השתכנזות

השתכנזות היא מונח בשיח החברתי בישראל המתאר תהליך שבו יחידים ממוצא מזרחי מאמצים מאפיינים תרבותיים, לשוניים והתנהגותיים המזוהים עם אשכנזיות. המונח משמש לתיאור מעבר סימבולי בין זהויות אתניות בחברה הישראלית. השימוש במושג נפוץ הן בשיח היומיומי והן במחקר הסוציולוגי העוסק בזהות, אתניות ומעמד בישראל.

 רקע היסטורי 
הרקע להופעת המונח והדיון בתופעה קשור לעיצוב המבנה החברתי והתרבותי בישראל מאז הקמת המדינה. במהלך שנותיה הראשונות של המדינה התקיימו תהליכי קליטה של אוכלוסיות יהודיות ממגוון ארצות מוצא, לצד עידוד של זהות ישראלית משותפת במסגרת אידאולוגיית כור ההיתוך. בתוך הקשר זה התגבשה הבחנה חברתית בין קבוצות שמוצאן באירופה לבין קבוצות שמוצאן בארצות המזרח וצפון אפריקה, הבחנה שנלוותה אליה זיקה שונה למוסדות המדינה, למרחב התרבותי ולשוק העבודה. אף שהשיח הציבורי הדגיש שוויון ואחדות, במחקר הסוציולוגי הוצבע על קיומם של פערים חברתיים ותרבותיים מתמשכים. על רקע זה החל המונח לשמש לתיאור אימוץ של מאפיינים תרבותיים והתנהגותיים המזוהים עם אשכנזיות, כחלק מהשיח על זהות, אתניות ומוביליות חברתית בישראל.

השיח בנושא קשור להתפתחותה ההיסטורית של אידאולוגיית כור ההיתוך בישראל ולשינויים שחלו באופן פעולתה לאורך השנים. בעשורים הראשונים לקיום המדינה קידם כור ההיתוך יצירת זהות ישראלית אחידה באמצעות מדיניות ממסדית גלויה, שעודדה אימוץ דפוסים תרבותיים שנתפסו כמערביים והשתלבות במוסדות המדינה, כגון מערכת החינוך, הצבא ושוק העבודה. החל משנות ה־80 וה־90 פחת השימוש בכור ההיתוך כעיקרון מוצהר, ובמקומו התפתח שיח המדגיש בחירה אישית, נייטרליות תרבותית ומוביליות פרטית.

 מאפיינים 
השתכנזות מתבטאת באימוץ של פרקטיקות יומיומיות וסמלים תרבותיים המזוהים בחברה הישראלית עם אשכנזיות. מאפיינים אלה כוללים הקפדה על שימוש בעברית תקנית, לעיתים תוך שילוב מילים לועזיות או אקדמיות, והימנעות מסלנג וביטויים הנתפסים כמזרחיים; סגנון דיבור שקט, מאופק ולא קולני, וניהול רגשי המדגיש איפוק, ריחוק פורמלי ושליטה עצמית ביחסים בין אישיים. שינוי או עברות של שם משפחה לשם הנתפס כישראלי או נייטרלי, וצמצום הנראות הפומבית של סממנים אתניים הקשורים למוצא המזרחי. בנוסף, באה לידי ביטוי בטעם תרבותי מסוים, כגון העדפת מוזיקה קלאסית, רוק או שירים עבריים המזוהים עם התרבות המערבית, והתרחקות ממוזיקה מזרחית או ערבית, וכן בצריכת תרבות ופנאי הנתפסות כבורגניות, כמו תיאטרון, עיתונות איכותית ומוסדות תרבות. לעיתים נלווה לתהליך גם אימוץ סגנון לבוש סולידי ומאופק.

 ביקורת 
במחקר הסוציולוגי נטען כי גם נכון לשנת 2014, אף שכור ההיתוך אינו מוצג עוד כאידאולוגיה רשמית או כמדיניות גלויה, עקרונותיו ממשיכים לפעול בחברה הישראלית בצורה לא רשמית ולעיתים סמויה. לפי גישה זו, השתלבות חברתית והתקדמות כלכלית מלוות לעיתים בציפייה לאימוץ דפוסי התנהגות ותרבות המזוהים עם אשכנזיות, המוצגים כרגילים או כלליים. תהליכים אלה מוצגים כבחירה אישית או כהתאמה לדרישות מקצועיות וחברתיות, אך בפועל הם יוצרים סטנדרט אחיד שאליו מצופה מאנשים להתאים את עצמם. בהקשר זה, המונח משמש לתיאור מצבים שבהם אימוץ דפוסים אלה אינו מביא להשתלבות מלאה, והזהות האתנית של הפרט נותרת נוכחת וניתנת לזיהוי. ביקורת נוספת מצביעה על כך שכאשר דרישות ההשתלבות מוצגות כעניין של בחירה אישית או של התאמה תרבותית, האחריות לאי שוויון עוברת מהחברה אל הפרט. כלומר, מי שאינו מצליח להשתלב נתפס כמי שלא התאים את עצמו מספיק, ולא כמי שמתמודד עם מגבלות חברתיות רחבות יותר. באופן זה, הדיון הציבורי בפערים אתניים מצטמצם, והם מוצגים כתוצאה של החלטות אישיות או סגנון חיים, ולא כתופעה חברתית ומבנית.
ראו גם
השסע העדתי בישראל

 לקריאה נוספת 
 אורנה ששון־לוי ואבי שושנה, השתכנזות: על פרפורמנס אתני וכישלונו, "תיאוריה וביקורת", גיליון 42, אביב 2014.

 הערות שוליים 

קטגוריה:השסע העדתי בישראל