אן אסקיו

אן אסקיו (באנגלית: Anne Askew; נולדה סביב שנת 1521 - נשרפה על המוקד ב-16 ביולי 1546) הייתה רפורמטורית אנגלייה שנודעה באומץ לבה ובאמונתה הבלתי מתפשרת. היא נחשבת לאחת הדמויות הבולטות בגל הרדיפות הדתיות של ימי הנרי השמיני, ולאחת משתי הנשים היחידות שעונו במצודת לונדון. כתבי עדותה ששרדו העניקו לה מקום מרכזי בהיסטוריה של הרפורמציה האנגלית.

 ראשית חייה ונישואיה 
אן אסקיו נולדה ככל הנראה באחוזת המשפחה בסטלינגבורו שבלינקולנשייר, בתו של סר ויליאם אסקיו ושל אשתו הראשונה אליזבת רוטסלי. אביה היה בעל אדמות בלינקולנשייר ונטינגהמשייר, כיהן כחבר בפרלמנט וכשריף גבוה של המחוז, ואף השתתף בשנת 1520 במפגש המדיני הידוע בשם "שדה אריג הזהב" בצרפת. אן הייתה השנייה מבין חמישה ילדים וגדלה בסביבה משכילה ואמידה. לפי עדויות מאוחרות קיבלה חינוך רחב היקף וידעה קרוא וכתוב היטב, דבר חריג יחסית לנשים בתקופתה.

לאחר מות אחותה הבכורה מרת'ה הוחלט כי אן תינשא לתומאס קיים מפריסקני, אשר נועד להינשא למרת'ה. הנישואים נערכו כאשר אן הייתה בת חמש־עשרה בלבד ונכפו עליה בניגוד לרצונה. היא מילאה את חובותיה כבעלת הבית ונולדו לה שני ילדים. בתקופה זו התחוללה בלינקולנשייר התקוממות הקתולים שנודעה בשם "מרידת החסד", שנועדה להתנגד לסגירת המנזרים בעקבות פרישתו של הנרי השמיני מהכנסייה הרומית. אביה ואחיה של אן נתפסו בידי המורדים, והחוויה הותירה את רישומה על המשפחה כולה. ייתכן שאירועים אלה תרמו להתרחקותה מן הקתוליות ולפנייתה אל האמונה הפרוטסטנטית.

 דרכה הרפורמטורית ומעצרה 
בשנות הארבעים של המאה ה־16 התגבשה אמונתה החדשה של אן אסקיו. היא קראה את הביבליה באנגלית, דבר שהיה שנוי במחלוקת באותם ימים, והתנגדה בפומבי לאמונות ולמנהגים הקתוליים. לאחר חקיקת "חוק לקידום הדת האמיתית" בשנת 1543, שאסר על נשים לקרוא בביבליה בפומבי, המשיכה להקריא קטעים מן הספר בפני שומעים רבים. בעלה, שהיה קתולי אדוק, סילק אותה מביתם, והיא עזבה את ילדיה ונסעה ללונדון כדי לבקש גירושין בבית הדין. בבירה מצאה תמיכה בקרב נשים אצילות המזוהות עם הרפורמציה, ובהן הרוזנת מהרטפורד ואשתו של סר אנתוני דני, שתיהן מקורבות למלכה קתרין פאר. אסקיו התיידדה עם אנשי דת ורפורמטורים כג'ון לסלס וההיסטוריון אדוארד הול, והחלה לשאת דרשות פומביות.
ממוזער|הוצאתה להורג של של אן אסקיו
במרץ 1545 נעצרה בחשד לכפירה לפי "חוק ששת המאמרים" ונחקרה בפני הבישוף של לונדון אדמונד בונר. היא הציגה עמדה עצמאית ונועזת, טענה כי דברי פאולוס אינם אוסרים על נשים לעסוק בדברי אלוהים אלא רק למנוע מהן להורות קהל, וסירבה לחתום על הצהרת אמונה קתולית. לאחר שנכלאה לשנים־עשר יום שוחררה בערבות, אך המשיכה להטיף. כעבור זמן קצר נעצרה שנית, נחקרה בפני מועצת המלך בראשות סטיבן גרדינר, בישוף וינצ'סטר, ונכלאה בניוגייט. ב־28 ביוני 1546 נגזר עליה דין מוות על כפירה.

 עינויים, הוצאה להורג ומורשת 
לאחר גזר הדין נלקחה אן אסקיו למצודת לונדון, שם עונתה באכזריות כדי לחשוף את שמות תומכיה מבין נשות החצר המלכותית. היא נקשרה לסד ונמתחה עד שעצמותיה נשברו וכל איבריה יצאו ממקומם, אך לא הסגירה איש. עדותה העצמית מתארת כיצד שרדה את העינויים והתעשתה לשיחה ארוכה עם חוקריה, למרות גופה המפורק. ב־16 ביולי 1546 הובאה על עגלה לכיכר סמיתפילד, כשהיא יושבת על כיסא בשל חוסר יכולתה לעמוד. היא נשרפה על המוקד יחד עם שלושה מאמינים נוספים - ג'ון לסלס, ג'ון הדלם וג'ון המלי - לאחר שסירבה לחזור בה מאמונתה.

מותה של אן אסקיו היה חלק מגל רדיפות שהגביר את אווירת הפחד בלונדון בימיו האחרונים של הנרי השמיני. דמותה הפכה לסמל של נאמנות דתית ושל עמידה באמונה תחת עינויים. כתביה, שנערכו ופורסמו לאחר מותה בידי ההוגה ג'ון בייל ונכללו מאוחר יותר ב"ספר הקדושים המעונים" מאת ג'ון פוקס, הפכו אותה לדמות מופת בהיסטוריה של הנצרות הפרוטסטנטית באנגליה. בזכות עדותה האישית נחשבת אן אסקיו לחלוצה בתחום כתיבת עדויות נשיות על רדיפות דתיות באנגליה של המאה השש־עשרה.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בשרפה
קטגוריה:משוררות אנגליות
קטגוריה:ילידי 1521
קטגוריה:נפטרים ב-1546