ההפגנות באיראן (2025–2026)

ההפגנות באיראן שהחלו בשנת 2025, פרצו בשני גלים על רקע המשבר הכלכלי במדינה, ונמשכו לתוך שנת 2026. העימותים האלימים, שהחלו בדצמבר 2025, הובילו למותם של אלפי מפגינים ועשרות אלפי פצועים ועצורים, תוך שהמתיחות במדינה מוסיפה להסלים ומשנה את פניה ממחאה כלכלית למאבק פוליטי קיומי. תנועה מחאתית זו חסרת הנהגה מרכזית, ומושכת אליה גם כוחות מלוכניים ומתנגדי משטר, בראשם עומד רזא פאהלווי, בנו של השאה שהודח בשנת 1979. ההפגנות מדוכאות בברוטליות בידי מנגנוני הביטחון ובהם משמרות המהפכה, הבסיג' והמשטרה.

הגל הראשון החל במאי 2025 עקב עליית פרמיות הביטוח, אבטחה ירודה בכבישים, מחירי דלק גבוהים ועוד, שהובילו למשבר כלכלי ולמשבר אנרגיה. בהפגנות נטלו חלק בין השאר אחיות, חקלאים, פועלים, אופים ועוד. כמו כן כללו ההפגנות שביתה של כ-365,000 נהגי משאיות, דבר שהוביל למחסור באספקה. שביתות התקיימו ביותר מ-155 ערים.

הגל השני פרץ בסוף דצמבר 2025 על רקע הפעלת מנגנון הסנאפבק שיצר משבר כלכלי חריף הכולל אינפלציה דוהרת של 42.2% ושחיקה מהירה בערך הריאל האיראני לרמה של כ-1.45 מיליון לדולר, התרחבו לכדי דרישה גורפת להפלת הרפובליקה האסלאמית. המפגינים, הכוללים עשרות אלפי אזרחים, סטודנטים וסוחרי באזאר, מוחים על עליית מחירי המזון, המחסור במים ובאנרגיה וההתנהלות הכלכלית הכושלת תחת עול הסנקציות והעימותים האזוריים. הם משתמשים במגוון שיטות פעולה הכוללות הפגנות רחוב, שביתות מסחר רחבות היקף ואקטיביזם מקוון.

על מנת להתמודד עם ההפגנות ניתק המשטר את רשת האינטרנט במדינה ובחסות הניתוק מהרשת והעדר היכולת לתעד את הנעשה, דיכא את ההפגנות.

ב-15 בפברואר 2026 ארגון זכויות האדם HRANA מסר כי במהלך ההפגנות נהרגו לפחות 7,015 אנשים, בהם לפחות 6,508 מפגינים ולפחות 214 אנשי כוחות הביטחון והמשטר. ב"דיילי מייל" פורסמו נתונים של רופא איראני גולה לפיהם כ-33 אלף בני אדם נהרגו וקרוב ל-100 אלף נפצעו, 30% מהם סובלים מפגיעות ישירות בעיניהם. הנתונים הופכים את הרג המפגינים לטבח הגדול ביותר בהיסטוריה של איראן.

 רקע 

ממוזער|הבזאר הגדול בטהראן בתחילת שביתת הסוחרים

 שביתות מאי 
על פי דיווחים של קבוצות ניטור מדיה חברתית וכלי תקשורת בשפה הפרסית שבסיסן מחוץ לאיראן, במאי 2025 החלה שביתה ארצית של נהגי משאיות בעיר הנמל בנדר עבאס שבדרום-מערב איראן, והתפשטה למספר מחוזות, כולל אספהאן, שיראז, טהראן וכרמאנשאה. השביתה הופעלה עקב עליית פרמיות הביטוח, אבטחה לקויה בדרכים, העלאה מוצעת במחירי הדלק ותעריפי הובלה נמוכים. העלייה במחירי הדלק תוכננה להעלות את מחירי הסולר מכ-0.04 דולר ל-0.50 דולר לליטר בעוד ששביתות מתרחשות מדי פעם באיראן, משך הפעולה והיקפה הלאומי נחשבו לחריגים. פעילי זכויות אדם דיווחו על מעצרים ועימותים עם כוחות הביטחון. הרשויות האיראניות הכירו בחששות הכלכליים, כאשר יו"ר הפרלמנט מוחמד באקר קאליבאף כינה את נהגי המשאיות חלק חיוני בשרשרת האספקה וקרא לתגובה מהירה של הממשלה. גורמים רשמיים הכירו בחששותיהם של נהגי המשאיות, והקבינט, על פי הדיווחים, דן בנושא.

הפעלת מנגנון ה"סנאפבק" באוגוסט 2025 על ידי צרפת, גרמניה ובריטניה הובילה להחרפה משמעותית של הסנקציות הכלכליות על איראן, מהלך שהאיץ את הפיחות בשער הריאל האיראני.

 הפגנות דצמבר-ינואר 
 דצמבר 
גל מחאות נרחב החל ב-28 בדצמבר 2025 בעקבות החרפת המשבר הכלכלי עם שחיקת המטבע לשפל חסר תקדים של 1.44 מיליון ריאל לדולר, לצד מחסור חמור במים ובאנרגיה. הן הפכו במהרה למחאה נגד משטר האייתוללות ונגד הדיכוי הנרחב של זכויות אדם ואזרח תחת החוק האסלאמי שהוא אוכף באדיקות.

ההפגנות פרצו תחילה בטהרן על רקע מינויו של נגיד הבנק המרכזי שהודח בעבר על רקע תפקוד בעייתי. הן התפשטו במהירות ל-27 מוקדים ברחבי המדינה, ביניהם ערים מרכזיות כאספהאן, שיראז, כרמאן והמדאן. המוחים הראשונים היו סוחרים ובעלי חנויות, אך בתוך ימים ספורים התרחב מעגל המשתתפים וכלל גם את איגודי נהגי המשאיות וסטודנטים ממוסדות אקדמיים מוביליםסטודנטים מאוניברסיטאות כמו בהשתי, , ח'אג'ה נסיר, שריף, מחלקת המדע והטכנולוגיה בטהרן  והאוניברסיטה האיראנית למדע וטכנולוגיה קראו סיסמאות כמו "מוות לדיקטטור" ו"כולנו יחד". , אשר התעמתו בחלק מהמוקדים עם כוחות הבסיג'.

בתגובה לתסיסה האזרחית, נקטה הממשלה צעדי מנע ודיכוי שכללו פריסת כוחות אבטחה כבדים בערים המרכזיות והכרזה על סגירת משרדי ממשלה ברוב מחוזות המדינה, בטענה רשמית של מגבלות אנרגיה ו"מזג אוויר קיצוני", אף כי בפועל לא נצפה שינוי במזג האויר. כוחות הביטחון עשו שימוש באמצעים לפיזור הפגנות ובאש חיה, שהובילו למספר הולך ועולה של נפגעים, ביניהם הרוגים בעיר לורדגן ובמוקדים נוספים. לצד המעצרים והפגיעה הפיזית במפגינים, דווח על היעלמותם של אנשי תקשורת שסיקרו את האירועים, כגון עורך פוליטי בעיתון הרפורמיסטי "אעתמאד", ועל ניסיונות להשתקת המחאה באמצעים שלטוניים. למרות זאת, המחאות המשיכו להתעצם.

 ינואר 
ממוזער|סרטון קריאתו של בן השאה רזא כורש עלי פהלווי באינסטגרם לקרוא סיסמאות מחאה נגד הרפובליקה האסלאמית באיראן הגיע ל-80 מיליון צפיות עד בוקר יום חמישי, 8 בינואר 2026, היום בו בוצעה הקריאה.
ממוזער|תיעוד ההפגנות מתאריך 7.1.2026
ממוזער|מפגינים יוצרים מחסום מאולתר כדי להגן על עצמם - ינואר 2026
ממוזער|שלט בהפגנה שהתקיימה בתאריך 17.1.2026 בשוודיה עם מספר ההרוגים שהיה ידוע באותו הזמן: לפחות 12,000 והכיתוב: "These are not garbage bags. Inside each one is an innocent human being who was killed by the Iranian regime"

בתחילת ינואר 2026 התרחבו המחאות גם לאזור כורדיסטן האיראנית, כאשר נתוני ארגוני זכויות האדם מצביעים על למעלה מעשרה הרוגים ומאות עצורים. אתר החדשות "איראן אינטרנשיונל", אשר פועל מבריטניה ומזוהה עם האופוזיציה, דיווח כי 44 מפגינים נפגעו מאש חיה, ועשרות נוספים נפצעו כתוצאה מ"מכות קשות באלות". הערכות מודיעיניות מצביעות על כך, שהיקף המהומות הנוכחי נרחב יותר מזה שנראה בגל המחאות של 2022, שכן הוא חוצה שכבות סוציו-אקונומיות, מגזרים ואזורים גאוגרפיים שונים. אופיו הרב-שכבתי של גל המחאות הנוכחי, המשלב מצוקה כלכלית קיומית עם התנגדות פוליטית עמוקה, נתפס כאיום ממשי על יציבות המשטר האיראני ועל יכולת הישרדותו לאורך זמן. ב-3 בינואר ביצעו כוחות המשטר טבח במלכשאהי. הם פתחו באש חיה לעבר מפגינים, רצחו חמישה מפגינים ופצעו לפחות 40 נוספים.

ב-4 בינואר 2026, היקף המחאות הגיע לכדי כ-174 מוקדים ב-60 ערים שונות. עד ליום זה דווח על 15 מפגינים הרוגים, ואיש בסיג' אחד, לפחות 582 עצורים, ביניהם קטינים רבים, ו-44 פצועים מירי חי וכדורי גומי.

על פי פרסום בעיתון "טיימס" הבריטי, עלי ח'אמנאי מתכנן לערוק למוסקבה יחד עם בכירי משטר נוספים במקרה של נפילת המשטר.

ב-6 בינואר דווח כי העיר מלכשאהי והעיר אבדאנאן נכבשו על ידי המפגינים. עד מועד זה נהרגו לפחות 35 בני אדם, מהם 29 מפגינים, ארבעה ילדים ושני אנשי כוחות הביטחון, ונעצרו 1,200 בני אדם.

ב-7 בינואר דווח כי 800 לוחמים עיראקים, רובם אנשי המיליציה "גדודי חזבאללה", גויסו, חצו לשטח איראן ונפרסו ברחבי המדינה כדי לסייע לכוחות הביטחון לפעול באלימות נגד מפגינים. נכון למועד זה, המחאות התפשטו ליותר מ-250 מוקדים ב-27 מתוך 31 מחוזות. במספר ערים ברחבי המדינה הופלו והוצתו פסלים של קאסם סולימאני. באילאם הורד ונקרע דגלה של הרפובליקה האסלאמית של איראן. עד למועד זה נעצרו למעלה מ-2,000 בני אדם, והמהומות התפשטו ל-285 מוקדים ב-92 ערים שונות.

על פי העיתון הצרפתי "לה פיגארו", בלילה שבין 7 ל-8 בינואר, הנשיא לשעבר חסן רוחאני הוביל תוכנית להדיח את אייתוללה עלי ח'אמנאי. הוא הוביל תוכנית זו יחד עם גורמים מהממשל הקודם, בהם מוחמד ג'וואד זריף, כמה אנשי דת מהעיר קום, וכן דמויות המזוהות עם משמרות המהפכה. המהלך נכשל בשל היעדר תמיכתו של עלי לאריג'אני, אשר לאחר מכן קיבל מח'אמנאי את האחריות לניהול המדינה.

ב-8 בינואר החלה הסלמה משמעותית בהפגנות. עד 8 בינואר נהרגו 45 אנשים במהלך המחאות בכל רחבי המדינה. בתאריך זה המשיכו המחאות בערים רבות ברחבי המדינה ובכלל זה בצפון הבירה בקרבת האזור בו גרים בכירי המשטר.

החל ממועד זה המשטר באיראן השבית את רשת האינטרנט וניתק את קווי הטלפון ברחבי המדינה במטרה למנוע את הפצת המידע על המתרחש במדינה ולהגביל את הפיקוח הבינלאומי. זאת על רקע התעצמות המחאות ומותם של שני אנשי משמרות המהפכה במהלך ההפגנות בעיר כרמאנשאה. במועד זה התקיימה ההפגנה המשמעותית ביותר מאז תחילת המחאות. המחאות התקיימו בכל 31 הפרובינציות במדינה. המפגינים העלו באש מבני ממשל במחוז טהרן. המוני מפגינים התאספו בכיכר קודס שבטהרן. במספר שדות תעופה דווחו התראות על סיכונים אפשריים לטיסות. ערוץ ה-BBC בפרסית  פרסם סרטון, שנטען לגביו כי צולם בבית חולים בעיר שיראז, ובו נראים פצועים מההפגנות במצב קשה. לפי אחד מאנשי הצוות הרפואי, כ-20 פצועים הובאו לשם עם פציעות ירי בראש ובצוואר. בכירים במשרד הבריאות האיראני מסרו למגזין "טיים" כי בין 8 ל-9 בינואר נהרגו 30 אלף בני אדם. בערוץ "איראן אינטרנשיונל" דיווח בהתבסס על מסמכים מסווגים ועדויות, כי ביומיים אלו היה מניין ההרוגים 36,500 בני אדם.

ב-8 בינואר בערב המפגינים נמלטו מירי כוחות המשטר אל תוך שוק ראשת, ואז כוחות המשטר הציתו אותו. אלה שהיו בתוכו יצאו החוצה ונורו למוות, או נשרפו בחיים. כמעט 300 חנויות נשרפו. כוחות הביטחון חסמו את הגישה לכבאיות.

על פי "הניו יורק טיימס", במהלך ישיבה שנערכה ב-9 בינואר הורה ח'אמנאי "לשבור את ההפגנות בכל דרך שתידרש".

על פי תחקיר של "הדיילי מייל" מ-9 בינואר, הבסיג', שלגביו נטען בין היתר כי לשורותיו גויסו "עבריינים ובריונים", שולח כנופיות אופנועים כדי להטיל אימה. יחידות האופנועים הללו, מתוארות ככלי "פגע וברח", שנועד ל"דיכוי מהיר וברוטלי". הן חמושות ברובי ציד, תרסיסי פלפל ואקדחי פיינטבול. עוד נכתב בתחקיר, כי צלפים מוצבים על הגגות במטרה לפגוע במנהיגי המחאה.

ב-10 בינואר פרסם רזא פהלווי, יורש העצר האיראני הגולה, קריאה לאזרחי איראן להחריף את המחאה. הוא קרא לעובדים במגזרים מרכזיים במשק לפתוח בשביתה כללית, וכתב שאין להסתפק בהפגנות אלא להיערך לכיבוש מרכזי הערים והחזקתם. הוא קרא למפגינים לצאת לרחובות בשעות מוגדרות, להתכנס במוקדים מרכזיים ולהיערך לשהות ממושכת, ופנה לכוחות הביטחון בבקשה לשבש את מנגנון הדיכוי ולהצטרף למחאה. על פי דיווח של "איראן אינטרנשיונל", נהגי המשאיות בעיר שיראז פתחו בשביתה והותירו את משאיותיהם עומדות במקומן, צעד שעלול לפגוע בשרשרת האספקה במדינה.

ב-11 בינואר דיווחו סוכנות הידיעות AP וסוכנות הידיעות Human Rights Activists, שלפחות 538 בני אדם נהרגו בהפגנות - 490 מפגינים ו-48 אנשי כוחות הביטחון, וכי יותר מ-10,600 בני אדם נעצרו מתחילת ההפגנות. נכון ל-12 בינואר תועדו 572 הרוגים, מתוכם 503 מפגינים והיתר אנשי כוחות הביטחון.

לדברי עד ראייה ששוחח עם ה-BBC, "כוחות הביטחון מסתדרים בשורות ויורים במפגינים בלתי חמושים, גופות מונחות בערימות כמו שקי אורז".

ב-13 בינואר דווחו דיווחים שונים בנוגע למספר ההרוגים. על פי גורם איראני רשמי עד כה נהרגו לפחות 2,000 איש. משרד הבריאות האיראני טוען כי 3,000 נהרגו בהפגנות, ביניהם מאות אנשי כוחות הביטחון. על פי "איראן אינטרנשיונל", לפחות 12 אלף נהרגו בהפגנות, רובם מירי משמרות המהפכה וכוחות הבסיג', שכוון על מפגינים בלילות ה-8 ו-9 בינואר. באותו ערוץ תיארו זאת כ"טבח הגדול ביותר בהיסטוריה המודרנית של איראן". וציינו כי מדובר ב"טבח מאורגן לחלוטין". עוד דווח, כי נתונים שהגיעו לידי העיתון מהמועצה העליונה לביטחון לאומי וממשרד הנשיא מראים כי הטבח בוצע בהוראתו האישית של המנהיג העליון של איראן עלי ח'מינאי, בידיעתם ובאישורם המפורשים של ראשי שלושת רשויות הממשלה, ועם הוצאת צו ירי ישיר מהמועצה העליונה לביטחון לאומי. לפי הדיווח, רבים מהקורבנות היו צעירים מתחת לגיל 30.

לפי HRANA, עד לסיומו של היום השבעה-עשר להפגנות, ה-13 בינואר, תועדו ברחבי איראן כ־614 התקהלויות מחאה, ב־187 ערים, אשר כיסו את כל 31 מחוזות המדינה. הארגון הצליח לאשר כי עד אותו יום עצרו כוחות הביטחון של איראן 18,434 בני אדם. במקביל, שודרו 97 מקרים של הודאות כפויות, ודווח על 1,134 בני אדם שנפצעו פציעות קשות. עד אותו יום הארגון הצליח לאשר את מותם של 2,403 מפגינים. מבין ההרוגים תועדו 12 קטינים. בנוסף, נכללים בין ההרוגים תשעה אזרחים שלא השתתפו במחאות (שאינם אנשי כוחות הביטחון ואינם מפגינים). הארגון גם דיווח כי במהלך ההפגנות נהרגו 147 אנשי כוחות הביטחון ותומכי הממשל, ובהם לפחות חמישה אזרחים תומכי הממשל.

ב-13 בינואר החלה חברת "סטארלינק" לספק למפגינים שירותי אינטרנט בחינם, בניסיון לעקוף את מגבלות התקשורת, אולם הצבא האיראני ניסה לחסום את השירות וללכוד את המשתמשים בו. במקביל למצור הדיגיטלי שהמשיך, דווח על נוכחות ביטחונית מאסיבית ושימוש בכטב"מים למעקב בטהרן, צעדים שהובילו לירידה משמעותית בהיקף ההפגנות הגלויות, כאשר כוחות הביטחון נפרסו במוקדי מפתח כדי למנוע התקהלויות.

הדיכוי האלים קיבל ביטוי במספרים המאמירים של קורבנות ומעצרים, לצד סיוע חיצוני של מיליציות שיעיות. על פי דיווחים מ-16 בינואר, כ-5,000 לוחמים ממיליציית "גדודי חזבאללה" העיראקית חצו את הגבול כדי לסייע לכוחות המשטר בדיכוי המפגינים. נתונים מארגוני זכויות אדם כגון HRANA וסוכנויות ידיעות, מצביעים על היקף נפגעים רחב באופן חריג

בזירה המשפטית והפוליטית, דווח על צפיפות קיצונית בבתי המעצר, וכי המשטר אותת על כוונתו לערוך משפטים מהירים והוצאות להורג של המשתתפים במחאה, תוך מניעת גישה לעורכי דין. למרות הדיכוי הכבד, המחאה מצאה אפיקי ביטוי חלופיים. ב-18 בינואר פרצו האקרים לשידורי הטלוויזיה הממלכתית למשך כעשר דקות, שבמהלכן הוקרנו מסרים של יורש העצר הגולה, רזא פהלווי. הוא קרא לכוחות הביטחון להצטרף לעם, ולא להשתמש נגדו בנשק. לשכתו של פהלווי אישרה את דבר השידור, אך לא קיבלה אחריות עליו.

ב-18 בינואר דווח ארגון זכויות האדם HRANA, כי במהלך ההפגנות נהרגו לפחות 3,919 אנשים, בהם לפחות 3,685 מפגינים ולפחות 178 אנשי כוחות הביטחון והמשטר, ובוצעו כ-24,669 מעצרים.

ב-22 בינואר ציינה מאי סאטו, המדווחת המיוחדת של האו"ם לזכויות אדם באיראן, ייתכן כי מספר ההרוגים בהפגנות, בהתבסס על עדויות של רופאים מאיראן, עומד על יותר מ-20,000.

ב-25 בינואר ארגון זכויות האדם HRANA העריך כי מספר מקרי המוות עומד על כ-22,490 בני אדם מתוכם 5,459 מקרי מוות אומתו ויותר מ-17 אלף מקרי מוות נמצאים בבדיקה, 40,887 עצורים ו-7,403 פצועים קשה. ב"דיילי מייל" פורסם נתונים של רופא איראני גולה לפיהם כ-33 אלף בני אדם נהרגו וקרוב ל-100 אלף נפצעו, 30% מהם סובלים מפגיעות ישירות בעיניהם.

בתאריך זה הודיע ראש הרשות השופטת באיראן כי כספי ונכסי מפגינים יוקפאו ויוחרמו.

עד 28 בינואר לפי "איראן אינטרנשיונל", לפחות 36,500 בני אדם נרצחו על ידי כוחות הביטחון. על פי כלי תקשורת בינלאומיים מספרים הנעים בין 30 ל-43 אלף הרוגים, לצד אלפי עצורים העומדים בפני סכנת הוצאה להורג.

 פברואר 
ב-3 וב-5 בפברואר סטודנטים בתבריז קיימו עצרת לזכר ההרוגים במחאות ובמחאה על פעילות המשטר האיראני נגד צוותי רפואה. עצרות דמות התקיימו גם במשהד ושיראז.

מחאות נוספות נרשמו בצורה של ביטול השתתפויות בפסטיבל הסרטים בטהראן.

על פי ארגון זכויות האדם HRANA, נכון ל-4 בפברואר לפחות 50,834 בני אדם נעצרו במסגרת דיכוי המחאות.

ב-9 בפברואר, נעצרה אזאר מנסורי, מזכ"ל סיעת העם האסלאמית שקידמה את מועמדותו של חמינאי, לאחר שביקרה את הרג המפגינים. כן נעצרו לפחות שתי דמויות בכירות נוספות במחנה הרפורמיסטי.

על פי דיווח ב"איראן אינטרנשיונל", סוחרים בבזאר הגדול של טהרן קראו בתאריך זה, לקיום התכנסויות לציון 40 ימים מאז מקרי המוות שעליהם דווח ב־8 וב־9 בינואר. האירועים עתידים להתקיים ברחבי הבזארים של טהרן ובצירי המסחר המרכזיים, וכן בערים נוספות.

ב-21 בפברואר, עם פתיחת הסימסטר באוניברסיטאות, דווח על הפגנות בשתי אוניברסיטאות בטהרן ובאוניברסיטה במשהד ועל עימותים של המפגינים עם כוחות הבסיג'. בימים שלאחר מכן התרחבו ההפגנות לאוניברסיטאות נוספות מבלי שהופעלה אלימות קשה מצד כוחות המשטר לדיכויין.

 דיכוי 
שיא המחאות נרשם ב-7 וב-8 בינואר, אז הקיפו ההפגנות את כל 31 מחוזות איראן. כתגובה, פתח המשטר ב-9 בינואר במבצע דיכוי נרחב וברוטאלי. עדויות מסוכנות רויטרס הצביעו על כך שכבר ב-11 בינואר פסקו ההפגנות בטהראן, ובשמי העיר נצפו כטב"מים שנועדו למעקב. בימים העוקבים, ה-13 וה-14 בינואר, דווח על ירידה חדה בהיקף המחאות הגלויות בשל נוכחות ביטחונית כבדה ומעצרים המוניים. עם זאת, גורמים שונים הדגישו כי השקט היחסי אינו מעיד בהכרח על סיום המחאה, אלא על קושי לתעד אותה תחת הסגר, וכי הפגנות נקודתיות המשיכו להתקיים.

במקביל לדיכוי בשטח, החלה המערכת המשפטית לפעול נגד העצורים. ב-14 בינואר אותתה איראן על כוונה לערוך משפטי בזק ולהוציא להורג מפגינים. למחרת, ב-15 בינואר, החלו להתפרסם אומדנים ראשוניים ומגוונים לגבי היקף הנפגעים: ארגונים מסוימים דיווחו על למעלה מ-2,600 הרוגים ו-18,000 עצורים, בעוד הערכות אחרות היו חמורות בהרבה ונקבו במספר של כ-20,000 הרוגים. הדיווחים המשיכו להחמיר, וב-18 בינואר פרסם ה"סאנדיי טיימס" נתונים מתוך דו"ח רפואי פנימי, שלפיהם נהרגו בין 16,500 ל-18,000 בני אדם ונפצעו כ-330,000, כולל נשים וילדים. הדיווח אף חשף פרקטיקה של סחיטת כספים ממשפחות הרוגים על ידי מיליציית הבסיג' תמורת שחרור הגופות לקבורה. כן דווח כי כוחות הביטחון פשטו על בתי חולים ועצרו מפגינים פצועים וכי מפגינים לא חמושים ברחבי 31 מחוזות איראן נורו בחזה ובראש.

לקראת סוף החודש ניסה המשטר לשדר חזרה לשגרה. ב-20 בינואר דיווח ארגון HRANA על חשד ליותר מ-13,000 הרוגים (מהם 4,029 מאומתים), אך יום לאחר מכן, ב-21 בינואר, הכריז התובע הכללי כי "המרד הסתיים" והשליטה הושבה. באותו מעמד הודה המשטר לראשונה באופן רשמי במותם של 3,117 בני אדם, מספר נמוך משמעותית מזה שדיווחו ארגוני זכויות אדם באותה עת, שדיווחו על בין 4,500 לבין עשרות אלפי הרוגים. נכון ל-23 בינואר 2026, הרחובות בערים הגדולות נותרו ריקים בשל נוכחות ביטחונית מסיבית, אם כי תחת מעטה של דיכוי תקשורתי ושיבושי אינטרנט, עדיין מתקיימות הפגנות ספורדיות.

ב-13 בפברואר פורסם כי איראן מפעילה זיהוי פנים, נתוני מיקום מטלפונים ניידים וריגול רשת לאיתור ומעצר מפגינים. הניו יורק טיימס מציין כי חברות מרוסיה ומסין נתנו לכך תמיכה טכנית וחומרית. לפי קבוצת הזכויות הדיגיטליות Holistic Resilience, יש לאיראן יכולת ריגול ממוקד, יירוט תקשורת והחדרת תוכנות ריגול למכשירים כדי להעתיק קבצים ולהקליט הודעות פרטיות. דווח כי מי שנתפס משתמש בטכנולוגיות חיצוניות כמו שירות האינטרנט הלווייני "סטארלינק" של אילון מאסק, מסתכן במאסר ואף בעונש מוות.

 עריקות 
במהלך גל המחאות התגלה משבר אמון עמוק בתוך מנגנוני הביטחון האיראניים, המתבטא בגל עריקות ובסירוב פקודה אל מול הדיכוי האלים של המפגינים. הלחץ הפנימי בקרב הכוחות הוביל למעצר עשרות קצינים בכרמאנשאה שסירבו לפתוח באש על מפגינים. נרשם אף מתן גזר דין מוות לחייל ג'אוויד ח'אלס, לאחר שסירב לציית לפקודה לירות לעבר אזרחים שהפגינו נגד השלטון. בהודעת המודיעין של משמרות המהפכה הוחלט על נקיטת צעדים נגד "מקרי נטישה", עדות לכך שחוסר הנאמנות של אנשי הביטחון הפך לאיום אסטרטגי על יציבות השלטון.

הפגנות הזדהות מחוץ לאיראן
ההפגנות באיראן עוררו גל הפגנות סולידריות של תומכי העם האירני ברחבי העולם יחד עם האיראנים החיים בגולה. המפגינים מחו נגד חסימת האינטרנט באיראן והדיכוי הקטלני של המפגינים, הניפו את דגל "האריה והשמש" שקדם למהפכה האסלאמית והביאו תמיכה ברזא פהלווי. בין הסיסמאות הנפוצות שהושמעו על המפגינים היו "ג'אוויד שאה!"  (יחי המלך!) - קריאה להחזרת משטר השאה החילוני ששרר במדינה לפני המהפכה האסלאמית, "מוות לח'מינאי", ו"זה הקרב האחרון - פהלווי יחזור".

בישראל התקיימו הפגנות הזדהות ברחבת המדיטק בחולון. המשתתפים ביקשו להשמיע קול סולידרי עם אזרחים באיראן, שלדבריהם נאבקים זה שנים על חופש, דמוקרטיה וזכויות בסיסיות - ונענים באלימות קשה ודיכוי.

ב-7 בפברואר, סמוך ליום השנה ה-47 למהפכה האסלאמית במדינה ב-1979, אלפי בני אדם הפגינו בבירת גרמניה ברלין כדי להביע תמיכה בגל ההתקוממות הארצי באיראן. הפגנות נגד הרפובליקה האסלאמית התקיימו גם בלונדון, מאלמו, בוקרשט וסידני.

ב-14 בפברואר 200 אלף בני אדם מחו נגד המשטר האיראני במינכן, שם התכנסה ועידת מינכן לביטחון שבה השתתפו מנהיגים בעולם. גם בהולנד, סקוטלנד, יוון וקפריסין התקיימו הפגנות רחבות היקף.

הפגנות הזדהות בארצות הברית
במהלך עצרת תמיכה במחאות נגד המשטר האיראני שהתקיימה בשכונת וסטווד בלוס אנג'לס, נהג משאית U-Haul פרץ אל תוך קהל המפגינים כאשר על דופן המשאית תועדו כתובות באנגלית בגנות השאה והמשטר בטהרן, לצד קריאה לארצות הברית שלא לחזור על אירועי ההפיכה ב-1953. השוטרים חילצו את הנהג לאחר שהמפגינים הקיפו את הרכב השכור והחלו לנפץ את שמשותיו. משרד התובע המחוזי של מחוז לוס אנג'לס סירב להעמיד לדין את הנהג, ובמקום זאת העביר את התיק בחזרה למשרד התובע המחוזי של העיר. התובע העירוני של לוס אנג'לס האשים את נהג המסעית שנסע אל תוך קהל המפגינים בווסטווד בנהיגה פזיזה, אשר נחשבת לעברה קלה בלבד.

החלפת דגלים בשגרירויות אירן
במהלך הפגנות הזדהות של אירנים גולים מול שגרירות אירן בלונדון, אחד המפגינים טיפס על מרפסת השגרירות הסיר את דגל המשטר והניף במקומו את דגל "האריה והשמש" של איראן האימפריאלית. באופן דומה גם מפגינים במדריד החליפו את דגל שגרירות איראן לדגל השאה ההיסטורי.

תעמולה ושליטה בנרטיב
במקביל לחסימת האינטרנט והשתקת הדיווחים על האלימות שמופעלת כלפי המפגינים בתוך המדינה, הרפובליקה האסלאמית של איראן שולטת בתעמולה הדיגיטלית שמופצת כלפי חוץ ברחבי העולם. למשל, הרפובליקה האסלאמית מציגה את המפגינים שהיא הורגת כישויות מסוכנות ולא כאזרחים המממשים את זכותם למחות. במקביל, היא מוחקת את הראיות לכך שהם בכלל היו קיימים. מחאות הרחוב האזרחיות מתוארות גם כפעולה חשאית עוינת של סוכנים מטעם ארצות הברית וישראל, הנחושים להעלות את מספר ההרוגים כדי להאיץ את קריסת המשטר. ברוח זו המנהיג העליון של איראן, האייתוללה עלי ח'אמנאי, האשים את נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ באחריות לאלפי המפגינים האירניים שנהרגו על ידי "סוכני אויב", משום ששאבו עידוד מההבטחותיו של טראמפ לבוא לעזרתם.

גורמים רשמיים באיראן מגדירים כיום את המחאות כ"יום ה-13" של המלחמה. לפי תפיסה זו, המחאות הן המשך ישיר למבצע עם כלביא שנערך ביוני האחרון על ידי ישראל במשך 12 ימים. במבצע זה חוסלו מפקדים בכירים בצבא איראן ונפגעה יכולת הטילים של המדינה. למבצע הצטרפה גם ארצות הברית, שמיקדה את תקיפותיה בתוכנית הגרעין האיראנית.

ארגון המודיעין של משמרות המהפכה ומשרד המודיעין האיראני הפעילו לחץ על משפחות עצורים המזוהים עם המחאות ברחבי המדינה, במטרה להביא להשתתפותן בעצרות התמיכה הרשמיות לציון 47 שנים למהפכת 1979. משפחות של מפגינים שנהרגו וגופותיהם הוחזקו בידי רשויות הביטחון אולצו גם הן לקחת חלק באירועים אלו ולשאת שלטים ובהם תמונות יקיריהם, לצד כיתוב כוזב המציג את הנרצחים כתומכי הרפובליקה האסלאמית.

התעמולה באיראן הגיעה גם לוויקיפדיה, שם נחשף קמפיין מתואם שנמשך מזה מספר שנים, אשר יועד לנקות את שמה של הרפובליקה האסלאמית מכל הקשור להפרת זכויות אדם מצדה. בעקבות ההפגנות הועלו המוני סרטונים ותמונות מכלי התקשורת הממלכתיים האיראניים לוויקישיתוף - מאגר הקבצים של ויקיפדיה. בדרכים אלו האנציקלופדיה שמיליונים סומכים עליה הפכה לשלוחה של מנגנון התעמולה של המשטר.

 תגובות 
 : המחאות זכו לתמיכה מצד דמויות בולטות, כולל יורש העצר הגולה רזא כורש עלי פהלווי, יוצר הסרטים ג'עפר פאנאהי וכלת פרס נובל לשלום נרגס מוחמדי, שתיארו את השביתה כקריאה רחבה יותר נגד דיכוי ממשלתי וקשיים כלכליים. נשיא איראן מסעוד פזשכיאן אמר שהממשלה היא שאחראית לאי-שביעות הרצון של העם וכי אין להאשים את אמריקה.
 : נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ צייץ ברשת "Truth Social": "אם איראן תירה ותהרוג באלימות מפגינים שלווים, כפי שנהוג אצלם, ארצות הברית של אמריקה תבוא לעזרתם. אנחנו טעונים ומוכנים לצאת לדרך". בעקבות איומיו שר החוץ האיראני עבאס עראקצ'י יצר קשר עם סטיב ויטקוף, שליחו של נשיא ארצות הברית במזרח התיכון. בלילה שבין 12 ל-13 בינואר הודיע טראמפ כי מדינה שתסחר עם איראן תשלם מכס של 25% על ייצוא סחורות לארצות הברית. ב-16 בינואר פרסם טראמפ פוסט על פיו בשלב זה אין בכוונתו לתקוף את איראן. הוא טען שההרג באיראן נפסק בעקבות איומיו לתקוף, אך על פי דיווח ב-CNN והערכת המודיעין האמריקנית ההרג לא פסק. וגורמים רשמיים באיראן הבהירו כי לא תהיה הפסקה של ההוצאות להורג. ב-23 בינואר הודיעה ארצות הברית על סנקציות שיוטלו על חברות הקשורות לאיראן.
 מדינות ה-G7 - ארצות הברית, קנדה, צרפת, גרמניה, איטליה, יפן ובריטניה הודיעו ב-14 בינואר כי "הן מוכנות להטיל צעדים מגבילים נוספים אם איראן תמשיך לדכא את המחאות".
  האיחוד האירופי: ב-29 בינואר 2026 הכריז האיחוד האירופי על משמרות המהפכה האסלאמית כארגון טרור.
  האו"ם: ב-12 בפברואר 2026, אחרי הדיכוי האלים והקטלני של ההפגנות, שלח מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש איגרת ברכה למשטר האיראני לרגל יום השנה למהפכה האסלאמית באיראן.

 ראו גם 

 המהפכה התרבותית באיראן
 ההפגנות באיראן (2011–2012)
 מחאת החיג'אב באיראן
 ההפגנות באיראן (2017–2018)
 ההפגנות באיראן (2019-2018)
 ההפגנות באיראן (2019–2020)
 ההפגנות באיראן (2022–2023)
 משבר האנרגיה האיראני
 חסימת האינטרנט באיראן (2026)

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

*
קטגוריה:הרפובליקה האסלאמית של איראן: היסטוריה
קטגוריה:מחאות ב-2025
קטגוריה:הפגנות באיראן
קטגוריה:2025 באיראן
קטגוריה:2026 באיראן
קטגוריה:מחאות ב-2026
קטגוריה:מעשי טבח במפגינים