דיאנה מתרחצת (קורו)

דיאנה מתרחצת (המזרקה) היא יצירת שמן על קנבס שצייר האמן הצרפתי ז'אן-בטיסט קאמי קורו בין השנים 1869–1870. היצירה שייכת לאוסף כרמן טיסן ומוצגת כיום במוזיאון תיסן בורנמיסה במדריד. היא מציגה את האלה דיאנה רוחצת בטבע, ומהווה דוגמה מובהקת לניסיונו של קורו לשלב בין ציור נוף לציור עירום נשי בסביבה אידילית. אף שקורו נודע בעיקר בזכות ציורי הנוף שלו, הוא יצר גם קבוצת עבודות קטנה – אך מהותית – של דמויות עירומות, ויצירה זו משתייכת לקבוצה זו.

תיאור היצירה

הציור מתאר את דמותה העירומה של האלה דיאנה, הרוחצת בסביבה טבעית ונינוחה. גופה מוצג בשקט, ללא הקפדה אנטומית מדויקת, אלא בגישה רכה ומעוגלת המדגישה את תחושת האור והחומר. הרקע מציג נוף יערי אפוף אווירה הרמונית. מידות היצירה הן 72.1 על 41 ס"מ, והיא צוירה בטכניקת שמן על קנבס. המודל שעמדה בפני קורו בעת ציור העבודה הייתה אמה דוביני – אחת הדוגמניות הקבועות שלו, אשר דגמנה גם עבור דיוגה ופוביס דה שאבאן. דוביני שימשה השראה במספר יצירות נוספות של קורו, ביניהן "האישה בכחול" השמורה בלובר בפריז.

פרשנות

היצירה נוצרה, ככל הנראה, במסגרת מפגש משותף עם הצייר אשיל אודינו (Achille Oudinot) – תלמידו וידידו של קורו. לפי הרישום בקטלוג של אלפרד רובו ואטיין מורו-נלאטון, היצירה צוירה "בחברתו של אודינו", ניסוח שמעלה שאלה אם שיתוף הפעולה היה ביצירה עצמה או רק במעמד המשותף של ציור מודל חי. מכל מקום, סצנה זו ממחישה את נטייתו של קורו לעסוק בציור דמויות מתוך גישה רגשית ולא טכנית. גישתו הלא-אנטומית עוררה ביקורת אצל אמנים בני תקופתו – כגון אנגר – אך זכתה גם להערכה מצד אמנים אחרים, בהם היפוליט פלנדרן, שזיהה בעבודותיו איכות ייחודית שנעדרה אצל ציירים אחרים.

בדברים נדירים שכתב קורו עצמו על ציור עירום (בהקשר ליצירה אחרת מאותו סוג), הוא הסביר את עמדתו האמנותית: לדבריו, אין מדובר בשיעור אנטומיה, אלא בניסיון לייצג את התחושות שמעורר הגוף האנושי – את הדרך בה הבשר משקף את האור, ואת התחושה שהוא חי ונושם. הוא מתאר את מאמציו לטשטש את המפרקים והקווים המבניים, כדי ליצור דמות טבעית, חיה, רכה – כפי שהעין חווה אותה – תוך שימוש בדימוי פיוטי: "יש להכניס בציור השדיים את התמימות שבה הייתי מצייר פחית חלב."

סמליות

הציור עוסק בדמותה המיתולוגית של דיאנה, אלת הציד והטוהר מהמיתולוגיה הרומית (המקבילה לארטמיס היוונית). למרות הממד המיתי של הדמות, קורו נמנע מהצגתה בגישה דרמטית או הירואית. במקום זאת, הוא בוחר להציג את הרגע בו היא מתרחצת, באינטימיות שקטה, כחלק מהטבע. בכך משתלב המוטיב המיתי במסגרת של אידיליה ציורית, נטולת סמליות כבדה או נרטיב מובהק.

הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ז'אן-בטיסט קאמי קורו: ציורים
קטגוריה:מוזיאון תיסן בורנמיסה: ציורים