ביקל מטטוב

ביקל מטטוב (ברוסית: Бикель Мататова; 20 באוגוסט 1928 – 16 במאי 2013) הייתה שחקנית יהודייה מברית המועצות, ולאחר מכן שחקנית ישראלית. היא הייתה חלק מהתיאטרון ג'והורי של הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית האוטונומית של דאגסטןPetr Agarunov. 
בשנת 1990, על פי צו נשיאותי של המועצה העליונה של האס"ר דאגסטן, הוענק לה תואר "עובדת התרבות הנכבדה של האס"ר דאגסטן".Irina Mikhailova. Book (ru:«Самородки Дагестана») – Gifted of Dagestan by Irina Mikhailova, Makhachkala, Russia. p. 36. 2014. בשנת 1948 קיבלה תעודת הוקרה מטעם האיגוד המקצועי של עובדי האמנות של ברית המועצות, לרגל 25 שנה לפעילות התרבותית של האיגוד למען הצבא הסובייטי, כהוקרה על תרומתה לפעילות זו.

 ביוגרפיה 
ביקל מטטוב נולדה ב-20 באוגוסט 1928 בדרבנט וגדלה בשכונה צרה וצפופה ברחוב טגי-זאדה, ליד בית כנסת. היא הייתה הבכורה מבין ארבעה אחים. בשנת 1933, אביה, פיסח מטטוב, נפטר בגיל 33. לאחר מותו, אמה, איסתר-מלכה, גידלה את הילדים לבדה. כדי לפרנס את המשפחה, היא עבדה בתעשיית הדיג בים הכספי, ומשכה רשתות כבדות מהמים לצד הגברים. תוך כדי עבודה, היא שרה שירים.

עבדו איתה כמה שחקנים מתיאטרון ג'והורי, בהם יונו סמיונוב, וכן מוזיקאים: אישצ'י, שניגן בתוף מרים; יונושקיי, בקמנצ'ה; וריפקה, בתוף. מוחויל פאראדז'ב שימש כלחשן.

בשנת 1936 פעל בדרבנט תיאטרון דרמה ממלכתי, ששילב הצגות בשפת האזרים ובשפת יהודי ההרים. לתיאטרון הייתה להקה מוזיקלית בראשות המלחין . שחקני התיאטרון עודדו את אמה של ביקל מטטוב לקחת תפקיד באחת מהופעותיהם. דרך חוויה זו גילתה ביקל הצעירה את אהבתה לתיאטרון.

ביקל מטטוב למדה בבית הספר בדרבנט על שם מקסים גורקי, שם הלימודים התקיימו בשפת האם שלה – ג'והורי – באמצעות האלפבית הלטיני. כבר באותן שנים היא עשתה את הבחירה שלה: היא רצתה להיות שחקנית תיאטרון. עתידה כולו היה קשור לבמה. לאחר שעות הלימודים, הייתה רצה לתיאטרון, מקשיבה בתשומת לב לחזרות, משננת את כל התפקידים, ומופיעה ושרה בבית. תשוקה זו אפיינה את שנות לימודיה מ-1937 עד 1939.

ביקל החלה להופיע על הבמה בגיל צעיר ועד מהרה הפכה לשחקנית מקצועית.Diana Nisimova.  תפקידה הראשון בתיאטרון היה בתור כוכבת נשף במחזה שאה עבאס. היא הופיעה לצד אמה, כמו גם לצד שחקנים ושחקניות רבים של תיאטרון ג'והורי הממלכתי.

עם התקדמות הקריירה שלה, ביקל מטטוב לקחה על עצמה תפקידים רבים ונסעה עם התיאטרון למקומות שונים שבהם התגוררו יהודי ההרים, והביאה את הופעותיה לקהל רחב.

במהלך מלחמת העולם השנייה עמדו יהודי ההרים, כמו כל תושבי ברית המועצות, בפני זמנים קשים. ביקל מטטוב כתבה בזיכרונותיה:

עד מהרה השתנה המצב, כאשר חוות לנין הקולקטיביות החלו לתמוך בשחקנים באמצעות ארגון הופעות עבור חקלאים קולקטיביים. ביקל מטטוב, יחד עם אמה ועמיתיה השחקנים, העניקו קונצרטים לקהילה.

מאוחר יותר, היא ואמה הוזמנו לעבוד ב, המרכז המנהלי של . במהלך היום הן עבדו בספרייה, ובערבים הופיעו. בסופו של דבר מונתה ביקל למנהלת האמנותית של בית התרבות, מה שאִפשר לה להמשיך את תשוקתה לתיאטרון.

לאחר ששבה לדרבנט, הופיעה ביקל מטטוב בהצגות רבות, כולל , שם גילמה את דמות גולנז, ו, שם גילמה את שהסנם. במחזה "כלה בחמשת הרובלים", עם ליברית מאת  ומוזיקה שהלחין , הופקדה על תפקיד נז-נז. מטטוב המשיכה לגלם תפקידים מוזיקליים עד שנת 1960.

בשנת 1961 העלה הבמאי סרגיי איזגיאייב את המחזה "בת דודה", שתיאר את חייהם של יהודי ההרים.
ביקל מטטוב גילמה את תפקיד החולבת "גיולי", בעוד אמה גילמה את האישה הקשישה ממלי. באותה שנה הועלתה אופרת הבמה "ליילי ומג'נון", שתורגמה לטאטית על ידי איזגיאייב. מטטוב גילמה את התפקיד הראשי של ליילי, ואילו אמה גילמה את תפקיד אמו של מג'נון. בשנת 1963 כיכבה בתפקיד הראשי במחזה "אייחאנום", בגיל 35.

בשנת 1964 נסגר התיאטרון הממלכתי ג'והורי עקב חוסר מימון, מה שהוביל לתחיית קבוצת תיאטרון חובבים.
אברם אבדלימוב הפך למנהיג הקבוצה, ובתקופה זו קולחוזים עברו שינוי מבני לסובחוזים. בשנת 1967 הוקם התיאטרון מחדש כתיאטרון העם, עם  כבמאי ואברם אבדלימוב כעוזרו. השחקנים ערכו חזרות במהלך היום והופיעו בערבים. ביקל מטטוב המשיכה לשחק בכל ההפקות, ולעיתים קרובות גילמה תפקידים ראשיים.

בשנת 1975 נפטרה השחקנית איסטירה-מלכה, אמה של ביקל מטטוב.

תיאטרון העם ג'והורי נותר פעיל בין השנים 1967 ל-1992, כאשר מטטוב הופיעה לצד שחקנים ותיקים וחדשים כאחד.

בשנת 1991 היגרה ביקל מטטוב לישראל.

בשנת 2001, בעיר חדרה, בניהולו של רומן איזאייב, הוקם תיאטרון ג'והורי לקומדיה מוזיקלית בשם "רמב"ם". הדבר סימן שלב חדש בקריירה של ביקל מטטוב. היא שמחה לחזור לבמה שאהבה, ושוב שרה, רקדה והופיעה.

ביקל מטטוב נפטרה בשנת 2013 בחדרה, ישראל.

 מורשת 
זיכרונותיה, שנכתבו בג'והורי, פורסמו באלמנך "גובלי" בשני גיליונות – מס' 21 (1994) ומס' 22 (1995).

הופעות הבמה של ביקל מטטוב שימשו מקור השראה למשורר המפורסם סרגיי איזגיאייב, שכתב עבורה את השיר "ביקל".

ב-12 באוקטובר 2009, בפסטיבל האמנויות הראשון "פניני הקווקז", שנערך בנתניה, ישראל, הוזמנה לבמה האמנית הדגולה מדגסטן, ביקל מטטוב, והוענקה לה תעודת כבוד לרגל יום הולדתה ה-80 ולציון 65 שנים לקריירה הבימתית שלה.

 פרסים 
 אמן נכבד של מדינת דאגסטן
 1991, עובדי תרבות נכבדים של מדינת דאגסטן
 1948, תעודת הוקרה מטעם האיגוד המקצועי של עובדי האמנות של ברית המועצות, לרגל 25 שנה לפעילות התרבותית של האיגוד למען הצבא הסובייטי

 ספרות 
 מיכאילוב, אירינה (2014). "Самородки Дагестана" [מחונני דאגסטן]. מחצ'קלה, רוסיה, עמ' 36. 

 ראו גם 
 תיאטרון ג'והורי

 קישורים חיצוניים 

 זיכרונות של ביקל מטטוב. חלק 1
 זיכרונות של ביקל מטטוב. חלק 2

 הערות שוליים 

קטגוריה:אנשים מדרבנט
קטגוריה:שחקניות תיאטרון סובייטיות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון רוסיות
קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים רוסים
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקנים ובמאים של תיאטרון ג'והורי
קטגוריה:יהודי ההרים
קטגוריה:ישראליות ילידות ברית המועצות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2013