ג'יימס ברדבארי

ג'יימס וייר ברדבארי (באנגלית: James Ware Bradbury; 10 ביוני 1802 – 6 בינואר 1901) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ממדינת מיין. הוא היה חבר המפלגה הדמוקרטית וכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית בין השנים 1847–1853.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
ברדבארי נולד בעיירה פרסונספילד שבמסצ'וסטס (כיום בתחומי מיין) ב־10 ביוני 1802, והיה בנם הבכור של ד"ר ג'יימס בראדלי ואן (מולטון) ברדבארי. הוא התחנך בבתי הספר המקומיים של פרסונספילד, ולאחר מכן באקדמיות בסאקו ולימריק שבמיין, באקדמיה של גוראם שבגוראם, ובאקדמיה של אפינגהם שבניו המפשייר. לאחר מכן למד בקולג' בודוין, שם קיבל תואר ראשון בשנת 1825. ברדבארי סיים שלישי בכיתתו, ונבחר לשאת נאום בטקס הסיום. בין חבריו לכיתה היו הנרי וודסוורת' לונגפלו, , נתניאל הות'ורן, ג'ון סטיבנס קבוט אבוט, וג'ורג' ב. צ'יבר. בתקופת לימודיו יצר קשרי ידידות עם פרנקלין פירס, בוגר המחזור של 1824.

 ראשית הקריירה 
לאחר סיום לימודיו לימד ברדבארי בבית ספר ושימש כמנהל האקדמיה בעיירה האלוול, מיין. בשנת 1828 קיבל תואר שני מקולג' בודוין. בשנת 1829 ייסד את בית הספר להכשרת מורים הראשון בניו המפשייר, שפעל במבנה של אקדמיית אפינגהם. תוך כדי עבודתו בהוראה, למד משפטים אצל עורכי הדין  מפרסונספילד ואית'ר שפלי מפורטלנד. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1830 והחל לעסוק בעריכת דין באוגוסטה, מיין. במהלך הקריירה שלו עבד בשותפות עם עורכי דין שונים, ובהם הוריישו ברידג', ריצ'רד רייס, לוט מיריק מוריל, ג'וזף מסרב, ולימים עם בנו, ג'יימס ו. ברדבארי הבן.

ב־25 בנובמבר 1834 נשא ברדבארי לאישה את אליזה אן וסטברוק מאוגוסטה. לזוג נולדו ארבעה בנים, והיא נפטרה בשנת 1879.

בסוף שנות ה-30 של המאה ה-19 עסק בלובינג בפני בית המחוקקים של מיין למען חקיקת הצ'רטר של מסילת הרכבת פורטלנד–סאקו–פורצמות'. בשנות ה־40 פעל למען אישור הצ'רטר של מסילת הרכבת אטלנטיק–סן לורנס.

בהיותו חבר המפלגה הדמוקרטית, שימש ברדבארי גם כעורך העיתון הדמוקרטי Maine Patriot במשך שנה אחת. בין השנים 1834–1838 כיהן בתפקיד התובע של מחוז קנבק. בשנת 1844 היה ציר בוועידה הלאומית הדמוקרטית שבה נבחר ג'יימס פולק למועמד לנשיאות.

 כהונתו בסנאט 
ברדבארי נבחר לסנאט של ארצות הברית בשנת 1846 וכיהן תקופת כהונה אחת, בין 4 במרץ 1847 ל־3 במרץ 1853. במהלך כהונתו שימש יו"ר ועדת ההדפסה של הסנאט וחבר בוועדת המשפטים ובוועדת התביעות. בנוסף, היה חבר בוועדה מיוחדת שעסקה בפתרון "תביעות השוד הימי הצרפתי" – תביעות נגד צרפת בגין נזקים שנגרמו בתקופת המלחמה הבלתי רשמית בין ארצות הברית לצרפת בסוף המאה ה-18.

ברדבארי גם הוביל את חקיקת החוק הראשון להקצאת כספים לשיפור נהר קנבק. כמו רוב הדמוקרטים באותה תקופה, תמך במלחמת ארצות הברית–מקסיקו והתנגד לניסיונות לבטל או להגביל את העבדות, בטענה שמדובר בזכות חוקתית. בשנת 1852 בחר שלא להתמודד מחדש ונחזר לעיסוקו בעריכת דין באוגוסטה.

 בערוב ימיו 
ברדבארי המשיך לעסוק בעריכת דין עד שנות התשעים לחייו ונודע בקפדנותו ובכושר הטיעון שלו בבתי המשפט. ההיסטוריון אדוארד סטנווד טען כי בחירתו של פרנקלין פירס כמועמד הדמוקרטי לנשיאות בבחירות 1852 נבעה ממזימה שתוכננה על ידי ברדבארי. בשנת 1846 נבחר לחבר במועצת הפיקוח של קולג' בודוין, ובשנת 1861 נבחר כחבר במועצת הנאמנים של הקולג'. הוא שירת במשך יותר מעשרים שנה כיו"ר ועדת הכספים של המוסד.

ברדבארי היה חבר החברה ההיסטורית של מיין משנות ה־40 ונשיא הארגון בין 1867 ל־1887. בשנת 1872 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד על ידי קולג' בודוין.

לאחר מותו של הסנאטור ג'ורג' וולאס ג'ונס מאיווה בשנת 1896, נחשב ברדבארי לאחרון מבין הסנאטורים ששרתו בקונגרס ה־32. הוא נפטר באוגוסטה ב־6 בינואר 1901 ונקבר בבית העלמין "פורסט גרוב" בעיר.

 קישורים חיצוניים 




קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממיין
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1802
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1901