האוניברסיטה הקיסרית בווילנה

האוניברסיטה הקיסרית בווילנה (בלטינית: Universitas Vilnensis; ברוסית: Императорскiй Виленскiй Университетъ; בפולנית: Cesarski Uniwersytet Wileński) הייתה מוסד להשכלה גבוהה ואוניברסיטה קיסרית בעיר וילנה, שפעלה בשנים 1803–1832 כאחת משתים-עשרה האוניברסיטאות הקיסריות של האימפריה הרוסית. האוניברסיטה הוקמה על בסיס המסורת של אוניברסיטת וילנה, שהחלה כאקדמיה ישועית ב־1579 ושימשה גם כמוסד מרכזי לניהול מערכת החינוך במחוז הלימודי הווילנאי של האימפריה הרוסית.

 היסטוריה 
 מן האקדמיה הווילנאית לאוניברסיטה הקיסרית 
שורשיה של האוניברסיטה נעוצים באקדמיה הווילנאית (Academia et Universitas Vilnensis) שהוקמה בשנת 1579 על ידי מסדר הישועים ואושרה בבולה של האפיפיור גרגוריוס ה־13. המוסד היה המרכז האקדמי העיקרי של הדוכסות הגדולה של ליטא ושיחק תפקיד חשוב בהתפתחות המדע והחינוך באזור.

לאחר סיפוח ליטא לאימפריה הרוסית בסוף המאה ה־18 נהפכה האקדמיה לבית הספר הראשי של וילנה (Schola Princeps Vilnensis) תחת ניהול ועדת החינוך הלאומית של פולין–ליטא. ב־1803, במסגרת רפורמות מקיפות של מערכת ההשכלה הגבוהה באימפריה הרוסית, קיבל המוסד תקנון חדש ותואר רשמי של "האוניברסיטה הקיסרית בווילנה". התקנון החדש הפך את האוניברסיטה לאחד מהמודלים לאוניברסיטאות קיסריות באימפריה.

 מבנה אקדמי ושפות הוראה 
בתקופת האוניברסיטה הקיסרית פעלו בווילנה פקולטות לתאולוגיה, משפטים, רפואה, פילוסופיה ומדעי הטבע, וכן מוסדות נלווים כגון גימנסיה וספרייה אוניברסיטאית גדולה. האוניברסיטה הייתה גם המרכז המנהלי של "מחוז הלימוד הווילנאי", שבמסגרתו פיקחה על בתי ספר תיכוניים ומוסדות השכלה נוספים בצפון־מערב האימפריה.

שפת ההוראה העיקרית בראשית המאה ה־19 הייתה פולנית, אך רוסית ולטינית נלמדו ונעשה בהן שימוש נרחב בלימודים. בין המרצים והסטודנטים נמנו חוקרים ואנשי רוח בולטים, כגון יואכים ללבל, אדם מיצקביץ' ויוליאוש סלובצקי, והאוניברסיטה הפכה למרכז חשוב של החיים האינטלקטואליים הפולניים והליטאיים.

האוניברסיטה הקיסרית בווילנה נחשבת גם למוסד ההשכלה הגבוהה הראשון באימפריה הרוסית שקיבל לשורותיו סטודנטים יהודים, צעד שהיה בעל משמעות רבה להיווצרות אליטה משכילה יהודית באזור.

 תנועות סטודנטיאליות וסגירת האוניברסיטה 
בתחילת המאה ה־19 היו באוניברסיטה חוגים וארגונים סטודנטיאליים שפעלו ברוח נאורות ומתוך תחושת פטריוטיות. הבולט שבהם היה "אגודת הפילומאטים" – חברה חשאית של סטודנטים ואינטלקטואלים צעירים, ובהם אדם מיצקייביץ', שהשפיעה על התפתחות התנועה הלאומית הפולנית.

במהלך מרד נובמבר (1830–1831) השתתפו סטודנטים ומרצים מהאוניברסיטה בפעילות אנטי־קיסרית. בעקבות זאת, ב־1832 החליט הצאר ניקולאי הראשון לסגור את האוניברסיטה. חלק מהפקולטות והמכונים שלה הועברו לאוניברסיטת קייב ולמוסדות אחרים, ורק בראשית המאה ה־20 חודשו בהדרגה הלימודים האקדמיים בעיר במסגרת מוסדות חדשים, שהיוו את הבסיס לאוניברסיטת וילנה המודרנית.

 מבנים וקמפוס 
קמפוס האוניברסיטה הקיסרית שכן בלב העיר העתיקה של וילנה, סביב חצרות פנימיות וכנסיות ששימשו את האקדמיה הישועית מאז המאה ה־16. מבני האוניברסיטה – ובהם החצר הגדולה, כנסיית אוניברסיטת וילנה וקלויז הישועים – עוצבו בסגנונות בארוק ונאו-קלאסיציזם, והמשיכו לשמש גם את האוניברסיטה המודרנית.

ממוזער|250px|דיוקנאות רקטורי האוניברסיטה הקיסרית בווילנה

 מורשת 
האוניברסיטה הקיסרית בווילנה נחשבת לחוליה מרכזית ברצף ההיסטורי של אוניברסיטת וילנה ולמרכיב חשוב בהתפתחות ההשכלה הגבוהה במזרח אירופה. בתקופתה כגוף קיסרי תרמה האוניברסיטה לעיצוב מערכת החינוך הרוסית, להכשרת אליטה מדעית וליטאית–פולנית, ולפתיחת שערי ההשכלה בפני קבוצות חדשות, ובהן יהודי האימפריה. מסורות המחקר, מבנה הפקולטות והדגם של אוניברסיטה אזורית בעלת מחוז לימוד רחב השפיעו על דגם האוניברסיטאות הקיסריות של האימפריה הרוסית כולו.

 קישורים חיצוניים 

 דף היסטוריה של אוניברסיטת וילנה באתר הרשמי של האוניברסיטה 
 סקירה היסטורית על אוניברסיטת וילנה באתר VilNews 
 ערך על אוניברסיטת וילנה באתר History of the Grand Duchy of Lithuania 
 „Vilnius Imperial University“ – ריכוז חומר ארכיוני בנושא קבלת סטודנטים יהודים 
 קטגוריית מדיה „Imperial University of Vilna“ בוויקישיתוף 

 הערות שוליים 

קטגוריה:האימפריה הרוסית: חינוך