ריאל פוליטיק

ריאל פוליטיק (בגרמנית: Realpolitik; לפי האקדמיה ללשון העברית: פוליטיקה מציאותנית) היא גישה של ניהול מדיניות דיפלומטית או פוליטית המבוססת בעיקר על שיקולים של נסיבות וגורמים נתונים, ולא לפי הנחות או קווים אידאולוגיים, מוסריים או אתיים באופן מוחלט. בהקשר זה, ריאל פוליטיק חולקת היבטים פילוסופיים עם ריאליזם ופרגמטיזם.

דמויות בולטות שמזוהות עם ריאל פוליטיק הן ניקולו מקיאוולי, אוטו פון ביסמרק, הנרי קיסינג'ר, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, ג'ורג' קנאן, זביגנייב בז'ז'ינסקי, הנס-דיטריך גנשר, דנג שיאופינג, שארל דה גול ולי קואן יו. ההפך מריאל פוליטיק הוא אידיאל-פוליטיק.

 אטימולוגיה 
המונח ריאל פוליטיק נטבע על ידי , סופר ופוליטיקאי גרמני במאה ה-19. ספרו משנת 1853, Grundsätze der Realpolitik angewendet auf die staatlichen Zustände Deutschlands ("עקרונות הריאל-פוליטיק המיושמים על המצב הלאומי של גרמניה") מתאר את משמעות המונח: חקר הכוחות שמעצבים, שומרים ומשנים את המדינה הוא הבסיס לכל התובנות הפוליטיות ומוביל להבנה שחוק הכוח שולט בעולם המדינות בדיוק כפי שחוק הכבידה שולט בעולם הפיזי. המדע הפוליטי הישן היה מודע לחלוטין לאמת זו, אך הסיק מסקנה שגויה ומזיקה — זכות החזקים יותר. העידן המודרני תיקן את הטעות הלא מוסרית הזו, אך בעוד שהוא שבר את הזכות המיוחסת של החזק יותר, העידן המודרני נטה מדי להתעלם מהעוצמה האמיתית של החזקים יותר ומהבלתי נמנע של השפעתם הפוליטית.רוכאו טבע את המונח ב-1853 והוסיף כרך שני ב-1869 שהעשיר את טיעוניו הקודמים. הרעיון של רוכאו אומץ על ידי הוגים גרמנים באמצע ובסוף המאה ה-19 והפך למזוהה עם המדיניות של אוטו פון ביסמרק באיחוד גרמניה באמצע המאה ה-19. עד 1890, השימוש בביטוי ריאל פוליטיק היה נפוץ, אך בהדרגה הוא התרחק מהמשמעות המקורית שלו.

 היסטוריה וענפים 
בעוד ריאליזם מתייחס לגישה הפילוסופית הבוחנת את העולם 'כפי שהוא' ומכירה בחסרונותיו, ריאל פוליטיק לוקח אותה צעד קדימה ולא מהסס להשתמש בחסרונות וביתרונות הללו כדי לקדם את מטרותיו, גם אם השימוש הזה לא עולה בקנה אחד עם רעיונות טהורים התואמים את האידאולוגיה שהוא מאמין בה. אפשר להצביע על כמה וריאציות מוכרות של ריאל פוליטיק, והן מזוהות עם כמה דמויות מובילות שהשתמשו בריאל פוליטיק באופן שיטתי.

 סין 
עוד לפני שנטבע המונח המודרני של ריאל פוליטיק, לסין הייתה מסורת "ריאליסטית" בממשל המכונה גם . הארגון המנהלי הסיני השפיע משמעותית על מדינות אסייתיות אחרות וכן על פרקטיקות מנהליות מערביות ושיחק תפקיד משמעותי בהתפתחות המדינה המודרנית, כולל השימוש במבחנים לכניסה לשירות הציבורי.

החל מתקופת האביב והסתיו (771–476/403 לפנה"ס), אומצה מגמה של רפורמטורים "ריאליסטיים" לקידום האינטרסים החומריים של מדינותיהם, כאשר מדינת צ'ין ייסדה את האימפריה הסינית הראשונה, שושלת צ'ין, בשנת 221 לפנה"ס, וסיימה את תקופת המדינות הלוחמות בסין. התיאוריה הפוליטית שהתפתחה בתקופה זו, כולל זו של קונפוציאניזם, השפיעה על השושלות הסיניות העתידיות. הלגאליסטים היו יותר 'ריאל-פוליטיים' (בניגוד לקונפוציאניזם) והטכניקה הפוליטית שלהם מחייבת את השליט לעסוק בתצפית פסיבית כדי להתנהל בהתאם, במקום לקחת על עצמו הכרעות אידאולוגיות.

 גרמניה 
בארצות הברית, המונח דומה לעיתים קרובות ל, בעוד בגרמניה לריאל פוליטיק יש קונוטציה פחות שלילית, והוא מתייחס לפוליטיקה ריאליסטית - בניגוד לפוליטיקה אידיאליסטית או לא ריאליסטית. הוא מזוהה במיוחד עם תקופת הלאומנות במאה ה-19, כאשר מדיניות ריאל-פוליטית יושמה בתגובה לאביב העמים ב-1848, כאמצעי לחיזוק המדינות ולהידוק הסדר החברתי.

התומך הגרמני המפורסם ביותר בריאל פוליטיק היה אוטו פון ביסמרק, הקנצלר הראשון (1862–1890) של הקיסר הפרוסי וילהלם הראשון. ביסמרק השתמש בריאל פוליטיק במסעו להשיג שליטה פרוסית בגרמניה. הוא ידע להפעיל מניפולציה בנושאים מדיניים ופוליטיים כשהוא מסתמך על תוצאות ריאליות ויחסי כוחות, בונה בריתות אד-הוק ומחולל מלחמות לצרכים פוליטיים. בהקשר של מדיניות פנים, הוא ייסד את המודל הראשון של ביטוח לאומי כדי לחסום את הסוציאליסטים באמצעות שינויים קטנים. דוגמה מפורסמת של ריאל פוליטיק אצל ביסמרק הייתה הוויתור על דרישת שטחים מאוסטריה המובסת, כדי להוביל למהלך הרחב יותר של איחוד גרמניה. הביטוי המפורסם שלו בהקשר לגישה זו היה אמירתו בראיון ב-1867 כי "פוליטיקה היא אמנות האפשר".

 ארצות הברית 
הריאל פוליטיק האמריקאי החל להוביל בשנות ה-60 בהשפעת זביגנייב בז'ז'ינסקי, שלימים היה היועץ לביטחון לאומי של ג'ימי קרטר. בז'ז'ינסקי הציע גישה שונה ביחס לברית המועצות, כולל אינטראקציות תכופות עם משטרים ואנשים שהיו נתונים תחת שלטון קומוניסטי. בז'ז'ינסקי ידע את המציאות הכלכלית הקשה של תושבי הגוש המזרחי, במיוחד המחסור הקבוע בסחורות, ועל כך שהקשר שלהם לברית המועצות נולד מתוך צורך היסטורי, ולא מאידאולוגיה משותפת. הוא הציע לפתות את המדינות הללו מבחינה כלכלית ובאמצעות חילופי חינוך ותרבות, שימשכו אינטלקטואלים, וייצרו העדפה למשטרים שמראים סימני ליברליזציה או פחות הסתמכות על מוסקבה. באמצעות גישה זו, בז'זינסקי "הציע אלטרנטיבה ריאליסטית ואבולוציונית לרטוריקה פוליטית ריקה".

מי שמזוהה יותר מכל עם ריאל פוליטיק אמריקני הוא הנרי קיסינג'ר. בהקשר של קיסינג'ר, מדיניות ריאל פוליטיק משמעותה התמודדות מעשית עם מדינות חזקות אחרות, לא על בסיס של דוקטרינה פוליטית או אתיקה. דוגמאות בולטות אצל קיסינג'ר היו הפשרת היחסים האמריקניים עם סין, וגם דיפלומטיה בדילוגים שביצע בין ישראל ומצרים לאחר מלחמת יום הכיפורים. בספרו  מנתח קיסינג'ר בהרחבה את הריאל פוליטיק מול הגישה האתית-אידיאליסטית, ומביא כדוגמאות בולטות את ביסמרק מול וודרו וילסון.

ריאל פוליטיק שונה מפוליטיקה אידאולוגית בכך שהיא אינה מוכתבת על ידי מערכת חוקים קבועה, אלא נוטה להיות ממוקדת מטרה ומוגבלת רק על ידי דרישות מעשיות. מכיוון שריאל פוליטיק מכוונת לאמצעים המעשיים ביותר להשגת אינטרסים לאומיים, לעיתים קרובות השימוש בה כרוך בפשרה על עקרונות אידאולוגיים. לדוגמה, במהלך המלחמה הקרה, ארצות הברית תמכה לעיתים קרובות במשטרים סמכותניים שהיו מפרי זכויות אדם כדי להבטיח תאורטית את האינטרס הלאומי הרחב יותר של יציבות אזורית.

 ראו גם 
 הרתעה (אסטרטגיה)
 ריאליזם (מדע המדינה)
 תוצאתנות
 פילוסופיית המקל הגדול
 דיפלומטיית ספינות תותחים

 הערות שוליים 

קטגוריה:מילים וביטויים בגרמנית
קטגוריה:יחסים בין-לאומיים
קטגוריה:ריאליזם
קטגוריה:פוליטיקה