האנס באומן

האנס באומן (בגרמנית: Hans Baumann; 22 באפריל 1914 – 7 בנובמבר 1988) היה משורר, מלחין, פזמונאי וסופר ילדים גרמני. באומן היה דמות שנויה במחלוקת בשל עברו כראש צוות ב"היטלר יוגנד" וכאחד ממשוררי התעמולה הבולטים של גרמניה הנאצית, בעוד שלאחר המלחמה הפך לסופר ילדים מצליח ומוערך בקנה מידה בינלאומי.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו וחינוכו 
באומן נולד בשנת 1914 בעיר אמברג שבבוואריה, בנו של חייל מקצועי. הוא התחנך במוסד להכשרת מורים ובצעירותו היה חבר בתנועת הנוער הקתולית "גרמניה החדשה" (Neudeutschland).Archiv "Deutsches Lied" (1968). "Hans Baumann an Prof. Ekkehart Pfannenstiel". Available at: deutscheslied.com.

בשנת 1932, בגיל 18 בלבד, כתב באומן את שירו המפורסם והידוע ביותר לשמצה: "Es zittern die morschen Knochen" (רועדות העצמות הרקובות). השיר התגלה על ידי כומר ישועי במהלך שבוע נסיגה רוחנית במנזר אטאל (Ettal), והוא סייע לבאומן לפרסם את שיריו הראשונים בשנת 1933.

 פעילות בתקופת הרייך השלישי 
עם עליית הנאצים לשלטון, השתלב באומן במהירות במנגנוני התעמולה התרבותית. הוא הפך למנהיג בולט (Jungvolkführer) ב"היטלר יוגנד" ועבד במנהל צעירי הרייך (Reichsjugendführung). שירו "Es zittern die morschen Knochen" הפך לאחד משירי המצעד הרשמיים והפופולריים ביותר של ה"היטלר יוגנד". השורה המפורסמת בשיר, "היום גרמניה שייכת לנו, ומחר העולם כולו" (Denn heute gehört uns Deutschland und morgen die ganze Welt), הפכה לסמל לשאיפות ההתפשטות הנאציות.

באומן טען מאוחר יותר כי הכוונה המקורית הייתה למילה "הוגרת" (hört - שומעת) ולא "שייכת" (gehört), אך מבקריו הדגישו כי הוא סיפק את הטקסטים שהמשטר נזקק להם. במהלך שנות השלטון הנאצי פרסם באומן קובצי שירים רבים, בהם "Der helle Tag" ו-"Wir zünden das Feuer", שכללו שירי הלל לאדולף היטלר ולדמויות כמו ה"קדוש המעונה" הנאצי הרברט נורקוס. בשנת 1941 זכה בפרס דיטריך אקארט על מכלול יצירתו.

 שירות צבאי 
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת באומן כקצין (Oberleutnant) בוורמאכט. גם בתקופה זו המשיך בפעילות ספרותית והיה מעורב בעריכת ספרי שירים לחיילים, כגון "Morgen marschieren wir", שבו הדגיש את חשיבות השיר ככלי לביטוי אהבת המולדת והנכונות להקרבה.Baumann, Hans (1939). "Morgen marschieren wir - Liederbuch der deutschen Soldaten". Berlin: Ludwig Voggenreiter Verlag, p. 2.

 קריירה לאחר המלחמה 
לאחר נפילת המשטר הנאצי ותקופת שבייה, הצליח באומן לשקם את הקריירה שלו ולהפוך לאחד מסופרי הילדים והנוער המצליחים בגרמניה המערבית. הוא פרסם עשרות ספרים שתורגמו לשפות רבות, כולל אנגלית. בשנת 1956 זכה בפרס גרשטקר (Gerstäcker-Preis) ובשנת 1958 זכה בפרס אמריקאי יוקרתי לספרות נוער. עבודתו המאוחרת התמקדה לעיתים קרובות בנושאים היסטוריים וארכאולוגיים ובניסיונות לעסוק בשאלות של אשמה מוסרית תחת משטרים טוטליטריים.

 מחלוקות ציבוריות 
 פרס גרהרט האופטמן 
בשנת 1959 הגיש באומן בעילום שם את המחזה "Im Zeichen der Fische" (בסימן הדגים) לתחרות פרס גרהרט האופטמן בברלין. חבר השופטים בחר במחזה כזוכה, אך כאשר נחשפה זהותו של המחבר כמשורר הנאצי לשעבר, הפרס בוטל וההחלטה הוסרה. אירוע זה עורר דיון ציבורי ער בגרמניה על האפשרות של אמן "להשתקם" ולזכות בהכרה על בסיס איכות אמנותית בלבד.

 פרשת אינגבורג באכמן ואנה אחמטובה 
המחלוקת המפורסמת ביותר סביב באומן התרחשה בשנים 1966–1967. הוצאת פייפר (Piper Verlag) שכרה את באומן לתרגם מרוסית את שיריה של המשוררת הרוסייה המודחת אנה אחמטובה. המשוררת האוסטרית הנודעת אינגבורג באכמן, שהייתה מעריצה של אחמטובה, הזדעזעה מהבחירה בבאומן - מחבר המנון ה"היטלר יוגנד" - כמתרגם של משוררת שסבלה תחת דיכוי טוטליטרי סטליניסטי.

באכמן מחתה בתוקף בפני המו"ל קלאוס פייפר, וטענה כי זו "אי-אפשרות" מוסרית. כאשר המו"ל הגן על באומן, באכמן עזבה את ההוצאה בצעד דרמטי. בסופו של דבר, הוצאת פייפר נכנעה ולא הפיצה את התרגום של באומן, והספר נמכר להוצאה קטנה אחרת.

 הערכה וביקורת 
דמותו של באומן נותרה מקרה מבחן לדיון הגרמני ב"התמודדות עם העבר" (Vergangenheitsbewältigung). בעוד שחלק ממבקריו ראו בו "מבעיר אש" שמעולם לא התנער באמת מהסגנון והחשיבה הנאצית, אחרים, כמו העורך רודולף ולטר לאונהרדט, טענו כי הוא היה "תמים ומאמין בטוב" שפשוט לא הבין את המשטר ששירת. באומן עצמו טען בזיקנתו כי הוא מנסה למנוע את החייאת שיריו הישנים בשירונים צבאיים מודרניים.

באומן נפטר במורנאו בשנת 1988.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:גרמניה
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1914
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1988