נוסרת בהוטו

נוסרת בהוטו (בפרסית: نصرت بھٹو; נולדה כנוסרת איספהאני; 23 במרץ 1929 – 23 באוקטובר 2011) הייתה פוליטיקאית פקיסטנית ממוצא איראני-כורדי, ששימשה כגברת הראשונה של פקיסטן (1971–1977) וכשרה בממשלת פקיסטן. היא הייתה אלמנתו של ראש ממשלת פקיסטן זולפיקאר עלי בהוטו, ואמה של בנזיר בהוטו, האישה הראשונה שכיהנה כראש ממשלה במדינה מוסלמית. נוסרת הנהיגה את מפלגת העם הפקיסטנית (PPP) בתקופות קשות של דיקטטורה צבאית ונחשבת לעיתים כ"אם הדמוקרטיה המודרנית" בפקיסטן.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייה ומוצאה האיראני 
נוסרת איספהאני נולדה בטהראן, איראן, למשפחת איספהאני האמידה והמיוחסת, משפחה של אנשי עסקים ופוליטיקאים ממוצא כורדי-שיעי שהתיישבו באיספהאן. משפחתה הייתה חלק מהאליטה הכלכלית והתרבותית באיראן, והיא זכתה לחינוך מערבי וחילוני ברוח התקופה הפהלווית המוקדמת.

בסוף שנות ה-40 היגרה המשפחה לקראצ'י שבפקיסטן (אז דומיניון של הודו הבריטית ולאחר מכן מדינה עצמאית), שם המשיכה לעסוק במסחר בקנה מידה גדול. נוסרת הייתה ידועה ביופייה הרב ובהשכלתה הרחבה, והייתה דמות בולטת בחברה הגבוהה של קראצ'י הצעירה.

 נישואיה לזולפיקאר עלי בהוטו 
בשנת 1951 נישאה נוסרת לזולפיקאר עלי בהוטו, בן למשפחת בעלי קרקעות עשירה מסוֹכּוּר שבמחוז סינד. היו אלו נישואיו השניים של בהוטו, אך נוסרת הפכה לשותפתו המרכזית בחייו הציבוריים והפוליטיים. לזוג נולדו ארבעה ילדים: בנזיר (1953), מורטזה (1954), סנאם (1957) ושאה-נאוואז (1958).

במהלך עלייתו של זולפיקאר עלי בהוטו במעלה ההיררכיה הפוליטית, תחילה כשר חוץ תחת איוב ח'אן ולאחר מכן כמייסד מפלגת העם הפקיסטנית, עמדה נוסרת לצדו וסייעה בארגון תמיכת נשים במפלגה.

 הגברת הראשונה של פקיסטן 
עם מינויו של בעלה לנשיא (ובהמשך לראש ממשלה) בשנת 1971, לאחר מלחמת הודו–פקיסטן השלישית, הפכה נוסרת לגברת הראשונה. היא שינתה את דמותה של הגברת הראשונה בפקיסטן, תוך שהיא משלבת את המסורת האסלאמית עם מודרניזם מערבי, בדומה למודל של נשות האליטה האיראנית מאותה תקופה.

בתקופה זו היא הובילה יוזמות לשיפור מעמד האישה, קידמה חינוך לבנות ושימשה כנציגת פקיסטן בוועידות בינלאומיות של האו"ם בנושא נשים. השפעתה על בעלה נחשבה למתונה, והיא הייתה דמות אהודה מאוד בקרב ההמונים.

 שנות המאבק והנהגת המפלגה 
 ההפיכה הצבאית ומעצרה 
ב-5 ביולי 1977 הודח זולפיקאר עלי בהוטו בהפיכה צבאית שהוביל הגנרל מוחמד זיא אל-חאק. נוסרת בהוטו, יחד עם בתה בנזיר, הושמה במעצר בית פעמים רבות. היא הנהיגה את המאבק המשפטי והציבורי לשחרור בעלה, ובמהלך הפגנה בלאהור נפצעה בראשה מאלות השוטרים, תמונה שהפכה לסמל המאבק בדמוקרטיה.

 הנהגת ה-PPP והתנועה להחזרת הדמוקרטיה 
לאחר הוצאתו להורג של זולפיקאר עלי בהוטו באפריל 1979, מונתה נוסרת ליושבת ראש לכל החיים של מפלגת העם הפקיסטנית. היא הייתה הכוח המניע מאחורי הקמת ה-MRD (התנועה להחזרת הדמוקרטיה), קואליציה של מפלגות שהתנגדו לשלטון זיא אל-חאק.

למרות הרדיפות, המאסרים והעינויים שעברו פעיליה, נוסרת סירבה להתפשר עם המשטר הצבאי. בשנת 1982 הורשתה לצאת לאירופה לצורך טיפולים במחלת הסרטן, משם המשיכה להנהיג את המפלגה בגלות.

 חזרתה לפקיסטן וסכסוך משפחתי 
עם חזרתה של בנזיר בהוטו לפקיסטן ב-1986 וניצחונה בבחירות ב-1988, חזרה נוסרת למרכז הבמה הפוליטית ומונתה לשרה ללא תיק בממשלת בתה. עם זאת, היחסים בין האם לבת עלו על שרטון בשנות ה-90, כאשר נוסרת צידדה בבנה, מורטזה בהוטו, שדרש את הנהגת המפלגה. הטרגדיה המשפחתית העמיקה עם הירצחו של מורטזה ב-1996, אירוע שערער את בריאותה הנפשית והפיזית של נוסרת באופן סופי.

 מותה ומורשתה 
נוסרת בהוטו נפטרה בדובאי ב-23 באוקטובר 2011, לאחר מאבק ממושך במחלת האלצהיימר. היא הובאה לקבורה באחוזת הקבר המשפחתית בנהודרו, סינד, לצד בעלה וילדיה שנרצחו.

מורשתה של נוסרת בהוטו היא של עמידה איתנה מול עריצות. היא נחשבת לדמות ששימרה את הגחלת הדמוקרטית בפקיסטן בשנותיה החשוכות ביותר, והייתה הגשר בין המהפכה הסוציאליסטית של בעלה לבין הפוליטיקה המודרנית של בתה.

 לקריאה נוספת 




 הערות שוליים 

קטגוריה:דובאים
קטגוריה:פוליטיקאים כורדים
קטגוריה:ילידות 1929
קטגוריה:נפטרות ב-2011