חתיכת חרא מטומטם

חתיכת חרא מטומטם (באנגלית: Stupid Piece of Sh*t) הוא הפרק השישי בעונה הרביעית של סדרת ההנפשה האמריקאית "בוג'ק הורסמן", והפרק ה-42 בסך הכול. הפרק נכתב בידי אליסון טפל ובוים בידי אן ווקר פארל, ועלה לשידור בארצות הברית ב-8 בספטמבר 2017, יחד עם יתר פרקי העונה, בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס". בפרק התארחו השחקניות פילדינג אדלו, שרון הורגן ופליסיטי האפמן.

בשנת 2017 היה הפרק מועמד לשני פרסי אנני בטקס ה-45, בהם פרס סדרת האנימציה הטלוויזיונית הטובה ביותר לקהל הרחב ופרס על הישג יוצא דופן בעריכה בהפקת אנימציה לטלוויזיה.

 עלילה 
הפרק נפתח כאשר בוג'ק שוכב במיטתו, בעוד קולו הפנימי מכנה אותו שוב ושוב "חתיכת חרא מטומטם". הוליהוק מבקשת מבוג'ק לצאת לחנות ולקנות חלב, אך הוא מבלה את היום בבר במקום זאת. למחרת הוא נמנע מארוחת בוקר משותפת עם הוליהוק ועם אמו, ביאטריס, ובמקום זאת יושב במכוניתו בצד כביש מלהולנד דרייב. לאורך כל הזמן נשמע קולו הפנימי המלקה של בוג'ק, ולעיתים הוא מלווה באיורים מצוירים הממחישים את מחשבותיו ופחדיו.

במקביל, השחקנית קורטני פורטנוי מודיעה לפרינסס קרולין כי פיטרה את הסוכן שלה והחליפה אותו ברוטבאגה רביטוביץ – בן זוגה לשעבר של קרוליין. רוטבאגה מעוניין שפורטנוי תערוך חתונה מתוקשרת עם ארוסה הפיקטיבי, טוד צ'אבז, אשר עדיין מתמודד עם זהותו הא-מינית.

כאשר בוג'ק חוזר לביתו, הוא מגלה שהולהיוק נתנה לביאטריס בובת סייח לטיפול, מתוך תקווה שהדבר יסייע בהתמודדות עם הדמנציה שלה. בוג'ק מתמלא כעס לנוכח היחס החם שמקבלת הבובה – יחס שמעולם לא זכה לו בעצמו – ומשליך את הבובה מעבר למרפסת הבית. ביאטריס מתערערת, ובעידודה של הוליהוק בוג'ק מסכים להשיב את הבובה. הוא נעזר במר פינטבאטר, המשתמש בחוש הריח שלו כדי לאתר את הבובה בביתה של פליסיטי האפמן. האפמן מכנה את בוג'ק "חתיכת חרא מטומטם". לאחר שהוא מצליח לשכנע אותה להשיב את הבובה, בוג'ק נפתח בפני מר פינטבאטר ומודה באי-הנוחות שהוא חש כלפי הקשר שלו עם הוליהוק, מחשש שתכונותיו השליליות יצופו בסופו של דבר. מר פינטבאטר משיב לו כי למרות טעויות העבר שלו, הוא ראוי לאהבה.

בינתיים, רוטבאגה וקרולין מגבשים תוכנית מוצלחת שנועדה למנוע ממריל סטריפ לפרוש באותו יום שבו אמורה להתקיים חתונתה של פורטנוי. אף שהחתונה מתבטלת לבסוף לבקשתו של טוד, רוטבאגה וקרוליין מרוצים משיתוף הפעולה ביניהם. רוטבאגה חוזר למשפחתו, ופרינסס קרולין מוציאה מתיקה בדיקת היריון חיובית.

עם חזרתו הביתה יחד עם הבובה, בוג'ק רואה את הוליהוק בחצר האחורית וניגש לשוחח עמה. היא מתעמתת איתו בנוגע להיעדרותו לאחרונה ושואלת אם עשתה דבר-מה שגרם לו להתרחק ממנה. בוג'ק מתעקש שהוא שמח להכיר אותה, ושאין היא אחראית להתנהגותו. הוליהוק מתוודה כי גם היא חווה לעיתים תחושות דומות של שנאה עצמית, ושואלת אם התחושות הללו חולפות עם הזמן. אף שהוא נסער וכואב לשמוע זאת, בוג'ק משיב לה שכן.

 הפקה 
הפרק נכתב בידי אליסון טפל, שהצטרפה לצוות התסריטאים של הסדרה בעונתה הרביעית. הפרק בוים בידי אן ווקר פארל, אשר החלה את דרכה בסדרה כבר בעונה הראשונה כמאיירת סטוריבורדים.

במקור, הפרק היה אמור להיות מסופר מנקודת מבטו של ג'ודה מנאודוג, עוזרה האישי של פרינסס קרולין (בדיבובו של דידריך באדר). עם זאת, נוכחותו המוגבלת של ג'ודה בעלילה הקשתה על שילוב נקודת מבטו בהרפתקאותיהם של מרבית הדמויות. יוצר הסדרה, רפאל בוב-וקסברג, ציין כי בסופו של דבר הגיע למסקנה כי "המוח המעניין ביותר להיות בו הוא המוח של בוג'ק".

בוב-וקסברג הסביר כי הנושאים המרכזיים של העונה הם משפחה – ובפרט "מה אנחנו עושים למשפחה שלנו, מה אנחנו עושים כדי להיות בתוך משפחה, וכן משפחות ביולוגיות לעומת משפחות מבחירה” – וכן "הסיפורים שאנחנו מספרים לעצמנו, ובמיוחד הסיפור הפנימי". לדבריו, קולו הפנימי של בוג'ק מזכיר פרשנות DVD, והאנימציה הרופפת מייצגת "את האופן שבו בוג'ק רואה את עצמו – דבר מבולגן מאוד ולא מגובש".
האנימציות הגסות והפשטניות הממחישות את הדיכאון של בוג'ק עוצבו בידי פארל, עוזר הבימוי אוטו מורגה ומעצבת ההפקה ליסה האנאוולט. האנאוולט סיפרה ל"ואניטי פייר" כי ההשראה לאיורים הגיעה מסדרות אנימציה משנות ה-60, וכן מהקומיקס האישי שלה. לדבריה, היא רואה בפרק זה "אמת מידת זהב לאופן שבו ניתן ללכוד מצב רוח באמצעות סגנון אמנותי".

 ניתוח ותמות 
 ייצוג הדיכאון והשנאה העצמית 
הפרק נחשב לפורץ דרך בייצוג של דיכאון קליני, בעיקר בזכות שימוש בקול פנימי המלווה את בוג'ק לאורך כל הפרק. בניגוד לקריינות מסורתית המקדמת את העלילה, הקול הפנימי משחזר את תופעת ה"רומינציה" – תופעה פסיכולוגית שבמרכזה מחשבות טורדניות וחזרתיות של ביקורת עצמית. בוג'ק מנהל דיאלוג פנימי שבו "קול קטן" נוזף בו על כל בחירה, החל מהחלטות פעוטות ועד לתפיסת זהותו כ"זבל". חוקרים מציינים כי הדיאלוג הזה מדגים עד כמה מושרשת השנאה העצמית בתפיסת המציאות של הדמות, באופן שמעורר אמפתיה והזדהות בקרב צופים החווים חוויות דומות.

 אסתטיקה ויזואלית 
הפרק ממנף את יכולותיה הייחודיות של האנימציה כדי להחצין מצבים נפשיים פנימיים באופן שלא ניתן לביצוע ב"לייב אקשן". במקום להסתמך על תיאור מילולי, הפרק משתמש בטכניקות של אנימציה אקספרסיוניסטית:
 סגנון השרבוט (Doodle Aesthetic) – המחשבות והפחדים של בוג'ק מאוירים בקווים משוננים וגסים, המעניקים תחושה של מאניה וחוסר יציבות.
 עיוות המציאות – שימוש בדימויים כמו עשרות "עיניים שיפוטיות" גדולות המקיפות את בוג'ק, או רעש סטטי ברקע, מייצגים חזותית את האופן שבו הדיכאון והחרדה מעוותים את נקודת המבט שלו. נוסף לכך, השימוש בחיות אנתרופומורפיות בסדרה יוצר בפרק "מרחק פרא-חברתי", המאפשר לקהל לעסוק בנושאים רגישים של בריאות הנפש מתוך תחושת מוגנות, ובכך הופך את הסדרה ל"פורום בטוח" לדיון בטראומה.

 אתגור מבנה הסיטקום והסריאליזציה 
הפרק מהווה דוגמה מרכזית לאופן שבו הסדרה חותרת תחת המבנה של הסיטקום האפיזודי הקלאסי. בעוד שבסיטקומים מסורתיים הסטטוס קוו מאופס בכל פרק ("זיכרון נמחק"), "בוג'ק הורסמן" היא סדרה המשכית שבה לכל פעולה יש השלכה מצטברת. הפרק מדגיש את ה"מעגל האכזרי" שבו בוג'ק כלוא: הוא מחזיק בתובנה עמוקה לגבי הנזק שהוא גורם, אך התובנה לבדה אינה מובילה לשינוי התנהגותי. השנאה העצמית המוצגת בפרק משמשת כמעין "שעיר לעזאזל" המאפשר לבוג'ק להמשיך בהתנהגותו ההרסנית תחת התירוץ שהוא "ממילא אדם רע". בכך, הסדרה דוחה את רעיון "קשת הגאולה" המהירה והליניארית המקובלת בטלוויזיה, ומציעה תיאור מציאותי ומורכב יותר של המאבק בבריאות הנפש.

 ביקורות 
הפרק זכה ברובו לביקורות חיוביות מצד מבקרים. לס צ'אפל מהאתר "The A.V. Club" העניק לו את הציון "A", וכינה אותו "כן באכזריותו" ו"מדויק לחלוטין באופן שבו הוא מתאר דיכאון".

העיסוק של הפרק בדיכאון של בוג'ק זכה לשבחים מיוחדים. ג'וליה אלכסנדר מהאתר "Polygon" שיבחה את האופן שבו בוב-וקסברג והסדרה "נכנסים בעומק" אל "האימים האמיתיים של הדיכאון", ובפרט את הסצנה שבה בוג'ק משליך את בובת הסייח מעבר למרפסת ביתו. כריס פקהאם, בביקורת ל-"Miami New Times", ציין כי המונולוג הפנימי של בוג'ק מוצג ב"ריאליזם חסר-רחמים" האופייני לאדם הסובל מדיכאון.

גם בקרב אנשי מקצוע בתחום בריאות הנפש זכה הפרק להערכה. נדין קסלו, פסיכולוגית קלינית בכירה ופרופסורית בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת אמורי, שיבחה את האופן שבו הפרק מאפיין דיכאון – ובייחוד את הדרך שבה הדיבור העצמי השלילי של בוג'ק יוצר ספירלה שמדרדרת אותו עוד ועוד.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:פרקי טלוויזיה: בוג'ק הורסמן
קטגוריה:דיכאון
קטגוריה:שנאה