משירי הבן האובד

מחזור השירים משירי הבן האובד של לאה גולדברג כולל שלושה שירים ליריים שנכתבו בשנותיה המאוחרות, ופורסמו בקובץ מוקדם ומאוחר (1959). גולדברג בוחרת לעסוק במשל הבן האובד מהברית החדשה, אך מעניקה לו פרשנות מודרנית וחילונית: במקום סיפור של פיוס וחזרה לחיק המשפחה, היא מציגה חוויה של ניכור, שתיקה ואי־יכולת אמיתית לשוב אל הבית.

הרקע
גולדברג מרבה לשלב ביצירתה דמויות סמליות-אוניברסליות – מן המקרא, מן התרבות האירופית ומן הספרות הקלאסית – כדי לבחון מצבים נפשיים אנושיים.גרהרד, א'. (2009). המיתוס בשירת לאה גולדברג. תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, עמ' 45–48. המשל המקורי מתאר בן שחוזר אל אביו לאחר שנכשל, ומתקבל באהבה ובשמחה. אצל גולדברג, לעומת זאת, החזרה אינה מלווה במחילה אלא בתחושת ניכור וזרות מתמשכת, ביטוי לקושי לגשר על פערי הזמן והדורות.מירון, ד'. (2001). האמהות, האחיות והאחרות. תל אביב: הוצאת למדא.

 מבנה המחזור ותוכנו 
שלושת השירים של המחזור מתארים שלושה שלבים כרונולוגיים בסיפור:
 בדרך – שיר המתאר את מסע החזרה של הבן. הנוף יבש ועוין, וההליכה נעשית מתוך כורח, קושי רב וייסורי נפש.
 בבית – שיר המתאר את רגע ההגעה. האב אינו יוצא לקראת הבן. פרט לאם - בני המשפחה מפגינים ניכור והתעלמות. הבית נשאר סגור, ואין שמחה או חגיגה על חזרתו של הבן.
 בתשובתו – סיום המחזור בתחושת ריקנות. האם מקבלת את הבן אך החזרה לא מביאה נחמה, והבן נותר זר גם בתוך ביתו שלו.

 פרשנות 
הטקסט של גולדברג מבוסס על המוטיבים של המשל המקורי בברית החדשה, אך מתאר תמונה הפוכה: במקום פיוס, שיח ושמחה, מתקבלת חוסר סליחה, שתיקה ודממה מעיקה.
 במשל: האב רץ לקראת הבן, מנשק אותו ומצווה להלבישו בגלימה היפה ביותר, לענוד על ידו טבעת ונועל נעליים לרגליו. אצל גולדברג: "לא יצא איש לקראתו".
 במשל: נערכת חגיגה גדולה לכבוד חזרת הבן ונשחט העגל המפוטם. אצל גולדברג: דממה מעיקה.
 במשל: הבן חוזר בתשובה מלאה מהתנהגותו הנלוזה. אצל גולדברג: הבן מודה בחטאו אך לא מתנער ממנו "כי אשוב ואמעל ה מעל,כי עודני הבן האובד"

במחזור השירים האב אינו דמות אלוהית סולחת אלא אדם זקן וחסר כוח, והבן אינו חוטא המבקש מחילה אלא אדם שהשתנה עד שאינו יכול להשתלב מחדש. בכך מציעה גולדברג קריאה פסיכולוגית ואקזיסטנציאלית, המשקפת גם את חוויותיה האישיות של הגירה ותחושת זרות.ריבנר, ט'. (1980). לאה גולדברג: מונוגרפיה. תל אביב: ספרית פועלים, עמ' 150–152

חוקרת הספרות עפרה יגלין מצביעה על כך שגולדברג מפרקת את המיתוס של "שיבה הביתה": החזרה הגופנית אפשרית, אך לא השיבה הנפשית.יגלין, ע'. (1994). "הבן האובד והבת הנאמנה: מודלים של התקבלות ודחייה", מחקרי ירושלים בספרות עברית, י"ד.

 השפעות 
במחזור ניכרת השפעתו של ריינר מריה רילקה. כמו רילקה, היא מציגה את הבן האובד כדמות שאינה מוצאת נחמה באהבה, אלא נותרת בודדה מול הזמן והטבע. אולם גולדברג מעבירה את הניכור הזה אל נוף ישראלי־מדברי, חשוף ויבש.Rilke, R. M. The Notebooks
 of Malte Laurids Brigge. (ההשוואה לרילקה מופיעה רבות במחקר על גולדברג, ראו אצל הירשפלד).

 עיבודים 
הזמרת מורין נהדר הלחינה וביצעה את השיר השני במחזור, "משירי הבן האובד - ב. בבית".
 לקריאה נוספת 
 טוביה ריבנר, לאה גולדברג: מונוגרפיה, הוצאת ספרית פועלים, 1980.
 אריאל הירשפלד, "רישומים של התגלות – על שירתה המאוחרת של לאה גולדברג", בתוך: פגישות עם משוררת, הוצאת מכון בן-גוריון, 2000.
 עפרה יגלין, "הבן האובד והבת הנאמנה", מחקרי ירושלים בספרות עברית, תשנ"ד.

הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1959
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי לאה גולדברג
קטגוריה:הברית החדשה בתרבות ובאמנות