ארל קלמנטס

ארל צ'סטר קלמנטס (באנגלית: Earle Chester Clements; 22 באוקטובר 1896 – 12 במרץ 1985) היה פוליטיקאי אמריקאי. הוא ייצג את קנטקי הן בבית הנבחרים של ארצות הברית והן בסנאט, וכן כיהן כמושל קנטקי ה־47 בין השנים 1947–1950, לאחר שכיהן בסנאט המדינתי. במשך 25 שנים היה מנהיג הפלג של המפלגה הדמוקרטית בקנטקי שהתנגד לפלג שהונהג בידי המושל והסנאטור, האפי צ'נדלר.

לאחר שהלך בעקבות אביו לפוליטיקה המקומית במחוז הולדתו, הסכים קלמנטס לשמש כיו"ר מסע הבחירות של תומאס ריאה למשרת המושל בשנת 1935. מכיוון שכבר התחייב לריאה, דחה הצעה מצ'נדלר לנהל גם את מסע הבחירות שלו – וזה היה תחילתו של הקרע ביניהם. קלמנטס נבחר לסנאט של קנטקי ב־1941. בשנת 1944 נבחר למנהיג סיעת הרוב הדמוקרטית, וניהל בהצלחה מאבק להגדלת התקציב מעבר להצעת המושל הרפובליקני . עמידתו מול ויליס הפכה אותו לפופולרי במפלגה הדמוקרטית, והוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ב־1944 ושוב ב־1946.

ב־1947 ירש קלמנטס את תפקיד המושל לאחר שוויליס סיים את כהונתו. הוא הביס בבחירות המקדימות הדמוקרטיות את הארי לי ווטרפילד, מועמדו המועדף של צ'נדלר. כמושל, העלה קלמנטס מיסים והשתמש בהכנסות לשיפור מערכת הפארקים המדינתית ולבניית רשת כבישים נרחבת. הוא הוביל גם התקדמות בחינוך, כולל צעדים ראשונים לעבר ביטול ההפרדה הגזעית. בשנת 1950 נבחר לסנאט של ארצות הברית, התפטר מתפקיד המושל ונכנס למושבו בסנאט. בסנאט כיהן כמצליף הסיעה הדמוקרטית תחת מנהיג הרוב לינדון ג'ונסון, וכמנכ"ל ועדת הבחירה מחדש של הסנאטורים הדמוקרטים בשנים 1957–1959. הוא הפסיד במירוץ לכהונה נוספת בשנת 1956 לת'ראסטון מורטון; העדר תמיכה מצ'נדלר, שכיהן אז כ"מושל בפעם השנייה", תרם להפסדו. לבקשת ג'ונסון שב קלמנטס לעמוד בראש הוועדה לקמפיין הדמוקרטי בסנאט בשנים 1957 ו־1959.

קלמנטס תמך ב מול צ'נדלר בבחירות המקדימות לתפקיד המושל ב־1955, ושוב מול ווטרפילד ב־1959. הוא תיווך עסקה שבמסגרתה וילסון וייאט, עורך דין מלואיוויל, ויתר על התמודדות למשרת המושל והתמודד כמיועד למשרת סגן המושל לצד קומבס. קומבס ניצח את ווטרפילד וגמל לקלמנטס במינויו כנציב הכבישים המדינתיים. בשנת 1960 התגלע קרע בין קלמנטס לקומבס עקב עסקת השכרת משאיות שנמתחה עליה ביקורת בתקשורת כפרעון־חוב פוליטי לתומך של קומבס. כאשר ביטל קומבס את העסקה, ראה קלמנטס בכך נזיפה פומבית והתפטר זמן קצר לאחר מכן, כדי לעבוד על קמפיין הנשיאות של חברו לינדון ג'ונסון. לאחר הקרע עם קומבס, התקרב קלמנטס מחדש לסיעה של צ'נדלר והתנגד לניסיון של וייאט להדיח את הסנאטור ת'ראסטון מורטון. השפעתו של קלמנטס דעכה במהירות לאחר הפילוג, ובבחירות לתפקיד המושל ב-1963 כבר לא הצליח להבטיח תמיכה אפילו במחוז מולדתו עבור צ'נדלר נגד , שנבחר לבסוף להיות המועמד הדמוקרטי. כשהפך ג'ונסון לנשיא בעקבות רצח הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי בנובמבר 1963, ידידותו של קלמנטס עם ג'ונסון הפכה אותו למועמד טבעי לשמש לוביסט עבור Tobacco Institute, ארגון גג של יצרני סיגריות שהתמודדו עם לחץ הולך וגובר בקונגרס. לאחר שנתיים בתפקיד לוביסט, כיהן כנשיא הארגון בשנים 1966–1970, ונשאר בארגון כיועץ עד מותו ב־12 במרץ 1985.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
קלמנטס נולד במורגנפילד שבקנטקי, ב־22 באוקטובר 1896. הוא היה הצעיר מבין שני בנים וארבע בנות שנולדו לארון וולר ולסאלי אנה (טולי) קלמנטס. אביו היה שופט מחוזי ושריף פופולרי במחוז יוניון, אך בתחילה קלמנטס לא התכוון לפנות לקריירה פוליטית. הוא למד בבתי הספר הציבוריים והשלים את התיכון ב־1915. באותה שנה החל ללמוד בקולג' לחקלאות של אוניברסיטת קנטקי. בשנים 1915–1916 שיחק כסנטר בקבוצת הפוטבול ונבחר לקבוצת ה־All-Southern בשנת 1916.

לימודיו נפסקו בעקבות מלחמת העולם הראשונה. ב־9 ביולי 1917 התגייס כחייל פשוט לפלוגה M במשמר הלאומי של קנטקי. היחידה נשלחה למחנה טיילור ליד לואיוויל, שם הוכנסה רשמית לשורות חיל הרגלים של צבא ארצות הברית. קלמנטס שירת תחילה כשומר במחנה ואז עבר לבית הספר לקצינים בפורט בנג'מין הריסון. הוא סיים את הכשרתו עם דרגת לוטננט ראשון ונשאר בארצות הברית כמרצה למדעי הצבא. בסך הכול שירת 28 חודשים, הגיע לדרגת קפטן ושוחרר ב־12 בספטמבר 1919.

לאחר המלחמה עבד כעובד-חבלים בשדות הנפט של מזרח טקסס. ב־1921, כשהידרדר מצב בריאותו של אביו, חזר לקנטקי כדי לעזור לו בחווה ושימש כסגנו בתפקיד השריף. כתחביב אימן את קבוצת הפוטבול של בית הספר התיכון במורגנפילד. אחד מעוזריו, , יהפוך לימים לסגן המושל תחת . ב־18 בינואר 1927 נשא לאישה את שרה מ. בלו. בתם היחידה, אליזבת (ביס) קלמנטס אייבל, שימשה כמזכירה החברתית של ליידי בירד ג'ונסון בשנים 1961–1969 ושל וולטר מונדייל בתקופת כהונתו כסגן נשיא ארצות הברית.

 קריירה פוליטית 
בשנת 1925 נפטר אביו של קלמנטס, והוא מונה להשלים את שארית כהונתו כשריף. באותה תקופה שריפים בקנטקי לא יכלו להתמודד לכהונה נוספת, ולכן בשנת 1925 נבחר לתפקיד מזכיר המחוז. הוא כיהן שם שתי כהונות בנות ארבע שנים כל אחת. בשנת 1933 נבחר לשופט המחוז. במהלך שתי כהונותיו, שנמשכו עד 1941, פיקח על סלילת 123 מייל של כבישים במחוז — יותר מכל השופטים המחוזיים לפניו גם יחד — וזאת למרות קשיי התקציב של תקופת השפל הגדול.

בשנת 1935 ביקש תומאס ריה מרסלוויל, גזבר המדינה וממונה לשעבר על כבישים, שקלמנטס ישמש יו"ר קמפיין הבחירות שלו למשרת המושל. קלמנטס הסכים, ולכן נאלץ לסרב מאוחר יותר לבקשה מצד חבר ילדותו, האפי צ'נדלר, להיות יו"ר הקמפיין שלו. צ'נדלר ניצח בפריימריז הדמוקרטיים, ובמשך 25 שנה הובילו קלמנטס וצ'נדלר סיעות מנוגדות במפלגה הדמוקרטית של קנטקי. צ'נדלר טען שקלמנטס "ערק" מהמפלגה ותמך ברפובליקני  בבחירות הכלליות; קלמנטס הכחיש זאת, אך הודה שהעניק לקמפיין של צ'נדלר תמיכה מינימלית בלבד.

בשנת 1941 נבחר קלמנטס לסנאט של קנטקי, כמייצג מחוזות יוניון, ובסטר והנדרסון. עד 1944 התקדם לתפקיד מנהיג הרוב ומילא תפקיד מרכזי בהעברת תקציב המדינה באותה שנה. בזכות מאמציו, הוגדל תקציב החינוך הרבה מעבר למה שדרש המושל הרפובליקני .

העימות של קלמנטס עם ויליס הפך אותו לפופולרי ובולט, וסייע לו לארגן קמפיין שהביא לפרישתו של חבר הקונגרס  מהבחירות המקדימות ב־1944 לבית הנבחרים של ארצות הברית על מחוז הקונגרס השני של קנטקי, וכך קלמנטס הפך למועמד המפלגה ללא מתחרים. הוא הביס את הרפובליקני אוטיס וייט ב־1944, ונבחר מחדש ב־1946.

קלמנטס, שהיה דמוקרט "ניו דיל", הצביע בעד הגדלת התקצוב למנהל החשמל הכפרי ותמך בחוק ארוחות הצהריים בבתי הספר משנת 1945. בנוסף תמך בהרחבת מחקר חקלאי וברפורמה במנהל הביטחון החקלאי. הוא תמך בתוכניות שימור ובחיות בר ובהגדלת התקצוב לפארקים הפדרליים. הוא תמך בחקיקה למען זכויות האזרח, כגון איסור לינץ' ומס גולגולת, ולא חתם על "המניפסט הדרומי" משנת 1956, על אף שבקנטקי עדיין הייתה מותרת הפרדה גזעית לפני פסיקת "בראון נגד מועצת החינוך" (1954). הוא התנגד לחוק טאפט-הארטלי מ־1947 והצביע בעד פירוק "הוועדה לפעילות אנטי־אמריקאית". שירותו בוועדה מיוחדת של בית הנבחרים בנושא מחסורי מזון העניק לו הזדמנות לעבוד בצמוד לנשיא הארי טרומן.

 מושל קנטקי 
למרות שב־1946 עודדו אותו להתמודד על מושב בסנאט, בחר קלמנטס להתמודד על משרת המושל ב־1947. בפריימריז הדמוקרטיים התמודד מול , לשעבר יו"ר בית הנבחרים של קנטקי. קלמנטס, שלא נודע כנואם גדול, היה מאידך מומחה בארגון קמפיינים. הוא ביסס את כוחו במערב קנטקי בשותפות עם המנהיג המקומי , ובחר את טום אנדרווד, עורך העיתון "לקסינגטון הראלד-לידר", כמנהל הקמפיין שלו כדי לחזק את מעמדו במרכז המדינה. בנוסף, חבר לשופט  במחוז ג'פרסון ולקרל ד. פרקינס ממזרח קנטקי, שאפשרו לו תמיכה עירונית וכפרית כאחד.

במהלך הקמפיין עלו שני נושאים מרכזיים: ווטרפילד תמך במס על הימורי טוטו, וקלמנטס התנגד לכך. ווטרפילד תמך בפיתוח חשמל ציבורי, בעוד קלמנטס העדיף פיתוח פרטי (שזיכה אותו בתמיכת חברת Kentucky Utilities). הקמפיין של קלמנטס גם תקף את ווטרפילד על כך שהוגדר בלתי כשיר לשירות צבאי. תמיכה מאוחרת שהגיעה מ העניקה לקלמנטס דחיפה נוספת בקרב איגודי העובדים. בסופו של דבר ניצח קלמנטס את ווטרפילד בפער של יותר מ־30,000 קולות.

בבחירות הכלליות התמודד מול התובע הכללי הרפובליקני של המדינה, אלדון דמיט. בעוד שקלמנטס הצליח לאחד את הדמוקרטים, דמיט פיצל את הרפובליקנים לאחר שתקף את ממשלו של המושל הרפובליקני ויליס. דמיט כמעט ולא היווה איום, וקלמנטס ניצח ברוב של 57% מול 42% והתפטר ממושבו בקונגרס כדי לשמש כמושל.

כמושל נהנה קלמנטס מרוב דמוקרטי של 3 ל־1 בשתי הבתים. ובעקבות כך רוב יוזמות החקיקה שלו עברו. בשנת 1948 הורידה האספה הכללית מיסים על מניות, אג"ח ומס ירושה כדי למשוך עסקים חדשים, אך אישרה את העלאות המס על בנזין ומשקאות חריפים שהציע קלמנטס. בנוסף הפך את עמדתו והציע מס של 3% על הימורי טוטו. בעזרת ההכנסות הללו השקיע 6 מיליון דולר בשיפור מערכת הפארקים של המדינה — תוכנית שכללה 12 פארקים גדולים ועוד רבים קטנים. קלמנטס נחשב לאחד מ"אבות מערכת הפארקים של קנטקי".

קלמנטס השיק גם תוכנית ענק לפיתוח כבישים: במהלך כהונתו מומנו או נסללו 3,800 מייל של כבישים כפריים ו־4,000 מייל של כבישים ראשיים. המדינה גם נטלה אחריות על תחזוקת 6,000 מייל של כבישים מחוזיים. הוא יזם תוכניות לכביש המהיר של קנטקי ולכביש המהיר של מערב קנטקי. הוא החליף את משטרת הכבישים המושחתת במשטרת המדינה של קנטקי. חלק מההכנסות החדשות הועברו להעלאת משכורות המורים ולתמיכה במחוזות חלשים באמצעות "תוכנית הקרן המינימלית".

בזמן כהונתו ניסו גופי ההסמכה האקדמית הארציים לשלול הכרה ממספר מכללות ציבוריות בקנטקי. קלמנטס פעל לשמור על ההכרה ולהשיבה במורהד סטייט קולג'. בשנת 1948 החליש את "חוק היום" (שחייב הפרדה גזעית בחינוך) בכך שאפשר לרופאים שחורים לימודים מתקדמים בבתי חולים לבנים. מאמציו לפתוח מסלולים דומים באוניברסיטת קנטקי נכשלו, אך בשנת 1949 בית משפט פדרלי חייב את האוניברסיטה לקבל תלמידים שחורים במקרים שבהם אין תוכנית מקבילה במכללה השחורה של המדינה.

קלמנטס גם יצר או ארגן מחדש גופים ממשלתיים רבים:
 הוא ייסד יחד עם מושל פנסילבניה, ג'יימס דאף, את ועדת הזרמת נהר אוהיו למאבק בזיהום.
 הוא ערך רפורמות בתחום הביטוח ושכר מומחה לאומי לכתיבת קוד ביטוח חדש.
 הוא ייסד את "ועדת המחקר החקיקתית" — גוף מקצועי בלתי מפלגתי המספק מחקר ועזר למחוקקים.
 הוא ייסד את מועצת החקלאות והתעשייה של קנטקי, שקידמה 250 תעשיות חדשות ויצרה 40,000 מקומות עבודה.
 הוא הקים את ועדת הבינוי של קנטקי, שאחראית על תכנון כל מבני המדינה החדשים, כולל בניין שלוחה חדש לקפיטול ומתחם יריד מדינה חדש בלואיוויל.
 הוא תמך בתיקון חוקתי שהעלה את שכר המינימום לעובדי המדינה מ־5,000 ל־20,000 דולר.

למרות הצלחות רבות, חלק גדול מיוזמותיו נכשלו: הוא לא הצליח להעביר רפורמה כוללת להשכלה גבוהה, לא הצליח להסדיר כרייה חשופה, לא הקים מערכת פנסיה מדינתית ולא מערכת שירות המדינה, ולא הצליח לאחד הצעות כספיות לבונוס לוותיקי מלחמה.

 כהונה כסנאטור 
כאשר התפטר אלבן בארקלי מהמושב שלו בסנאט כדי להיכנס לתפקיד סגן הנשיא בשנת 1949, מינה קלמנטס את נציב הכבישים גארט וית'רס למלא את המושב עד שיוכל להתמודד על כהונת השש שנים הבאה בשנת 1950. הוא ניצח בבחירות את הרפובליקני צ'ארלס דוסון, עם 300,276 קולות (54%) מול 256,876 (45%).
ב-27 בנובמבר 1950 התפטר וית'רס מהסנאט, קלמנטס התפטר מתפקיד המושל, וסגן המושל  מינה את קלמנטס למלא את המושב – כדי לאפשר לו לצבור ותק לפני שאר הסנאטורים שנבחרו באותו חודש.

הדמוקרטים איבדו מושבים בסנאט בבחירות 1950, ומנהיג הרוב ארנסט מקפרלנד הדיח את קלינטון פרסבה אנדרסון מתפקיד יו"ר ועדת הבחירה מחדש הדמוקרטית בסנאט, ומינה את קלמנטס לנהל את מחזור הבחירות של 1952. קלמנטס קידם שיתוף פעולה הדוק יותר בין הוועדה שלו לבין הוועד הדמוקרטי הלאומי.

אולם בבחירות 1952 ניצחו הרפובליקנים בנשיאות ובשני בתי הקונגרס, והוועד הדמוקרטי הלאומי אף דיבר בגלוי על פירוק ועדת הבחירה מחדש. במקום זאת המליץ קלמנטס להרחיב את סמכויות הוועדה ולפעול לאורך כל השנה, ולא רק בעונות הבחירות.

ב-1953 מונה קלמנטס למצליף הסיעה הדמוקרטית תחת מנהיג הסיעה לינדון ג'ונסון. בנוסף, הוא שמר על תפקידו כיו"ר ועדת הבחירה מחדש למחזור הבחירות של 1954. הוא ויו"ר הוועד הדמוקרטי הלאומי סטיבן מיטשל סיכמו שהשניים יקיימו מערכי גיוס תרומות נפרדים, כדי למקסם את התרומות למועמדי המפלגה.

הדמוקרטים חזרו לשלוט בסנאט ב-1954, וקלמנטס הנהיג את הנוהג שבו הוועדה שלו מספקת שירותי מעבר לסנאטורים החדשים – נוהג הקיים עד היום.

קלמנטס המשיך להיות פעיל בפוליטיקה של קנטקי, והנהיג את הפלג הדמוקרטי שהתנגד להאפי צ'נדלר, שהיה פחות מעורב בפוליטיקה בתקופה שבה שימש כנציב הבייסבול (1946–1951). כאשר הודיע צ'נדלר ב-1955 שיתמודד שוב על תפקיד המושל, מיהרה הסיעה של קלמנטס לחפש מועמד.

המועמד המתבקש היה סגן המושל אמרסון "דוק" בוצ'אמפ, אך אישיותו חסרת ההשראה וקשריו למחוז לוגאן הנשלט על ידי "בוסים" פוליטיים הפכו אותו לבלתי מקובל על קלמנטס. במקום זאת, תמך קלמנטס ב, שופט ערעורים שהיה מועמדו של ות'רבי.

מכיוון שלקומבס לא היה רקורד פוליטי שעליו אפשר לתקוף אותו, התמקד צ'נדלר במתקפות נגד קלמנטס וות'רבי, וכינה אותם "קלמנטיין וות'רביין". המתקפות, יחד עם קמפיין חלש של קומבס, אפשרו לצ'נדלר לנצח בפריימריז הדמוקרטיים ב-18,000 קולות — ובהמשך לנצח גם בבחירות הכלליות ולזכות בקדנציה שנייה כמושל.

 ניסיון הבחירה מחדש של 1956 
קלמנטס פתח את מסע הבחירות שלו ב-1956 בכך שניצח בפריימריז הדמוקרטיים את ג'ו בייטס, המועמד המועדף על צ'נדלר.
ב-30 באפריל 1956 נפטר אלבן בארקלי מהתקף לב, והמושב השני של קנטקי בסנאט התפנה. מכיוון שמועד ההגשה לפריימריז כבר חלף, ועד המפלגה הדמוקרטית של המדינה נדרש לבחור מועמד — והוא בחר בוות'רבי. העיתונאי ג'ון אד פירס ציין מאוחר יותר שקלמנטס העדיף דווקא את מועמדו של צ'נדלר, עורך הדין ג'וזף לירי, ואמנם העריך שללירי יש סיכוי נמוך לנצח, אך בחירתו הייתה יכולה למנוע מצ'נדלר לערוק ולתמוך ברפובליקנים.

הנשיא הרפובליקני דווייט אייזנהאואר שכנע את שגריר ארצות הברית בהודו, ג'ון שרמן קופר — פופולרי מאוד בקנטקי ושעברו כלל שתי כהונות קצרות בסנאט — להתמודד על מושבו של בארקלי. בפריימריז הרפובליקניים נבחר ת'ראסטון מורטון להתמודד מול קלמנטס. בשל העובדה ששני אויביו הפוליטיים של צ'נדלר (מורטון וקופר) התמודדו על מושב הסנאט, ערק צ'נדלר ותמך ברפובליקנים. לקלמנטס הייתה גם בעיה נוספת, מנהיג הרוב בסנאט, לינדון ג'ונסון, עבר התקף לב ב-1955, וקלמנטס נאלץ למלא את מקומו זמן רב. הוא הקדיש מאמץ רב לקמפיין של וות'רבי, משום שהדמוקרטים העריכו שקלמנטס ייבחר בקלות בעוד וות'רבי ניצב בפני מאבק קשה יותר.

קלמנטס גם עורר התנגדות מצד רופאים, משום שהצביע — לבקשת ג'ונסון — בעד יצירת תוכנית נכות בתוך הביטוח הלאומי, מה שהם ראו כתחילתה של "רפואה סוציאלית". כל הגורמים הללו, יחד עם גל התמיכה הרחב באייזנהאואר בבחירות 1956, הובילו להפסדו של קלמנטס: קופר ניצח את ות'רבי ב-65,365 קולות, ומורטון ניצח את קלמנטס בהפרש של 6,981 קולות מתוך למעלה ממיליון קולות — ההפסד הראשון של קלמנטס בבחירות בכל הקריירה שלו, שנמשכה שלושים שנה. הביוגרף של לינדון ג'ונסון, רוברט קרו, הטיל את האשמה על הצבעתו של קלמנטס בעניין הביטוח הלאומי.

 בערוב ימיו 
קלמנטס לא התמודד שוב לתפקיד ציבורי, אך נותר דמות מרכזית בפוליטיקה של קנטקי והמשיך להנהיג את הפלג המתנגד לצ'נדלר במפלגה. בין 1957 ל-1959, לבקשת ג'ונסון, שימש כמנהל בפועל של ועדת הבחירה מחדש הדמוקרטית בסנאט, וסייע להוביל לעלייה של 15 מושבים לדמוקרטים בבחירות 1958.

הוא שקל להתמודד שוב על תפקיד המושל ב-1959, אך החליט לוותר. ללא קלמנטס במירוץ, הסיעה שלו התקשתה להתאחד סביב מועמד — קומבס או ויית'.

קלמנטס הצליח לאחד את הסיעה ולתמוך בקומבס, כשהוא מבטיח לוויית' תפקיד כסגן המושל ותמיכה במרוצים עתידיים. קומבס ניצח את מועמדו של צ'נדלר, הארי לי ווטרפילד, בפריימריז, וזכה גם בבחירות הכלליות.

ב-1960 מינה קומבס את קלמנטס לנציב מחלקת הכבישים של המדינה. עיתונים טענו שקלמנטס דרש את המשרה בתמורה לתמיכה בקומבס — טענה שקומבס הכחיש. אחרים חשבו שקלמנטס לקח את התפקיד כדי לארגן את המנגנון הפוליטי לטובת ידידו ג'ונסון, שהתכוון לרוץ לנשיאות.

במרץ 1960 התפרסם שהמחלקה עומדת לשכור 34 משאיות עפר משומשות במחיר נמוך במיוחד מסוחר רכב בלואיוויל — ת'ראסטון קוק — שהיה גזבר קמפיין הבחירות של קומבס. היו שטענו שמדובר בתגמול פוליטי. קומבס ביטל את העסקה ב-19 באפריל. קלמנטס נפגע מהביטול וראה בזה השפלה פומבית, מה שהוביל לקרע שלא החלים בינו לבין קומבס.

באוגוסט 1960 הודיע קלמנטס לקומבס שהוא רוצה להתפטר כדי לעבוד עבור מסע הבחירות של ג'ונסון לסגנות הנשיאות. קומבס הודיע במסיבת עיתונאים שהתפטרותו של קלמנטס תיכנס לתוקף ב-1 בספטמבר ושמחליפו יהיה הנרי וורד. בכך הסתיים למעשה הפלג של קלמנטס במפלגה הדמוקרטית של קנטקי.
הקרע היה כה עמוק שקלמנטס אף התאחד עם יריבו הוותיק צ'נדלר נגד הפלג של קומבס.

בבחירות לסנאט ב-1962 התנגד קלמנטס לניסיון של ויית' להתמודד מול מורטון. מורטון ניצח — ובכך סיים את הקריירה של ויית'.

צ'נדלר ניסה שוב לזכות במועמדות הדמוקרטית למושל ב-1963, וקלמנטס אף הופיע לצדו בעצרת שבה טען צ'נדלר שקומבס בישל את פרשת המשאיות כדי לפגוע בקלמנטס. הטענה לא הצליחה לפגוע במועמדו של קומבס, , שזכה בפריימריז — וגם בבחירות הכלליות. ברת'יט אף ניצח במחוז הבית של קלמנטס, מה שהעיד על דעיכת השפעתו.

בין 1961 ל-1963 עבד קלמנטס כיועץ לאיגוד הספנות האמריקני. בתחילת 1964 הפך ללוביסט עבור יצרני הסיגריות והארגון שלהם, "מכון הטבק".

לאחר שסייע לחברות למנוע רגולציה נוספת תמורת אזהרת בריאות על חפיסות, מונה לנשיא המכון ב-1966. הוא היה דמות מרכזית בהסכם של 1969, שבו הסכימו חברות הטבק להפסיק פרסום בטלוויזיה בתמורה לאזהרה חריפה יותר במקום רגולציה כבדה יותר.

הוא התפטר מהתפקיד ב-1970 אך המשיך לשמש כיועץ עד מותו. בראיון ב-1978 טען שעדיין לא הוכח קשר בין עישון לסרטן.

ב-1981 פרש לעיר הולדתו מורגנפילד. לאחר מחלה שנמשכה שנים אחדות, נפטר ב-12 במרץ 1985, ונקבר בבית העלמין Odd Fellows בעיר.
ב-1980 שונה שם מרכז Job Corps בסמוך למורגנפילד ל-"Earle C. Clements Job Corps Center".

 קישורים חיצוניים 



 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קנטקי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מקנטקי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:מושלי קנטקי
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקנטקי
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1896
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1985