הטריבונה של האופיצי (זופאני)

הטריבונה של האופיצי הוא ציור שמן על בד מאת יוהאן יוזף זופאני, שצויר בשנים 1772–1777. היצירה הוזמנה בידי המלכה שארלוט ומתארת את חדר הטריבונה שבארמון האופיצי בפירנצה, אחד מחללי התצוגה היוקרתיים והמרכזיים ביותר של אוסף מדיצ’י. הציור נועד להציג את עיקרי האוסף הדוכסי הגדול של טוסקנה ולשמש תיעוד חזותי מקיף של החדר, יצירות האמנות המוצגות בו והחוויה האסתטית שהוא יוצר.

 תיאור היצירה 
הציור מציג את הטריבונה – חדר מתומן מקומר שנבנה בשנים 1585–1589 על פי תכנונו של ברנרדו בואונטלנטי – כשהוא עמוס ביצירות אמנות מכל הסוגים: ציורים, פסלים, חפצי ברונזה, עבודות אבן קשה (pietra dura) וחפצי אמנות דקורטיבית. פני השטח של הרצפה, הקירות והכיפה מעוטרים בעצמם בעושר רב, והחפצים מוצגים בצפיפות היוצרת תחושת הצפה חזותית.

זווית המבט של צופאני ממוקמת מעט מאחורי מרכז החדר. דוגמת הרצפה המתומנת נראית בחזית, ושדה הראייה כולל פחות משלושה מתוך שמונת מקטעי החדר. באופן מכוון, האמן אינו נאמן לחלוטין לפרספקטיבה גאומטרית מדויקת: אילו היה עושה כן, לא היה יכול לכלול כה רבות מן היצירות והדמויות. במקום זאת, הוא מתייחס לחלל כאל במה פתוחה, בדומה לדגם חתוך של מבנה, הנצפה ממרחק, דבר המאפשר ריבוי פרטים וקבוצות מובחנות.

הציור כולל גם דמויות רבות – מבקרי הגלריה, ברובם מטיילים אנגלים – המשולבים כצופים וכמשוחחים. שילוב זה הפך בהמשך לנקודת ביקורת מרכזית כלפי היצירה.

 פרשנות 
היצירה אינה מציעה תוכנית רעיונית אחידה, אלא מציפה שפע של רעיונות, השוואות ושיחות חזותיות. זופאני אינו מבקש להכתיב קריאה אחת, אלא מעודד התבוננות הדרגתית, גילוי איטי וניתוח השוואתי בין יצירות, סגנונות ותקופות.

הטריבונה מוצגת כמעין “קודש הקודשים” של הארמון – חלל בעל אופי כמעט פולחני, המזכיר קפלה. הדמיון האדריכלי בין הטריבונה לבין מבנים מתומנים אחרים בפירנצה, ובהם כיפת הקתדרלה של ברונלסקי וקפלת מדיצ’י, מחזק תפיסה זו. בכך מוצגת האמנות כתחום של יראת כבוד, כמעט דתית.

הציור נתפס גם כהצעה אינטלקטואלית: הוא מדגים את האפשרות להבין את תולדות האמנות באמצעות הצבה פיזית של יצירות זו לצד זו, באופן המעודד השוואה בין ציור לפיסול, בין עתיק למודרני, ובין אסכולות לאומיות שונות.

 סמליות והשוואה ליצירות אחרות 
במרכז ההיררכיה האמנותית שמציע זופאני ניצב רפאל, המוצג כ”האלוהי”, כאשר דמותו של יוחנן המטביל מצביעה מעלה, כביכול אל מקור השראה שמימי. מסורת זו נמשכת דרך אסכולת בולוניה, ובה אניבלה קראצ'י וגווידו רני, וכן דרך נוכחות מצומצמת של ציירים פלמיים, בהם פטר פאול רובנס.

הציור מזמין משחקי השוואה: מי יפה יותר – ונוס המצוירת או ונוס המדיצ’ית המפוסלת? מה עליונותו של העתיק מול המודרני? לצד זאת מופיעה גם נימה לאומית: ממצאים אטרוסקיים מדגישים את חשיבות טוסקנה, בעוד שדיוקן מאת הולביין מבקש לשלב את אנגליה בתוך הקאנון האירופי.

מקור השראה חשוב לזופאני היה ציוריו האנציקלופדיים של ג’ובאני פאולו פאניני, שבהם הפרטים והמשטחים גוברים על עומק פרספקטיבי. בדומה להם, גם כאן שום דבר אינו “נסוג לאחור”; הכול דוחק קדימה ודורש תשומת לב שווה.

 תולדות היצירה 
העבודה על הציור הייתה ממושכת ומורכבת. זופאני העתיק לא רק את היצירות והפסלים, אלא גם מסגרות, חפצי ברונזה ופרטים זעירים, במאמץ ליצור ייצוג מדויק ככל האפשר. כבר במהלך העבודה החלו להישמע הסתייגויות משילובם של דיוקנאות רבים של דמויות לא־מרכזיות, ביקורת שהלכה והחריפה לאחר השלמת הציור.

עם שובו של הציור ללונדון בשנת 1778 הוכרה הטעות בשיקול הדעת. משפחת המלוכה הסתייגה מן היצירה, והמלכה סירבה להציגה בדירותיה. על אף שזופאני קיבל שכר נכבד, הוא לא הוזמן עוד לעבוד עבור בית המלוכה.

בביקורת שנכתבה עם הצגת היצירה באקדמיה המלכותית בשנת 1780 נטען כי ריבוי הפרטים פוגע בהרמוניה הצבעונית, אך גם הושוותה תחושת העומס לחוויה האמיתית של הכניסה לטריבונה עצמה.

במשך מאתיים השנים האחרונות הוצגה היצירה בסמיכות ליצירה אחרת של זופאני, "האקדמאים", ויש עדויות כי השתיים נועדו לשמש זוג משלים: האחת עוסקת ביצירת אמנות, והשנייה בהתבוננות והערכת אמנות. בתוך הטריבונה עצמה מופיעים רק שני רמזים לעמל היצירה – כלי ציור וכלי עבודה – כתזכורת לכך שמאחורי השפע והפאר עומדת מלאכת כפיים.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:גלריית אופיצי
קטגוריה:ציורים באוסף המלכותי של הממלכה המאוחדת
קטגוריה:יוהאן זופאני: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-18