ג'יימס ויקרשם

ג'יימס ויקרשם (באנגלית: James Wickersham; 24 באוגוסט 1857 – 24 באוקטובר 1939) היה שופט מחוזי באלסקה, שמונה בשנת 1900 בידי נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי למחוז השיפוטי השלישי של אלסקה. הוא התפטר מתפקידו בשנת 1908 ולאחר מכן נבחר כנציג אלסקה בקונגרס של ארצות הברית, תפקיד שבו כיהן עד 1917, ושוב לאחר שנבחר מחדש בשנת 1930. ויקרשם היה דמות מרכזית בחקיקת 'החוק האורגני של 1912', שהעניק לאלסקה מעמד של טריטוריה. הוא גם יזם את חוק מסילת הברזל של אלסקה, חקיקה להקמת פארק מקינלי, ואת הצעת החוק הראשונה להפיכת אלסקה למדינה בשנת 1916. הוא היה בין האחראים להקמת 'המכללה החקלאית ובית הספר למכרות של אלסקה', שהפכו לימים לאוניברסיטת אלסקה. מעון סטודנטים בקמפוס אוניברסיטת אלסקה בפיירבנקס נקרא על שמו.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
ויקרשם נולד סמוך לעיירה פאטוקה שבאילינוי ב-24 באוגוסט 1857. שנים רבות לאחר מכן, בשנת 1883, עבר עם אשתו דבורה לטקומה שבטריטוריית וושינגטון, שם מונה לשופט. בתקופתו בטקומה היה שותף להובלת אספסוף שאילץ את האוכלוסייה הסינית בעיר לעזוב אותה. מאוחר יותר נעצר כאחד מ'עשרים ושבעת טקומה', אך מעולם לא הורשע. הוא היה חבר באקדמיה למדעים של טקומה ושימש כנשיא הארגון בשנת 1893.

ב-6 בפברואר 1893 הציג בפני האקדמיה מאמר שכותרתו 'האם זה הר טאקומה או רייניר?'. במהלך ההרצאה ישבו על הבמה נציגים בולטים של שבטי הפויאלופ, הנסקוולי והקליקיטט, ובהם ג'ורג' לשי, בנו של קוימות', מנהיג מלחמת האינדיאנים של 1855, וג'ון הייאטון, אחד מזקני השמורה וחתום על חוזה 1854. ההרצאה תועדה ונשמרה בקובץ דיגיטלי בספריית הקונגרס.

 הגעתו לאלסקה 
כאשר יצא ויקרשם לאלסקה, ריננו אחריו הוא התחמק ממינוי ממשלתי ביפן, והוא נהג לומר בתגובה כי הוא 'כמה ליוקון, לא ליוקוהמה'. עם החלת הפיקוח הפדרלי, מונה לאחד משלושה שופטים פדרליים באלסקה. שני האחרים היו ארתור ה. נויס בנום ומלווין ס. בראון בג'ונו. תפקיד זה הפך אותו לאחד משלושת האנשים החזקים ביותר באלסקה, ללא כל סמכות עליונה במרחק של אלפי קילומטרים.

הוטל עליו 'לנקות' את מערכת המשפט לאחר פרשת קשר הזהב של נום, שבה היו מעורבים אלכסנדר מקנזי וחבר המפלגה הרפובליקנית והשופט נויס. אחד המקרים הראשונים שטיפל בהם חיזק את תדמיתו כ'איש מעשה': ראש שבט אינדיאני בשם צ'רלי פנה אליו לאחר שכלבו נגנב, עבירה חמורה באותה תקופה. ויקרשם מינה סגן שהחזיר את הכלב והמתין עם ראש השבט לשובו.

ויקרשם מילא תפקיד חשוב בהתפתחות העיר פיירבנקס, ושיתוף הפעולה שלו עם הקפטן א. ט. בארנט סייע להפיכת יישוב קטן לעיר מרכזית המשמשת שער לאזור הארקטי. למרות יחסים אישיים מורכבים ביניהם, ויקרשם תמך בבארנט בכל הנוגע לעתיד פיירבנקס. לאחר שסיים את כהונתו כשופט, עבר לייצג את ענייני אלסקה בוושינגטון.

 נציג בקונגרס 
ויקרשם נבחר בהצלחה כנציג אלסקה בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1908 והחל את כהונתו ב-1909. בשתי כהונותיו הראשונות התמקד בשני נושאים עיקריים: הענקת מעמד טריטוריאלי לאלסקה ופירוק כוחה של 'סינדיקט אלסקה'.

סוגיית השלטון העצמי באלסקה נבעה מהתחושה שהממשלה הפדרלית הזניחה את אלסקה מאז רכישתה מרוסיה בשנת 1867. החוק האורגני הראשון משנת 1884 יצר מסגרת שלטונית בסיסית, אך בעלי התפקידים מונו בידי הנשיא ולא נבחרו בידי תושבי אלסקה, והשליטה במשאבים נותרה בידי הממשל הפדרלי ואינטרסים פרטיים.

'סינדיקט אלסקה', קונצרן פרטי בראשות אינטרסים של משפחת גוגנהיים, שלט במכרות הנחושת ובקווי התחבורה. ויקרשם התחייב לשבור את שליטתו. ניסיונו הראשון להקים בית מחוקקים טריטוריאלי בשנת 1909 נתקל בהתנגדות הנשיא טאפט, שסבר כי אלסקה אינה בשלה לכך. רק בשנת 1912, עם חקיקת החוק האורגני השני, הפכה אלסקה רשמית לטריטוריה עם בית מחוקקים.

בהמשך פעל ויקרשם להשגת אישור קונגרס להקמת מסילת ברזל פדרלית באלסקה, מהלך שהחליש משמעותית את שליטת הסינדיקט בתחבורה. לשם העברת החוק נשא נאום שנמשך למעלה מחמש שעות, הארוך ביותר שנישא עד אז בקונגרס. הצעת החוק אושרה בסנאט ב-24 בינואר ברוב של 46 מול 16.

ויקרשם כיהן במספר כהונות כנציג אלסקה, והאחרונה שבהן הייתה בשנים 1931–1933. הוא ייחודי בכך שזכה במושב בבית הנבחרים בעקבות ערעור על תוצאות בחירות יותר מפעם אחת.

 טיפוס דנאלי בשנת 1903 
בשנת 1903 הנהיג ויקרשם את ניסיון הטיפוס המתועד הראשון להר דנאלי. המשלחת יצאה מפיירבנקס ב-16 במאי 1903, וכללה ארבעה מלווים ושני פרדים. במהלך המסע נתקלו במכשולים קשים, ולבסוף נאלצו לוותר על המשך הטיפוס. למרות הכישלון, המסלול שניסו לכבוש נקרא כיום 'מסלול הרווארד', והקיר הצפוני של ההר מכונה 'החומה של ויקרשם'.

 מותו ומורשתו 
בשנת 1935 הוענק לו תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת אלסקה. ויקרשם נפטר בג'ונו שבאלסקה ב-24 באוקטובר 1939 לאחר מחלה ממושכת, והוא בן 82. אפרו נטמן בטקומה, וושינגטון.

בעיר פיירבנקס נקרא רחוב על שמו עוד בחייו. בנוסף, 'כיפת ויקרשם' והר ויקרשם ברכס צ'וגאץ' נקראו על שמו, כהוקרה לפועלו כשופט וכמדינאי.

 קישורים חיצוניים 




קטגוריה:אמריקאים ילידי אילינוי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אלסקה בפיירבנקס
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאלסקה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1857
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1939