אשמה מינית

אשמה מינית (הידועה גם כבושה מינית) היא תגובה רגשית שלילית חריפה הכוללת חרדה, אשמה או בושה, בהקשר של פעילות מינית. היא עשויה לנבוע מסטיגמה חברתית, ציפיות תרבותיות, התנגדות דתית או לחצים הוריים ודתיים.

אשמה זו אינה מוגבלת רק ליחסי מין, והיא עשויה להתעורר גם מסיפוק עצמי או מפעילות מינית של אחרים, והיא עלולה להוביל להשלכות חמורות כגון תפקוד מיני לקוי, דיכאון, וכן להימנעות משימוש באמצעי הגנה ומניעה או מפנייה לטיפול רפואי בעת הצורך. לחינוך המיני יש תפקיד מכריע בהפחתת הסיכונים הכרוכים בה.

 סוגי אשמה מינית 
ממוזער|תמונה מקיר קיר עתיק בפומפיי של זוג המקיים יחסי מין אוראליים
אין צורך בהשתתפות בפעילות מינית או ביחסי מין כדי לחוות אשמה מינית. האשמה המינית יכולה לנבוע מהשתתפות במעשים מיניים, ממחשבה על השתתפות במעשים מיניים או משיפוט ביקורתי של מעשים וגישות מיניות של האדם עצמו או של אחרים.

 גורמים 
 גורמים פנימיים 
 תחושת אשמה הנובעת מקיומן של תשוקות מיניות שאינן תואמות את מערכת הערכים או המוסר של האדם.
 צפייה בפורנוגרפיה, כאשר האדם חש מבוכה או אשמה מעצם העיסוק בתוכן מיני.
 אוננות, הנתפסת לעיתים כמעשה לא מוסרי או חסר תכלית פרו־רפרודוקטיבית, ולפיכך כמעשה שנועד להנאה עצמית בלבד.
 עניין בפרקטיקות או נטיות מיניות שאינן נחשבות “מסורתיות”, כגון BDSM, קשירה, מין אנאלי ועוד.

 חוויות עבר 
מחקרים מצביעים על כך שאשמה מינית יכולה להיות קשורה לחוויות וקשרים מוקדמים של האדם, כגון:
 המפגש המיני הראשון ואובדן הבתולים.
 חשד או מחשבות על בגידה בזוגיות, היכולים לעורר אשמה אצל האדם או אצל בן הזוג.
 חוסר שביעות רצון מקיום יחסי מין שאינם תואמים את ציפיותיו המיניות של האדם.

דוגמה לכך: מחקר על תרבות ה"הוק־אפ" בקמפוסים מצא שקיום יחסי מין חודרניים במפגשי סטוץ העלה מצוקה פסיכולוגית בקרב נשים, אך לא בקרב גברים.

 השפעות חיצוניות 
השפעות חיצוניות כגון משפחה, חברים, קבוצות דתיות ונורמות תרבותיות עשויות ליצור אשמה מינית באמצעות מסרים על מה נחשב "ראוי" או "לא ראוי" מבחינה מינית.
 סטייה מהטרוסקסואליות מסורתית עלולה להיות בעייתית במיוחד בקהילות או במסגרות דתיות שבהן קיימת התנגדות לנטיות אלו.
 תהליך היציאה מהארון עשוי לעורר חרדה וקונפליקט פנימי כאשר הסביבה אינה מקבלת את זהות האדם.
 קיום יחסי מין מחוץ לנישואין אינו חוקי במספר מדינות מוסלמיות, כגון פקיסטן,למחוק 10 איראן ומרוקו.
 מחשבות או מעשים מיניים הנחשבים בלתי־חוקיים יכולים לעורר אשמה רבה. במדינות מערביות מדובר בעיקר במצבים של היעדר הסכמה, גיל מינימום או גילוי עריות.

 השפעות סוציו-תרבותיות 
ממוזער|סצנה ארוטית מצוירת על כלי חרס בלובר
בפסיכולוגיה מוכרים שני סוגים עיקריים של אשמה מינית: "אשמה לטנטית" ו־"אשמת הבוקר שאחרי". כל סוג מתעורר בנסיבות שונות ועלול להשפיע באופן שונה על האדם.

 אשמה לטנטית 
אשמה לטנטית היא תחושת בושה או אשמה פנימית הנובעת מהתפיסה של פעילות מינית או תשוקה מינית כיצר בסיסי או "חייתי".

אנשים בעלי אשמה מסוג זה עשויים לראות במיניות ביטוי לחולשה המערערת את חוסן האישיות. אין צורך בהשתתפות בפעילות מינית בפועל כדי לחוש זאת; די בתחושות פנימיות של משיכה או תשוקה. מצב זה עשוי להתבטא גם בליבידו נמוך או בקושי להגיע לאורגזמה, דבר שעלול להשפיע על מערכות היחסים של האדם.

 אשמת הבוקר שאחרי 
"אשמת הבוקר שאחרי" היא תחושת אשמה, חטא או בושה המתעוררת לאחר מעשה מיני שאינו עולה בקנה אחד עם ערכיו הפנימיים של האדם או עם ציפיות חברתיות, זוגיות, תרבותיות או דתיות.

סוג אשמה זה נפוץ בקרב אנשים המתחרטים על מעשה מיני שביצעו, כגון בגידה, קיום יחסי מין לפני הנישואין, או יחסים עם אדם שלאחר מעשה מתחרטים על הבחירה בו. כפי שמרמז השם העממי, התחושה מופיעה לעיתים קרובות "בבוקר שאחרי", לאחר קיום יחסי מין.

 השפעות חברתיות-תרבותיות 
דתות ותרבויות עתיקות השפיעו במידה רבה על תפיסות החברה המודרנית. עמדות מיניות שנוצרו במסגרות דתיות בעבר ממשיכות לעצב נורמות, ציפיות ולחצים חברתיים גם כיום. כל דת מתייחסת למיניות באופן שונה וקובעת כללי מוסר והתנהגות משלה, אם כי רבות מהן חולקות ערכים דומים לגבי תפקידו הרצוי של המין.

 דת 
אמונות וכתבים דתיים מכתיבים לעיתים ציפיות התנהגותיות, ובפרט בתחום המיני. בנצרות, יהדות ואסלאם קיימת התפיסה שמיניות ראויה להתקיים בתוך מסגרת נישואין הטרוסקסואלית – דבר שעלול ליצור לחץ על אנשים הנמצאים במערכות יחסים שאינן כאלה.

הכנסייה הקתולית מחזיקה בגישה מסורתית למיניות, שלפיה יחסי מין בתוך הנישואין הם מעשה “אצילי וראוי”.Second Vatican Council, Pastoral Constitution on the Church in the Modern World, No. 49: AAS 58 (1966), 1070 לעומת זאת, היא רואה בשימוש באמצעי מניעה, באוננות או במגע מיני חד-מיני מעשים אסורים.

ביהדות מקודמת גישה הרואה בהימנעות ממין לאורך זמן מעשה בלתי רצוי, בעוד שבאסלאם מודגשת חשיבותה של המסגרת הנישואית לפעילות מינית אחראית. בשתי הדתות ישנה הדגשה של הנאה ואהבה בתוך הנישואין.למחוק עם זאת, נטייה חד-מינית נתפסת לעיתים כעבירה חמורה, ואף נקשרת בענישה מחמירה בחלק מהזרמים.

בהינדואיזם למיניות יש תפקיד מרכזי כחלק מעקרון ה"קָאמָה", אך היא נתפסת כאחריות של זוג נשוי ובדרך כלל נדחית עד גיל 25, מתוך העדפת התפתחות מוסרית, אינטלקטואלית וכלכלית. הקאמה סוטרה מוצגת לעיתים כטקסט דתי, אך בפועל היא עוסקת ביחסי הגומלין בין שלושת עמודי היסוד של ההינדואיזם – דהרמה, ארת'ה וקאמה. הטקסט של ואציאיאנה מדגיש את חשיבות המיניות כחלק מסדרי החיים וההתנהגות המוסרית.

מחקר של מארק גנדרסון וג'יימס מק'קארי, שבו השתתפו 373 סטודנטים שמילאו שאלון מקיף, בחן האם אשמה מינית או דת הם משתנה מנבא טוב יותר לעמדות מיניות ולהתנהגות מינית. החוקרים מצאו כי:"אשמה מינית היא מנבא חזק בהרבה מרמת הדתיות בכל הקשור למידת הידע המיני, לעמדות המיניות ולביטוי ההתנהגות המינית. המסקנה היא שדת משמשת משתנה מתווך: ככל שהסטודנטים מרבים להשתתף בפעילות דתית, כך עולה הסבירות שאצלם תופיע אשמה מינית גבוהה הפוגעת בחיים המיניים שלהם".

 השפעות תרבותיות 
עמדות וציפיות חברתיות ותרבותיות עשויות להשפיע על הפרט וליצור אשמה מינית, מבוכה, חרדה ואף הימנעות מפעילות מינית. ערכים והתנהגויות אלו נובעים לעיתים ממיתוסים ואגדות הקשורים למיניות, אשר נטמעו עם הזמן בנורמות חברתיות ובסטיגמות כלפי צורות שונות של פעילות מינית.

נטייה מינית וזהות מינית הן גורמים מרכזיים לאשמה מינית, לחרדה ולתחושת אי־שייכות בקרב אנשים שאינם הטרוסקסואלים. בכל מדינה קיימים חוקים ותקנות שונים ביחס ללהט"ב,  המשקפים את הערכים והאמונות התרבותיים של אותה חברה. במדינות מסוימות יחסים חד־מיניים מוגדרים כעבירה פלילית ואף נענשים במאסר או מוות.

בחלק מהחברות, תפיסות לגבי מיניות וחוקי מין מושפעים ממיתוסים מסורתיים או רוחניים. עם זאת, ממצאים במיתולוגיות ובאמנות קדומות מראים שגם תרבויות עתיקות הכירו בקיומם של תמות להט״ב.
ממוזער|תמונה של אל ההומוסקסואליות האצטקי קסוצ'יפילי.

 מחקר על מיתוסים מיניים ואשמה מינית 
דונלד ל' מושר בחן את השפעתם של מיתוסים מיניים על אשמה מינית ועל רמת הפעילות המינית בקרב 88 סטודנטים וסטודנטיות אנונימיים. מסקנות המחקר היו:"רמת הניסיון המיני אינה קשורה לאמונה במיתוסים מיניים. אשמה מינית נמצאה בקורלציה שלילית עם רמת הניסיון המיני, ובקורלציה חיובית עם אמונה במיתוסים מיניים. גברים עם רמת אשמה מינית גבוהה נטו להאמין במיתוסים המציגים מין כמעשה מסוכן, ונשים עם רמת אשמה גבוהה הדגישו את חשיבות הבתולין. המסקנה היא שיש צורך בחינוך מיני מובנה ובהבהרת ערכים כדי לאזן ולעדכן את תהליך הסוציאליזציה המסורתי להטרוסקסואליות".

 השפעות של אשמה מינית 
אנשים החווים אשמה מינית עשויים לחוות מגוון השלכות העלולות לפגוע ברווחתם הנפשית והפיזית, וכן להשפיע לרעה על בני זוג ועל מערכות יחסים קרובות. ההשפעות יכולות להיות פסיכולוגיות, פיזיות או שילוב של שתיהן.

 השפעות פסיכולוגיות 
אשמה מינית עשויה לגרום למצוקה נפשית משמעותית. אצל אנשים פעילים מינית היא יכולה להגביר ביקורת עצמית או מודעות־יתר לביצועיהם, ובכך להוביל להפרעות בתפקוד המיני, דיכאון, חרדת ביצוע ומצבים נפשיים נוספים.

השפעות אלו עשויות ליצור תגובות נוספות, כגון פחד ממין, ירידה בחשק המיני או הימנעות מוחלטת מפעילות מינית.

גם אדם שאינו פעיל מינית עשוי לחוות בושה, חשש או אדישות כלפי מין – לעיתים בשל ציפיות חברתיות, השפעה דתית או מסרים בתקשורת המציגים מין כיצר “חייתי”.

בנוסף, אנשים עלולים לחוש אשמה גם בנוגע למהות הפנטזיות המיניות או העיסוק בהן.

במקרים שבהם האשמה גורמת למצוקה משמעותית, ייתכן צורך בסיוע מקצועי.

 השפעות פיזיות 
אשמה מינית עשויה להוביל לחרדה קשה המונעת מהאדם לפנות לעזרה רפואית או לנהוג בהתנהגות מינית בטוחה. פרויד קשר בין תחושת אשמה וחרדה, ולעיתים חוסר הידע או הימנעות מעיסוק במיניות בטוחה עלולים להגביר את הסיכון להדבקה במחלות מין או להיריון לא רצוי.

אנשים החווים בושה או חרדה הקשורות למיניות עשויים גם להימנע מפנייה לטיפול רפואי בעת צורך, מה שעלול להביא להחמרת תסמינים או התפתחות זיהומים.

 הערות שוליים 

קטגוריה:מיניות
קטגוריה:מיניות וחברה