ג'וליאן ברבור

ג'וליאן ברבור (באנגלית: Julian Barbour; נולד ב־1937) הוא פיזיקאי תאורטי ופילוסוף של המדע בריטי. תרומתו המרכזית היא הטענה כי הזמן אינו קיים כישות עצמאית ביסוד הפיזיקלי של המציאות, אלא הוא חוויה אנושית הנובעת ממבנה היקום עצמו. ברבור פועל כחוקר עצמאי ומבקר את תפיסת הזמן הליניארי המקובלת בקוסמולוגיה.

 ביוגרפיה 
ברבור נולד בדרום אנגליה. מסלול הכשרתו כלל לימודי מתמטיקה באוניברסיטת קיימברידג' ותואר דוקטור בפיזיקה תאורטית באוניברסיטת קלן, שם הניח את הבסיס לעיסוקו בעקרונות היחסות הכללית.
בצעד חריג, בחר ברבור בנתיב עצמאי מחוץ לאקדמיה הממוסדת. המטרה הייתה לשמר חירות אינטלקטואלית מוחלטת ולעסוק בשאלות יסוד ללא לחץ לפרסום מיידי. לפרנסתו עסק בתרגום מדעי מרוסית, בעודו מנהל מחקר מתקדם מביתו באוקספורדשייר בשיתוף חוקרים מובילים בעולם.

 תפיסתו המדעית: שלילת הזמן 
הליבה של עבודת ברבור היא פירוק מושג הזמן והצגת מודל חלופי למבנה היקום.

 פלטוניה: היסוד הסטטי 
ברבור טוען כי ברמה היסודית, היקום הוא אוסף סטטי של רגעים נצחיים. הוא מכנה את המרחב הזה פלטוניה (Platonia). במרחב זה, כל נקודה היא "עכשיו" (Now) יחיד וקפוא, המייצג תצורה גאומטרית ספציפית של כל החלקיקים ביקום. בראייה זו, אין תנועה ואין מעבר זמן, אלא רק קיום בו־זמני של אינסוף אפשרויות במרחב מופשט.

 האשליה: מנגנון החוויה 
אם היקום סטטי, כיצד נוצרת החוויה של שינוי? ברבור מסביר זאת באמצעות המבנה הפנימי של הרגעים. חלק מהתצורות בפלטוניה ("העכשיו־ים") מורכבות דין כדי להכיל בתוכן "כמוסות זמן" (Time Capsules) – מבנים המכילים מידע המתפרש על ידי המוח כזיכרון או כעדות לעבר. התוצאה היא אשליה תודעתית של רצף וזרימה, הנובעת למעשה מקישור בין תצורות סטטיות שונות, בדומה לסרט קולנוע המורכב מתמונות בודדות.

 הוכחה תאורטית 
הביסוס המתמטי לגישתו נשען בעיקר על משוואת וילר–דה–ויט (Wheeler–DeWitt) מהקוסמולוגיה הקוונטית. זוהי משוואה המתארת את מצב היקום ללא משתנה זמן (t), עובדה שברבור מפרש כרמז עבה לכך שהיקום הוא במהותו אל־זמני.

 דינמיקת צורה וחץ הזמן 
בעבודתו המאוחרת, פיתח ברבור את גישת דינמיקת צורה (Shape Dynamics). לפי גישה זו, הגורם הפיזיקלי האמיתי אינו המרחק או הזמן, אלא היחסים הגאומטריים (הצורות) בין הגופים.
בספרו The Janus Point, הוא מציע פתרון לחידת המפץ הגדול: האירוע אינו "התחלה" בזמן, אלא "נקודת יאנוס" – נקודת פיצול שממנה מתרחב היקום לשני כיוונים. המנגנון המייצר את כיווניות הזמן ("חץ הזמן") הוא הגידול במורכבות הצורנית של היקום, ולא רק חוקי האנטרופיה המקובלים.

 ספריו 
 The Discovery of Dynamics (2001) – ניתוח היסטורי של המכניקה.
 The End of Time (1999) – הספר המרכזי המציג את טיעון היעדר הזמן לקהל הרחב.
 The Janus Point: A New Theory of Time (2020) – הצגת התיאוריה המעודכנת על מקור הסדר והכיווניות ביקום.

 השפעה וביקורת 
רעיונותיו של ברבור יצרו הד משמעותי בפיזיקה התאורטית ובפילוסופיה. השפעתו ניכרת בגישות כמו כבידה קוונטית לולאתית (בהובלת קרלו רובלי), שגם בהן הזמן מוסר מהמשוואות היסודיות.
עם זאת, קיים פער בין המודל האלגנטי לבין האינטואיציה המדעית הרווחת. המבקרים טוענים כי התיאוריה מתקשה להסביר באופן מלא את הדינמיות של תורת הקוונטים ואת החוויה הסובייקטיבית החזקה של זרימת הזמן. למרות הביקורת, עבודתו נחשבת לנדבך חיוני בשיח על טבע המציאות במאה ה־21.

קישורים חיצוניים



 הערות שוליים 

קטגוריה:פיזיקאים בריטים
קטגוריה:פילוסופים של המדע
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קלן
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטאות בגרמניה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1937