציור 
ב־9 באפריל 1866 כתב רוזטי לפרדריק ליילנד:
250px|ממוזער|שמאל|"סיבילה פלמיפרה", מציגה גם היא את אלכסה וילדינג כמודל. היא מהווה זוג עם "ליידי לילית", כאשר שירים של רוזטי חקוקים על כל אחד מהמסגרות. היצירה נמצאת כיום בגלריית האמנות ליידי ליבר.
250px|ממוזער|שמאל|הסקיצה ל"ליידי לילית", 1866, בגיר אדום. נמצאת כיום במוזיאון תל אביב לאמנות.

250px|ממוזער|ימין|הבית של החיים – כסונטות 77 ו-78.
ליילנד הזמין את הציור בתחילת 1866, והוא נמסר לידיו בראשית 1869 במחיר של 472 ליש"ט ו־10 שילינג. שרדו שני מחקרי רישום מ־1866, וכן שני סקיצות מוקדמות במחברת. רוזטי יצר "לילית מודרנית" ולא דמות מיתולוגית, תוך שהציג את לילית המתבוננת ביופייה במראה. ליידי לילית הוא חלק מסדרת "ציורי המראה" של רוזטי, שהייתה בעלת השפעה נרחבת על אמנים אחרים; הציור נחשב ל"שיאו" של הז'אנר.

עוזרו של רוזטי, הנרי טרפרי דאן, העיד כי החלק האחרון שנצבע היה הרקע הפרחוני. הוא ו־ג'. פ. בוייס אספו סלים מלאים בשושנים לבנות מגנו של ג'ון ראסקין בדנמרק היל והביאו אותן לביתו של רוזטי בצ'לסי. ככל הנראה יצר דאן מאוחר יותר העתק בצבעי גיר של הציור.

המקורות חלוקים בשאלה אם ליילנד או רוזטי יזמו את חידוש הציור, אך העיקר היה החלפת פניה של קורנפורת' בפני אלכסה וילדינג. הציור הוחזר לידי רוזטי בפברואר 1872, והוא השלים את העבודה ב־2 בדצמבר באחוזת קלמסקוט. אלכסה (ששמה המקורי היה אליס וילדינג) הייתה כבת 27 בזמן תיקון הציור; רוזטי שילם לה ריטיינר של ליש"ט אחת לשבוע. דמותה החליפה קודם לכן גם את פני האישה בציור ונוס ורטיקורדיה.

מבקרי אמנות מציינים לעיתים את הסימבוליקה של הפרחים, ואת חלל הרקע ה"לא מציאותי" והדחוס, המתבטא במיוחד במראה המשקפת בו־זמנית נרות מהחדר ומראה גן חיצוני.

השושנים הלבנות עשויות לסמל אהבה קרה וחושנית ולשקף מסורת לפיה שושנים הפכו אדומות לראשונה בעקבות מפגש עם חוה. פרג הפינות עשוי לסמל שינה ושכחה, בעוד דיגיטליס (foxgloves) משמאל עשוי לרמוז על העמדת פנים.

צ'ארלס פיירפקס מארי, עוזר נוסף של רוזטי, טען שחלק מן הציורים שיוחסו בהמשך לרוזטי נעשו למעשה בידי עוזריו. לטענתו, גרסת המטרופוליטן של ליידי לילית צוירה על ידי הנרי טרפרי דאן ורוזטי "נגע" בה בלבד.

 יפי הגוף ויפי הנשמה 
רוזטי החל לצייר את ‘‘סיבילה פלמיפרה’’ לפני ששכנע את הבנקאי ג'ורג' ריי להזמינה. הציור נמכר לבסוף ב־400 גינאות והושלם בדצמבר 1870. סמלים כמו כף התמרים והפרפרים רומזים לאופי הרוחני של הציור.

רוזטי כתב את הסונטה ‘‘Soul’s Beauty’’ עבור ‘‘סיבילה פלמיפרה’’, ואת הסונטה ‘‘Lilith’’ עבור ‘‘ליידי לילית’’. שתי היצירות פורסמו לראשונה זו לצד זו ב־1868 בNotes on the Royal Academy Exhibition מאת אלגרנון צ'ארלס סווינבורן. בשנת 1870 הופיעו שוב ב־Sonnets for Pictures. רק ב־1881 הפכו לשני זוגות מנוגדים ממש, כאשר רוזטי שינה את שם הסונטה ‘‘Lilith’’ ל־‘‘Body’s Beauty’’ והעמידן זו מול זו בספרו The House of Life.

240px|ממוזער|שמאל|בהשוואה ליצירה ליידי לילית, האלמנה הרומאית מציגה נשיות מסוג אחר – שקטה, אבלה ורוחנית. אם לילית מגלמת כוח, פיתוי ושליטה, האלמנה הרומאית מייצגת אהבה מתמשכת, שברון לב וקשר עם עולם המתים.
 פרשנות פמיניסטית 
במיתולוגיה מוצגת לילית כאישה מאיימת, חזקה ומינית המתריסה נגד שליטת גברים; משום כך הפכה לסמל פמיניסטי. בציור היא שקועה ביופייה, מתענגת על שערה החופשי והחושני, ובלא מחוך ויקטוריאני. היא לובשת "בגדים הנראים כאילו יוסרו בקרוב".

אליזבת ג'. גיטר כתבה:

 תצוגה ותערוכות 
הציור הוצג בחדר המגורים של ליילנד לצד חמישה ציורים נוספים של רוזטי, שאותם כינה "המדהימים".

לאחר מותו של ליילנד נרכש הציור בידי שמואל בנקרופט במכירה פומבית ב־28 במאי 1892 בקריסטיז תמורת 525 ליש"ט. בנקרופט רכש באותו אירוע עוד ארבעה ציורי רוזטי, ובמשך השנים בנה אחד האוספים הגדולים ביותר של אמנות פרה־רפאליטית מחוץ לבריטניה. עיזבונו תרם את האוסף למוזיאון האמנות של דלאוור ב־1935.

הציור הוצג בלונדון ב־1883 ובפילדלפיה ב־1892 בזמן שביתו של בנקרופט שופץ. מאז הוצג בריצ'מונד (1982), טוקיו (1990), בירמינגהם וויליאמסטאון, מסצ'וסטס (2000), ובלונדון, ליברפול ואמסטרדם (2003). בשנת 2012 הוצג בגלריית טייט, וב־2013 בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:דנטה גבריאל רוזטי: ציורים
קטגוריה:ציורי פרחים