הדילמה של היינץ

דילמת גניבת התרופה, הידועה גם בשם דילמת היינץ, היא דילמה מוסרית קלאסית שפותחה על ידי הפסיכולוג האמריקאי לורנס קולברג במסגרת מחקריו על התפתחות ההיגיון המוסרי. הדילמה שימשה כלי מחקר מרכזי בפסיכולוגיה של המוסר החל מאמצע המאה ה־20, ונועדה לבחון את אופן הנימוק המוסרי של בני אדם ולא את ההכרעה המעשית עצמה.

בגרסתה הידועה של הדילמה מתוארת אישה החולה במחלה קשה, אשר תרופה אחת בלבד יכולה להציל את חייה. רוקח מקומי מסכים למכור את התרופה אך דורש עבורה מחיר מופקע. בעלה של האישה, היינץ, אינו מצליח לגייס את הסכום הנדרש ולבסוף מחליט לפרוץ לבית המרקחת ולגנוב את התרופה כדי להציל את חיי אשתו. הנבדקים מתבקשים להשיב האם היינץ היה צריך לגנוב את התרופה, ובעיקר לנמק את תשובתם.

קולברג הדגיש כי עיקר חשיבותה של הדילמה אינו בשאלה האם הגניבה מוצדקת, אלא בנימוקים שמספקים הנבדקים להחלטתם. לטענתו, נימוקים אלה משקפים את רמת ההתפתחות המוסרית של האדם ואת השלב המוסרי שבו הוא מצוי. על בסיס ניתוח התשובות הציע קולברג תאוריה של התפתחות מוסרית הכוללת שלושה שלבים עיקריים: השלב הקדם־קונבנציונלי, שבו השיפוט המוסרי מונחה בעיקר מהימנעות מעונש או מציות לרצון הזולת; השלב הקונבנציונלי, שבו האדם מקבל את חוקי החברה והמוסר המקובל כקובעים את הנכון והלא־נכון; והשלב הפוסט־קונבנציונלי, שבו השיפוט המוסרי מבוסס על עקרונות מוסר אוניברסליים, גם כאשר הם מתנגשים עם החוק או הנורמות החברתיות המקובלות.

 תוצאות הניסוי 
מניתוח תשובות הנבדקים לדילמת גניבת התרופה ולדילמות מוסריות נוספות הסיק לורנס קולברג כי ההיגיון המוסרי של בני אדם מתפתח בשלבים קבועים ואוניברסליים, הקשורים לגיל ולהתפתחות קוגניטיבית. קולברג מצא כי ילדים נוטים לנמק החלטות מוסריות מתוך שיקולים של הימנעות מעונש או ציות לסמכות, מבלי להפגין הבנה של חוק או מוסר חברתי מופשט. שלב זה כונה על ידו השלב הקדם־קונבנציונלי.

לעומת זאת, מתבגרים ומבוגרים רבים נימקו את עמדותיהם מתוך התייחסות לחוקים, לנורמות חברתיות ולסדר החברתי, ולעיתים קיבלו אותם כמחייבים מעצם היותם חוקים. שלב זה הוגדר כשלב הקונבנציונלי. רק מיעוט מהנבדקים הבוגרים הפגינו נימוקים המבוססים על עקרונות מוסר כלליים ואוניברסליים, כגון קדימות ערך חיי אדם על פני חוקי רכוש. נימוקים אלה שויכו לשלב הפוסט־קונבנציונלי, שנחשב בעיני קולברג לשיא ההתפתחות המוסרית.

על פי קולברג, המעבר בין השלבים הוא חד־כיווני ואינו תלוי בתרבות מסוימת, והוא משקף התקדמות אמיתית ברמת המוסריות של האדם.

 ביקורת על התאוריה והניסוי 
על תאוריית ההתפתחות המוסרית של קולברג נמתחה ביקורת רחבה. אחת הביקורות המרכזיות נגעה לדגש הרב שהעניק קולברג להיגיון מוסרי רציונלי, תוך הזנחת תפקידם של רגשות, אינטואיציות וגורמים חברתיים בקבלת החלטות מוסריות. חוקרים מאוחרים יותר, ובהם הפסיכולוג ג'ונתן היידט, טענו כי שיפוט מוסרי מתקבל בראש ובראשונה באופן אינטואיטיבי ורגשי, וכי ההיגיון המוסרי משמש לעיתים קרובות להצדקה בדיעבד של החלטות שכבר התקבלו.

ביקורת נוספת הופנתה להטיה מגדרית במחקריו של קולברג. קולברג טען כי נשים אינן מגיעות לרוב לשלב הפוסט־קונבנציונלי, אך טענה זו עוררה התנגדות חריפה, בין היתר משום שנשים כמעט שלא נכללו במדגמי המחקר המקוריים. חוקרות פמיניסטיות הצביעו על כך שהתאוריה משקפת תפיסה גברית של מוסר, המדגישה צדק, חוק ועקרונות מופשטים, ומתעלמת מתפיסות מוסר המבוססות על יחסים, אכפתיות ואחריות בין־אישית.

כמו כן הוטל ספק בטענה לאוניברסליות של שלבי ההתפתחות המוסרית, ונשאלה השאלה האם דילמות היפותטיות, כגון דילמת היינץ, אכן משקפות התנהגות מוסרית בפועל במצבי חיים ממשיים.

 בהלכה 
לדעת הרב אשר וויס, לפי ההלכה אין ספק שמותר ואף חייב אדם להציל נפשו בממון חבירו, עם זאת ישנן דעות החולקות על כך.

 קישורים חיצוניים 
 יאיר בן דוד, איך להיות טוב – מדריך מקוצר לפסיכולוגיה של המוסר, פרק ראשון.




 הערות שוליים 

קטגוריה:ניסויים מחשבתיים במוסר