המכון לפוטוגרמטריה ירושלים

המכון לפוטוגרמטריה ירושלים היה גוף מיפוי ישראלי שפעל בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל ונחשב לאחד הגופים המרכזיים שביססו את תשתיות המיפוי המודרני בארץ. המכון נוסד בשנת 1948 בידי המהנדס זלמן ליף, מן המומחים הראשונים בישראל בתחום הפוטוגרמטריה ומדידות המרחב. המכון היה חלוץ בהטמעת טכנולוגיות פוטוגרמטריות, המבוססות על עיבוד תצלומי אוויר לצורך יצירת מפות, והעניק שירותי מיפוי מקצועיים למוסדות תכנון, רשויות מקומיות, גופים ציבוריים ומשרדי ממשלה.

 היסטוריה 
המכון הוקם בירושלים בשנת 1948 ופעל בתחומי מיפוי טופוגרפי, מדידות שטח, עיבוד תצלומי אוויר, סקרי קרקע וייעוץ לתכנון עירוני ואזורי. לאחר פטירתו של זלמן ליף בשנת 1950, ניהל בנו, נמרוד ליף, את פעילות המכון והרחיב את תחומי עבודתו. המכון המשיך לפעול עד העשורים המאוחרים של המאה ה־20.

בשנת 1949, הוצע כי משרד ראש הממשלה ירכוש את המכון. בפגישה שנערכה באוגוסט באותה השנה בין זלמן ליף ודוד בן-גוריון סוכם כי ליף מוסר לממשלה זכות קדימה לרכוש לאחר שנה את המכון וכל ציודו בתמורה לתשלום שווי ההשקעות שהשקיע בהקמת המכון. בסוף הוחלט להשאיר את המכון בבעלות משפחת ליף. משרד ראש הממשלה המשיך לשכור את שירותי המכון.

אחת המפות הידועות שהפיק המכון היא מפת ירושלים 1958, שכללה סימון רחובות, קווי תחבורה, מוסדות מרכזיים ומאפייני שטח נוספים. מפה זו שימשה כלי מרכזי בידי מהנדסים ומתכננים בתקופת ירושלים המחולקת.

 האוסף הפוטוגרמטרי 
למכון היה אוסף ייחודי של תצלומי אוויר, שקופיות ודיאפוזיטיבים שהופקו משנת 1949 ואילך. על פי ארכיון המדינה, משפחת ליף החזיקה באוסף בן 50,000 תצלומים והוגדר כ-"ייחודי ואין לו מקבילה או תחליף".

המשפחה שכרה במשך עשורים דירה בירושלים לצורך אחסון האוסף. המשפחה פנתה לארכיון המדינה בבקשה להעביר את האוסף תמורת תשלום סמלי, תוך הדגשת חשיבותו ההיסטורית למדינת ישראל. במסגרת הפנייה הוצג סדר גודל של מאות אלפי דולרים כתמורה עבור רכישת האוסף.

בסופו של דבר נתרם האוסף לאוניברסיטה העברית בירושלים ללא תמורה כספית, לאחר שהובטח כי הוא יעבור דיגיטציה ויונגש לציבור, והוא משומר ונגיש כיום במסגרת אתר אינטרנט של האוניברסיטה.

 הערות שוליים 

קטגוריה:ישראל: קרטוגרפיה