בירץ' ביי

בירץ' אוונס ביי הבן (באנגלית: ; 22 בינואר 1928 – 14 במרץ 2019) היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת אינדיאנה, שכיהן כסנאטור מטעם מדינתו בין השנים 1963 ל־1981. כחבר המפלגה הדמוקרטית, נבחר ביי לראשונה לתפקיד ציבורי ב־1954, כשהצטרף לבית הנבחרים של אינדיאנה, וב־1958 נבחר ליו"ר הבית – הצעיר ביותר בתולדות המדינה. בשנת 1962 התמודד לסנאט של ארצות הברית וניצח בפער קטן את הסנאטור הרפובליקני המכהן, הומר קייפהארט. זמן קצר לאחר כניסתו לסנאט מונה ביי ליו"ר ועדת המשנה לענייני חוקה של ועדת המשפט, ובתפקיד זה ניסח שני תיקונים לחוקה: התיקון ה־25, שקבע מנגנון להעברת סמכויות מסודרת במקרה של מוות, נבצרות או התפטרות של נשיא; והתיקון ה־26, שהוריד את גיל ההצבעה בכל ארצות הברית ל־18. הוא היה האדם היחיד מאז ג'יימס מדיסון, והיחיד שאינו מאבות האומה, שכתב יותר מתיקון אחד לחוקה.

ביי היה מחברו של סעיף טייטל IX (Title IX) לחוק ההשכלה הגבוהה של 1965, האוסר אפליה על בסיס מין במוסדות אקדמיים המקבלים מימון פדרלי. הוא היה גם מחבר החוק לרפורמה במערכת המשפט לנוער, ושותף לכתיבת חוק ביי–דול, המטפל בזכויות קניין רוחני על פיתוחים שמומנו בכספי ממשל פדרלי. הוא הצביע בעד חוקי זכויות האזרח של 1964 ו־1968, בעד חוק זכויות ההצבעה של 1965 ובעד מינוי השופט ת'ורגוד מרשל לבית המשפט העליון. ביי הוביל את ההתנגדות בסנאט למועמדויותיהם של קלמנט היינסוורת' וג'. הרולד קרסוול, שני מועמדים שמינה הנשיא ריצ'רד ניקסון לבית המשפט העליון ונדחו.

הוא שקל להתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ב־1972, אך ויתר לאחר שאשתו חלתה בסרטן. בבחירות המקדימות של 1976 התמודד אך פרש לאחר הישגים נמוכים בסבבים הראשונים. ביי נבחר מחדש לסנאט ב־1968 וב־1974, אך הפסיד את מושבו ב־1980 לדן קווייל, שהפך בהמשך לסגן נשיא ארצות הברית תחת ג'ורג' הרברט ווקר בוש. לאחר שפרש מהסנאט המשיך לפעול בתחומים משפטיים וציבוריים. בנו, אוון ביי, כיהן כמושל אינדיאנה ה־46 וכסנאטור בין השנים 1999–2011, בתפקיד שאביו החזיק בעבר.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
 נעוריו והשכלתו 
בירץ' ביי נולד ב-22 בינואר 1928 בעיר טרה הוט שבאינדיאנה, בנם של לאה וורד (לבית הולינגסוורת'), מורה, ושל בירץ' ביי האב, מאמן ומנהל ספורט באוניברסיטה. מוצאו המשפחתי כלל שורשים גרמניים, אנגליים, סקוטים ואירים-סקוטים. ביי בילה את חודשי הקיץ בחוות סבו וסבתו בעיירה שירקיוויל שבאינדיאנה, שם התגורר מאוחר יותר. בזמן לימודיו בתיכון ניו גושן (במחוז פייט), השתתף בתחרויות נאומים, שיחק בייסבול וכדורסל, ואף זכה באליפות אינדיאנה לנוער בגידול עגבניות מטעם ארגון 4-H.

בין השנים 1946–1948 שירת ביי בחיל המשטרה הצבאית של צבא ארצות הברית בגרמניה הכבושה לאחר מלחמת העולם השנייה. הוא הצטיין בספורט, השתתף בתחרויות אגרוף במסגרת ליגת "גולדן גלאבס" במכללה, ואף נבחן פעמיים לקבוצות בליגת הבייסבול הבכירה (MLB). ביי השלים את לימודיו בבית הספר לחקלאות של אוניברסיטת פרדו בשנת 1951, באוגוסט 1952 נישא למרוולה הרן, ולמד במשך שנתיים באוניברסיטת המדינה של אינדיאנה שבטרה הוט, במקביל לניהול חוות המשפחה.

 הקריירה הפוליטית והבחירות לסנאט של 1962 
הקריירה הפוליטית של ביי החלה בגיל 26, כאשר נבחר לבית הנבחרים של אינדיאנה בשנת 1954. הוא כיהן בו שמונה שנים – שתיים מתוכן כיושב ראש הבית וארבע שנים כמנהיג סיעת הדמוקרטים. באותה תקופה היה ביי הצעיר ביותר בהיסטוריה של אינדיאנה שכיהן כיושב ראש הבית. במקביל לכהונתו בבית הנבחרים למד משפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת אינדיאנה, השלים תואר במשפטים בשנת 1960, והוסמך לעריכת דין ב־1961.

בגיל 34 נבחר ביי לסנאט של ארצות הברית בבחירות האמצע של 1962, לאחר שהביס את הסנאטור הרפובליקני הוותיק הומר קייפהארט, שכיהן 18 שנה. קייפהארט היה מהבולטים שהתריעו מפני איום הטילים הגרעיניים הסובייטיים בקובה, והתחזק בעקבות משבר הטילים של אוקטובר אותה שנה. נחיתותו של ביי הודגשה אף בסרט "שלושה עשר ימים" (2000), שבו הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי מנופף בעיתון ושואל יועץ: "ראית את הכתבה הארורה של קייפהארט?" והיועץ משיב: "ביי הולך להפסיד".

אולם ניצחונו של ביי הוסבר במסע בחירות נמרץ שבו נשא כ־300 נאומים בין חג העבודה ליום הבחירות, ובג'ינגל קליט שעזר לבוחרים לבטא נכון את שמו:

לאורך יותר מארבעה עשורים – בכל תקופת כהונתו הציבורית – המשיך ביי לנהל באופן אישי את חוות המשפחה, שגידלה תירס וסויה.

 כהונתו בסנאט של ארצות הברית 
 מחבר תיקונים חוקתיים 
כאשר נכנס לתפקידו כסנאטור חדש, מונה ביי לחבר בוועדת המשפט ובוועדת העבודות הציבוריות. עבודתו בוועדת העבודות הציבוריות סייעה לתושבי אינדיאנה, אך עיקר השפעתו נבעה מתפקידו בוועדות המשנה של ועדת המשפט.

בשנת 1963 נפטר יושב ראש ועדת המשנה לענייני חוקה, הסנאטור אסטס קיפובר, וביי הציע להמשיך את פעילות הוועדה על חשבון תקציב משרדו, ובכך הפך ליו"ר ועדת המשנה לתיקונים חוקתיים – פחות משנה לאחר כניסתו לתפקיד. במסגרת זו היה המחבר הראשי של שני תיקונים מרכזיים לחוקה.

 נושא סדר הירושה של הנשיאות (התיקון ה־25) 
בעקבות בעיות הבריאות של הנשיא דווייט אייזנהאואר בשנות ה־50, נבחנה שאלת ההוראות הבלתי ברורות בחוקה לגבי מצב שבו הנשיא אינו כשיר למלא את תפקידו. לאחר רצח הנשיא קנדי בשנת 1963, הנושא הפך דחוף במיוחד.

ביי הציע תיקון לחוקה בדצמבר 1963, אשר עבר ב־1965 בשיתוף עם חבר הקונגרס עמנואל סלר, ואושרר בשנת 1967 כתיקון ה־25 לחוקה. התיקון קבע את נוהל העברת הסמכויות במקרה של מוות, התפטרות או חוסר כשירות של הנשיא, וכן את הדרך למנות סגן נשיא חדש במקרה של משרה פנויה. התיקון הופעל מאז שש פעמים, הבולטת שבהן – כאשר ג'רלד פורד הפך לנשיא בעקבות התפטרותו של ריצ'רד ניקסון.

ביי גם פרסם את הספר One Heartbeat Away ("פעימה אחת מהנשיאות") שבו תיאר את תהליך חקיקת התיקון. בהקדמה שכתב הנשיא לינדון ג'ונסון נאמר כי זהו "השינוי המשמעותי הראשון בהוראות הירושה הנשיאותית מאז אישור החוקה".

 הורדת גיל ההצבעה ל־18 (התיקון ה־26) 
כבר בשנות ה־50 ניסה ביי, כחבר בית הנבחרים של אינדיאנה, להוריד את גיל ההצבעה ל־18, אך ללא הצלחה. מאוחר יותר, בסנאט, הוא נאבק להכניס את השינוי לחוק זכויות ההצבעה. לאחר שבית המשפט העליון קבע ב־1971 שהחוק חל רק על בחירות פדרליות, יזם ביי תיקון חוקתי שאושרר במהירות – התיקון ה־26 לחוקה – שהעניק זכות הצבעה מגיל 18 לכל הבחירות בארצות הברית. ביי נחשב מאז לאדם היחיד מאז האבות המייסדים שחיבר יותר מתיקון אחד לחוקת ארצות הברית.

 התרסקות המטוס ב־1964 
ב־19 ביוני 1964 התרסק מטוס קטן שבו טסו ביי, אשתו, הסנאטור טד קנדי ועוזר חקיקה ליד ספרינגפילד, מסצ'וסטס. הטיסה נועדה להביאם לכנס המפלגה הדמוקרטית המקומית. הטייס ועוזרו נהרגו, קנדי נפצע קשה ושבר את גבו, וביי הצליח להצילו מההריסות. הוא ואשתו נפצעו אך הצליחו להגיע לכביש ולקרוא לעזרה.

 זכויות נשים 
 תיקון השוויון בזכויות (ERA) 
באיי הוביל את גרסתו החדשה של *תיקון השוויון בזכויות* – שנועד להבטיח שוויון מלא בין גברים לנשים בחוקה – לאחר שכמה ניסיונות קודמים כשלו. גרסתו התקבלה בסנאט ובבית הנבחרים בשנת 1972 ונשלחה לאישור המדינות.
על אף תמיכה רחבה בתחילה, כמה מדינות משכו את אישורן, ולמרות הארכת המועד עד 1982 – התיקון לא הושלם. באיי האשים את פעילת הימין פיליס שלאפלי שהפיצה "שקרים בוטים" נגד החוק, למשל שטענה שנשים יאבדו את זכויותיהן החוקתיות אם יאושר.

 מחבר סעיף טייטל IX ("Title IX") 
באיי היה גם מחבר ומחוקק הסעיף המפורסם בחוק ההשכלה הגבוהה שנקרא Title IX, שנועד להבטיח שוויון הזדמנויות לנשים במוסדות חינוך ובספורט. הסעיף, שנכנס לתוקף ב־1972, נחשב לפריצת דרך אדירה והעניק לנשים זכויות שוות במימון ובפעילות ספורטיבית. ביי נודע מאז כ"אבי טייטל IX".

 התנגדות למינויים לבית המשפט העליון 
ביי עמד בראש ההתנגדות בסנאט לשני מינויים שהציע הנשיא ריצ'רד ניקסון – קלמנט היינסוורת' וג'. הארולד קארסוול – שניהם נדחו בעקבות מאמציו. הוא חשף ניגודי עניינים ושקרים בעדויותיהם, ובכך סיכל את מינויים. מאוחר יותר, שמו נכלל ב"רשימת האויבים" של ניקסון.

 רפורמה בחבר האלקטורים 
באיי הוביל בשנות ה־60 וה־70 יוזמה לביטול שיטת האלקטורים בבחירת הנשיא ולהחלפתה בהצבעה ישירה של כלל הבוחרים. הצעתו עברה בבית הנבחרים אך נכשלה בסנאט בשל פיליבסטר. גם ב־1977 ניסה לקדם את הרפורמה ללא הצלחה. בשנים מאוחרות יותר הצטרף ליוזמת National Popular Vote – ניסיון להשיג את אותה מטרה באמצעות הסכמות בין המדינות.

 רפורמת בתי הכלא לנוער 
כיו"ר ועדת המשנה לעבריינות נוער, היה ביי מחבר ראשי של חוק מניעת עבריינות נוער (1974), שהנהיג הפרדה בין קטינים לבגירים במתקני כליאה, הקים את המשרד הפדרלי לעבריינות נוער, והיווה בסיס לרפורמות בתחום עד היום.

 מסע הבחירות לנשיאות 1976 
ביי תכנן להתמודד כבר ב־1972 אך דחה זאת עקב מחלת אשתו. ב־1975 הכריז על מועמדותו לנשיאות בבחירות 1976. אף שהיה מועמד ליברלי בולט וזכה לתמיכה מסוימת באיווה ובניו המפשייר, התמיכה בו לא המריאה, והוא פרש מהמירוץ במרץ 1976.

 חוק ביי–דול 
בשנת 1980 חבר ביי לסנאטור בוב דול כדי לטפל בשאלה מי רשאי לרשום פטנט על המצאות שממומנות בכסף ממשלתי. החוק שאושר באותה שנה מאפשר לאוניברסיטאות ולגופים ללא מטרות רווח לשמור על זכויות הפטנט על מחקריהם – מהלך שזכה לשבחים עצומים. מגזין האקונומיסט תיאר את החוק כ"אחד מחוקי החקיקה המבריקים ביותר של מחצית המאה האחרונה". לפי הערכות, יישום החוק יצר כ־3.8 מיליון מקומות עבודה והוסיף טריליון דולר לתוצר התעשייתי בארצות הברית.

 מערכת הבחירות לסנאט 
ביי נבחר מחדש לסנאט ב־1968 וב־1974, אך הפסיד בבחירות של 1980 לדן קווייל, לימים סגן הנשיא. הפסדו זה סימן את סיום דרכו הפוליטית הפדרלית.

 קריירה לאחר הסנאט 
 עיסוק משפטי ועסקים 
לאחר תבוסתו בבחירות לסנאט בשנת 1980, חזר בירץ' ביי לאינדיאנה וייסד את משרד עורכי הדין Bayh, Tabbert and Capehart, עם סניפים באינדיאנפוליס ובוושינגטון הבירה. בהמשך שנות ה־80 החל להקדיש יותר זמן לוושינגטון ועזב את המשרד. שם עבד עם מספר משרדים, ביניהם המוכר Venable LLP. ביה שימש גם כחבר דירקטוריון בכמה חברות עסקיות.

 פעילות ציבורית והוקרה 
בשנת 1981 הצטרף ביי לעורכי הדין וחברי הקונגרס לשעבר , דון אדוארדס, , פטסי מינק ו, בהגשת amicus curiae (חוות דעת של צד שלישי) לבית המשפט העליון בתיק North Haven Board of Education v. Bell. המסמך תמך בהחלטת הערכאה הנמוכה שלפיה סעיף 9 (Title IX) אוסר אפליה תעסוקתית במוסדות חינוך שממומנים על ידי הממשל הפדרלי. בית המשפט אישר זאת.

ב־19 באוגוסט 2004, הגיש ביי חוות דעת נוספת בתיק Jackson v. Birmingham Board of Education, שגם עסק בפרשנות סעיף 9. הפעם הוא ביקש להפוך את החלטת הערכאה הנמוכה – ובית המשפט העליון אכן קיבל את עמדתו, וקבע כי סעיף 9 מאפשר לאדם להגיש תביעה אם נענש על כך שדיווח על אפליה מינית.

ב־23 בדצמבר 2010, הגיש ביי חוות דעת נוספת בתיק Stanford v. Roche, שבו נדרש בית המשפט להחליט האם חוק ביי–דול קובע שזכויות על פטנטים שמקורם במחקר במימון ממשלתי עוברות אוטומטית לחוזה הפדרלי המבצע. ביי טען כי "לא ניתן לשלול מחוזה פדרלי את זכויותיו על המצאה לפי חוק ביי–דול באמצעות הסכם נפרד של הממציא". בית המשפט דחה את טענתו, וקבע כי החוק אינו מעניק אוטומטית זכויות קניין לחוזים הפדרליים.

ביה המשיך לפעול למען שינוי שיטת הבחירות לנשיאות כך שתתבסס על הבחירה העממית הארצית – National Popular Vote. הוא שוחח עם מחוקקים במדינות שונות בנוגע להסכם בין־מדינתי שבו מדינות מתחייבות להעניק את האלקטורים שלהם למועמד שיזכה ברוב הקולות הארצי. ביי שימש כחבר בוועדה המייעצת של הארגון הלא־ממשלתי National Popular Vote, Inc.

בנוסף, כיהן ביי כחבר בוועדת המלגות הבינלאומית על שם ג'. ויליאם פולברייט, כיו"ר משותף של הוועדה הלאומית לחקר כשירות נשיאותית ולתיקון ה־25 של אוניברסיטת וירג'יניה, וכיו"ר המייסד של המכון הלאומי למאבק בדעות קדומות ואלימות.

 הוקרה והנצחה 
בשנת 2003 נקרא על שמו בית המשפט הפדרלי ובית הדואר ההיסטורי של אינדיאנפוליס – Birch Bayh Federal Building and United States Courthouse.

ב־2009 קראה אוניברסיטת המדינה של אינדיאנה למכללת החינוך שלה על שם משפחת ביי. בירץ' היה הדור הרביעי במשפחה שלמד שם – לאחר סבתו, אביו ואמו – וגם אשתו המנוחה, מרבלה ביי, הייתה בוגרת המוסד.

 חיים אישיים ומותו 
אשתו הראשונה של ביי הייתה מרבלה ביי, ילידת העיר אניד שבאוקלהומה. בנם, אוון ביי, נולד ב־26 בדצמבר 1955. מרבלה נפטרה מסרטן השד ב־24 באפריל 1979. בשנת 1981 נישא בשנית לקתרין ("קיטי") האלפין, ובנם כריסטופר נולד ב־22 ביולי 1982.

בירץ' וקיטי ביי התגוררו באיסטון שבמרילנד. הוא היה עמית במרכז סי. וי. סטאר לחקר החוויה האמריקאית במכללת וושינגטון שבעיר צ'סטרטאון, מרילנד.

ביי נפטר מדלקת ריאות ב־14 במרץ 2019, בעיר איסטון, בגיל 91. הוא היה הסנאטור האחרון שעדיין חי מבין אלו שכיהנו בתקופת נשיאותו של ג'ון קנדי. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.

 קישורים חיצוניים 




קטגוריה:אמריקאים ילידי אינדיאנה
קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אנגלי
קטגוריה:אמריקאים ממוצא סקוטי
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאינדיאנה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-1976
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הלאומי ארלינגטון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1928
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2019