פייר מורואה

פייר מורואה (בצרפתית: Pierre Mauroy; נולד 5 ביולי 1928 – 7 ביוני 2013) היה פוליטיקאי צרפתי ב ששימש כראש ממשלת צרפת בשנים 1981–1984 וכראש מועצת העיר ליל בשנים 1973–2001.

 ביוגרפיה 
 שנים ראשונות 
פייר מורואה נולד ב-1928 בעיירה קרטיני  שבחבל או-דה-פראנס, שבצפון צרפת, לאנרי מורואה ולאדריאן אלין אנה לבית ברון (Adrienne Aline Anna) והיה הבכור מבין שבעה אחים. אביו היה מורה בית ספר. מורואה למד בבית ספר בעיר קמברה ועם סיום התיכון הלך בעקבות אביו ולמד הוראת היסטוריה באחד ממוסדות "המכללה הלאומית להכשרת מורים" .

בתקופת לימודיו הצטרף לתנועת "הסוציאליסטים הצעירים"  (של "הסניף הצרפתי של אינטרנציונל העובדים" ) וב-1950 אף הפך למזכיר הכללי של התנועה.

ב-1952 החל ללמד בבית ספר בעיר קולומב בפרברי פריז.

ב-1955 נבחר למזכיר ועד המורים המקצועיים של צרפת במסגרת ארגון המורים הארצי  וב-1958 נבחר כחבר בוועדה של ארגון המורים הארצי עצמו. בהמשך נבחר כמזכיר הוועדה הפדגוגית של ארגון זה.

 קריירה פוליטית 
 במפלגה הסוציאליסטית 
ב-1966 נבחר מורואה למשנה למזכיר הכללי של ארגון "הסניף הצרפתי של אינטרנציונל העובדים" .

ב-1969 הפך ארגון "הסניף הצרפתי של אינטרנציונל העובדים" ל וראש ממשלת צרפת לשעבר, גי מולה, שהיה משושביני המפלגה החדשה, הבטיח למורואה את תמיכתו בבחירות למזכיר הכללי של המפלגה החדשה בתמורה למינוי מקורבו של מולה כסגנו אך מורואה סירב והפסיד על חודו של קול לאלן סבארי .

ב-1971, במהלך קונגרס אפינאי  של המפלגה הסוציאליסטית, העמיד מורואה את עצמו שוב לבחירה לתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה והפסיד לפרנסואה מיטראן.

ב-1979 התקיים "קונגרס מץ"  של המפלגה הסוציאליסטית ומורואה תמך במישל רוקאר שכשל בהתמודדות על הנהגת המפלגה מול פרנסואה מיטראן.

ב-1980, לקראת הבחירות לנשיאות צרפת 1981, הודיע מורואה שהוא חוזר לתמוך במיטראן וקיבל את תפקיד דוברו של מיטראן.

ב-1988 העמיד את עצמו לבחירה לתפקיד המזכיר הראשון של המפלגה הסוציאליסטית ונבחר בניגוד לעמדתו של מיטראן שתמך בלורן פביוס. מורואה נבחר לתפקיד שוב ב-1990 ומילא את התפקיד עד 1992.

 בשלטון המקומי 
בשנים 1965–1971 שימש מורואה כחבר מועצה של העיר קשאן  בה התגורר באותה עת.

ב-1971 שוכנע על ידי אוגוסטין לורן  להתמודד בעיר ליל מטעם המפלגה הסוציאליסטית במקום שני אחרי אוגוסטין שנבחר לראשות העיר. ב-1973 פרש אוגוסטין ופינה מקומו לסגנו מורואה שהפך לראש העיר. מורואה מילא תפקיד זה עד 2001.

ב-1967, במקביל לתפקידיו העירוניים, נבחר כראש המועצה של קנטון "שאטו-קמברזי"  ומילא את התפקיד עד 1973.

ב-1974 נבחר לנשיא המועצה האזורית של נור-פה דה קאלה, תפקיד שהעמיד אותו בעמדת כוח במפלגה הסוציאליסטית וכמספר 2 במפלגה אחרי פרנסואה מיטראן.

ב-1984, לאחר שהודח מראשות הממשלה, חזר מורואה לפעילות מוניציפלית במחוז הולדתו ונבחר למועצת העיר ליל בצפון צרפת.

ב-2001 החל מורואה בצמצום פעילותו הפוליטית במישור המוניציפלי כשבשלב הראשון העביר את תפקיד ראש עיריית ליל למחליפתו.

 בפרלמנט 
ב-1973 נבחר מורואה לחברות ב, כנציג מחוז נור (חבל נור-פה דה קאלה) וכסגנו של ראש המפלגה פרנסואה מיטראן.

בבחירות לפרלמנט הצרפתי ב-1978  הפסיד השמאל, בהפרש קטן, את הרוב שהיה לו ומורואה ומיטראן נערכו לרפורמה במפלגה הסוציאליסטית בניסיון לאחד מפלגות שמאל.

 בממשלה 
ב-1981 נבחר פרנסואה מיטראן לנשיאות צרפת כשמייד אחר כך התקיימו הבחירות לפרלמנט  בהן זכו מפלגות השמאל ברוב. מיטראן, שהעריך את תמיכתו של מורואה בבחירתו (ואף מינה אותו לדוברו), מינה אותו לראש ממשלת צרפת.

ב-21 במאי 1981 הקים מורואה את ממשלתו הראשונה אך בגלל חוסר יציבות הקים ביוני את ממשלתו השנייה . ממשלה שמאלית זו כללה, בנוסף לשרי המפלגה הסוציאליסטית, גם ארבעה שרים קומוניסטיים. היא נקטה במדיניות שמאלנית מובהקת כמו קיצור שבוע עבודה ל-39 שעות, העלאת מספר ימי החופשה לעובדים, הגדלת מספר עובדי המדינה, הטלת מס עושר, הקדמת פרישה בגיל 60, ביטול עונש המוות, החזר הוצאות על הפלות, רפורמה בתקשורת ועוד.

ב-1983 הסתמנה התדרדרות בכלכלה הצרפתית, שהתבטאה בעליית האינפלציה והאבטלה, ומדינות אירופה דרשו ממורואה צעדים כלכליים לשיפור המצב. הנשיא מיטראן דרש להוציא את המטבע הצרפתי מהאיחוד האירופאי אך מורואה התנגד וניצח. במרץ 1983 הקים את ממשלתו השלישית כדי להתמודד עם האתגרים הכלכליים ואף נקט מספר צעדים כלכליים כמו "תוכנית צנע", ביטול מנגנוני הצמדת שכר, דחיית רפורמה בחינוך ועוד.

צעדים אלו לא הביאו לשיפור המצב וביולי 1984 הדיח מיטראן את מורואה מראשות הממשלה ומינה במקומו את לורן פביוס.

 באינטרנציונל הסוציאליסטי 
ב-1992 נבחר מורואה לנשיא האינטרנציונל הסוציאליסטי. בתקופתו גדל הארגון מ-101 ל-170 נציגים לאחר הצטרפותם של נציגים מהגוש המזרחי שהתפרק ב-1989 ונציגי מפלגות שמאל האמריקה הלטינית, אסיה ואפריקה.

ב-1999 סיים את תפקידו והוחלף על ידי אנטוניו גוטרש.

 בסנאט הצרפתי 
ב-1999 נבחר מורואה לסנאט של צרפת מטעם מחוז נור כשב-2001 נבחר לתפקיד בשנית. מילא את התפקיד עד 2011.

 קרן ז'אן ז'ורס 
ב-1992 ייסד מורואה את "קרן ז'אן-זורס"  (על שם המנהיג הסוציאליסטי ז'אן ז'ורס שנרצח על רקע דעותיו). הקרן, שמורואה היה נשיאה הראשון, עוסקת בקידום רעיונות של סוציאליזם, ליברליזם, דמוקרטיה, שוויון ועוד.

מורואה ניהל את הקרן עד פטירתו ב-2013.

 פרשיות משפטיות 
ב-2008 הועמד מורואה לדין על מעילה בכספי ציבור כשלפי כתב האישום מינה מינוי פיקטיבי של חברת מפלגה לתפקיד מוניציפלי בליל.

המשפט נמשך עד 2011 ומורואה נמצא אשם ונקנס ב-20,000 יורו וכן נצטווה להחזיר סכום דומה לעיריית ליל.

 משפחתו 
ב-1948, בתקופת לימודי ההוראה, נפגש מורואה עם גילברט דבוט (Gilberte Deboudt) (ילידת 1927) בקורסים שלקחו יחד בפקולטה לאמנות בליל. נישאו ב-12 במאי 1951 ונולד להם ילד אחד (פביאן).

מורואה אושפז בבית חולים בעיר קלמאר לטיפול במחלת סרטן ריאות בה לקה ונפטר ב-2013. טקס הכבוד נערך בארמון האינווליד, בנוכחות נשיא צרפת פרנסואה הולנד, ולאחריו נערכה הלוויה בקתדרלת נוטרדאם בליל .

אשתו גילברט נפטרה ב-2022.

 אותות הערכה 
 50px "אביר" של לגיון הכבוד (1981)
 50px "קצין גבוה" של לגיון הכבוד (2008)
 50px "הצלב הגדול" של מסדר ההצטיינות הלאומי  (1981)
 50px "מפקד גדול" של עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
 50px "קצין גדול" במסדר משחררי סן מרטין (ארגנטינה) 
 50px "אביר" במסדר לאופולד (בלגיה)
 50px "מפקד" במסדר הכתר (בלגיה)
 "צלב גדול" במסדר "ברנרדו או'היגינס"  (צ'ילה)
 50px "צלב גדול" ב"מסדר האריה של פינלנד" 
 50px "אביר צלב גדול" של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
 50px "גרנד קורדון" ב"מסדר הארז"  (לבנון)
 50px "מסדר ההצטיינות" של הרפובליקה הפולנית 
 50px "צלב גדול" של "מסדר ישו"  (פורטוגל)
 50px "קצין" של "המסדר הלאומי של קוויבק"  (קנדה)
 50px "צלב גדול" של "המסדר הלאומי של אריה סנגל"  (סנגל)
 50px "גרנד קורדון" של "מסדר הרפובליקה"  (תוניסיה)

 הנצחה 
 ב-2013 נקרא על שמו אצטדיון ספורט בעיר ליל
 רחובות נקראו על שם מורואה בפריז  ובליל.

 כתביו 
 Héritier de l'avenir, 1977 (יורש העתיד)
 C'est ici le chemin, 1982 (זו הדרך)
 Lille l'Européenne, Service Communication et information municipal de la ville de Lille (ליל האירופאית)
 À gauche, Marabout, 1985 (בשמאל)
 Lettre à tous les Français, supplément 28 du 13 avril, chez l'auteur, 1988 (מכתב לכל הצרפתים)
 Paroles de Lillois, 1994 (דברי תושבי ליל)
 Léo Lagrange, Denoël, 1997 (ליאו לגראנז)
 Refonder l'action publique locale, rapport au Premier ministre, 2000. Ce rapport, établi dans le cadre de la Commission pour l'avenir de la décentralisation, propose une réforme de l'organisation des pouvoirs locaux (ייסוד מחדש של פעולה ציבורית מקומית)
 Mémoires - Vous mettrez du bleu au ciel, 2003 (זיכרונות - תביאו כחול לשמיים)
 Ce jour-là, Michel Lafon, 2012 (באותו יום)

 לקריאה נוספת 
 Serge Berstein, Pierre Milza et Jean-Louis Bianco (dir.), Les Années Mitterrand, les années du changement. 1981-1984, éd. Perrin, 2001
 Entretiens avec Michèle Cotta, Pierre Mauroy, une vie socialiste, fondation Jean-Jaurès, 2013
 Pierre Favier et Michel Martin-Roland, La Décennie Mitterrand, tome 1, Les Ruptures. 1981-1984, éd. du Seuil, coll. « L'épreuve des faits », 1990, rééd. « Points », 1995
 Pierre-Emmanuel Guigo, Pierre Mauroy: Le dernier socialiste, Passés Composés, 2024
 Stanley Hoffmann, George Ross et Sylvia Malzacher (dir.), L'Expérience Mitterrand, Presses universitaires de France, 1988
 Raymond Krakovitch, Pierre Mauroy ; l'autre force tranquille, Riveneuve éditions, 2015, 243 p. ()
 Bernard Ménager, Jean-François Sirinelli et Jean Vavasseur-Desperriers (dir.), Cent ans de socialisme septentrional. Actes du colloque, Centre de gestion de l'édition scientifique de l'université de Lille-III, 1995
 Martine Pottrain, Le Nord au cœur, historique de la fédération socialiste du Nord, Lille, éd. Nord-Matin, 1993
 Marc Prévost, Le Petit Théâtre de Pierre Mauroy, chronique impertinente de la vie, Lille, éd. Les Lumières de Lille, 2007
 Maryvonne Prévot, « Pierre Mauroy maire bâtisseur : « L’héritier de l’avenir » », Revue du Nord, Université Lille-III, t. 93, no 389, janvier-mars 2011, p. 181-192
 Boris Roman, Le Majorat de Pierre Mauroy (1973-1995), mémoire de maîtrise en histoire, sous la direction de Robert Vandenbussche, université de Lille-III-Charles-de-Gaulle, 1999
 Thierry Pfister, La Vie quotidienne à Matignon au temps de l'union de la gauche, Hachette, 1985

 קישורים חיצוניים 

 פייר מורואה, באתר ממשלת צרפת
 פייר מורואה, באתר maitron.fr
 פייר מורואה, באתר התנועה הסוציאליסטית העולמית, 2013
 פייר מורואה, באתר באתר הפרלמנט האירופאי
 פייר מורואה, באתר הסנאט של צרפת
 צילומים של פייר מורואה, באתר גטי אימג'ז


 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:ראשי ממשלת צרפת
קטגוריה:ראשי ממשלת צרפת בתקופת הרפובליקה החמישית
קטגוריה:ראשי ממשלות
קטגוריה:פוליטיקאים צרפתים
קטגוריה:חברי המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית
קטגוריה:קצינים גדולים בלגיון הכבוד
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:מעוטרי מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
קטגוריה:פריז: אישים
קטגוריה:ליל: אישים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1928
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2013