Barcelona (אלבום של פרדי מרקיורי ומונסראט קאבאייה)

ברצלונה (באנגלית:Barcelona) הוא אלבום האולפן המשותף של פרדי מרקיורי, סולנה הראשי של להקת הרוק הבריטית הפופולרית קווין וזמרת האופרה סופרן הספרדייה מונסראט קאבאייה. האלבום הוקלט על ידי שניהם. האלבום יצא לאור ב־1988, והוא שימש כאלבום השני והאחרון שהוקלט על ידי פרדי מרקיורי מחוץ לקווין.
לאחר שברצלונה נבחרה לארח את אולימפיאדת ברצלונה (1992), מרקיורי ניגש כדי לכתוב שיר שישמש כשיר הנושא לאולימפיאדה הקרבה ובאה. הרעיון היה ליצור דואט עם קאבאייה, היות שהיא הייתה תושבת העיר. הוא היה מעריץ ותיק שלה, והיא מצידה בתורה החלה לכבד מאוד את כישרונותיו. הם החליטו לעבוד יחד על אלבום, כאשר מרקיורי ומייק מורן לקחו את ההובלה היצירתית ככותבי השירים. מרקיורי ומורן הקלטו ושלחו לה קלטות של המוזיקה, כאשר מרקיורי שר בפלסטו כקול מנחה את תפקידיה של מונטסראט. מכיוון שלעיתים רחוקות היה להם זמן פנוי בלוח הזמנים שלהם להיפגש, תפקידיה הוקלטו במקום אחר.

מהדורה מיוחדת של האלבום יצאה ב-3 בספטמבר 2012. היא כוללת גרסה חדשה של האלבום, כאשר הרצועות האינסטרומנטליות הקודמות הוחלפו בתזמור סימפוני חי חדש וכלי הקשה במקום סינתיסייזרים ומכונות תופים. למהדורה החדשה יש גם עטיפת אלבום חדשה וייחודית.

 רשימת השירים 

 מידע אודות השירים 
Barcelona

השיר הולחן והופק על ידי מייק מורן ופרדי מרקיורי. הקלטות השיר כללו כינורות של הומי קאנגה ולורי לואיס, נגינת צ'לו של דבורה אן ג'ונסטון, קרן של בארי קסטל וכלי הקשה של פרנק ריקוטי. "ברצלונה" נבחר להיות ההמנון של אולימפיאדת 1992 בספרד, אך מרקורי נפטר פחות משבעה חודשים לפני המשחקים האולימפיים. עם זאת, הוא הוצג כקליפ הפתיחה של העיר בטקס הפתיחה, והוא שימש כשיר הכותרת לסיקור של ה־BBC לאולימפיאדת ברצלונה (1992). הקליפ צולם במועדון הלילה הגדול בעולם, קו, שכיום נקרא פריבילג' (Privilege) באיביזה.
ראסל ווטסון ביצע גרסת כיסוי לשיר באלבומו "The Voice" ביחד עם שאון ריידר (Shaun Ryder).

La Japonaise
השיר הוקלט ב-9 בנובמבר 1987 (דמו מוקדם הוקלט ב-1 בספטמבר). מרקיורי כתב את כל המילים, כולל אלו שביפנית, ושר חלקים מסוימים בפלסט, אשר נשמרו בגרסה הסופית.

The Fallen Priest
במקור, נגינת פסנתר וירטואוזית של מייק מורן עם שירה גבוהה של מרקיורי, נקראה "נקמתו של סרגיי רחמנינוב" (הדגמות הגיעו מ-26 בינואר ומ-19 בפברואר בהתאמה). לאחר מכן הוא נקרא "הדואט" ולבסוף "נפילתו של הכומר" כאשר טים רייס כתב את המילים עבורו. איליין פייג' התגוררה עם רייס באותו זמן, והיא עבדה על אלבום לקאברים של קווין (The Queen Album). היצירה, שיצאה גם היא ב-1987, הופקה על ידי מורן, שניצח על התזמורת, כתב את העיבודים וניגן בפסנתר ובקלידים. ריף הפסנתר המסיים דומה מאוד לסיום הפרק הראשון של קונצ'רטו לפסנתר מס' 2 (רחמנינוב).

Ensueño
כאשר מרקיורי פגש לראשונה את מונסראט קאבאייה במרץ 1987, הוא הביא יצירה שהוא ומורן הלחינו בשם "Exercises in Free Love", שאליה הוסיפה קאבאייה מילים והפכה מאוחר יותר ל-"Ensueño". היא ביקשה ממרקיורי לשיר בקול הבריטון הרגיל שלו. בניגוד ל-"Exercises", השיר Ensueño אינו כולל תזמור או קולות רקע: מייק מורן מנגן רק בפסנתר כליווי לשני הזמרים.

The Golden Boy

שיר זה כלל גם מילים של רייס והוא הוקלט ב-1 בדצמבר 1987 (הדמואים המוקדמים הגיעו מ-2 במאי וב-9 בנובמבר). מקהלת הגוספל המפורסמת כללה את מדליין בל, דניס בישופ, לאנס אלינגטון, מרים סטוקלי, פיטר סטרייקר, מארק ויליאמסון וקארול וודס. סטרייקר היה חברו של מרקיורי שעזר לו עם כמה מילים לשיר I'm Going Slightly Mad וסטוקלי שרה מאוחר יותר עם בריאן מיי.

Guide Me Home
השיר נקרא במקור "Freddie's Overture", והוא היה אחד הקטעים האחרונים שנכתבו (בתחילת 1988). השיר שולב עם יציאת הסינגל "How Can I Go On" בנפח 12 אינץ' ועם אלבום CD בשנת 1989. "Overture Piccante" היה הרצועה הנוספת. Guide Me Home יצא כשיר עצמאי בסינגל מקסי CD בהולנד בשנת 2000.

How Can I Go On
שיר זה הגיע באביב 1987. באלבום תחילתו משולבת בצורה חלקה עם סוף הרצועה הקודמת "Guide Me Home". הוא כולל את הבסיסט של קווין ג'ון דיקון בנגינת גיטרה בס. "How Can I Go On" יצא כתקליט ויניל 7 אינץ' בן שני ערוצים, 12 אינץ' בן שלושה ערוצים וכסינגל CD.

Overture Piccante
השיר האחרון באלבום משלב חלקים משירים אחרים לכדי יצירה חדשה.

מהדורה מיוחדת(2012)
המהדורה המיוחדת של 2012 מחליפה את הנגינה המקורית, שנוצרה באמצעות סינתיסייזרים וסמפלרים, בתזמורת סימפונית מלאה. "Ensueño", הרצועה הרביעית, שבמקור כללה רק את מרקיורי וקאבאייה עם נגינת פסנתר של מייק מורן נותרה ללא שינוי, בעוד ששיר הליווי של "Exercises in Free Love" עבר עיבוד מחדש והוקלט מחדש. התווים תומללו ועובדו מחדש על ידי סטיוארט מורלי, המנהל המוזיקלי של המחזמר We Will Rock You, שהוא גם מפיק האלבום. מורלי האזין לתקליט המקורי כדי ללכוד את ההרמוניה והחלקים המובילים, ולאחר מכן עיבד מחדש את התווים, בעזרת נייר, עט ומחק מסורתיים, תוך שימוש ב"מסה על תזמור" של ניקולאי רימסקי-קורסקוב, שחרזאדה (סוויטה סימפונית) של הסימפוניה הרביעית של צ'ייקובסקי, ו"לה מאר (La mer) של קלוד דביסי כאזכור.
את הפסקול ביצעה התזמורת הפילהרמונית של פראג (Prague FILMharmonic Orchestra). נאוקו קיקוצ'י הקליט קטע של קוטו (כלי נגינה) עבור "La Japonaise", בעוד שרופוס טיילור, בנו של מתופף להקת קווין רוג'ר טיילור הקליט תופים עבור "The Golden Boy" ו-"How Can I Go On", והכנר הקלאסי דייוויד גארט הקליט סולו כינור חדש עבור האחרון. גיטרת הבס של ג'ון דיקון נשארה ב-"How Can I Go On".

משתפים
פרדי מרקיורי – קולות ראשיים (סולן), זמר רקע, פסנתר, עיבוד מוזיקלי
מונסראט קאבאייה – קולות ראשיים וקולות רקע.
מייק מורן – כלי מקלדת, תכנות (מוזיקה), עיבוד.
ג'ון דיקון – גיטרה בס ב"How Can I Go On".
הומי קאנגה – כינור ב"Barcelona".
לאורי לואיס – כינור ב"Barcelona".
דבורה אן ג'ונסטון – צ'לו ב"Barcelona".
בארי קסטל – קרן יער ב"Barcelona".
פרנק ריקוטי – כלי הקשה ב"barcelona".
מדלין בל – קולות רקע ב"The Golden Boy".
דניס בישופ – קולות רקע ב"The Golden Boy".
לאנס אלינגטון – קולות רקע ב"The Golden Boy".
מרים סטוקלי – קולות רקע ב"The Golden Boy".
פיטר סטראקר – קולות רקע ב"The Golden Boy".
מארק ויליאמסון – קולות רקע ב"The Golden Boy".
קארול וודס – קולות רקע ב"The Golden Boy".

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:מוזיקה קלאסית