הנסיכה דה ברוי

הנסיכה דה ברוי הוא דיוקן של ז'וזפין־אלאונור־מארי־פולין דה גאלאר דה בראסאק דה בארן. הדיוקן הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הצרפתי ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר, שצויר בשנים 1851–1853. היצירה נמנית עם דיוקנאותיו המאוחרים של אנגר ונחשבת לאחת מפסגות יצירתו בתחום זה, שנוצרה בשלב שבו מעמדו כצייר דיוקנאות של בני האליטה הצרפתית והאצולה האורליאניסטית כבר היה מבוסס היטב. הציור מוצג כיום במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.

 תיאור היצירה 
הדיוקן מציג את הנסיכה ישובה בכורסה מרופדת בדמשק משי, לבושה שמלת נשף עשויה סאטן כחול עשיר המעוטר בתחרה. על זרועה מונחת גלימה לבנה מקשמיר, רקומה בזהב, ולצדה תכשיטים מעובדים בקפידה משילוב של פנינים, אמייל וזהב. אנגר מדגיש את איכותם החומרית של הבדים והחפצים באמצעות משיחת מכחול רציפה ומלוטשת, היוצרת תחושת שלמות והרמוניה. חדות הקווים והדיוק בפרטים משווים לדמות נוכחות מרוכזת ומרוסנת, ומבליטים את הריחוק והאיפוק המאפיינים את הופעתה.
 פרשנות 
הבעת פניה של הנסיכה עוררה כבר מראשיתה פרשנויות מנוגדות. בעלה, אלבר, הדוכס הרביעי מברוי, תיאר אותה כאשה ביישנית ודתית, וראה בהבעתה ביטוי לשלמות מוסרית ולטוהר פנימי. לעומת זאת, מבקר בן הזמן אפיין את מבטה כקר, מרוחק וככזה המשדר הסתגרות אריסטוקרטית. דואליות זו משתלבת במאפיין חוזר בדיוקנאות נשים מאת אנגר, שבהם הדמויות נראות שקועות במחשבה, כמי שנוכחותן הפיזית ברורה אך עולמן הפנימי נותר בלתי נגיש. הדיוקן יוצר אפוא מתח בין קרבה חזותית לבין ריחוק רגשי.

 סמליות 
לצבע הכחול תפקיד מרכזי במשמעות היצירה. הכחול מופיע כשילוב של רוגע ועוררות, כצבע המבטא כמיהה, מרחק ותקווה. בהקשרים תרבותיים שונים יוחס לכחול ממד שמימי וטרנסצנדנטי, והוא נתפס כצבע של געגוע לאופק רחוק ולמימוש עתידי. לצדו מופיע הצהוב־הזהוב, המזוהה עם קדושה ותקווה, בדומה להילות מלאכים במסורת הנוצרית. שילוב הצבעים, יחד עם גלימת הקשמיר שמקורה בצפון אפריקה, יוצר זיקה סמלית בין אירופה למזרח ומדגיש את מעמדה של הדמות כבלתי מושגת, אך טעונה בעוצמה רגשית מרומזת.

 השוואות ליצירות אחרות 
הדיוקן הושווה לדיוקנאות נשיים אחרים בתולדות האמנות בשל אופן הצגת המבט והיחס לצופה. בניגוד לדיוקנאות המאופיינים באינטימיות ובקשר ישיר עם המתבונן, דמותה של הנסיכה נותרת מרוחקת ומסוגרת. חדות המיקוד והדיוק הפורמליסטי של אנגר עומדים בניגוד ליצירות המאופיינות ברכות חזותית ובטשטוש, ומדגישים עולם חושני מבריק אך בלתי נגיש, שבו החוויה האסתטית אינה מובילה לאינטימיות אלא להתרחקות מהורהרת.

 תולדות הבעלות 
הדיוקן הוזמן בידי בעלה של הנסיכה, אלבר דה־ברוי, זמן קצר לאחר נישואיהם. זמן לא רב לאחר השלמת היצירה חלתה הנסיכה בשחפת ונפטרה בגיל 35, כשהיא מותירה אחריה חמישה בנים. בעלה, שנותר אבל, שמר את הדיוקן מוסתר מאחורי בד בבית המשפחה במשך כל ימי חייו. היצירה נותרה ברשות משפחת דה־ברוי עד סמוך לרכישתה בידי רוברט להמן, ולאחר מכן נכנסה לאוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
קישורים חיצוניים

 היצירה באתר מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות

 הערות שוליים 

קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ציורי שמן