מבצר טורנו

מבצר טורנו (בצרפתית: Fort de Tournoux) הוא מבצר צבאי שהוקם באמצע המאה ה-19 במחוז האלפים של פרובאנס עילית ושימש כליבו של מערך ההגנה הצרפתי על עמק אוביי  המחבר את איטליה וצרפת.

יוזם הקמת המבצר היה מייג'ור גנרל פרנסואה ניקולא בנואה אקסו, מומחה לביצורים ומי שנחשב לממשיך דרכו של סבסטיאן דה וובאן.

המבצר נחלק בין המחנה הצבאי בבסיס ההר והחלקים העליונים שנבנו על מורדות ההר. החלקים העליונים היו מורכב משלושה מקטעים: המבצר האמצעי, המבצר העליון ועמדת סוללת תותחים. שלושת החלקים מחוברים זה לזה באמצעות מדרגות ושבילים.

מבניו המרשימים של המבצר, הבולטים לעיני כל העובר בעמק, הביאו לכך שהוא כונה בעבר "ורסאי הצבאית של המאה ה-19" (Versailles militaire du XIXe siècle).

 רקע 
 גאוגרפיה 
הרי האלפים הגבוהים והתלולים מצמצמים את אפשרויות החצייה דרכם ומכתיבים מעברים בעיקר דרך עמקי נהרות היורדים ממרכז האלפים לעמקים המקיפים אותם. שניים מאותם נהרות, היורדים מהאזור האיטלקי של האלפים מערבה, הם עמק אוביי  ועמק אבייט . ערך אסטרטגי מיוחד נקבע למעבר "דה לארש"  בעמק אבייט שגובהו המתון (פחות מ-2,000 מטר מעל פני הים) הופך את המעבר בו לפשוט ונוח.

 הסכסוכים בין איטליה וצרפת 

לאורך ההיסטוריה ידעו היחסים בין איטליה וצרפת עליות ומורדות כשלשתי המדינות היו שאיפות טריטוריאליות להרחיב את שטחן על חשבון השנייה. במהלך המאה ה-14 והמאה ה-15 התחוללו המלחמות האיטלקיות, שבהן ניסתה ממלכת צרפת להשתלט על חלקים מאיטליה. בהמשך הייתה איטליה לזירת לחימה בין בית הבסבורג לבית ולואה.

גם בשנים לאחר מכן לחמה צרפת בשטחי איטליה, במלחמות שניהלה כנגד בית הבסבורג, ובכלל זה מלחמת שלושים השנים, מלחמת הירושה הספרדית, מלחמת הירושה הפולנית, מלחמת הירושה האוסטרית ומלחמת שבע השנים. במאה ה-19 התחוללו חלק מהמלחמות הנפוליאוניות על שטחה של איטליה.

סכסוכים אלו הביאו את שני הצדדים (איטליה וצרפת) לפעול לביצור קו הגבול ביניהם תוך שימת דגש מיוחד על המעברים בין ההרים. אחד מאותם מבצרים, מבצר טורני, נבנה במפגש של נהרות אוביי ואבייט.

 ההיסטוריה של המבצר 
 הקמת המבצר 
עד המאה ה-19 לא התקיימה דרך סלולה לאורך עמקי אוביי ואבייט כך שסכנת הפלישה בדרך זו הייתה קטנה ובהתאם לכך נבנו ביצורים קלים לשמירה על המעברים. ב-1830 החלה סלילת דרך רחבה לאורך עמקים אלו דבר שהגביר את הסיכון לפלישת צבא איטלקי דרכם.

בעקבות מהלך זה החל צבא צרפת לתכנן את מבצר טורנו כדי להגן על צרפת, בעזרת ארטילריה, מפני פלישה מאיטליה דרך העמק. משימת בחירת אתר למבצר ותכנונו נמסרה למייג'ור גנרל פרנסואה ניקולא בנואה אקסו שהיה כבר בעל ניסיון רב בהקמת מערכות ביצורים בצרפת.

אקסו נפטר ב-1838 ולא הספיק לחזות בעבודות הקמת המבצר שהחלו ב-1839 והסתיימו ב-1866. בבניית המבצר נעשה שימוש באבנים שניכרו מההר עצמו וסותתו במקום. עבודות ההקמה נמסרו לחיל ההנדסה של צרפת שהסתייע בבעלי מקצוע מקומיים. המבצר יועד לצוות של כ-900 חיילים וקצינים מרגימנט הרגלים ה-83 ורגימנט הארטילריה ה-162.

 פרויקט הביצורים של סרה דה ריבייר 
ב-1874 מונה רמון אדולף סרה דה ריבייר למנהל התכנון ההנדסי הצבאי במשרד המלחמה של צרפת והיה אבי פרויקט מערכת הביצורים סרה דה ריבייר. פרויקט זה הביא להקמת מערכת ביצורים בכל גבולות צרפת ומבצר טורנו הפך לחלק ממערכת זו.

ב-1880 הורחב חלקו העליון של המבצר כדי להכיל עוד סוללות תותחים. עד 1890 אוכלס המבצר על ידי יחידות צבא רק במהלך הקיץ ומשנה זו ישבו בו יחידות צבא כל השנה.

ב-1908 חובר המבצר לחשמל דבר שאיפשר את הפעלת קרוניות הרכבל והקל על העלאת ציוד ותחמושת לחלקים העליונים של ההר.

 מלחמת העולם הראשונה 
במהלך מלחמת העולם הראשונה היו צרפת ואיטליה באותו צד כך שלא התחללו במקום קרבות והמבצר שימש כבית כלא לקצינים גרמנים שנישבו במערכה.

 פרויקט קו מאז'ינו 
בשנות ה-30 של המאה ה-20 השתלב המבצר בפרויקט קו מאז'ינו.

ב-1934 הוכנה תשתית במבצר להצבת ארבעה תותחי 155 מ"מ אך התותחים לא הובאו למקום.

 מלחמת העולם השנייה 
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה החלה צרפת לחמש את המבצר אך עד 1940 הוא עדיין היה מאובזר בדלילות. חימוש זה כלל שלוש מרגמות 81 מ"מ, שני תותחי 95 מ"מ וסוללת תותחי נ"מ בפסגת ההר. ארבעה תותחי 155 מ"מ הוצבו בעיירה טורנה עצמה.

ב-10 במאי 1940 פלשה גרמניה לצרפת. בת בריתה של גרמניה, איטליה, עיכבו את הצטרפותם למערכה ורק ביוני 1940 החלו הצבא האיטלקי לנוע לכוון צרפת. סוללות התותחים בראש המבצר ירו אש ארטילרית והצליחו לעצור את התקדמות האיטלקים בעמק אבייט. בסופו של דבר נאלצו החיילים הצרפתים להיכנע במסגרת הסכם הכניעה של צרפת.

ב-1944 אוכלס המבצר על ידי חיילים גרמנים כדי לחסום כוחות של צרפת החופשית שנחתו בדרום צרפת והתקדמו במעלה עמק אוביי לכוון איטליה. בשלהי 1944 כבשו הצרפתים את מבצר טורנו והגרמנים נסוגו והתבצרו במבצרי קו מאז'ינו הקרובים לאחר שחיבלו בתשתיותיו של מבצר טורנו. הלחימה נעצרה למשך החורף והתחדשה באביב 1945 ובאפריל הצליחו הצרפתים לכבוש את עמק אוביי.

 לאחר המלחמה 
לאחר המלחמה אוכלס המבצר על ידי הצבא הצרפתי. ב-1948 הפך המבצר למחסן תחמושת. ב-1987 פינה הצבא את חלקו העליון של המבצר וב-2009 פונה גם חלקו התחתון של המבצר.

לאחר הפינוי הועבר המבצר לאחריותה של "קהילת הקומונות של עמק אוביי סר-פונסון"  וזו השקיעה השיפוץ ושימור המבצר. ניהול המבצר נמצא בידי "אגודת ביצורי אוביי" (Fortifications de l'Ubaye association). שערי המבצר סגורים בדרך כלל ונפתחים רק לטובת סיורים מאורגנים שעורכת האגודה. ב-2020 פורסם על זכיית הקהילה בפרס שימור מורשת.

 מבנה המבצר 
חלקי המבצר פזורים על מורדותיו של הר המשקיף על עמק אוביי והם כוללים:
 החלק המנהלתי (הנקרא Espace Pellegrin) נמצא בבסיס ההר (בגובה של כ-1,300 מטר מעל פני הים) וכולל צריף עץ גדול למגורי חיילים (נהרס ב-2008 לאחר שעמד בפני סכנת התמוטטות) ובית חולים (שנסגר ב-2014)
 מבנים עבור סוללת ארטילריה המכונה "סוללה 12" (Batterie XII) שנבנו בשליש התחתון של מורדות ההר.
 חלקו העיקרי של המבצר, שנבנה בחצי המדרון (בערך בגובה 1,600 מטר מעל פני הים), נקרא "מבצר מויין" (Fort Moyen המבצר הבינוני) וגם "מבצר גרושי" (Fort Grouchy). בבסיס זה נבנו מספר בניינים שחוברו בגרמי מדרגות, גשרים ורמפות. בולטים במיוחד שני בניינים מוארכים בני שלוש קומות כל אחד ששימשו למגורי הכוח ששהה במקום כשהבניין הימני יועד למגורי קצינים והשמאלי למגורי חוגרים.
 חלקו העליון של המבצר, שנבנה בשני שלישים המדרון (בערך בגובה של 1,750 מטר מעל פני הים), נקרא "המבצר העליון" (Fort Supérieur). גם כאן נבנו מספר מבנים.
 בפסגת ההר, בערך בגובה של 2,000 מטר מעל פני הים, קיימים מבנים עבור סוללת תותחים בשם "סוללת קור" (Batterie des Caurres).

שתי מסילות רכבל חיברו את החלק המנהלתי למבצר האמצעי.

מעבר לחלקים החשופים של המבצר נחפרו חלקים גדולים ממנו במעבה ההר כך שהיו מוגנים מפני הפצצות.

כביש מפותל מוליך מהעמק לחלקיו הגבוהים יותר של ההר כשחלקי המבצר חוברו בנוסף על ידי גשרים וגרמי מדרגות. כדי להבטיח את התנועה גם בזמן התקפה או עקב פגיעה ברכבל נחפר גרם מדרגות במעבה ההר ובו כ-1,000 מדרגות. הפרויקט הזה לא הסתיים אך ניתן כיום לראות חלונות שנפרצו בדופן ההר במורד המדרגות ששימשו לאוורור ופינוי פסולת חפירה.

מי השתייה לחלקים הגבוהים של ההר הוזרמו בצינורות ממעיין בראש ההר אל מיכלים בחלקו הגבוה והאמצעי של ההר. התקשורת בין חלקי המבצר נעשתה תחילה בשיטת סמפור אך מאוחר יותר הותקן קו טלגרף. בהמשך שימש הטלגרף גם לחיבור המבצר לשאר המבצרים ששמרו על העמק.

בחלק האמצעי של המבצר, מעל מבנה המגורים של החיילים, בולטים מבנים מקושתים המחוברים לפני הסלע ונראים כמו גשרים גבוהים ודקים) אלו נבנו כדי לבלום התדרדרות של סלעים שמשתחררים מאחיזתם בתקופת הפשרת הקרח והשלג. חלק מסלעים אלו שהתדרדרו נאספו ושימשו לבנייה במבצר.

 לקריאה נוספת 
 Mary, Jean-Yves; Hohnadel, Alain; Sicard, Jacques (2009). Hommes et Ouvrages de la Ligne Maginot, Tome 5. Histoire & Collections. p. 38. 

 קישורים חיצוניים 

 מבצר טורנו, באתר wikimaginot.eu 
 מבצר טורנו, באתר fondation-patrimoine.org 
 מבצר טורנו, באתר ubaye.com 
 מבצר טורנו, באתר cheminsdememoire.gouv.fr
 סוללת ואלון קלו שהגנה על מבצר טורנו, באתר ubaye-en-cartes.e-monsite.com 
 מבצר טורנו, באתר "משרד התרבות הצרפתי" 
 מבצרי עמק אוביי, באתר j.mezin.free.fr 
 מבצר טורנו וסוללת דה קורה, באתר provence-alpes-cotedazur.com 
 מבצר טורנו, באתר tourisme-alpes-haute-provence.com 
 , 2018
 , 2025 
 , 2021 

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:צרפת במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:קרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:צרפת: מוזיאונים צבאיים
טורנו
טורנו
קטגוריה:הרי האלפים
קטגוריה:פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור: מבנים