דיוקן בינדו אלטוביטי

דיוקן בינדו אלטוביטי הוא ציור שמן על לוח עץ מאת האמן האיטלקי רפאל אשר נוצר בסביבות שנת 1515 ונחשב לאחד מדיוקנאות הגברים הבולטים והמורכבים של תקופת הרנסאנס הגבוה. היצירה מתארת את בינדו אלטוביטי בנקאי ואציל פלורנטיני צעיר שהיה מקורב לרפאל ומתאפיינת בתנוחה דינמית מבט ישיר ועוצמה רגשית יוצאת דופן המשלבת אידיאל יופי קלאסי עם עומק פסיכולוגי והשפעה ניכרת של לאונרדו דה וינצ’י. הדיוקן עבר מסע היסטורי ארוך ממשפחה פרטית דרך אוספים מלכותיים ומחלוקות ייחוס עד שנרכש על ידי האספן האמריקאי סמואל הנרי קרס ובשנת 1943 נתרם לגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון שם הוא מוצג עד היום.

 רקע 
בינדו אלטוביטי  היה בנקאי ואיש כספים פלורנטיני עשיר שנולד ברומא בשנת 1491 למשפחה ממוצא פלורנטיני בעלת מעמד והשפעה. הוא פעל בזיקה הדוקה לחצר האפיפיורית ונודע כאדם מתוחכם ואוהב אמנות אשר העדיף ביטוי אנושי ורגשי על פני ייצוג רשמי. אלטוביטי היה מקורב לרפאל ובשנת 1511 נישא לפיאמטה סודריני ממשפחה פלורנטינית ידועה ולזוג נולדו שישה ילדים כאשר חייהם התנהלו בין פירנצה לרומא.

 תיאור היצירה 
הדיוקן מציג את בינדו אלטוביטי כדמות צעירה הפונה לאחור בתנועה חדה וזורמת כאשר מבטו הישיר והמרוכז מופנה אל הצופה ויוצר תחושת קרבה רגשית יוצאת דופן. תנוחתו רכה ועדינה ביחס לדיוקנאות גבריים בני התקופה והיא מודגשת באמצעות עורו הבהיר והחלק בגוון אפרסקי פניו המאופיינים בלחיים סמוקות הבעה מהורהרת ועיניים בהירות בגוון ירקרק וכן שיער בלונדיני ארוך וגלי הנשפך על כתפיו ופאת שיער ארוכה המגיעה עד קו הלסת בצד הפונה אל הצופה. אפו הישר שפתיו המלאות וסנטרו הצר מעניקים לדמות מראה רך ואצילי. הרקע הירוק העמוק יוצר ניגוד חזותי חד לדמות ומעצים את נוכחותה. בינדו חובש כובע שחור רך ולובש בגד כחול הנפתח מעל הכתף וחושף צווארון רחב עם קפל בד לבן בעוד שרוול זרועו הימנית כהה. ידו השמאלית המרוחקת מן הצופה מונחת על חזהו ועל אצבעו טבעת זהב משובצת אבן ירוקה המרמזת לנאמנות ולאהבה. גלימתו הנשמטת קלות מן הכתף חושפת צוואר ועור המודגשים באמצעות ניגודי אור וצל עדינים המעניקים ליצירה עומק פסיכולוגי ואופי אינטימי חריג ביצירתו של רפאל.

 פרשנות 
הדיוקן זכה לפרשנויות רבות בשל אופיו הרגשי והחריג ביחס לדיוקנאות גבריים בני תקופתו ובייחוד בשל האופי הרך ואף הנשי שיוחס לדמות. חוקרים מציינים כי תנוחתו המעוגלת של בינדו הטיית הראש תווי הפנים העדינים הלחיים הסמוקות והשיער הבהיר והגלי יוצרים דימוי שאינו תואם את דפוסי הייצוג הגבריים המקובלים אצל רפאל. גם האופן שבו הבגד נשמט מן הכתף וחושף את הצוואר תורם לאופי אינטימי ורך אשר נתפס כחריג ואף נועז. פרשנות זו נתמכת בהשפעה הברורה של לאונרדו דה וינצ'י ובנטייתו לטשטש גבולות בין אידיאלי יופי גבריים ונשיים באמצעות הצללות רכות ומעברים עדינים בין אור לצל. במקביל הוצע כי המבט הישיר והרגשי נועד לצופה מסוים ובראש ובראשונה לרעייתו פיאמטה סודריני בהתאם לאמונה הרנסאנסית כי האהבה חודרת דרך העיניים וכי המבט מגלה את עומק הרגש יותר מכל אמצעי אחר. שילוב זה בין רוך חזותי עומק פסיכולוגי ומחווה רגשית אישית הפך את הדיוקן ליצירה מעוררת מחלוקת אך גם לאחת מן המרשימות והחדשניות ביצירתו המאוחרת של רפאל.

מעבר לאיכויותיו החזותיות משקף הדיוקן גם את מעמדו החברתי והתרבותי של בינדו אלטוביטי כפטרון אמנות מרכזי בראשית המאה השש עשרה. אלטוביטי היה בנקאי ואציל בעל קשרים הדוקים עם חוגי האמנות המובילים של תקופתו ובהם מיכלאנג'לו וג'ורג'ו וזארי וזכה להערכה רבה בחצר האפיפיורית שם שימש יועץ בתקופתם של האפיפיורים לאו העשירי וקלמנס השביעי. הבחירה של רפאל להציגו ללא רקע נופי או אדריכלי אלא על רקע כהה דמוי קטיפה ירוקה מדגישה את הדמות עצמה ומעניקה לה עומק ותנועה באמצעות משחקי אור וצל עדינים. מקור אור סמוי מאיר את פניו מצד אחד ויוצר צל מאחור מה שמעצים את תחושת ההתבוננות הפנימית. תנוחת הגוף הפונה הצידה והראש המופנה בעדינות לאחור יוצרים רושם של רגע פרטי ושקט כאילו הצופה לוכד את בינדו בהפוגה אינטימית נטולת העמדת פנים. היד המונחת ברוך על החזה והלחיים הסמוקות פורשו כביטוי לחסד ולרוך ואף כרמז לאהבה זוגית וייתכן שנועדו במיוחד למבטה של רעייתו פיאמטה סודריני זמן קצר לאחר נישואיהם. פרשנות זו מחזקת את הקריאה של הדיוקן כיצירה המשלבת ייצוג חברתי גבוה עם כנות רגשית נדירה.

 היסטוריית בעלות 
הדיוקן נותר בבעלות משפחת אלטוביטי במשך כשלוש מאות שנה לאחר יצירתו והוצג בבית המשפחה בפירנצה. בשנת 1808 נרכש הציור בידי לודוויג הראשון, מלך בוואריה והועבר לאוסף המלכותי במינכן שם הוצג במוזיאון הפינקוטק הישן. במהלך שנות השלושים של המאה העשרים ולאחר מחלוקות ממושכות בנוגע לייחוסו הוצא הציור מגרמניה הנאצית בידי סוחרי אמנות אנגלים ונרכש על ידי האספן האמריקאי סמואל הנרי קרס. בשנת 1943 תרם קרס את הדיוקן לגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון די סי שם הוא מצוי ומוצג לציבור עד היום.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:דיוקנאות גברים
קטגוריה:הגלריה הלאומית לאמנות וושינגטון: ציורים
קטגוריה:רפאל: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16