פרנצ'סקו דומניקו גוראצי

פרנצ'סקו דומניקו גוראצי (באנגלית: Francesco Domenico Guerrazzi, 12 באוגוסט 1804 – 25 בספטמבר 1873) היה סופר ופוליטיקאי איטלקי שהיה מעורב בריסורג'ימנטו.

 ביוגרפיה 
גוראצי נולד בעיירת החוף ליבורנו שהייתה בזמנו חלק מהדוכסות הגדולה של טוסקנה. למד משפטים באוניברסיטת פיזה וסיים את לימודיו בשנת 1824. הוא החל את השתלמותו בליבורנו, אך עד מהרה ויתר על קריירת המשפטים לטובת העיסוק בפוליטיקה וספרות, בהיותו מושפע מיצירותיו של לורד ביירון. הוא הקדיש את יצירתו "Stanze" משנת 1825 לביירון. הרומן ההיסטורי הראשון שלו, "La Battaglia di Benevento" ("קרב בנוונטו") פורסם בשנת 1827.

גוראצי הכיר את הפילוסוף והפוליטיקאי ג'וזפה מציני, ויחד עם הסופר והמתרגם קרלו ביני הקימו בשנת 1829 את העיתון "L'Indicatore Livornese" ("האינדיקטור של ליבורנו"). רשויות הדוכסות הגדולה של טוסקנה סגרו את העיתון השבועי בשנת 1830, לאחר 48 גליונות.

באותה שנה, גוראצי גורש למונטפולצ'אנו לחצי שנה אחרי שכתב דרשה לזכרו של קוזימו דל פנטה, קצין איטלקי בצבא נפוליאון שאימץ את האידיאלים של המהפכה הצרפתית, וגוראצי ראה בו דוגמה כאידיאל הריסורג'ימנטו. בזמן שנאלץ לשהות במונטפלצ'אנו, הוא החל לעבוד על הרומן ההיסטורי המפורסם ביותר שלו, "L'Assedio di Firenze" ("המצור על פירנצה"), שמבוסס על חייו ותהילתו של המצביא הפלורנטיני פרנצ'סקו פרוצ'יו. הרומן מורכב מקטעי מעבר ארוכים ומהירים, תרעומת נגד הכנסייה ומידה מסוימת של הומור שחור ושטניזם שהיו מזוהים בכתביו של ביירון. 

רומנים היסטוריים נוספים של גוראצי, כמו "Veronica Cybo" מ-1838, "Isabella Orsini" מ-1844, "Beatrice Cenci" מ-1853 ו-"Pasquale Paoli" מ-1860 מנסים לשרטט דיוקן מציאותי ורומנטי של הפרוטגוניסטים שבהם - אשת האצולה ורוניקה צ'יבו-מלאספינה שהייתה מעורבת בפרשת רצח, השחקנית האיטלקייה איזבלה אורסיני, בת האצולה ביאטריצ'ה צ'נצ'י שהואשמה ברצח אביה והוצאה להורג בהוראת האפיפיור והמדינאי פסקאולה פאולי שעמד בחזית תנועת ההתנגדות נגד השלטונות הגנואזי והצרפתי באי קורסיקה. אולם, גוראצי הוא במיטבו כהומוריסט וכפנטזיונר עם הסיפור הקצר "La serpicina" ("הנחשית הקטנה", 1847) המשתמש באלגוריה כדי לבקר נורמות חברתיות ויחסים בין בני אדם, הסאטירה החברתית-פוליטית "Storia di un moscone" ("סיפורו של זבוב", 1858), שמותחת ביקורת חריפה על הממסד דרך נקודת מבטו של זבוב, והחיבור האוטוביוגרפי "Il buco nero" ("החור השחור", 1862), שמתאר את חוויותיו האישיות.

גוראצי נאסר מספר פעמים בשל מעורבותו למטרת התנועה איטליה הצעירה. בשנת 1833 נכלא למשך שלושה חודשים בפורטה סטלה שבפורטופראיו, אלבה.

כתוצאה מכך, גוראצי הפך למנהיג הליברליזם החזק ביותר בליבורנו. בשנת 1848 הוא מונה לתפקיד שר מתוך מחשבה ליישב את ההדורים בין הרפורמים לבין לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה. ב-8 בפברואר 1849, בעקבות בקשתו של לאופולד, גוראצי הקים טריומווירט עם ג'וזפה מציני וג'וזפה מונטנלי  והוחלט על הקמתה של רפובליקה טוסקנית. ב-27 במרץ, גוראצי נבחר כדיקטטור.

תחת הרסטורציה של לאופולד, גוראצי סירב להימלט ונדון ל-15 שנות מאסר. בשנים אלו הוא עבד על כתב ההגנה שלו, הספר "Apologia della vita politica di F.D. Guerrazzi" ("אפולוגיה על החיים הפוליטיים של פ"ד גואראצי"), שפורסם בשנת 1852. אחרי שלוש שנים במאסר, גזר דינו של גוראצי הופחת להגליה בקורסיקה. בשנת 1857, הוא ברח מהאי וחי זמן מה בג'נובה. בשנת 1860 הוא נבחר לפרלמנט האיטלקי ותמך בזכויות הרפובליקנים עד לפרישתו בשנת 1870.

בשנותיו המאוחרות, גוראצי המשיך לפרסם סיפורת בדיונית, עם הרומן ההיסטורי "L'assedio di Roma" ("המצור על רומא", 1865-1863), כתבים פוליטיים ותרגומים מהספרות האנגלית והגרמנית. גוראצי מת מהתקף לב בצ'צ'ינה, הממוקמת כ-30 ק"מ מעיר הולדתו ליבורנו.

 קישורים חיצוניים 



 פרנצ'סקו דומניקו גוראצי, באתר אנצ'יקלופדיה איטליאנה

ג
ג
ג
ג