בקעת ערד

בקעת ערד היא בקעה בנגב, בין הרי יתיר לרכסי ירוחם הצפוניים. יחד עם בקעת באר שבע ובקעת חטיל הן מרכיבות את בקעת הנגב, בקעה רחבה המפרידה את הרי יהודה וקמרי הנגב ובכך חוצצת בין שני חבלי הארץ. הבקעה קרויה כך על שם העיר המרכזית והעתיקה ביותר שנמצאת בתחומה – ערד. 

בקעת ערד משתפלת ממזרח למערב מגובה של 615 מטר מעל גובה פני הים בעיר ערד עד לגובה של 350 מטר מעל גובה פני הים בנקודת המעבר לבקעת באר שבע, סמוך לנחל באר שבע. בקעת ערד גבוהה יותר משכנתה, שיורדת על לגובה של 243 מטר מעל גובה פני הים. במרכז הבקעה, מצפון־מערב לעיירה כסייפה נמצאים שרידים של הר געש כבוי.

באזור נמצא שדה בריר, בו מרבצי פוספטים רבים.

דרום הבקעה מנוקז על ידי נחל קינה.

 תיחום 
בקעת ערד גובלת במערב בבקעת באר שבע המהווה את המשכה הטבעי, וביניהן חוצצים הרי יתיר. החיבור בין הבקעות נמצא באזור תל משוש ורוחבו כ-3.5 ק"מ. מצפון־מערב גובלת הבקעה בהרי יתיר, ובפרט בהרי עירא והר עמשא. מצפון־מזרח לבקעה נמצאים קמרי מדבר יהודה, ובפרט הר גבנונים. ממזרח גובלת הבקעה גם ברכס כידוד וברכס זוהר, מקמרי הנגב, הנופלים אל בקעת ים המלח. מדרום־מזרח לבקעה נמצא רכס הרי דימונה, גם הוא מקמרי הנגב. מדרום־מערב היא גובלת בגבעות שפלת הנגב.

שטח הבקעה כ-200 קמ"ר וצורתה כעין מקבילית שאלכסוניה כ-27.5 ק"מ (מזרח-מערב) ו-15.5 ק"מ (צפון-דרום), שקודקודה המזרחי בערד, הצפוני בדריג'את, המערבי בחיבור לבקעת באר שבע והדרומי בערערה בנגב.

 התיישבות 
בבקעה התיישבות רבה במסגרת הפזורה הבדואית. היישובים המוסדרים באזור הם כסייפה, מכחול, כוחלה, ערערה בנגב ודריג'את, וסביבם קיימת בנייה בדואית בלתי חוקית רבה, הכוללת את א-זערורה. על חלק ניכר משטח הבקעה יושב בסיס נבטים. 

מתוכננת לקום באזור העיר החרדית מנורה בדרום. בנוסף מתוכנן לקום באזור גוש מבואות ערד, גוש התיישבות ובו היישובים שלהבית, עירית, מרווה, צבר וחבצלת הנגב.

 תחבורה 
תחבורת הבקעה מתבססת על כביש 31, שחוצה אותה מזרח־מערב, וכביש 80, שחוצה אותה דרום־צפון. אלו נפגשים בצומת תל ערד. במזרח הבקעה, סמוך לערד, נמצא מנחת ערד.

במסגרת תוכניות הפיתוח של רכבת ישראל, מתוכננת מסילת באר שבע - ערד הצפויה לעבור בבקעה, ולחבר את ערד, כסייפה וערערה בנגב אל באר שבע.

 ארכאולוגיה 
ממוזער|תל ערד, בבקעה
האתר הבולט בבקעה הוא תל ערד, תל משמעותי שהיה פעיל בין היתר בתקופת הברונזה ובתקופה הישראלית, וכיום מהווה גן לאומי המופעל על ידי רשות הטבע והגנים.

באתר חורבת עוזה, שמעל הבקעה, נמצאו 17 אוסטריקונים המתוארכים לסוף המאה ה-7 לפנה"ס או תחילת המאה ה-6 לפנה"ס. מאחד המכתבים, הנכתב באדומית, זה ניתן ללמוד שבמקום אגרו תבואה, משדות שכנראה היו בבקעה.

אתר נוסף באזור הוא תל משוש, בגבול בקעת באר שבע, שמהווה מקבץ אתרים המפוזרים סביב בארות מקומיות, שאף זוהה עם היישוב המקראי חורמה. תל נוסף באזור, תל מלחתה, מזוהה עם מולדה, אחת מערי שבט שמעון.

באזור עברה בעבר דרך אדום, דרך מרכזית בחבל אדום.

 במקרא 
בקעת ערד כחלק מבקעת הנגב כולה מוזכרת לראשונה בספר בראשית, בסיפורי אברהם אבינו. אברהם אבינו מגיע מחרן לארץ ישראל ומתיישב בבאר שבע שבבקעת באר שבע, בשכנות לבקעת ערד: 

כעבור מאות שנים מספר יוצא עם ישראל ממצרים ומגיע להור ההר ושם מת אהרון הכהן. כבר מנקודה זו מתחיל הסיפור של מלחמות כיבוש הארץ והמקום הראשון בו נערכת מלחמה הוא בקעת ערד. המלחמות בערד ובבקעת ערד בין עם ישראל ליושבי הנגב הכנענים והעמלקים נלחמות במשך תקופה ארוכה של כמה עשרות שנים, ממות אהרון בהור ההר עד מלחמות בני ישראל לאחר מות יהושע בן נון. הקרב הראשון נערך מיד לאחר החודש בו אבלו בני ישראל על מות אהרון הכהן. מלך ערד שמע על התקדמותם של בני ישראל בכיוון ארצו והיה מודאג מכך. מלך ערד לחם בבני ישראל, ניצח ושבה שבויים. לאחר ההפסד עם ישראל נשבע לאלוקים כי אם ינצחו בקרב את הכנענים הם יחרימו את עריהם ואלוקים נתן לעם ישראל לנצח. על כך מסופר בספר במדבר: 

בפרק ל"ג בספר במדבר מתואר מסעם של בני ישראל במדבר בסיכום על ידי משה ושם מוזכרת שוב במשפט אחד התקרית עם מלך ערד: 

בספר יהושע לא מתואר קרב כלשהו של יהושע בן נון בבקעת ערד, אך בסיכום הקרבות מוזכרות הערים של בקעת ערד אותם הכניע עם ישראל: 

כאשר מחלק יהושע את הארץ לשבטים הוא נותן נחלה גדולה לשבט יהודה וזה מתחלק בנחלתו עם שבט שמעון. אלה הם הערים הנמצאות בנחלת שבט שמעון לפי ספר יהושע: 

גם בספר דברי הימים מובאת רשימה של הערים שבנחלת שבט שמעון עם מעט שינויים ביחס לרשימה בספר יהושע: 

בספר שופטים מתוארת המערכה האחרונה של מלחמות ישראל בכנענים בבקעת ערד, בה שבט יהודה ושבט שמעון נלחמים את הקרבות אותם יהושע לא סיים. כך מתוארים הקרבות באזור: 

בספר שמואל א' מתואר כיצד דוד מחלק שלל לזקני שבט יהודה ואת השלל הוא מחלק לפי ערים, בין הערים מוזכרת גם חרמה שבבקעת ערד:

 אקלים 
בבקעת ערד שורר אקלים צחיח למחצה, והוא מהווה נקודת אמצע בין האקלים המדברי שבקמרי הנגב מדרום והאקלים הים-התיכוני שבהרי יהודה שמצפון. בבקעה יורדים בממוצע בין 100 ל-200 מ"מ משקעים בשנה, לאורך עשרים עד ארבעים ימי גשם. על פי רוב יורדים המשקעים באזור בצורת גשם בלבד, אך לעיתים מצוי בו גם ברד. במקרים נדירים תועדו באזור כמויות זעירות של שלג, אך תופעה זו כלל לא אופיינית לאזור, בין היתר בעקבות היותו נמוך טופוגרפית.

טמפרטורת המינימום בחודש ינואר, החודש הכי קר בבקעה, נעה בין 5 ל-7 מעלות צלזיוס. טמפרטורת המקסימום בחודש אוגוסט, החודש הכי חם בה, נעה בין 32 מעלות ל-34 מעלות ולעיתים יכולה להגיע ל-36 מעלות. הלחות היחסית הממוצעת בשיא הקיץ היא 50% ובמזרח הבקעה 45%. כמות הטל השנתית הממוצעת באזור נעה בין 40 ל-60 מ"מ. באזור הגבול בין הבקעה למדבר יהודה הכמות אף יורדת ועומדת על בין 20 ל-40 מ"מ. הרוחות העזות בשטח המישורי, הקרקע הלסית והיובש בהיעדר משקעים גורמים לשכיכות של סופות חול באזור, והקרקע בו לרוב אינה מקובעת.

 מים 
ממוזער|400x400 פיקסלים|מפת בקעת ערד, עליה מסומנים בכחול הנחלים המנקזים אותה לנחל באר שבע ומשם לים התיכון, ובשחור יובלי נחל הרדוף הנשפך לים המלח
מקורות המים המרכזיים בבקעה הם בארות מי תהום, ומי גשמים הזורמים בנחלי האכזב הרבים הפזורים לאורכה ולרוחבה. בבקעה, כחלק מבקעת הנגב, מעטים מקורות המים הקבועים וניתן למצוא בה מים בעיקר בימי שיטפונות. כמעט כל המים היורדים בבקעה מתנקזים לנחל באר שבע, הממשיך ממנה לבקעת באר שבע. הנחל, היורד מהר חברון דרך באר שבע ומערב הנגב לנחל הבשור ומשם לים התיכון, עובר בבקעה, ואוסף אחריו יובלים ונחלים רבים בה, אלה הם:
 נחל ערוער
 נחל עדרים
 נחל פלט
 נחל טלה
 נחל קובה
 נחל מלחתה
 נחל קטמית
 נחל מרעית
 נחל כסיף נחל כוחל
 נחל פוך
 נחל דרגות
 נחל קריות
 נחל אזובית
 נחל בר
 נחל רחלים
 נחל מסך
בנוסף לנחל באר שבע ולנחלים המנוקזים אליו בבקעת ערד, קיימים בבקעה מספר מועט של נחלים הזורמים אל מדבר יהודה ומשם אל ים המלח. קטעים מגבולה המזרחי של הבקעה עם המדבר מהווים חלק מקו פרשת המים בישראל ולכן באזורים מעטים על גבולה של הבקעה מתחילים להיאסף יובליהם של נחל צאלים, נחל דבשת ונחל טוב, המתנקזים אל נחל הרדוף ומשם לים המלח.

מקור המים השני בבקעה הוא בארות מים, ונמצאו בה עשרות כאלה שנחפרו על ידי תושביה. זאת מאחר שבעבר היה מפלס מי התהום באזור גבוה במיוחד והגעה אל מים טהורים באזור היה קלה באופן יחסי. כיום ירד מפלס המים בעקבות שאיבת יתר וכל הבארות ששרדו עומדות ריקות. למרות זאת, נשארה בקעת ערד אזור בעל פוטנציאל גבוה לשאיבת מי תהום, וגם כיום חפירה של באר בקרבת נחל באר שבע יכולה להניב הצלחה.

 צמחייה 
באזור מצוי הצמח סתוונית הנגב, צמח מסוג סתוונית.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

*
קטגוריה:הנגב: בקעות ועמקים