לה גומרה

לה גומרה (בספרדית: La Gomera) הוא אי לא גדול בקבוצת האיים הקנריים, תחת ריבונותה של ספרד. הוא האי השישי בגודלו בין האיים העיקריים של הארכיפלג הקנרי, ובין הקטנים ביותר. מספר תושבי האי עמד בשנת 2024 על 22,504, וגם מספר התושבים האי מדורג שישי, בין האיים המרכזיים המרכיבים את קבוצת האיים הקנריים. אוכלוסיית האי נמצאה במשך שנים בירידה מתמשכת עקב הגירה, בעיקר לוונצואלה, אך מראשית שנות האלפיים האוכלוסייה חזרה למגמה של צמיחה. באי בנויים 6 יישובים משמעותיים, בירת האי היא העיר סן סבסטיאן דה לה גומרה (San Sebastián de la Gomera) שבה מתגוררים כ-9,500 תושבים.

 מקור השם 
אין אחידות דעים באשר למקור שמו של האי לה גומרה, וקיימות מספר תאוריות. סברה אחת גורסת, כי מקור השם מגיע מ"גומארה" (Ghomara), שמו של שבט ברברי מצפון אפריקה, שהיגר מהאזורים שבהם קיימת מרוקו המודרנית. סברה זו נתמכת בקרבה הגאוגרפית היחסית בין מקום בו חי השבט, לאי לה גומרה. סברה אחרת קושרת את שם האי לשם "גומר", נכדו של נח המקראי (ספר בראשית, פרק י, פסוק ב). לפי סברה נוספת, מקור השם נבע מספנים פיניקים או יוונים. אפשרות אחרת שהועלתה, היא שמקור שם האי בא מתוך שמם של כלבים גדולים שחיו בעבר באי.
שמאל|ממוזער|263px|חלוקת האי חאזורים, ובמסגרת הקטנה מיקום האי ביחס לספרד, במרחק של כ-1,400 ק"מ.

 היסטוריה 
מתיישבים ראשונים מאפריקה הגיעו אל לה גומרה במאה ה-1. לאחר הגעתם, האי נשאר מבודד יחסית עד לגילויו מחדש בתקופת הרנסאנס. המתיישבים עסקו במרעה, בליקוט ובענפי חקלאות בסיסיים, וחיו במסגרות שבטיות.

במאה ה-15 היו על האי ארבעה אזורים שלטוניים קשורים (קנטונים) נפרדים, איפלאן, אגאנה, אורון ומולגואה (Ipalán, Agana, Orone ,Mulagua). החל מהמאה ה-14 הגיעו לאי נוסעים אקראיים, מחפשי אוצרות ומאוחר יותר גם מאתרי וסוחרי עבדים. באמצע המאה ה-15 ייסד  (Hernán Peraza) שכונה "הזקן", את העיר סן סבסטיאן. ב-1478 אישרה ממלכת קסטיליה תואר של לורד להרנאן פראזה שכונה "הצעיר". משפחת הרנאן נקטה גישה קשוחה ולא הוגנת כלפי ילידיי האי והם התמרדו בשנת 1488, הוציאו להורג את הלורד, ותקפו את מבצר השליטים שנקרא "מגדל הרוזן" (Torre del Conde). שליטת האי ביאטריס דה בובאדילה הסתייעה במושל האי הגדול השכן, גראן קנריה, לדיכוי המרד. מנקודת זמן זו והלאה, עד המאה ה-19, הונהג באי משטר של סניורים, המזכיר במידה רבה את המשטר הפאודלי, ובו האדון מוסר אדמה לרשות האיכרים, בתמורה לקבלת חלק נכבד מהיבול. שיטת ממשל זו בוטלה בשנת 1854. בשנת 1492 שימש האי כמעגן אחרון לספינתו של כריסטופר קולומבוס, במסעו לגילוי יבשת אמריקה.

כלכלת האי ידעה עליות ומורדות רבות בין המאה ה-17 עד המאה ה-19, וגם גלי הגירה אל ומן האי. בשנת 1950 הגיעה מספר תושבי האי לשיא של כ-30,000 תושבים, ולאחר מכן חווה האי גל הגירה שלילית שהוריד משמעותית את מספר התושבים. במאה ה-20 עם התפתחות אמצעי תחבורה מודרניים, החלה תיירות להתבלט באי כגורם כלכלי שהשפעתו גוברת.

 גאוגרפיה, יישובים ואקלים 
 גאוגרפיה 

לה גומרה הוא אי וולקני ספרדי שצורתו של מעגל סימטרי למדי, אשר שטחו כ-369.76 קמ"ר. מנהלתית, האי שייך למחוז סנטה קרוז דה טנריפה (Santa Cruz de Tenerife), המתנהל במסגרת הקהילה האוטונומית של האיים הקנריים. האי מוקף במימיי האוקיינוס האטלנטי ובחלק מחופיו, בייחוד במערביים מגיעים מורדות ההרים עד לחוף האוקיינוס. מרכז האי הררי, ופסגת ההר הגבוהה ביותר אלטו דה גרחונאי (Alto de Garajonay) מגיעה לגובה 1487 מטר. הגובה הממוצע של האי מעל פני הים מסתכם ב-334 מטר. האי נמצא כ-300 ק"מ בקו אווירי מערבית לחופי אפריקה. האי הקרוב ביותר בקבוצת האיים הקנריים אל לה גומרה הוא טנריפה, במרחק שיט של כ-30 ק"מ. המרחק לקדיס בדרומו של חצי האי האיברי מגיע כמעט ל-1,400 ק"מ.

 אזורים וישובים 
האי מחולק לשישה אזורים עירוניים, באופן המזכיר משולשים לא סימטריים של פיצה. בירת האי סן סבסטיאן דה לה גומרה (San Sebastián de la Gomera), ואלרהמוסו (Vallehermoso), ואלה גראן ריי (Valle Gran Rey), אלאחרו (Alajeró), הרמיגואה (Hermigua), ו-אגולו (Agulo).

 אקלים 
לה גומרה הוא אי קטן בשטחו, אך תנאי מזג האוויר בו אינם אחידים. כללית, ניתן לומר שהאקלים באי סובטרופי-אוקייני, עם זאת תנאי מזג האוויר בסמוך לחופי האוקיינוס האטלנטי שונים באופן משמעותי מאלו בהרים הגבוהים. גם התנאים במורדות ההרים עצמם אינם זהים. המורדות הצפוניים ום הצפון-מזרחיים חשופים ליותר גשמים והם ירוקים יותר. המורדות הדרומיים מקבלים כמות מצומצמת של גשם בלבד. הנתנונים הסטטיסטיים המובאים בטבלת האקלים מתייחסים לאזור בירת האי סן סבסטיאן דה לה גומרה. תקופות הקיץ באי חמימות ותקופות החורף נעימות והטמפרטורות אינן קיצוניות. נדירים המקרים בהם מעלות החום עולות על 31 צלזיוס, או יורדות אל מתחת ל-14 מעלות. ממוצע מספר ימי הגשם השנתי עומד על 18.8 ימים בלבד. כמות הגשם השנתית הממוצעת מסתכמת ב-112.7 מ"מ. עקב קו הרוחב הדרומי והקרבה היחסית לקו המשווה, אין דווחים על שלג באזור.

 סִילְבּו֗ גו֗מֵרו֗-שפת שריקות מקומית 

תושבי האי דוברים האת השפה הספרדית בניב מקומי המגיע מספרדית קסטיליאנית, אך לאי יש שפת שריקות ייחודית, שתושבי האי בלבד יודעים, והיא נקראת שפת  (silbo gomero). התפתחות שפת השריקות נבעה מצורך לתקשר למרחקים גדולים, בשטחי האי המאופיינים באזורים הרריים וגאיות המפרידים ביניהם. האוכלוסייה באי מעולם לא הייתה צפופה, ורועי צאן, חקלאים, ותושבים שהיו מרוחקים זה מזה חיפשו דרך לתקשר, וכך התפתחה שפה שכולה נשרקת, המאפשרת "דיבור" למרחק של קילומטרים. השריקות מבוצעות על-ידיי הכנסת אצבעות יד אחת אל בין השפתיים, נשיפת אוויר בחוזקה, ושימוש בכף היד האחרת בתור מעין מגבר, המכוון ומוליך את צליל השריקה לכיוון היעד. המובן של הצלילים נקבע לפי גובהם, הטונים, רצף ומשך השריקה. מצב האצבעות בין השפתיים משתנה קלות, בהתאם לצליל הרצוי. מאז שנת 1999 מלמדים את שפת השריקות סילבו גומרו כמקצוע חובה בכל בתי הספר שבאי. מעריכים שמספר דוברי סילבו גומרו מסכם בכ-22,000 (שזה בערך מספר תושבי האי לה גומרה). בשנת 2009 החליט ארגון אונסק"ו להכיר בשפת סילבו גומרו כמורשת תרבותית עולמית בלתי מוחשית של האנושות (Intangible Cultural Heritage of Humanity).

 אתרים, נושאי עניין ופעיליויות 

לה גומרה הוא אי המיושב בדלילות יחסית ואינו צפוף, והוא נחשב למקום של טבע ונופים. בשטחו מצוי פארק לאומי רחב ידיים, והוא מוכרז גם כשמורה ביוספרית. האי מתוייר, אך יחסית לאיים אחרים בארכיפלג הקנרי, מגיעים לאי זה הרבה פחות תיירים, אף על פי שקיימות נקודות עניין משמעותיות.

 באי 
הפארק הלאומי גרחונאי: הפארק הלאומי גרחונאי הוא פארק בשטח של כ-40 קמ"ר. הפארק הוכר בשנת 1986 על-ידיי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, לפי קריטריונים 7 ו-9. בפארק קיימים יערות של עצי מחט (למשל יער לאורל-Laurel), עצים סובטרופים, עצים אחרים, וצמחייה עשירה, שחלק מהם הוכחדו במקומות אחרים בעולם, עקב פעילות המין האנושי ועקב שינויי אקלים.

מסלולי הליכה: אחת הפעילויות הנפוצות באי היא הליכה במסלולים (hiking), לרבות הליכה ספורטיבית ופעילויות של ספורט אתגרי. באי ישמם מספר אתרי תצפית נופית הנקראים "מירדורים", למשל מירדור דל ארבאנטה (Mirador de Abrante), או מירדור דל סנטו (Mirador del Santo). קיימים גם מסלולי הליכה על החופים, למעשה יש מסלול "סובב לה גומרה" בסמוך לחופי האוקיינוס האטלנטי, באמצעותו ניתן להקיף את האי בהליכה. בחלק מהמסלולים מתאפשרת בלילות צפייה בשמיים זרועי כוכבים.

טעימות יין וגבינות: ב-לה גומרה שטחים נרחבים של אדמה געשית, עליהם מגדלים גפני יין ייחודיים, וטעימות יין כלולות בסיורים רבים של אגרו תיירות. באי מייצרים בעבודה ידנית מגוון של גבינות עיזים, המוצעות לטעימה עם או ללא יינות.

יישובים עירוניים: בירת האי סן סבסטיאן דה לה גומרה, בה נמצא נמל אוניות ונמל מעבורות, וגם מבנים היסטוריים דוגמת טורה דל קונדה (Torre del Conde) משנת 1477, בה התבצרה שליטת האי ביאטריס דה בובאדילה (Beatriz de Bobadilla) עד הגעת תגבורת צבאית, לאחר שבעלה העריץ נהרג במרד עממי של התושבים המקומיים. ברשימת היישובים האחרים בהם ניתן לבקר נמצאים צ'יפודה (Chipude), אלאחרו (Alajeró), הרמיגואה (Hermigua), ו-אגולו (Agulo).

 בשכנות לאי 
תצפית ימית: באוקיינוס סביב האי חיים דולפינים ולווייתנים רבים, שניתן לצפות בהם מתוך סירות מיוחדות המיועדות לכך.

האי טנריפה: טנריפה נמצא במרחק שיט של כ-30 ק"מ מהאי לה גומרה, וגם בה יש חלקים של שמורת טבע לאומית דוגמת הפארק הלאומי טיידה, שגם הוא אתר מורשת עולמית, ואתרים אחרים, הר הגעש טיידה-ההר בגבוה בספרד, האודיטוריום של טנריפה, פארק מים סיאם, מערת רוח, עץ דרקון אלף השנים, ואתרים נוספים, לרבות אתרים עירוניים ופעילויות עירוניות.

האי גראן קנריה: גראו קנריה מרוחקת כ-150 ק"מ מלה גומרה, ומקושר אליה בשיט ובטיסות. בגראן קנריה יש מוזיאונים, פעילות תרבותית ענפה, תיאטרון, אתרים דוגמת עיר מערות, פארק ארכאולוגי, ומתקיימים בה קרנבלים ופסטיבלים, בנויים בה יישובים עירוניים גדולים יחסית, קיימים אתרי תיירות, יש בה ופעילויות מגוונות.

 תרבות ואומנות 
 אתר הסרטה ונושא לסרטים 
נופיה וחופי הים הפראיים והבתוליים של לה גומרה גרמו לכמה במאים לבחור באי כאתר להסרטת חלקים מסרטיהם.

בלב ים: בלב ים (In the Heart of the Sea) הוא סרט אמריקאי בנושא מפגש דרמטי של אוניה עם לווייתן ענק. הסרט של הבמאי רון הווארד, יצא לאקרנים בשנת 2015, בהשתתפות שחקנים ידועי שם רבים, ביניהם כריס המסוורת', בנג'מין ווקר, קיליאן מרפי ושחקנים נוספים. אחד מאתרי הצילומים של הסרט היה באזור אלאחרו (Alajeró) בלה גומרה.

השורקים: סרטו של הבמאי הרומני קורנליו פורומבויו השורקים (The Whistlers), צולם בחלקו על האי, וגם עשה שימוש בשפת השריקות העתיקה סילבו גומרו, הנהוגה בלה גומרה.

לפי אתר הסרטים IMDb, שימש האי כאתר הסרטה של סרטים נוספים.

נושא לסרט: הסרט הגרמני "כשחורף הופך קיץ" (When Winter Turns to Summer) עוסק בתושבי גרמניה שמהגרים מגרמניה החורפית, לאי לה גומרה הקייצי, ומתיישבים באזור ואלה גראן ריי באי.

 ספרות 
ספרות: הסופר ומשורר פליקס קזנובה דה אילה (Félix Casanova de Ayala) יליד האי, כתב את ספרו "שרשרת הצדפים" (El collar de caracoles), שחלק מעלילתו מתרחשת ב-לה גומרה.

 כלכלה 
התיירות היא ענף כלכלי מתחזק בלה גומרה, ומראשית המאה ה-21 מהווה את מקור הפרנסה העיקרי באי. עם זאת ענפי כלכלה מסורתיים עדיין ממלאים תפקיד חשוב בכלכלה המקומית. באוקיינוס פועלים דייגים, ובשטחי האי עובדים חקלאים. הגידולים החקלאיים הנפוצים באי הם תפוחי אדמה, בננות, גפן היין, שעועית, עדשים ותירס. סוג הגידולים משתנה בהתאם לפני השטח, כך למשל הגפנים מגודלים בעיקר בשטחים בזלתיים גבוהים על מורדות ההרים. בעבר גודלו באי גם עגבניות וקנה סוכר.

 דת 
רוב תושבי האי הם נוצרים קתולים, אך יש גם מיעוט של אוונגלים, עדי יהווה, ו-בהאים. לא ידוע על יהודים, או על קיומה של קהילה יהודית על האי, בעבר ובהווה.

 תחבורה 
כבישים: רשת של כבישים מחברת את חופי האי מצד אל צד. הכבישים עוברים בפסגות ההרים, עד גובה של כ-1,300 מטרים, אך אינם עוברים בתוך הפארק הלאומי גרחונאי. עקב הממדים הצנועים של האי, לא נסללה אוטוסטרדה המקיפה או חוצה את לה גומרה.

אוטובוסים: קווי אוטובוס מקשרים את בירת האי סן סבסטיאן דה לה גומרה, עם כל היישובים והאתרים המכזיים באי, על-בסיס שירות סדיר, ולפי לוח זמנים קבוע מראש.

רכבת: לא קיימות מסילות רכבת על האי.

תעופה: את לה גומרה משרת נמל התעופה לה גומרה. הנמל מיועד לטיסות פנים בלבד לנמלי תעופה בארכיפלג האיים בקנריים. סימנו הבין-לאומי של נמל התעופה לה גומרה בארגון יאט"א הוא GMZ, והוא מסומן באותיות GCGM בארגון ICAO. נמל התעופה מתופעל על-ידיי חברת AENA, המפעילה את מרבית נמלי התעופה בספרד. רוב הטיסות אל ומנמל התעופה לה גומרה מתבצעות לנמל התעופה גראן קנריה (LPA), ואל נמל התעופה טנריפה צפון (TFS).

שיט/הפלגה: שירות מעבורות סדיר מחבר את האי עם האי השכן טנריפה. ההפלגות הלוך וחזור יוצאות ומגיעות אל נמלי לוס כריסטיאנוס (Los Cristianos) בטנריפה, ואל סן סבסטיאן דה לה גומרה. הקו מתנהל על בסיס יומי, בלוח זמנים לפי שעות קבועות מראש משעות הבוקר, ומעבורת אחרונה מפליגה ב-22:00 בלילה.

 ספורט 
ל-לה גומרה חופי ים ארוכים ומוצעים לאורכם פעילויות רבות של ספורט ימי, צלילה, שנירקול. שיט, ופעילויות ימיות נוספות. באי קיים מועדון גולף, שמתוך מדשאותיו נשקף נוף פנורמי לכיוון האוקיינוס האטלנטי.

 גלריה 

 ראו גם 
 לנסרוטה
 נמל התעופה לנסרוטה

 קישורים חיצוניים 


  (סרטון האי לה גומרה)
  (סרטון שפת השריקות סילבו גומרה)

 הערות שוליים 

קטגוריה:איים באוקיינוס האטלנטי
קטגוריה:האיים הקנריים: גאוגרפיה
קטגוריה:האיים הקנריים
קטגוריה:ספרד: איים