דניאל וורהיז

דניאל וולזי וורהיז (באנגלית: Daniel Wolsey Voorhees; 26 בספטמבר 1827 – 10 באפריל 1897) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אינדיאנה בין השנים 1877 ל־1897. הוא היה ממנהיגי המפלגה הדמוקרטית, ומתנגד חריף למלחמת האזרחים מטעם הזרם שכונה "ראשי נחושת" – תנועת מתנגדי המלחמה בצפון.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
וורהיז נולד ב-26 בספטמבר 1827 בעיירה ליברטי שבמחוז באטלר, אוהיו, והיה ממוצא הולנדי וסקוטי־אירי. הוריו היו סטיבן פיטר וורהיז ורייצ'ל אליוט. כשהיה תינוק עברה המשפחה למחוז פאונטיין שבאינדיאנה, סמוך לעיירה קובינגטון. בשנת 1849 השלים את לימודיו באוניברסיטת אינדיאנה אסברי (כיום אוניברסיטת דה-פו) בעיר גרינקאסל. לאחר מכן למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1850 והחל לעסוק בעריכת דין בקובינגטון. בשנת 1857 עבר לעיר טרה הוט, שם המשיך לעסוק במקצועו. בין השנים 1858 ל־1861 כיהן כתובע פדרלי של אינדיאנה.

 חבר קונגרס 
וורהיז כיהן כחבר קונגרס מטעם המפלגה הדמוקרטית בין השנים 1861–1866 ו־1869–1873. במהלך מלחמת האזרחים היה בין המתנגדים למלחמה ("ראשי נחושת"), אך לא קיצוני כמו . הוא הואשם בהשתייכות לארגון החשאי "אבירי המעגל הזהוב" (Knights of the Golden Circle) שדגל בהרחבת תחום ההשפעה הדרומי ובכינון אימפריה תומכת בעבדות במרכז אמריקה והאיים הקריביים.

ההיסטוריון קנת סטאמפ תיאר אותו כך:

לאחר המלחמה התנגד וורהיז לזכויות האזרח וההצבעה של השחורים. הוא טען כי הלבנים באזורים שבהם איבדו שליטה פוליטית הפכו לעבדים בעצמם, וששחרור השחורים הביא לשעבוד הגזע הלבן.

בנאום נוקב משנת 1872, שכונה "בזיזת אחת־עשרה המדינות", האשים את הצפון בהרס מדינות הדרום לאחר המלחמה, ובתיאור פיוטי טען כי הדרום נותר חרב, מושפל ועני, וכי הצפון שלט בו מתוך "שנאה ופנאטיות".

 סנאטור 
וורהיז נבחר לסנאט בשנת 1877 וכיהן שם עד מותו ב־1897. לאורך שנות ה-80 של המאה ה-19, בתקופות נשיאותם של ג'יימס גרפילד וצ'סטר ארתור, פעלו וורהיז ועמיתו לסנאט מאינדיאנה, בנג'מין הריסון, לקידום המסחר והקשרים בין ארצות הברית לבריטניה. וורהיז ראה בבריטניה שוק גדול שבו ארצות הברית יכולה לעשות עסקים, וחשב שלשתי המדינות יש הרבה מן המשותף.

הוא היה חבר בוועדת הכספים החזקה לאורך כל תקופת כהונתו, והנאום הראשון שנשא שם היה הגנה על ההטבעה החופשית של כסף וקריאה לשמור על הערך החוקי המלא של שטרי ה־Greenback (שטרות נייר שהונפקו בתקופת מלחמת האזרחים). הוא גם תרם לקידום בניית ספריית הקונגרס החדשה.

בענייני מכסים, הוא הצביע בנאמנות עם מפלגתו, אך לא היה נלהב במיוחד מתפיסת הסחר החופשי, ולעיתים גישתו הישירה גרמה למבוכה – במיוחד לאור היותו דמוקרטי. פעם התפרץ ואמר: 

וורהיז היה נואם מרתק, אם כי לעיתים לא הקפיד על דיוק בעובדות. עיתון באינדיאנפוליס העיר באירוניה: 

הוא נודע ברחבי המדינה כעורך דין מוכשר במיוחד, במיוחד במשפטי מושבעים. בשל קומתו הגבוהה, דבק בו הכינוי "האילן הגבוה של נהר הוואבש".

בשנת 1893, עורר וורהיז סערה פוליטית כאשר הנשיא גרובר קליבלנד כינס ישיבת חירום של הקונגרס במטרה לבטל את סעיף רכישת הכסף מתוך חוק שרמן (1890). כיו"ר ועדת הכספים של הסנאט, היה לו הכוח למנוע את ביטול החוק, ובמשך שנים היה בין התומכים הבולטים בהטבעה חופשית של כסף. דעותיו לא השתנו – הוא האמין עד סוף ימיו בבסיס דו-מתכתי, כלומר בשימוש גם בזהב וגם בכסף לתמיכה במטבע האמריקאי.

עם זאת, באינדיאנה של שנות ה־90 גברה ההתנגדות למצב שבו ערך המטבע בפועל נמוך מערכו הנקוב, ותעשיינים רבים דרשו מעבר חד לתקן הזהב. חברי המשלחת מאינדיאנה לבית הנבחרים הזהירו אותו כי התנגדות לביטול החוק תסכן את עתידם הפוליטי. במקביל ידע כי עליו להתמודד גם עם סוגיה שנייה שבה התנגש עם הנשיא – הורדת המכסים.

לאחר ששקל את מצבו, וכנראה גם בעקבות הבטחות מינויים ופטרונות פוליטית מצד הממשל, הסכים וורהיז להוביל את הצעת החוק לביטול, ועשה זאת באמונה מלאה. באוקטובר אותה שנה הוצעה פשרה שדחתה את ביטול הסעיף עד יולי 1894, ו־37 מתוך 44 סנאטורים דמוקרטים חתמו עליה – אך לא וורהיז. הוא סירב לכל פשרה ודאג לכך שהביטול הבלתי מותנה יעבור כבר באותו חודש.

וורהיז נשא את נאומו האחרון בסנאט בינואר 1896, ובו קרא להמשך הטבעת כסף וגינה את הפרוטקציוניסטים ואת ריכוז הכוח הממשלתי. זה היה מעין נאום פרידה. בריאותו הידרדרה מאוד, וממילא בית המחוקקים באינדיאנה היה ברובו רפובליקני, והסיכוי של הדמוקרטים לזכות בו שוב היה קלוש.
בחורף שלאחר מכן, כשנאספה האספה המחוקקת, הוחלף וורהיז בסנאטור רפובליקני, אם כי כל הדמוקרטים הצביעו בעדו.

 אישיותו 
וורהיז היה אדם אהוב מאוד בשני צדי המתרס הפוליטיים בסנאט. הוא קשר ידידות חמה עם אברהם לינקולן עוד בימי נדודיהם המשותפים בין בתי המשפט לפני מלחמת האזרחים, וידידות זו נמשכה גם מעבר להבדלים הפוליטיים ביניהם – עד סוף חייו של לינקולן. הנשיא יוליסס ס. גרנט הסתדר עמו היטב גם הוא, ונאמר על הנשיא צ'סטר ארתור כי לוורהיז הייתה עליו השפעה רבה כמו לכל רפובליקני שהיה יכול לקוות לה. הסנאטור הרפובליקני ג'ורג' הואר ממסצ'וסטס, שלרוב לא הסכים עם עמיתו מאינדיאנה כמעט על דבר, אמר עליו כי היה 

וזו כנראה הייתה האמת. סיפורים רבים סופרו על נדיבותו של וורס כלפי כל מי שסיפר לו על מצוקה.  העיר עליו ידיד ותיק בשנת 1894. 

לאחר מותו אמר עליו הסנאטור ממיזורי ג'ורג' גראהם וסט:

אותה נדיבות עצמה גרמה לכך שוורהיז כמעט אף פעם לא התנגד להצעות חוק להענקת פנסיות. לדעתו, אוצר המדינה היה פתוח לכל מי שנזקק לעזרה. כפי שווסט אמר לו פעם, וורהיז 

 פרישה ומוות 
לאחר שפרש מהסנאט חזר וורהיז לאינדיאנה, שם החל לכתוב זיכרונות בשם "אנשי הציבור של תקופתי" ותכנן להרצות ברחבי המדינה. אך בריאותו לא אפשרה לו להשלים את הספר, והוא מת בוושינגטון הבירה ב-10 באפריל 1897 בגיל 69. הונו היה כה קטן עד כי משפחתו לא יכלה לממן את הלוויה שלו.

 קישורים חיצוניים 




קטגוריה:אמריקאים ילידי אוהיו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דה-פו
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאינדיאנה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאינדיאנה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1827
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1897