אלביציה ורודה

אלביציה ורודה (שם מדעי: Albizia julibrissin) היא עץ נשיר רחב עלים וחסר קוצים ממשפחת הקטניות. כיום היא משויכת לשבט המימוסיים (Mimoseae) בתת-המשפחה הקסאלפיניים (Caesalpinioideae). תפוצתה הטבעית משתרעת באזורים הממוזגים של אסיה – ממזרח הקווקז דרך איראן ותת-היבשת ההודית ועד סין, קוריאה ויפן.

העץ בעל נוף רחב וצמרת סוככנית, ומגיע לגובה של 6 עד 12 מטרים. ענפיו ארוכים ומשתפלים, עליו גדולים, מנוצים פעמיים, ומורכבים מעלעלים רבים וקטנים. הקרקפות הוורודות מורכבות מפרחים זעירים ורודים ורבים; האבקנים המרובים שלהם, האדמדמים-ורודים והארוכים, בולטים מאוד מחוץ לכותרת הזעירה והם המרכיב הדקורטיבי העיקרי בקרקפת.

בשל מראם הנאה של העלווה והפריחה השופעת באביב ובקיץ, משמשת אלביציה ורודה במקומות רבים בעולם, ובכלל זה בישראל, כעץ נוי וצל בגינות, בשדרות ובפארקים באזורים ממוזגים וסובטרופיים.

 תפוצה עולמית 
תחום תפוצתה הטבעי של אלביציה ורודה משתרע מהקווקז המזרחי (בעיקר בשטח אזרבייג׳ן של ימינו) דרומה אל איראן, ומשם מזרחה דרך פקיסטן, נפאל, הודו, בנגלדש, מיאנמר, סין וטיבט, ועד טאיוואן, חצי האי הקוריאני ויפן.

כעץ נוי, הוחדרה אלביציה ורודה למדינות רבות ברחבי העולם, במיוחד באזורים ממוזגים וסובטרופיים. היא ניטעה ברחבי דרום-מזרח אירופה (בולגריה, רומניה, איטליה, ספרד, איי הים האגאי וקפריסין), סביב הים השחור (קרים, הקווקז הצפוני ואוקראינה), וכן באזורים נרחבים בצפון אמריקה — ממדינות דרום-מזרח ארצות הברית (פלורידה, ג׳ורג׳יה, קרוליינה הדרומית וטנסי) ועד קליפורניה, טקסס ואוהיו.

העץ ניטע והתבסס גם בחלקים מדרום אמריקה (צפון-מזרח ארגנטינה ופרו), באסיה התיכונה (טורקמניסטן, טג׳יקיסטן, אוזבקיסטן ועיראק) ובדרום אפריקה (קוואזולו-נטאל).

 אלביציה ורודה בגננות בישראל 
אלביציה ורודה היא עץ אור מלא, עמיד לקור, לשלג, לשרב ולקרקע גירנית, אך רגישה למליחות. אף שהיא חסכונית במים, אינה מומלצת לשתילה באזורים חמים במיוחד כמו הערבה ובקעת הירדן. היא גדלה היטב ברוב סוגי הקרקע, למעט קרקעות מלוחות.

בשל אופייה האופקי ונופה הנמוך, העץ אינו מתאים לשדרות ולצדי דרכים, אך מומלץ לשתילה בגינות, בפארקים ובשטחים פתוחים כעץ נוי וצל. נופה הרחב מספק צל רב, ופריחתה השופעת מושכת דבורים ומעניקה לעץ ערך דקורטיבי רב. הקרקפות הוורודות והבוהקות מזכירות פונפונים עדינים, והן אחד מסממני הזיהוי הבולטים של המין.

אלביציה ורודה היא הקטנה והעדינה מבין מיני האלביציה הנפוצים בישראל. בהשוואה לאלביציה הצהובה, שורשיה פחות אגרסיביים, אך הם עשויים להתפשט אופקית; משום כך אין לשתול אותה סמוך למדרכות או לריצוף.

העץ נוטה להסתעף בגובה נמוך, ולכן מומלץ לבצע גיזום עיצובי נכון בשנותיו הראשונות כדי להגביה את הנוף. מאחר שצימוחו אופקי וסוככני, עיצובו קובע את גובהו הסופי: אם יגוזם לגובה של כשני מטרים, יישאר נמוך, ואילו אם יעוצב מגובה ארבעה מטרים ומעלה — יפתח כיפה גבוהה ורחבה יותר.

 אבחנה ממינים קרובים בישראל 
כדי לזהות את העץ כאלביציה בכלל, וכאלביציה ורודה בפרט, יש לוודא שמתקיימים בו ארבעה מאפיינים עיקריים:

 העץ חסר קוצים.
 העלים מסורגים, מנוצים פעמיים, וכל סעיף נושא עלעלים רבים ומסתיים בזוג עלעלים.
 התפרחות כדוריות או חצי-כדוריות, אינן דחוסות וקומפקטיות (בניגוד לשיטה), ובנויות מפרחים זעירים שאבקניהם ארוכים ובולטים; התפרחת כולה משמשת איבר המשיכה הדקורטיבי.
 הפרי תרמיל שטוח וישר, ששוליו ישרים או מוצרים מעט באזור הזרעים.

בישראל דומה אלביציה דומה לסוג קליאנדרה (Calliandra), ולכן יש לוודא שהתרמיל ישר, דמוי סרגל וללא מחיצות רוחב, והוא נפתח באיחור או אינו נפתח כלל על העץ. לעומת זאת, בקליאנדרה התרמיל מעובה בשוליו ונפתח בעודו על העץ. כאשר אין פירות זמינים, ניתן להבחין ביניהן לפי העלים: באלביציה מצויות בלוטות צוף על הפטוטרת ועל ציר העלה, ואילו בקליאנדרה הבלוטות חסרות, והלוואים לרוב משתיירים.

אלביציה ורודה נבדלת ממיני אלביציה אחרים הגדלים בישראל בצבע תפרחותיה — ורוד בולט, בעוד שבשאר המינים (כגון אלביציה סינית, אלביציה הרווי, אלביציה בשמית, אלביציה רבת-עלים ואלביציה צהובה) צבע התפרחות לבן, ירקרק או צהבהב. כאשר אין פרחים זמינים, ניתן להבחין בין שני המינים גם לפי העלים והתרמילים:

באלביציה ורודה מספר הסעיפים לרוב מעל 8, והתרמילים צרים וקצרים — באורך עד 15 ס״מ וברוחב כ־2 ס״מ; לעומת זאת, באלביציה צהובה מספר הסעיפים קטן יותר (עד 8), והתרמילים ארוכים ורחבים יותר — אורכם עולה על 15 ס״מ (לעיתים עד 35 ס״מ) ורוחבם כ־4 ס״מ.

מין נוסף בעל פריחה ורודה — סמניאה סמן (Samanea saman, הידוע לשעבר כ-Albizia saman) — דומה לה במראית עין, אך איננו שייך לסוג Albizia אלא לסוג נפרד, ונבדל בתרמיליו העבים והבשרניים ובנופו הרחב במיוחד.

 מורפולוגיה 
עץ רחב נוף ובעל צמרת כיפתית או סוככנית, חסר קוצים ונשיר, בעל קצב צמיחה מהיר והבשלה מוקדמת לפריחה ולפרי. גובהו 6 עד 12 מטרים, ולעיתים הוא פורח ונושא פרי כבר בגיל צעיר מאוד. השורשים שטחיים.

קליפת הגזע בצבע אפור בהיר, חלקה, עם עדשתיות פזורות, קטנות, חומות-בהירות.

הגבעולים הצעירים בעלי פיאות; הם נראים קירחים, אך למעשה הגבעולים, צירי העלים וחלק מצירי התפרחות מכוסים בשערות פלומתיות דקות ודלילות שאורכן פחות מ-0.5 מ״מ.

בדומה לשאר מיני האלביציה, העלים מסורגים, מנוצים פעמיים, ומסתיימים בזוג סעיפים; כל סעיף נושא זוג עלעלים. העלים אינם רגישים למגע. הלוואים קיימים אך נושרים בשלב מוקדם ואינם קוצניים. הפטוטרת ברורה, ולעיתים קרובות מצויות עליה בלוטות צוף "חוץ-פרחיות" על הפטוטרת, על ציר העלה ועל הסעיפים. הסעיפים ערוכים בזוגות נגדיים, וכך גם העלעלים שעליהם.

במין זה הלוואים נושרים בשלב מוקדם; הם צרים וארוכים (סרגליים עד אזמליים), וקטנים מן העלעלים.

הפטוטרת באורך 3 עד 7.5 ס״מ, ולעיתים דלילה בשערות פלומתיות. בלוטת הצוף שבבסיס הפטוטרת אליפטית בצורתה, ואורכה מגיע עד פי 1.5 מרוחבה (בניגוד לעגולה שבאלביציה צהובה).

העלים מנוצים פעמיים, ובהם 5 עד 12 זוגות סעיפים (לעיתים רחוקות רק 4 זוגות, ולעיתים עד 20 זוגות בפרטים מתורבתים); אורכם 20 עד 32 ס״מ. בלוטת צוף אחת נוספת מצויה על ציר העלה — בין הזוג העליון של הסעיפים או בינו לבין הזוג שמתחתיו.

העלעלים אינם דו-גוניים; הם מוארכים עד דמויי סרגל, ולעיתים נטויים באלכסון. לרוב אורכם 6 עד 12 מ״מ ורוחבם 1 עד 4 מ״מ — קצרים וצרים מאלה של אלביציה צהובה. בסיסם קטום אך אסימטרי מאוד — העורק הראשי צמוד לשפה העליונה. הקודקוד מחודד ומסתיים בחוד קצר, והשפה ריסנית.

פרחים ותפרחות — כמו בשאר בני תת-המשפחה לשעבר המימוסיים (Mimosoideae), הפרחים זעירים, דו-מיניים, בעלי סימטריה רדיאלית ועלי עטיף כפולים. עלי הכותרת מאוחים בבסיסם ויוצרים צינור קצר. הפרחים ערוכים בתפרחות כדוריות או דמויות שיבולת, שבהן פרחים רבים וצפופים. האבקנים מרובים, ארוכים ובולטים מאוד מחוץ לכותרת הקטנה — והם המרכיב הדקורטיבי העיקרי בפרח; הזירים מפורדים או מאוחים רק בבסיסם, ויחד יוצרים צינור אבקנים קצר. השחלה עילית ומורכבת מעלה שחלה אחד.

התפרחות אמיריות, ערוכות באשכולות בקצות הענפים. עוקצי התפרחות באורך 3 עד 9 ס״מ, מכוסים שערות קצרות הצמודות למשטח. בכל קרקפת 18 עד 25 פרחים.

הפרחים ורודים; עוקציהם קצרים מאוד, עד 1 מ״מ בלבד. הגביע צינורי, באורך 2.5 עד 6 מ״מ, בעל 5 או 6 אונות, שעיר ומתקרח עם הגיל. הכותרת דמוית-פעמון, באורך 8 עד 12 מ״מ, בעלת 4 או 5 אונות משולשות, שעירות בקצותיהן.

האבקנים, שמספרם כ-32, לבנים בבסיסם וורודים בקצותיהם, באורך 25 עד 35 מ״מ; צינור האבקנים ארוך, 10 עד 12 מ״מ. בפרחים המרכזיים הגביע קצר יותר (כ-3 מ״מ), הכותרת באורך 9 עד 12 מ״מ, והאבקנים באורך 28 מ״מ עם צינור ארוך עד 18 מ״מ.

התרמילים חומים-חלודים, קירחים, צרים ושטוחים, דמוי רצועה קצרה, באורך 9 עד 15 ס״מ וברוחב 1.5 עד 2.5 ס״מ. שוליהם ישרים או מצרים קמעא; הבסיס חד, הקודקוד מעוגל ומסתיים במקור קצר (עד 1.5 ס״מ); הקשוות דקות, קירחות, חלקות או מחוספסות במקצת.

הזרעים, שמספרם 6 עד 8 (לעיתים עד 10), באורך כ-9 מ״מ וברוחב כ-5 מ״מ. על קליפת הזרע ניכר סימן אופייני — פליאורוגרם פתוח, חריץ או קו בצורת U. הזרעים חסרי תוספת לזרע (aril) ואנדוספרם.

תקופת הפריחה: מאי עד יולי; הבשלת הפירות: אוגוסט עד אוקטובר.

מספר הכרומוזומים: 2n = 26, 52 (כלומר קיימות אוכלוסיות דיפלואידיות וטטראפלואידיות לפחות בארצות הברית).

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:קסאלפיניים