יורופיאן

יורופיאן, שכונה "העיתון הלאומי הראשון של אירופה", היה שבועון בריטי שיסד איל התקשורת היהודי רוברט מקסוול. הוא פורסם מ-11 במאי 1990 ועד דצמבר 1998.

 היסטוריה 
מקסוול ייסד את העיתון בעקבות ההתלהבות האופטימית בקרב הציבור האירופי מיד לאחר נפילת חומת ברלין וקריסת מסך הברזל. שם העיתון שיקף את תחושות האחדות הפאן-אירופית שעלתה עקב השינויים ההיסטוריים, אידיאל שמקסוול תמך בו בכל ליבו.

העבודה על הכנתו והוצאתו לאור של העיתון נמשכה חודשים רבים ומקסוול היה מעורב בו יותר מבכל עיתוניו האחרים, ושימש כעורך האחראי. עורכו הישיר של העיתון, איין ווטסון, וסגנו, פטר מילר, הגיעו מה״סאנדיי טלגרף״ השמרני, שהיה שייך אז לקונרד בלק. הוא הושק בהשקעה של של 25 מיליון ליש״ט, תחת הסיסמה "עיתון חדש לאירופה חדשה", עם מערכת בין-לאומית של 100 עיתונאים. העיתון הופץ ב-28 מדינות, כולל מזרח אירופה וישראל, ביום שישי בבוקר בפורמט של עיתון יומי.

מקסוול ביקש להקים במקור עיתון יומי עם תפוצה של 650,000 עותקים, אך עד לתאריך ההשקה התוכניות צומצמו לשבועון עם תפוצה של 225,000 עותקים. בסופו של דבר, התפוצה הגיעה לשיא של 180,000 עותקים, שלמעלה ממחצית הקוראים היו בריטיים. הדפסת העיתון בוצע במכונת הכנה לדפוס של חברת "סאיטקס" הישראלית, שמקסוול החזיקה אז 27% ממניותיה. "סאיטקס" העבירה צילומי צבע לדף מודפס ואפשרה את עיצוב עמודי עיתון על כל מרכיביהם על מסך מחשב, חידוש מהפכני באותה עת. העיתון התחרה בעיקר ב״הראלד טריביון" הבין-לאומי ובמהדורות האירופיות של ה״וול סטריט ג'ורנל" וה"פייננשל טיימס"י. עם השקתו התחייב מקסוול כי יורופיאן יהיה עיתון עצמאי וחופשי מכל השפעה של מפלגה פוליטית. הגיליון הראשון כלל מאמרים של מרגרט תאצ'ר, וילפריד מרטנס, ז'אק סאנטר, מריו סוארס ונשיא הבונדסבנק, כמו גם סקרים שהראו תמיכה בהשקת מטבע אחיד לאירופה (בבריטניה ובמדינות אחרות, אך לא בגרמניה או דנמרק), מדדים פיננסיים פאן-אירופיים חדשים הנקובים ב"אקו" (המטבע התאורטי של מנגנון שער החליפין האירופי) וסיקור התפרקות הגוש המזרחי.

לאחר מותו של מקסוול ב-5 בנובמבר 1991 וקריסת עסקיו, המשיכו עובדיו להוציא אותו לאור ללא שכר, במשך שישה שבועות. בינואר 1992 קנו האחים ברקלי את העיתון, תוך השקעה מוערכת של 110 מיליון דולר, ובשנת 1996 הפכו אותו לפורמט טבלואיד יוקרתי המכוון לקהילת העסקים, בעריכתו של אנדרו ניל. לעיתון באותה עת היו 70 עובדים בלונדון, 3 בבריסל, אחד בפריז, אחד בברלין ואחד במוסקבה, וכן רשת של 100 כתבים עצמאיים ברחבי אירופה. בתקופה זו נהג העיתון הכלכלי הישראלי "גלובס" לפרסם כתבות מתורגמות מה"יורופיאן".

במאי 1997 סקר של העיתון בקרב קוראיו מצא, כי רוב גדול סבור שאיחוד מוניטרי יעזור לליכודה של אירופה, וכי שמדינות שיישארו מחוץ לאיחוד ישתרכו מאחור. 

באוגוסט 1998 העמידו האחים ברקלי את העיתון למכירה לאחר שהתפוצה הממוצעת שלו בכל אירופה הייתה כ-135,000 עותקים בלבד מדי שבוע  והוא  נושא הפסדים כל ימיו. לאחר שלא מצאו קונה, סגרו את העיתון בסוף אותה שנה.

העיתון "ניו-יורופיאן"  (עיתון פרו-אירופי שנוסד בשנת 2016 בעקבות משאל העם על הברקזיט ) קיבל השראה מהעיתון.

הערות שוליים

קטגוריה:שבועונים
קטגוריה:שנות ה-1990