ניגן (המתים המהלכים)

ניגן (באנגלית: Negan, נקרא בסדרת טלוויזיה ניגן סמית'; באנגלית: Negan Smith) הוא דמות בדיונית של נבל-על ומאוחר יותר אנטי-גיבור בסדרת הקומיקס "המתים המהלכים" מאת רוברט קירקמן, כמו כן בסדרת הטלוויזיה הנושאת את אותו השם, ובסדרת הספין-אוף "המתים המהלכים: עיר המתים".

ניגן הוא המנהיג הכריזמטי, האכזרי, והידוע לשמצה של קבוצת השורדים "המושיעים" (The Saviors). חמוש במחבט בייסבול העטוף בחוטי תייל חדים, ניגן שלט ביד חזקה בכל קהילות השורדים הגדולות במדינת וירג'יניה. עם זאת, בסופו של דבר משטרו הטוטליטרי נפל במהלך מרד של אותן הקהילות תחת הנהגתו של ריק גריימס.

הדמות מגולמת על ידי השחקן האמריקאי ג'פרי דין מורגן. בזכות תפקיד זה, מורגן היה מועמד למספר פרסים ואף זכה ב"פרס MTV לנבל הטוב ביותר בטלוויזיה" בשנת 2017, וב"פרס סאטורן על הופעת האורח הטובה ביותר בטלוויזיה" בשנת 2019.

בשתי המדיות, ניגן משמש כמנהיג "המושיעים". לאחר שריק גריימס וקבוצתו מסכימים להתחיל יחסי מסחר עם מושבת "הילטופ", הם נתקלים במארב של המושיעים ונאלצים לציית לפקודותיו של ניגן: למסור למושיעים מחצית מאספקתם, כפי שעושות הקהילות האחרות, או למות. ריק וקבוצתו נכנעים בתחילה לדרישותיו של ניגן לאחר מותו של גלן (ואברהם בסדרת הטלוויזיה), אך בהמשך ריק מתחיל ליצור קשרים עם קהילות אחרות באזור וושינגטון הבירה כדי למרוד במושיעים ולהשיב לעצמם את חירותם. בסופו של דבר ניגן מובס בידי הברית של השורדים ונכלא באלכסנדריה. עם זאת, כאשר "הלוחשים" הופכים לאיום על הקהילות, ניגן הורג את מנהיגתם, אלפא, ומשתתף בקרבות שלאחר מכן. בסוף הוא זוכה בחנינה שמאפשרת לו לחיות לבדו בגלות.

בעיבוד הטלוויזיוני, בניגוד לקומיקס, ניגן עובר קשת גאולה והופך בהדרגה לדמות של גיבור. הוא נישא מחדש לאישה בשם אני, ולשניים נולד בן בשם ג'ושוע. הוא מסייע לקבוצה להדיח את פמלה מילטון מהשלטון ב"חבר העמים", ואף מתנצל בפני מגי על שרצח את בעלה, גלן. מאוחר יותר, לאחר הפלת השלטון של פמלה, מגי מודה בפני ניגן שאינה מסוגלת לסלוח לו, אך מוכנה לאפשר לו מקום ביניהם. בסדרת הספין-אוף "המתים המהלכים: עיר המתים", ניגן מצטרף למגי למסע למנהטן כדי להשיב את בנה, הרשל, שנחטף בידי חבר לשעבר ב"מושיעים" המכונה "הקרואטי".

 ביוגרפיה בדיונית 
 קומיקס 
ניגן עבד כמורה לחינוך גופני בתיכון, והתנסה במגוון ענפי ספורט, כולל ביליארד ופינג פונג. בנוסף, הוא עבד כמוכר מכוניות משומשות, ככל הנראה במשרה חלקית.

בשלב מסוים ניגן נישא לאישה בשם לוסיל, והשניים חיו כזוג נשוי מן השורה. במהלך נישואיהם, ניגן היה מעורב לפחות ברומן אחד מחוץ לנישואין. כחבר בסגל בית הספר, ניגן שאף ללא הרף לזכות בהערצת עמיתיו. מדי פעם הזמין חברים וקולגות לשחק מולו פינג פונג במוסך הפרטי שלו, אך לעיתים קרובות זלזל והשפיל את תלמידיו באמצעות שפה בוטה ותוקפנית. התנהלות זו הובילה למספר תלונות מצד הורי התלמידים.

 טלוויזיה 
שם הסדרהעונות1234567891011המתים המהלכיםאורחראשיהמתים המהלכים: עיר המתיםראשי
ממוזער|ג'פרי דין מורגן, השחקן שמגלם את ניגן ביקום הטלוויזיוני של "המתים המהלכים".
ניגן נולד וגדל בווירג'יניה. בילדותו נהג להכניס לבית כלבים משוטטים, למורת רוחה של אמו. באחד הימים הביא הביתה כלב אכזרי שהרג את יתר הכלבים שאסף, וכשאמו ניסתה להתערב הוא אף נשך חצי מאוזנה. בתיכון התפתח ניגן לבריון שנהנה להשפיל אחרים, מה שחיזק את חיבתו לשפה גסה ומעמדי כוח.

שנים לאחר מכן עבד ניגן כמורה לחינוך גופני בתיכון, וסייע לתלמידיו להתמודד עם חולשותיהם ולעצב אותם לאנשים חזקים יותר. בהמשך פגש אישה בשם לוסיל, אותה תיאר כ"מלאך". השניים מאוחר יותר התאהבו ונישאו. בין תחומי העניין המשותפים שלהם היו מוזיקת קאנטרי, מטאל כבד של להקת איירון מיידן, והזמר ג'ו קוקר. למרות שרצו להביא ילד לעולם, הם מעולם לא הצליחו להקים משפחה נורמטיבית.

באחד הערבים ביקרו ניגן ולוסיל בבר מקומי, שבו הושמע השיר שלהם, "You Are So Beautiful" של ג'ו קוקר. במהלך ההשמעה לקוח שיכור החל להשתולל בבר, מה שהרס עבורם את הרגע. לוסיל ביקשה ממנו להנמיך, ואף דרשה חמישים סנט כדי להשמיע את השיר מחדש. האיש הגיב בגסות כלפיה, וניגן התפרץ והכה אותו עד שכמעט הרג אותו. לאחר מכן שלף דולר אחד מארנקו של האיש ודאג להשמיע את השיר פעמיים, עד שהמשטרה עצרה אותו.

בדיעבד התברר שהאיש היה אביהם של כמה ילדים שלמדו בבית הספר שבו עבד ניגן, ובעקבות האירוע הוא פוטר. ניגן הואשם גם בתקיפה, נידון למאסר על תנאי, ואף נתבע על ידי האיש. לוסיל נאלצה לשלם את חשבונותיו הרפואיים, אך למרות הכול עמדה לצד ניגן והגנה על מעשיו.

עם הזמן, ניגן שקע בדיכאון לאחר שאיבד את עבודתו. בהמשך פתח ברומן עם ג'נין, חברתה הטובה ביותר של לוסיל. הוא סירב לחזור לאוניברסיטה או לחפש עבודה אחרת, ובמקום זאת בזבז כסף על מותרות אחרים. לעיתים קרובות ניגן הסתגר במרתף שלהם ושיחק Gears of War 2 עם ילדים ברשת. שיא הבזבזנות שלו היה מעיל עור בשווי 600 דולר, שהוביל לריב חריף בינו לבין לוסיל. הוא לא הצליח להחזיר את המעיל משום שזרק את הקבלה, ולכן לוסיל החביאה את המעיל. במהלך ארוחת ערב, לוסיל ביקשה ממנו ללוות אותה למחרת לבדיקת MRI, אך הוא שיקר ואמר שהוא נפגש עם קצין משטרה, כשבפועל הוא הלך להיפגש עם ג'נין שוב.

באותו לילה חזר ניגן הביתה ללוסיל וגילה כי אובחנה עם סרטן הלבלב. ללא ידיעתו, לוסיל הייתה מודעת גם לרומן שלו עם ג'נין. ניגן ניתק מיד את הקשר עם ג'נין והקדיש את זמנו ללוסיל. הרופאים המליצו על טיפול כימותרפי, בתקווה שיצליח להעלים את הסרטן. אך למרבה הצער, בתקופה שבה התקבלה האבחנה, האפוקליפסה פרצה.

 אופי 

 קומיקס 
ניגן הצטייר כאדם נינוח, עליז וחסר מעצורים, שאהב אלימות וכאוס. לצד זה הוא היה חד מחשבה ורציונלי, עם יכולת טבעית לשלוט בסיטואציות ולמשוך בחוטים מאחורי הקלעים. הוא הרבה להשתמש בשפה בוטה ובהערות גסות, והיה לו הומור שחור בשפע. הכריזמה והנוכחות הדומיננטית שלו אפשרו לו להטיל פחד בקלות על חברים ואויבים כאחד.

ייתכן שבשל עברו כמורה בבית ספר, היה בו גם צד פדנטי ומדויק, והוא אפילו הפיק סיפוק מעזרה לאחרים לפרוק ולבחון את המחשבות, הרגשות והרעיונות שלהם. כשצריך, הוא הצליח להפגין רגעים של תבונה אמיתית בעצות שנתן, עם יכולת לזהות בפשטות משהו שאחרים כלל לא שמו לב אליו.

הכלי המזוהה ביותר עם ניגן היה "לוסיל", מחבט בייסבול עטוף חוטי תיל דוקרניים. הקשר שלו אליה היה כמעט אובססיבי: הוא דיבר עליה בחיבה, ואף התייחס מדי פעם באופן פרובוקטיבי לכך שהשתמש בה לצרכים מיניים, כנראה כחלק מהבדיחות הגסות שאפיינו אותו. הוא השתמש בלוסיל כדי להרוג מהלכים ובני אדם כאחד, וכאשר היא נהרסה הוא נשבר לגמרי, עד כדי בכי על האובדן. בהמשך התברר שהשם "לוסיל" נבחר כמחווה לאשתו המנוחה, וכשהוא קבר את המחבט השבור זה שימש לו דרך להתמודד סוף סוף עם האבל על מותה.

על אף האכזריות שלו, הוא ידע להיות מחושב ולפעול לפי היגיון קר כשזה שירת תועלת. כך, למשל, הוא חס על חייו של קרל כדי לשמור על יציבות מול ריק, גם אחרי שקרל הרג רבים מאנשיו.

מתחת לקליפה הקשוחה הסתתרה אצלו גם שכבה מסוימת של אמפתיה, לצד סוג של כבוד שמנע ממנו לחצות גבולות מסוימים מול חלשים, במיוחד בכל הנוגע לאונס. בעיניו, שיטות השלטון המפחידות שלו, כמו ענישה קיצונית למפרי סדר ושימוש בפחד כדי להכניע אחרים, נועדו כביכול לשרת את "טובת הכלל", והוא נאחז בקוד מוסרי שהוא עצמו הציב.

הוא החזיק בתפיסה שהחזקים מחויבים להגן על חסרי הישע. דוגמה בולטת לכך הייתה כשהוא רצח את דייוויד, אחד מאנשיו, לאחר שניסה לאנוס את הולי. לטענתו, אם אנשיו יתירו לעצמם אונס, אז לא תהיה להם זכות לטעון שהם מנסים לבנות מחדש ציוויליזציה.

באותה רוח הוא נזף בדווייט על כך שהעז להרים יד על ילד חסר ישע, ואף התפרץ על מנהיג אחר שאפשר פגיעות מיניות בתוך הקבוצה שלו, ותיאר אנשים כאלה כתתי אדם, מבלי להפנים את הסתירה שבדבריו. למרות אותה "אמפתיה מוזרה", הוא הודה שלעיתים התקשה לחוות ולהביע רגשות בצורה תקינה, בעקבות אובדן של אדם קרוב בעברו.

המאסר של ניגן הוביל לשינוי פנימי שרבים מהשורדים התקשו לקבל ככן. גם אם הוא עדיין היה נוקשה וחסר רחמים במובנים מסוימים, הוא התחיל להראות רצון אמיתי לכפר על מעשיו. הדבר בלט במיוחד כאשר מגי התעמתה איתו לאחר שעזב את אלכסנדריה: הוא נראה כמי שנשא חרטה כנה על הרצח של גלן, והסביר שבאותה נקודת זמן הוא האמין שזה "מה שהיה צריך לקרות". בתקופה הזו ניכר גם שהוא המשיך לשאת אבל עמוק על מות אשתו.

 טלוויזיה 
ניגן הוצג כדמות כריזמטית ושחצנית, מניפולטיבית ואכזרית, עם חוש הומור סרקסטי ולעיתים לא במקום. הוא היה אסטרטג חד ומנהיג חזק ויעיל, שהצליח לשמור על מאות אנשים בחיים, ולכן רבים העריצו אותו ובו בזמן גם פחדו ממנו. בתקופה שבה הנהיג את המושיעים, ניכר שהשליטה שלו בקבוצה העצומה הייתה מוחלטת כמעט, והוא התנהל כדיקטטור ללא עוררין. במובנים מסוימים הוא אף נראה כמנהיג כת.

במקביל, ניגן שידר כאילו רווחת אנשיו באמת חשובה לו. ניגן האמין שרק הוא מסוגל "להציל" את הסובבים אותו, והיה מוכן לעשות כמעט כל דבר כדי להבטיח את הישרדותם. עם זאת, הוא התגלה גם כמנהיג קיצוני ואלים במיוחד, שהיה מוכן לנקוט כל אמצעי כדי להשיג משאבים ואספקה לקבוצה שלו. הוא סחט קהילות שונות, הציב להן דרישות, ואיים עליהן במוות אם לא יצייתו או אם לא יספקו את הכמות שנדרשה מהן.

הוא הוצג כרוצח קר רוח שלא הרג רק כדי לשרוד, אלא גם כדי להעביר מסר ולהעניש על מרדנות או חוסר ציות. כך למשל, הוא רצח באכזריות את גלן לאחר שדאריל תקף אותו, גם לאחר שהבהיר מראש שכל התגרות או הפרת משמעת תוביל לתגובה קשה. הוא גם גילה זלזול במי שתפס כחלשים: כאשר ספנסר ניסה לשכנע אותו להרוג את ריק, ניגן הרג אותו באכזריות וטען שאין לו מספיק "אומץ" (או מעיים; Guts) לעשות זאת בעצמו.

ניגן אף אמר לאב גבריאל שהוא, מבחינתו, עוזר לאנשים להתמודד עם החולשות שלהם ושבאופן הזה הוא "מחזק" את העולם. תפיסה כזו יכולה להסביר מדוע השתמש בפחד ככלי ניהולי מרכזי לשמירה על משמעת: מבחינתו, קשיחות ועונשים נועדו להפוך אנשים לחזקים יותר ולשפר את סיכויי ההישרדות שלהם. שנים לאחר מכן הוא סיפר למגי שהגרסה הזו של עצמו הייתה במידה רבה הצגה שאימץ כדי להגן על אנשיו, ושהוא הפך למפלצת רק ברגעים שבהם הרגיש שאין לו ברירה אחרת.

 טריוויה 
 רוברט קירקמן סיפר שבשלב הראשון הוא בכלל קרא לניגן "נאגוס". לדבריו, לפעמים הוא פשוט ממציא מילה ואז מגלה בדיעבד שזו כבר מילה קיימת. כך השם "נאגוס" נשאר איתו לא מעט זמן, עד שהוא נזכר שדמות המנהיג של הפרנגים ב"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" נקראת "הנאגוס הגדול". אז הוא הבין שמשם כנראה השם "נאגוס" חלחל אליו, אמר לעצמו שזה קצת יותר מדי, והחליט לשנות את השם ל"ניגן".
 לפי צא'רלי אדלארד, המראה של ניגן בקומיקס עוצב בהשראת השחקן הנרי רולינס.
 רולינס עצמו סיפר שבגלל החיבור הזה הוא אף הגיע לאודישן לתפקיד ניגן בסדרת הטלוויזיה, אבל בסופו של דבר התפקיד הלך לג'פרי דין מורגן.
 במקור התכנון היה שניגן ימות זמן קצר אחרי הופעתו הראשונה, כבר סביב חוברת #108. עם זאת, קירקמן סיפר שבהמשך הוא התחבר לדמות "יותר מדי" ולכן ויתר על הרעיון להרוג אותו כל כך מהר. לפי התוכנית הראשונית, ניגן היה אמור להיהרג על ידי ריק בסיום "כרך #17: משהו לפחד ממנו", והופעתו הייתה אמורה להסתכם בארבע או חמש חוברות בלבד. הסיום שתוכנן כלל את ריק מביא למגי קופסה ובה ראשו הערוף של ניגן, ואומר לה בפשטות: "אני מצטער".
 כמו כן, ניגן היה אמור להיהרג על ידי מגי בחוברת #174, אך קירקמן התחרט ושוב פעם השאיר את ניגן בחיים.
 ניגן ידוע בשימוש המוגזם שלו בשפה בוטה, ובעיקר במילה "פאק" (בנוסף לגרסאות אחרות של המילה כגון "מאדרפאקר", "פאקינג", "פאקידי" ועוד), שאותה שילב שוב ושוב גם בשיחות שלו עם אחרים.
 בסך הכל, ניגן השתמש במילה "פאק" ובכל הגרסאות שהוזכרו 855 פעמים לאורך סדרת הקומיקס; יותר מכל דמות אחרת.
 ג’פרי דין מורגן הסביר שהמטרה שלהם הייתה לדחוף את AMC עד גבול היכולת בכל מה שקשור לשפה הבוטה של ניגן, בטענה כי זה חלק מהותי מהאופי של הדמות. הוא אמר שניגן משתמש בשפה "צבעונית" באופן קבוע, ושגם לו עצמו זה לא זר, ולכן בעיניו חשוב לשמר את האלמנט הזה מהקומיקס ולא לעדן אותו יותר מדי בטלוויזיה. הכוונה הייתה שניגן ירגיש כאילו הוא "קופץ מהעמוד" למסך, ויהיה כמה שיותר נאמן למקור. הוא הוסיף שיש דמויות שבהן אפשר לקחת יותר חופש יצירתי, אבל במקרה של ניגן חשוב במיוחד להיצמד למה שהוא, וכך גם הוא רצה לשחק אותו.
 בהופעת הבכורה של ניגן בטלוויזיה, בפרק "Last Day on Earth", לא נכללה המילה "פאק". עם זאת, בגרסת ה-DVD וה-Blu-ray של העונה השישית, סצנת הבכורה של דמותו צולמה מחדש, עם דיאלוג כמעט מדויק מהקומיקס.

 הערות שוליים 

קטגוריה:המתים המהלכים
קטגוריה:רוצחים בדיוניים
קטגוריה:דמויות מתוך קומיקס
קטגוריה:דמויות טלוויזיוניות