זליק ראובן פאול

ד"ר זליק ראובן פָּאוּל (28 באפריל 1912 – 28 בספטמבר 1972) היה רופא ומפקד אוניית המעפילים קאטינה. לפני קום המדינה שימש כרופא בשירות שלוש המחתרות – ההגנה, אצ"ל ולח"י. במהלך שנות ה-50 לימד בבתי ספר לאחיות, בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים ובמכון וינגייט, ובשנות ה-60 מילא תפקידי ניהול שונים במשרד הבריאות.

 ביוגרפיה 
 ילדותו ותקופת לימודיו בפראג 

זליק ראובן פאול נולד בי' באייר תרע"ב בעיירה זילופה שהשתייכה לאימפריה הרוסית (כיום בלטביה), כאחד מששת ילדיהם של הרב חיים אהרן בצלאל הכהן פאול וחיה-ליבה לבית לימן. הוריו, שניהם בני העיר דאוגבפילס (דווינסק) שבלטביה, העתיקו בשנות העשרים את מגוריהם לעיר יאוניילגבה (פרידריכשטאט), שם כיהן האב כרב העיר וכאב בית דין, ניהל את בית הספר העברי והיה חבר מועצת העיר וסגן ראש העירייה.

זליק ראובן גדל בבית ציוני, למד בגימנסיה העברית בריגה והיה חניך תנועת הנוער בית"ר. ב-1930 החל ללמוד רפואה באוניברסיטה הגרמנית בפראג בירת צ'כוסלובקיה. בחופשות הקיץ שב ללטביה ושימש כאחראי לשירותי הרפואה במִפקדת מחנה בית"ר. את שירותו הצבאי עשה ביחידת רוכבי אופניים של צבא לטביה.

במאי 1937 סיים את לימודי הרפואה, שב לריגה ועבד כרופא בבית החולים היהודי "ביקור חולים" בעיר. במארס 1938, כאשר חזר לפראג כדי להתמחות בגינקולוגיה ובמיילדות, החלו לנשב באירופה רוחות מלחמה. הסכמי ועידת מינכן, וכניעת מדינות אירופה לתביעתו של היטלר לסיפוח חבל הסודטים, עיצבו במידה רבה את תפיסת עולמו הפוליטית. לימים, כמפקד בעלייה הבלתי לגאלית וכרופא בתנועות המחתרת, גילה עמדה נחרצת כנגד מה שלדעתו היה גילויי חולשה ותבוסתנות בקרב היישוב היהודי, ונהג לומר כי "כאן לא תהיה מינכן שנייה – אסור לעולם שננהג כמו צ'כוסלובקיה!"

 מסע ההעפלה 

בינואר 1939 החליט לקטוע את תהליך התמחותו כדי להצטרף לשיירת עולים בלתי לגאליים במסגרת עליית אף-על-פי. כ-800 עולים, בית"רים ברובם, יצאו ברכבת מבְּרְנוֹ שבצ'כוסלובקיה, בדרכם לנמל קונסטנצה שברומניה – שם המתינה להם אוניית המעפילים קאטינה. בנמֵל דרשה משטרת רומניה להעלות לאונייה גם קבוצה מקומית של אנשי העולם התחתון. שליח האצ"ל נתן קלפוס, שאמור היה להצטרף למסע ולפקד עליו, נתפס על ידי הבריטים, ובהוראת זאב ז'בוטינסקי הוטל הפיקוד על ד"ר פאול. הוא שוכנע לקבל על עצמו את המשימה, לאחר שהובהר לו כי סירובו עלול לחרוץ את גורל ההפלגה.

המסע בים, שצפוי היה להימשך ימים אחדים, הסתבך והתארך לשלושה חודשים. במהלכו הפך זליק פאול לדמות מרכזית במסע הישרדות שבעטיו הוגדרה עליית "קאטינה" כ"אחת האומללות בשיירות, שנתייסרה בכל פגעיה וייסוריה של הדרך הבלתי-חוקית על פני ימים סוערים וגלים זועפים". בהובלתו של ד"ר פאול, הגיעו העולים לחופי הארץ: האונייה הרעועה ואנשיה נאבקו מול סערות בים, מגפות שפרצו על הסיפון, צפיפות, רעב וצמא קשים ומחלוקות אלימות שהתגלעו אל מול צוות המלחים ובין המעפילים לבין עצמם – כל זאת, תוך התחמקות מספינות מלחמה בריטיות שהטילו סגר על חופי הארץ וניסיונות חוזרים ונשנים להוריד את המעפילים לחוף מבטחים.

במהלך ההפלגה הצילה "קאטינה" 750 מעפילים מספינה אחרת, "ג'פו", רגע לפני טביעתה של זו. מבצע ההצלה הכפיל את מספר הנפשות בבטן האונייה, יצר תנאים בלתי נסבלים וגרם לתסיסה רבה וגם לאלימות בין המחנות השונים שנוצרו בקרב המעפילים. ארבעה מהנוסעים מתו מדלקת קרום המוח, רבים אחרים חלו בשל תנאי הסניטציה הירודים. "קאטינה" איבדה קשר עם החוף, הוכרזה כנושאת מגפה ונעה כאוניית רפאים בים התיכון, כאשר הדגל השחור שהיא מניפה מונע ממנה לעגון ולקבל סיוע. לאחר שנותק הקשר בין מרכז ההעפלה באירופה לבין האונייה, הצליח ד"ר פאול לרדת אל החוף ביוון כדי להזעיק עזרה.

המסע הגיע לקיצו במוצאי היום האחרון של חג הפסח תרצ"ט (1939), כאשר אחרוני מעפילי "קאטינה" הצליחו לרדת בחוף כפר ויתקין ולהתפזר בשלום ברחבי הארץ.

 שנים ראשונות בארץ ישראל 

מיד לאחר ירידתו מהאונייה נכלא בכפר ויתקין בידי אנשי ה"הגנה" שביקשו להסגירו לבריטים. הוא הצליח להימלט ולהגיע אל מפקדת האצ"ל בתל אביב.

כעולה לא חוקי וכרוויזיוניסט נמנע ממנו לעבוד כרופא, והוא סבל מיחס מתנכר של מוסדות היישוב. בשל כך מצא את פרנסתו בתחילת דרכו בארץ בעבודות ניקיון בבית חרושת "עסיס" ברמת גן ובקטיף ואריזה בפרדס בגדרה. ב-1940 התקבל לעבודה כסניטר בבית החולים "הדסה" הר הצופים. כדי להפוך את מעמדו בארץ לחוקי, הצטרף בראשית שנות ה-40 למשטרת היישובים העבריים כנוטר בשירות ממשלת המנדט במחוז עזה. בחסות תפקידו זה אִרגן בכל יישובי הדרום קורסים לעזרה ראשונה ב"הגנה" והדריך בהם. לפי השקפתו הציונית, לא הייתה כל סתירה בין נטייתו הרוויזיוניסטית לבין פעילותו זו, שכן לתפיסתו לכל הפלגים ביישוב היהודי מטרה אחת, גם אם דגלו בדרכים שונות להגשמתה. כך, במקביל לעבודתו הרפואית ב"הגנה" שימש כרופא גם באצ"ל ובלח"י, עסק בפעילות עלומה בשורות המחתרות והוכרז כמבוקש על ידי השלטון הבריטי.

ב-1944 החל לעבוד כפתולוג במכון הפתולוגי של בית חולים הדסה תל אביב. בשנת 1947 פרש מתפקידו זה והקים את המכון לסטטיסטיקה רפואית ב"הדסה".

 כרופא במדינת ישראל 

לאחר קום המדינה שובץ ד"ר פאול במערך המילואים של צה"ל כקצין רפואה. הוא לימד פיזיולוגיה ואנטומיה בבתי הספר לאחיות שליד בתי החולים "הדסה" ו"אסותא", במכון וינגייט ובבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית ו"הדסה". בסוף שנת 1956 החל לעסוק ברפואה תעסוקתית ועבד כרופא תעשייה בקופת חולים כללית ובחברת "קרגל". ב-1960 התקבל לעבודה במשרד הבריאות וניהל את לשכת הבריאות המחוזית בבאר שבע. בתום שנה לעבודתו ב מוּנה למנהל לשכת הבריאות ברחובות. בשנת 1963 השלים לימודי התמחות בבריאות הציבור והחל לעבוד בלשכת הבריאות בתל אביב כממונה על כל בתי החולים ומוסדות הסיעוד הלא-ממשלתיים. בתפקיד זה החזיק עד יומו האחרון.

 חיים אישיים 

ב-1 באוגוסט 1939 נשא ד"ר פאול לאישה את חיה קוּלֶר, בוגרת הסמינר העברי לגננות בריגה. חיה עלתה ארצה בסוף שנת 1934, הקימה את גן הילדים הפרטי הראשון ברמת גן ועבדה בו 57 שנים רצופות, עד לגיל 79.

ב-1940 נולדה בתם הבכורה שרה, וב-1944 נולדו התאומים שלומית (מיקי) ונֹעַם.

במאי 1941 הגיעה אל ד"ר פאול הגלויה האחרונה מבני משפחתו בלטביה. חצי שנה לאחר מכן נספו בגטו ריגה הוריו ואחותו נחמה, ושלוש שנים לאחר מכן נספה במחנה הריכוז דכאו אחיו שמואל זנוויל (זאוול). אחיותיו הרופאות, שושנה ואידה, ואחותו הצעירה גיטה התגייסו לצבא האדום וניצלו עם משפחותיהן ממלתעות הנאצים.

ד"ר זליק ראובן פאול ורעייתו חיה התגוררו עד לימיהם האחרונים בדמי מפתח ברח' הרצל 61 ברמת גן, בדירתם הצנועה שאחד מחדריה שימש כגן ילדים.

ד"ר פאול נפטר ממחלת הסרטן, בערב שמחת תורה תשל"ג (28 בספטמבר 1972), בגיל 60. "אשרַי שזכיתי לראות בתקומת מדינת ישראל", אמר ערב מותו. אלמנתו חיה, שחינכה שלושה דורות ברמת גן, האריכה ימים עוד 28 שנים אחריו ונפטרה בינואר 2000.

 הנצחה 
 פינת זיכרון בעיר רמת גן – בשנת 2023 הנציחה עיריית רמת גן את חיה וד"ר זליק פאול בפינת זיכרון שהוצבה במרכז העיר, בכניסה לאשכול גני ילדים. אבן הזיכרון מנציחה את פועלם של בני הזוג – זליק כרופא, כמפקד אוניית מעפילים וכאיש מחתרת, וחיה כגננת ומייסדת גן הילדים הפרטי הראשון בעיר.
 מיצג ההעפלה במוזיאון מכון ז'בוטינסקי – מיצג אור-קולי בן 18 דקות על עלייה ב' הרוויזיוניסטית, שהוקם בתוך חלל של ספינת מעפילים, מציג דמות דמיונית של מפקד בהעפלה הבלתי-לגאלית המבוססת על קורותיו וכתביו של ד"ר זליק פאול.
 הרומן "ספינת התלאות" – דמותו של ד"ר פאול שימשה השראה לדמות הבדיונית של ד"ר סול, מפקד אוניית המעפילים בספר "ספינת התלאות" מאת עודד טירה – רומן דמיוני המבוסס על קורותיה של אוניית המעפילים "קאטינה" ועל סיפורה האישי של אימו של טירה, דינה טירס, שהייתה בין מעפילי האונייה.

 לקריאה נוספת 
"פרק שבעה-עשר – קאטינא", בתוך: חיים לזר ליטאי, אף-על-פי, ספר עלייה ב', הוצאת מכון ז'בוטינסקי תשי"ז, 1957, עמ' 165–199
פאול, ראובן זליק, בתוך: נסים לוי, יעל לוי, רופאיה של ארץ-ישראל 1799–1948, איתי בחור – הוצאה לאור, 2008, עמ' 285, 36
"'קאטינה' האומללה", בתוך: אליהו גלעזר (עורך: יוסף קיסטר), בטרם זרחה השמש, הוצאת המרכז למורשת ירושלים ע"ש זאב ז'בוטינסקי, תשמ"ה, 1984, עמ' 71–85
"סיפורה של אנית-דמעות", ג. שרוני, מעריב, 12.5.1959
"מסע הייסורים של הספינה 'קטינה'", יגאל דרוקר, הבוקר, 15.4.1964
"איש לא זכר את 'קטינא'... ספינת המעפילים שלא סופר עליה באירועי שנת ההעפלה", אלכס ינאי, מעריב, 15.11.1964
"תמיד נאמן לרעיון", א.ק., חרות רמת-גן, הוצאה חד-פעמית, טבת תשל"ג, דצמבר 1972

 קישורים חיצוניים 
 מכון ז'בוטינסקי, דברי ד"ר זליק פאול מפקד אוניית המעפילים קאטינה ב-1949 באירוע לכבוד עשור להפלגה. מוצג בתערוכת קבע בתצוגת "אף על פי" במכון ז'בוטינסקי בתל אביב
 ביוגרפיות, פאול זליק ראובן, ארכיון מכון ז'בוטינסקי
 חיים לזר-ליטאי, "אף-על-פי, אל המנוחה ואל הנחלה", מתוך הספר אף על פי – ספר עלייה ב', תל אביב 1957
 ארכיון מכון ז'בוטינסקי, צילום מאמר מאת חיים לזר, "קאטינה נטלה תשעה קבין של סבל ואמונה"
 אריאל בולשטיין, מסע הישרדות בלב ים, ישראל היום, 10 במאי 2019




 הערות שוליים 

קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
2025 11
קטגוריה:רופאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קארל בפראג
קטגוריה:פעילי ההעפלה
קטגוריה:עליית אף על פי
קטגוריה:בוגרי בית"ר
קטגוריה:נוטרים
קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:לוחמי הלח"י
קטגוריה:רופאים צבאיים ישראלים
קטגוריה:סגל מכון וינגייט
קטגוריה:סגל שירותי בריאות כללית
קטגוריה:סגל בית החולים הדסה תל אביב
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: רפואה
קטגוריה:עובדי משרד הבריאות
קטגוריה:אופקים: אישים
קטגוריה:רמת גן: אישים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1972