בולון-ביאנקור

בולון-ביאנקור המוכרת גם כבולון-סור-סן ( וגם  Boulogne-sur-Seine) היא עיר הנמצאת מדרום מערב לפריז ומשתייכת למחוז או-דה-סן שבחבל איל-דה-פראנס. העיר היא למעשה פרבר של פריז ומשתייכת למטרופולין של פריז "גרנד פריז" .

העיר נמצאת מחוץ לכביש ההיקפי של פריז (הבולוואר פריפריק) והיא נושקת מצפון ליער בולון ומשאר צדדיה היא מוקפת בפיתול של נהר הסן המשנה פה את כוון זרימתו מדרום לצפון.

בגלל מקומה של העיר בחצי הדרך בין פריז לארמון ורסאי עברו דרכה בעלי תפקידים רמי דרג בחצרות מלכי צרפת כשחלקם אף רכשו אדמות והקימו בה אחוזות.

בניגוד לחלק מערי הלוויין של פריז, שמשכו אליהם מהגרים והפכו לשכונות מצוקה, בולון-ביאנקור הפכה לעיר אמידה הנהנית מריכוז גבוה של משרדים של חברות תקשורת.

 שם העיר 
ממצאים מראים שעוד לפני המאה ה-14 התקיים במקום כפר קטן בשם "מנול-לה-סן-קלוד" (Menuls-lès-Saint-Cloud).

במאה ה-14 הוקמה ביישוב כנסייה ששימשה חלופה קרובה לשואפים לעלות לרגל לכנסייה הקדושה בבולון-סור-מר. בהתאם לכך שונה שם העיר מ"מנול-לה-סן-קלוד" ל"בולון-לה-פטיט" ("בולון הקטנה" וזאת בהתייחס לבולון-סור-מר שלחוף הים שנחשבה ל"בולון הגדולה"). ב-1790 שונה שם העיר ל"בולון-סור-סן" ("בולון על הסן"), שם ששימר עדיין את ההתייחסות ל"בולון-סור-מר".

ב-1860 סופחו לעיר מספר שכונות וביניהן "שכונת ביאנקור". שם זה מקורו בשם הלטיני/גרמני מהמאה ה-12 "בולנקורט" שמשלב את המילה Buolo שפירושה "בן משפחה" והמילה Cortem שפירושה "מתחם", "אחוזה" כך שפירוש המילה היא "אחוזה משפחתית".

ב-1924 שונה שמה הרשמי של בולון-סור-סן לבולון-ביאנקור כדי לשקף את סיפוח שכונת ביאנקור.

 ההיסטוריה של העיר 
ממצאים מעידים על קיומו של ישוב מקום עוד לפני המאה ה-14.

בתחילת המאה ה-14, הורה מלך צרפת פיליפ הרביעי לבנות בכפר כנסייה שתוקדש לבתולה של הכנסייה הקדושה בעיר בולון-סור-מר שהיה אז מרכז עלייה לרגל מפורסם בצפון צרפת. הכנסייה בבולון-ביאנקור נועדה להפוך למרכז עלייה לרגל קרוב יותר לפריז ביחס לבולון-סור-מר והיא נקראה "נוטרדאם דה בולון לה פטיט" ("גבירתנו מבולון הקטנה").

היסטוריונים מעריכים שהישוב נהרס בתחילת המאה ה-15, במהלך מלחמת מאת השנים. שיקומו החל במאה ה-16, בתקופת שלטונו של מלך צרפת פרנסואה הראשון כשהקים את ביתו, "טירת בולון"  ביער בולון הסמוך.

בתחילת המאה ה-17 החל מלך צרפת, לואי השלושה עשר להקים את ארמון ורסאי כדי להפכו למקום מושבם הרשמי של מלכי צרפת. מעבר זה הביא לפיתוח מואץ של בולון-ביאנקור ששכנה בחצי הדרך בין פריז לורסאי. פיתוח זה כלל סלילת דרכים נוחות והקמת ארמונות אצילים.

ב-1844 הוקמה חומת טייר כדי להגן על פריז ובולון-ביאנקור (אז בולון-סור-סן) נותרה מחוץ לחומה. ב-1860 נקבע שכל השכונות הכלולות בחומת טיר יהפכו לחלק מפריז
.

ב-1844 הוקמה חומת טייר כדי להגן על פריז ובולון-ביאנקור (אז בולון-סור-סן) נותרה מחוץ לחומה.

ב-1860 נקבע שכל השכונות הכלולות בחומת טייר יהפכו לחלק מפריז והשאר יעברו לבולון סור מר. החלטה זו הביאה לחלוקתן של מספר שכונות שחלקן סופח לפריז וחלקן לבולון-סור-סן. בין השאר סופחה לעיר שכונת תעשייה בשם ביאנקור. במסגרת תהליך הסיפוח של 1860 נחלק יער בולון בין פריז לבולון-סור-סן.

ב-1870, במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, נגרמו נזקים לעיר ונדרשה עבודת שיקום מקיפה לאחר המלחמה.

ב-1929 סיפחה פריז את כל יער בולון (שהפך לחלק מהרובע השישה-עשר) ובכך קטן שטחה של בולון-ביאנקור לחצי.

ב-1942 הפציצו מטוסי בעלות הברית את מפעלי המטוסים ומפעלי רנו וגרמו למאות הרוגים ולכ-2,000 פצועים.

 מאפייני העיר 
 גאוגרפיה 
בולון-ביאנקור נמצאת מדרום מזרח לפריז. שטח העיר הוא 617 דונם ופניה שטוחים כשגובה פני הקרקע נעים בין 28 ל-40 מטר. מי התהום גבוהים ויוצרים בשטחים פתוחים שלוליות.

אדמת העיר מורכבת מחול, סחף וחצץ, הרכב שפחות מתאים לעיבוד חקלאי ולכן חקלאי היישוב נאלצו להביא אדמה איכותית מפריז כדי לגדל גידולי שדה (כמו חיטה, שיפון ושיבולת שועל). מצד שני סוג קרקע זה התאים למבני תעשייה דבר שתרם, בין השאר, לפיתוח המהיר של התעשייה בעיר כשמי התהום הגבוהים הקלו על חפירת בארות עבור התעשייה.

גובה הקרקע הנמוך, מי התהום הגבוהים והיותה מוקפת משלוש עבריה בנהר הסן הפכו את בולון-ביאנקור לפגיעה לשיטפונות. כך למשל הוצפה העיר ונגרמו לה נזקים בשיטפון של 1910.

בחלקה הדרומי של העיר, בערוץ נהר הסן, נמצאים שני איים טבעיים השייכים לעיר: איל סגווין  ואיל סן ז'רמן .

 אקלים 
אקלים העיר מושפע מהאוקיינוס האטלנטי אולם נמצא שלמזג האוויר של אגן פריז ישנה גם השפעה על העיר הבא לידי ביטוי בכמות משקעים נמוכה, במיוחד באביב (120 עד 150 מ"מ), ובחורף קר (3.5 מעלות צלזיוס).

על פי סקר אקלים של המרכז הלאומי למחקר מדעי בצרפת, שפורסם ב-2010 ומתייחס לשנים 1971–2000, נמצא שהטמפרטורה השנתית הממוצעת בעיר הייתה כ-12 מעלות צלזיוס, עם טווח טמפרטורות שנתי של 15.3 מעלות צלזיוס וכמות המשקעים השנתית הממוצעת של 651 מ"מ, עם 10.9 ימי משקעים בינואר ו-7.9 ימים ביולי.

תצפיות שנערכו בשנים 1991–2020 בתחנה מטאורולוגית הקרובה ביותר למרכז העיר מצביעות על טמפרטורה שנתית ממוצעת של 11.5 מעלות צלזיוס וכמות משקעים שנתית ממוצעת של 677 מ"מ.

מחקרים מהמאה ה-21, הכוללים תחזיות ל-2050, מצביעים על שינויים אקלימיים עתידיים באגן פריז בגלל אפקט החממה הנובעים מצפיפות עירונית ויצירת "אי חום עירוני".

 עיור 
250px|ממוזער|שמאל|הרבעים של בולון-ביאנקור:






בולון-ביאנקור היא אחת מ-1926 רשויות המרכיבות את "פריז רבתי".

הבנייה העירונית משלבת מבני מגורים עם מבני משרדים אך ניכרת חלוקה די ברורה בין החלק הצפוני, משם התפתחה העיר, בו מרוכזים מבני המגורים לבין החלק הדרומי (כולל האיים) בו הייתה במקור התעשייה ושם נבנו מגדלי משרדים.

הועלו טענות כנגד הבנייה המודרנית שמתכנניה לא עשו מאמץ לשלב בה את המבניים ההיסטוריים ובכך יצרו ניגודים אורבניים וחוסר הרמוניה.

העיר נחלקת לשישה רבעים:
 רובע Parchamp - Albert Kahn: נמצא בחלקה הצפון מערבי של העיר. זהו המרכז ההיסטורי של העיר שבעבר התרכזו בו מכבסות. החלקו הצפוני של ברובע נמצא פארק אדמונד דה רוטשילד וכן תיאטרון , מוזיאון אלבר-קאן , כנסייה ובית כנסת
 רובע Silly-Gallieni: נמצא בחלקה המערבי של העיר. רובע זה הוא הגדול מבין הרבעים ואחד המאוכלסים ביותר. מתאפיין בשילוב של בתים צמודי קרקע ובנייני דירות גדולים
 רובע Rives de Seine - Billancourt: נמצא בחלקה הדרום מערבי של העיר. רובע זה היה בתחילתו (המאה ה-19) חווה חקלאית והתאפיין בבנייה כפרית. בתחילת המאה ה-20 החלה חברת רנו לפעול במקום ורכשה כ-50 דונם לצורך הקמת מפעליה. שטח זה היווה את רובו של הרובע ותהליך התיעוש שינה לגמרי את פניו. במאה ה-21 החל תהליך הריסת מבני התעשייה של רנו לטובת מגורים ופארקים (הבולט ביניהם הוא פארק ביאנקור בדרום הרובע). חלק מחידוש הבנייה למגורים ברובע מתאפיין בבנייה ירוקה הכוללת שימוש באנרגיה גיאותרמית, הצבת קולטי שמש פוטו-וולטאים, סלילת מסלולי אופניים ועידוד השימוש בהם, הקמת גינות וגגות ירוקים ועוד.
 רובע République - Le Point-du-Jour: נמצא בדרום מזרח העיר. ברובע זה נמצאים המטות של תאגידים רבים. הרובע מתאפיין הצפיפות אוכלוסין גבוהה. בחלקו הגובל בנהר הסן נמצא בית הקברות הגדול של העיר. קיים ברובע קומפלקס דיור ציבורי, המכונה Résidence Salmson Le Point du Jour, שהוגדר כאתר מורשת מהמאה ה-20
 רובע Centre-ville: נמצא במרכזה של העיר, מוקף בחמשת הרבעים האחרים והיחיד ללא גישה לסן. הרובע מאכלס את בניין העירייה  ואת מרכז התרבות של בולון-בילנקור הכולל מוזיאון של אמנות משנות ה-30 , קולנוע אמנותי וספריית מדיה.
 רובע Les Princes – Marmottan: נמצא בצידה הצפון מזרחי של העיר. בגבולות הרובע נמצא האצטדיון "פארק דה פרינסס"  הנושא את שם הרובע. האצטדיון, כמו רבים מחלקי הרובע, פותחו במסגרת תוכנית אוסמן להתחדשות. ברובע הוקמו מספר אחוזות פרטיות שהשתייכו לאצילים והן כוללות גנים רחבי ידיים. כמו כן קיימים ברובע מוסדות ציבור כמו ספריית מרמוטן , מרפאות, בתי ספר פרטיים ועוד. חלק מהמבנים ברובע תוכננו בשנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי לה קורבוזיה ואדריכלים בני דורו והם נחשבים אתרים לשימור. בצפון הרובע נמצא אצטדיון רולאן גארוס בו מתקיימת מדי שנה אליפות צרפת הפתוחה.

 דמוגרפיה 

נכון ל-2022 מספר תושבי העיר עומד על כ-120,200 תושבים. ביחס ל-2016 זוהי עלייה של כ-0.5% הנחשבת מתונה ביחס לגידול במחוז או-דה-סן (2.75%) וביחס לכלל צרפת (2.11%). לעומת הגידול המהיר באוכלוסייה באמצע המאה ה-20 נמדדה האטה בשלהי המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21.

נכון ל-2020 הגיל הממוצע של תושבי העיר גבוה מממוצע הגילאים המחוז. כך למשל אחוז האנשים מתחת לגיל 30 היה 36.4% בהשוואה ל-38.2% במחוז כשבמקביל אחוז האנשים מעל גיל 60 היה 21.4% בהשוואה ל-20.2% במחוז.

נכון ל-2020 חיו בעיר 56,794 גברים (כ-47%) ו-64,117 נשים (כ-53%). אחוז הנשים בכלל המחוז הוא 52.4%.

 כלכלה 
בולון-בילאנקור היא אחד המרכזים הכלכליים העיקריים של אזור פריז. בעוד שבעבר התאפיינה הפעילות העסקית בעיר בתעשייה וייצור חל שינוי במהלך המאה ה-21 לטובת תחום השירותים כשתשע מתוך עשרה עסקים שפועלים כיום בעיר נמצא במגזר זה וכ-85% מהמשרות המוצעות בעיר הן בתחום זה.

נכון ל-2006 פעלו בבולון-ביאנקור כ-12,000 עסקים מסחריים מסוגים שונים. היקף עסקים זה מעמיד את העיר במקום שני בין ערי חבל איל-דה-פראנס אך הרחק אחרי פריז בה רשומים כ-300,000 עסקים.

שינוי זה באופי הכלכלי של בולון-ביאנקור משתקף בעלייה ברמת ההכנסה הממוצעת של תושבי העיר דבר שממקם אותה בין 20 הערים (מעל 20,000 תושבים) בעלות ההכנסה הממוצעת הגבוהה ביותר בצרפת. כך למשל ב-2005 עמדה ההכנסה הממוצעת החודשית של תושבי בולון-ביאנקור על כ-31,500 אירו כשממוצע השכר במחוז או-דה-סן עמד על כ-26,200 אירו וממוצע השכר בכלל צרפת עמד על כ-16,800 אירו.

עד 2017 הוטל בצרפת "מס עושר"  על אנשים בעלי הכנסות גבוהות ונכון ל-2007 הייתה בולון-ביאנקור העיר החמישית בצרפת בהיקף היחסי של התושבים ששילמו מס זה.

לפי מדד אי השוויון בהכנסות (הקרוי גם מדד ג'יני) בולון-ביאנקור מדורגת בין הערים בעלות פער הכנסות גדול.

 שירותים אזרחיים 
 תחבורה 
 כבישים 
העיר מוקפת בכבישים ראשיים מכל צדדיה דבר שמקל על הגישה אליה ומתוכה:
 ממזרח לעיר עובר בולוואר פריפריק
 מצפונה עובר הכביש המהיר A13 המוליך מערבה לחוף תעלת למאנש
 כביש טבעתי מהיר D1 סלול על גדות הסן ועוטף את העיר מדרום
 כביש ראשי D910 חותך את העיר מצפון מזרח לדרום מערב ומוביל ישירות לארמון ורסאי
על אף שבולון-ביאנקור אינה חלק מפריז היא נכללה בתוכנית אוסמן להתחדשות פריז, שיושמה בחצי השני של המאה ה-19. תוכנית זו הביאה לפתיחת צירי תנועה רחבים החוצים את העיר ומסייעים לתנועת כלי הרכב גם כיום.

למרות הכבישים המהירים הסובבים אותה והרחובות הרחבים החוצים אותה, סובלת העיר מפקקי תנועה חמורים מדי בוקר.

 תחבורה ציבורית בשירות עצמי 
עיריית בולון-ביאנקור מציעה לתושבי העיר שירות שכירת רכבים עירוניים חשמליים במספר חניונים בעיר. כמו כן מציעה העירייה שירות השכרת אופניים של חברת ווליב  כשעמדות האופניים פרושות ברחבי העיר. במקביל להרחבת שירות השכרת האופניים עלו טענות כנגד העירייה על מחסור בשבילים ייעודיים לרוכבי אופניים דבר המאלץ את הרוכבים לנסוע ברחובות עמוסים תוך סיכון חייהם.

 תחבורה ציבורית 
שניים מקווי המטרו של פריז (קווים 9 ו-10) הוארכו לבולון-ביאנקור ומספר תחנות נבנו בעיר לאורך קווים אלו.

בנוסף לשירות המטרו קיים בעיר שירות חשמליות מעל הקרקע וכן מתקיים בעיר שירות של כ-30 קווי אוטובוסים. השירות ניתן על ידי מספר חברות הסעה כשחלק מהקווים עירוניים וחלקם בין-עירוניים.

 תחבורה ימית 
בנוסף לתחבורה הציבורית היבשתית קיימים לאורך נהר הסן מספר נמלים עבור ספינות נהר. כל הספינות העוגנות בנמלים הן ספינות משא ואין שירות מעבורות לנוסעים בין בולון-ביאנקור לפריז.

 תעסוקה 
בתחילת המאה ה-20 התפתחה בבולון-ביאנקור תעשייה כבדה כשהתחומים הבולטים בה היו:
 תעשיית התעופה: מספר חברות מחלוצות התעופה פתחו בעיר מפעלים. חלק ממפעלים אלו ניזוקו מהפצצות מטוסי בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
 תעשיית הרכב: מספר חברות רכב צרפתיות פתחו מפעלים בעיר ובעיקר חברת רנו.
 תעשיית הקולנוע: בעיר החלה תעשיית הקולנוע הצרפתית והעיר הפכה למקום מרכזי להפקת סרטים צרפתיים.
בשלהי המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 התחולל תהליך של סגירת מפעלי התעשייה והחלפתם במבני משרדים ושירות.

 דיור 
נכון ל-2022 מספר הדירות/בתים למגורים בעיר עומד מעל 68,000. כ-88% מהדיירים בעלי דירה אחת וכ-5% מחזיקים יותר מדירה אחת (כ-7% מהדירות אינן מאוכלסות). כ-98% מהדירות נמצאות בבנייני קומות ורק כ-2% בבתים פרטיים.

על פי חוקי דיור ארציים  (הקרויים גם חוקי הסולידריות) מחויבת עיריות להקצות לפחות 25% מהדירות הנבנות לטובת דיור ציבורי. לפי תחקיר של העיתון "לה פריזיאן" עומדת ההקצאה של עיריית בולון-ביאנקור על כ-15% בלבד דבר החושף אותה לקנסות כבדים.

מבחינת מחירים עומדת העיר במקום החמישי בכלל צרפת במדד רכישת בתים ובמקום רביעי במדד שכירת בתים. יוצאות דופן הן האחוזות הפרטיות עם הגנים בצפון העיר המבוקשות על ידי בעלי הון ומחירן משתווה לנכסי נדל"ן בפריז עצמה.

 חינוך 
 מסגרות חינוך ציבוריות 
בבולון-ביאנקור פועלים מוסדות החינוך הציבורי הבאים:
 16 גני ילדים
 12 בתי ספר יסודיים עירוניים
 4 חטיבות ביניים
 3 בתי ספר תיכוניים
 4 קולג'ים

 מסגרות חינוך פרטיות 
קיימות בבולון-ביאנקור מספר מסגרות חינוכיות פרטיות:
 מוסדות חינוך הקשורים לכנסייה הקתולית וכוללים ארבעה גני ילדים, ארבעה בתי ספר יסודיים, שתי חטיבות ביניים ובית ספר תיכון אחד
 מוסדות חינוך יהודיים מתקיימים בעיר מאז נפתח בה בית ספר יהודי ב-1935. המוסדות מספקים שירות מגן הילדים ועד התיכון והם מופעלים על ידי ארגון יהודי הקרוי "רמב"ם" (מימונידס)
 גן ובית ספר דו לשוניים (צרפתית ואנגלית) הפועלים על פי שיטת מונטסורי
 מכינות לאוניברסיטאות

 בתי ספר מקצועיים 
בנוסף למוסדות החינוך העיוניים פועלים בעיר מספר בתי ספר להכשרה מקצועית:
 בית ספר לקומיקאים
 שלוחה של הקונסרבטואר הלאומי לאומנויות ולמקצועות
 בית ספר ללימודי אופטיקה
 בית ספר לתיאטרון וללימודי דרמה
 בית ספר ללימודי מקצועות הקרקס
 בית ספר להכשרת מדריכי תרפיה
 בתי ספר לשפות

 מוסדות אקדמיים 
בעיר פועל "בית הספר לעסקים וניהול אנז'ה"  המציע מסלולי לימוד אקדמיים לתואר ראשון ושני.

כמו כן פועלות בעיר שלוחות של "אוניברסיטת העיר פריז"  ושל "בית הספר למנהל של בורדו" .

 העשרה מוזיקלית 
בעיר פועל קונסרבטוריון למוזיקה ומחול  הכולל כ-1350 תלמידים. היקף פעילות זו מדרג את הקונסרבטוריון הזה במקום השלישי בצרפת אחרי ליון ופריז.

 בריאות 
בולון-ביאנקור משתתפת בפרויקט "ערים בריאות" של ארגון הבריאות העולמי ומיישמת מיזמי בריאות בתחומים שונים כמו "התוכנית הלאומית לתזונה ובריאות"  ו"התוכנית הלאומית לבקרת סרטן".

בית החולים הציבורי המרכזי בעיר הוא בית החולים "אמברואה פאר"  שהוקם ב-1921 והועתק למקומו הנוכחי בצפון העיר ב-1969. בית חולים זה מכיל כ-470 מיטות. קיים בעיר בית חולים נוסף למקרי חירום וניתוחים כירורגיים.

בנוסף לבתי החולים הציבוריים פועלים בעיר מספר מרפאות מומחים פרטיות הנותנות שירות בתחומים כמו כירורגיה פלסטית, ניתוחים אסתטיים, טיפולים אונקולוגיים, טיפול בהתמכרויות ועוד.

עבור האוכלוסייה המבוגרת פועלים בעיר מספר בתי דיור מוגן שרובם כוללים גם מחלקות סיעודיות.

 תרבות 
בעיר מתקיימים מספר אירועי תרבות שנתיים. אירועים אלו כוללים, בין השאר, יריד אמנות, יריד ספרים, פסטיבל קולנוע, פסטיבל סרטים קצרים, פסטיבל גיימינג, פסטיבל מוזיקה (המכונה BBMIX) הפונה להרכבים צעירים, פסטיבל יוצרי מוזיקה, בתים פתוחים של אמני בעיר, פסטיבל ספורט, פסטיבל ילדים בבניין העירייה, יריד רישום, נשף כבאים, פסטיבל משפחות, שוק רמדאן, פסטיבל ימי בארגון איגוד הספנים המקומי ועוד.

ספריית מרמוטן , הפועלת בעיר, נבנתה ב-1932 ומתמקדת בספרות מתקופת הקיסרות הראשונה.

בעיר קיים תיאטרון עירוני בשם "תיאטרון מערב פריז"  שנוסד ב-1968 ומכיל כ-400 מושבים. כמו כן פועלים בעיר שלושה תיאטרונים פרטיים.

על האי סגווין , שבדרום העיר, הוקם ב-2017 אולם קונצרטים  בצורת כדור. בהיכל מתקיימים קונצרטים בסגנונות שונים כמו גם אירוויזיון הילדים של 2021.

עיריית בולון-ביאנקור מפעילה "מרכז משחקים וצעצועים"  המכיל אוסף משחקים היסטוריים אך גם מאפשר לילדים להשתמש בחלק מהמשחקים. בנוסף מקיים המרכז תחרות שנתית בין מתכנני משחקים. ב-2020 הפכה אוניברסיטת הסורבון לשותפה באוסף הצעצועים כדי לאפשר לחוקרים באקדמיה לחקור את היסטוריית הצעצועים.

 ספורט 
בבולון-בויאנקור פועלים שלושה מועדוני ספורט:
 מועדון האתלטיקה ACBB  הכולל 33 מחלקות ופונה לקהל צעיר. הפעילויות במועדון כוללות חתירה, סיוף, רכיבת אופניים, הוקי, ג'ודו, טיפוס, טניס שולחן, רוגבי, בדמינטון, טריאתלון, פיתוח גוף, פטאנק, התעמלות, ספורט נכים, ריקוד, יוגה, דיג ועוד. מועדון זה הוציא מספר ספורטאים לאומיים כשהידוע ביניהם הוא רוכב האופניים ז'אק אנקטיל.
 מועדון הטניס TCBB הפועל משני מרכזים בעיר. קיומו של אצטדיון הטניס הרולאן-גרוס תורם לפופולריות של מקצוע זה בעיר.
 מועדון מפעלי רנו COB  הוא מועדון ספורט שהוקם על ידי הנהלת מפעלי רנו עבור עובדי המפעל. מופעל חלקית בלבד. בשנות ה-60 זכתה נבחרת הכדורעף של המועדון שלוש פעמים באליפות צרפת.
בעיר מתקיימים מספר תחרויות וטורנירי ספורט הכוללים חצי מרתון, החלקה אמנותית, דיג, כדורגל נוער, הוקי קרח, רכיבה על סוסים, פטאנק, ג'ודו, התעמלות, שייט, חתירה ועוד.

 שירותי דת 
לרשות מאמינים עומדים מספר בתי תפילה בעיר בהתאם לדתם:
 עבור חסידי הכנסייה הקתולית קיימות חמש כנסיות ("כנסיית ההתעברות ללא רבב של בולון-בילנקור" , "כנסיית נוטרדאם מבולון" , "כנסיית סנט-פייר מבולון" , "כנסיית סנט-ססיל מבולון"  ו"כנסיית סנט תרזה של הילד ישו בבולון" )
 עבור חסידי הנצרות האורתודוקסית קיימת בעיר "כנסיית ניקולס הקדוש עושה הפלאים בבולון" 
 עבור חסידי הנצרות הפרוטסטנטית קיימת בעיר כנסייה פרוטסטנטית "הכנסייה הפרוטסטנטית של בולון"  וכן ארבע כנסיות עבור הזרמים הפרוטסטנטים האוונגליסטים והבפטיסטים.
 עבור היהודים קיימים בעיר בית הכנסת הישן שפועל מאז 1912 ובית כנסת חדש הפועל מאז 2007 במרכז הקהילה היהודית של בולון-בילנקור . ב-2009 נפתח בעיר מרכז חב"ד.
 עבור מאמינים מוסלמים נבנה ב-2011 מרכז קהילתי (CCCMBB) בו פועל מסגד וכן ניתנים בו שיעורי ערבית.

 תיירות 
בולון-ביאנקור, הקרובה לפריז, מציעה לתיירים חלופות לינה זולות יותר מפריז. הצעה זו כוללת שני מלונות יוקרה, ארבעה מלונות שלושה כוכבים, שנים עשר מלונות שני כוכבים ומלון כוכב אחד. בנוסף לתיירים שיעדם פריז, נותנים מלונות אלו מענה לאירוח במהלך אירועי ספורט במתקני הספורט שבעיר וביניהם אצטדיון פארק דה פרינסס, אצטדיון רולאן-גארוס ואצטדיון פייר-דה-קוברטן וכן בכנסים מסחריים גדולים במרכז התערוכות בפורט דה ורסאי או בלה דפנס.

 אתרי מורשת ותיירות 
 אתרי דת 
 כנסיית נוטרדאם דה בולון  היא כנסייה שנבנתה במאה ה-14 בצפון העיר ומוגדרת כאתר מורשת. מלך צרפת  פיליפ החמישי, הניח את אבן היסוד לכנסייה כהוקרה לכנסייה המקבילה בבולון-סור-מר.
 בית הכנסת היהודי הישן שנבנה ב-1911 ונחנך ב-1912 בנוכחותם של הרב הראשי של צרפת, אלפרד לוי והרב הראשי של פריז ז'אק-אנרי דרייפוס. בתקופת מלחמת העולם השנייה שימש בית הכנסת כאורווה אך שוקם אחריה והוחזר למעמדו המקורי. מוגדר כיום כאתר מורשת.
 כנסיית סנט ניקולס עושה הפלאים  היא כנסייה נוצרית אורתודוקסית שנבנתה בשנות ה-20 של המאה ה-20 בדרום העיר עבור זרם הגולים הלבנים מרוסיה ששטף את פריז וסביבתה בעקבות מהפכת אוקטובר והתרכז בדרום העיר.

 מוזיאונים 
 טירת בושילה, מהמאה ה-18, הנמצאת הצפון מערב העיר, משמשת כיום כמוזיאון לאמנות "פול בלמנדו"  ומציגה יצירות של הפסל פול בלמנדו.
 מוזיאון אלבר-קאן  הוא מבנה וגן שייסד אלבר קאן בשלהי המאה ה-19 ופתוח כיום לציבור. הגן משקף מאמץ של שנים של קאן לטפח צמחייה מכל העולם בעוד שהמוזיאון כולל מעל 70,000 צילומים צבעוניים שצילם קאן בשנים 1904–1931.
 "מוזיאון פול לנדובסקי  נמצא במרכז העיר ומציג כ-100 דגמים מוקטנים של פסליו של האמן פול לנדובסקי וביניהם פסלו המפורסם ביותר, פסל ישו הגואל הצופה על ריו דה ז'ניירו.
 מוזיאון שנות ה-30  הוא מוזיאון במרכז העיר שנחנך ב-1939 ומציג אמנות ואומנות של שנות ה-30 של המאה ה-21 וכן אומנות שהושפעה מזרם האר דקו.
 מוזיאון רנו  בצפון מערב העיר נפתח ב-1988 במבנה היסטורי ומציג את ההיסטורי של יצרנית המכוניות רנו.
 "מוזיאון פתוח" – למתעניינים בארכיטקטורה והיסטוריה מוצעים סיורים ברחובות העיר עם דגש על מבנים היסטוריים. כך למשל מתקיים מסלול שנות ה-30 העובר בין בניינים שנבנו בין שתי מלחמות העולם עם דגש על המורשת של לה קורבוזיה.

 אתרי מורשת 
 בית העירייה  נבנה בשנות ה-30 של המאה ה-20 בסגנון מודרני בתכנונו של האדריכל טוני גרנייה. מוגדר כאתר מורשת.
 ספריית מרמוטן  נבנתה ב-1932 ומתמקדת בספרות מתקופת הקיסרות הראשונה. מוגדרת כאתר היסטורי.

 פארקים 
 טירת רוטשילד  ופארק רוטשילד שבצפון מערב העיר. הטירה נבנתה באמצע המאה ה-19 ושימשה למגוריו של הברון ג'יימס מאיר רוטשילד, אביו של הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד. במלחמת העולם השנייה נבזזה הטירה על ידי הגרמנים ובהמשך הושחתה על ידי האמריקאים ולא שופצה מאז. הפארק הצמוד לטירה היה בעבר חלק מהאחוזה וכיום רובו פארק ציבורי.
פארק סן-קלו  נושק לבולון-ביאנקור מדרום מערב ואינו בתחום המוניציפלי של העיר אך משמש את תושבי העיר. במקור הייתה במקום אחוזת אצילים בשם טירת סן-קלו  שהייתה פופולרית בקרב אצילי פריז שחצו את בולון-ביאנקור בדרכם אליה. במאה ה-18 הפכה מארי אנטואנט את המקום לביתה ובמיוחד עבורה נסללה בעיר "דרך המלכה" (La route de la Reine) כדי שתוכל להגיע בקלות מפריז לטירה. הדרך קיימת עד היום אבל הטירה נהרסה ב-1870 במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה.

 הקהילה היהודית 
נכון ל-2021 מונה הקהילה היהודית של בולון-ביאנקור כ-17,000 חברים והיא קהילה מוכרת רשמית בצרפת.

בית הכנסת הראשון נבנה בעיר ב-1911 בתמיכה חלקית של משפחת רוטשילד והוא מוגדר כאתר מורשת.

במאה ה-21 הוקם מרכז קהילתי חדש ליהודי העיר ששטחו כ-1,400 מ"ר והוא כולל בית כנסת ושירותי קהילה נוספים.

לילדי הקהילה מוצע חינוך בבית ספר יהודי פרטי מרשת החינוך הרמב"ם (מימונידס).

 ברית ערים תאומות 
לבולון-ביאנקור הסכמי ערים תאומות עם הערים הבאות:


  גואנג'ן  (סין)
  האמרסמית'  (אנגליה)

  מרינו  (איטליה)



  זנדם  (הולנד)

 גלריה 

 לקריאה נוספת 
 Boulogne-Billancourt, Images d'un autre temps, Société Historique et Artistique de Boulogne-Billancourt, Maury imprimeur, 1995, ().
 Collectif, 20 ans d'architecture à Boulogne-Billancourt 1920-1940, catalogue de l'exposition de mai-juin 1973 organisée par la Bibliothèque Marmottan
 Boulogne-Billancourt, Ville d'Art et d'Essai 1800-2000 Hauts-de-Seine, Inventaire général des monuments et des richesses artistiques de la France, D.R.A.C. d'Île-de-France, novembre 1997, 116 pages, ()
 Gérard Abadia (dir.), Boulogne-Billancourt : POS et paysage urbain, IAURIF, Paris, février 1988, ()
 Frédéric Bon et Guy Michelat, Attitudes et comportements politiques à Boulogne-Billancourt, Armand Colin, Presses de Sciences Po, Paris, 1970, 129 pages, ()
 François Bon et Antoine Stéphani, Billancourt, Cercle d'Art, Paris, 2003, ()
 Albert Bezançon et Gérard Caillet, Histoire de Boulogne-Billancourt, éditions Joël Cuenot, Paris, 1984, 112 pages,
 Nadine Claverie (préf. Paul Graziani), De la résistance à la déportation : Boulogne-Billancourt dans la Seconde Guerre mondiale, FNDIRP, Boulogne-Billancourt, 1994, 63 pages
 Eugène Couratier, Boulogne en 1870-1871, Société Historique de Boulogne-Billancourt, Boulogne-Billancourt, 1953, 46 pages
 Eugène Couratier, Le Parc des Princes, Société historique de Boulogne-Billancourt, Boulogne-Billancourt, 1955, 57 pages
 Eugène Couratier, Les rues de Boulogne-Billancourt, Société Historique de Boulogne-Billancourt, 1962, 272 pages
 Eugène Couratier, Boulogne-Billancourt et son histoire, Société Historique de Boulogne-Billancourt, 1972, 252 pages
 Maurice Culot et Bruno Foucart (dir.), Boulogne-Billancourt : Ville des temps modernes, Mardaga, coll. « Villes », Liège, 1995, (), 407 pages
 Jean Grenet (ill. Trichon, préf. Jules Mahias), Boulogne-Billancourt : son histoire et ses institutions, Le livre d'histoire - Lorisse, coll. « Monographies des villes et villages de France », 1990,168 pp. (1re éd. Charles Schiller, Paris, 1869, 135 pages), ()
 Gilbert Hatry, L'île Seguin, JCM, Paris, 1991, 110 pages
 Jean-Louis Loubet, Alain Michel, Nicolas Hatzfeld, Ile Seguin, Des Renault et des Hommes, E-T-A-I Boulogne-Billancourt, 2004, 192 pages, ()
 M. Penel-Beaufin, Histoire complète et inédite, religieuse, politique, sociale et descriptive de Boulogne-Billancourt depuis les origines jusqu'à nos jours, Imprimerie A. Doizelet, Boulogne-sur-Seine, 1904, 2 vol., 279 et 413 pages
 Françoise Pradalié, Michèle Lefrançois et Emmanuel Bréon (préf. Georges Gorse), Boulogne et Billancourt en 1789, Boulogne-Billancourt, 1989, 45 pages
 Antoine Le Bas (préf. Bruno Foucart ; avant-propos Jean-Pierre Fourcade), Boulogne-Billancourt, ville d'art et d'essai, 1800-2000, Lieux-Dits, coll. « Images du patrimoine », Lyon, 1997, 116 pages, ()
 Hélène Jantzen et Paul Smith, Un site, une usine : Renault à Boulogne-Billancourt, 1992
 Fabienne Texier, Boulogne-Billancourt il y a 100 ans en cartes postales anciennes, Patrimoines & Médias, 2013
 Boulogne-Billancourt, ville d'art et d'histoire. Musées, monuments, promenades. Le Guide, éd. du Patrimoine, Centre des monuments nationaux

 קישורים חיצוניים 






 מידע עירוני על בולון-ביאנקור, באתר INSEE 
 מידע על בולון-ביאנקור, באתר הממשלתי data.gouv.fr 
 מידע היסטורי על בולון-ביאנקור, באתר "משרד התרבות הצרפתי" 
 אתר משרד התיירות של בולון-ביאנקור 
 נתונים על בולון-ביאנקור, באתר cassini.ehess.fr 
 בולון-ביאנקור, באתר "מועצת האיחוד האירופאי"
 המדריך לאתרי בולון-ביאנקור, באתר monuments-nationaux.fr 
 גדות נהר הסן וגשרי הסן, באתר exploreparis.com 
 תת-המחוז בולון-ביאנקור, באתר hauts-de-seine.gouv.fr 
 אתרים בבולון-ביאנקור, באתר sortiraparis.com 

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:או-דה-סן: ערים