גטו ברנוביץ'

גטו ברנוביץ' (בבלארוסית: Баранавіцкае гета) הוא גטו שהוקם באוגוסט 1941 בעיר ברנוביץ' שבבלארוס. בגטו התגוררו בין 8,000 ל-12,000 יהודים, והם שוכנו בכ-6 מבנים. מ-4 במרץ עד 14 במרץ 1942, הגרמנים הרגו כמעט את כל היהודים בגטו, ורק 250 מהם שרדו את המלחמה. חלק מהם שרדו בזכות הוגו ארמן, מורה וחסיד אומות העולם מגרמניה, שהציל יהודים בעת שירותו כמפקד על יחידה בצבא הנאצי. הוא הציל בין 35 ל-40 יהודים שעבדו למענו.

 רקע 
העיר ברנוביץ'היא עיר בפולין שמסביבה יש יערות רבים. בין 1882 ל-1903, יהודים יכלו להתגורר רק בפברי העיר. ב-1897, כ-2,171 יהודים התגוררו בעיר מכלל האוכלוסייה (4,692 אנשים). ב-1904, האוכלוסייה היהודית המקומית הקימה תנועה בונדיסטית מקומית בעיר על מנת להביא לשיפור העובדים בקהילה. הם בנו מפעלים, חנויות ואזורי תעשייה ובכך פיתחו את העיר. במלחמת העולם ראשונה, הזעם כלפי היהודים גדל, אך בתקופה שבין המלחמות, הקהילה הצליחה לפרוח כלכלית ופוליטית.

כ-6,600 יהודים התגוררו בעיר ב-1921, והם היו כ-57.5% מכלל אוכלוסיית העיר אז. יהודים עבדו בתעשיות האוכל, הנופש וחציבת העצים. רבנים מהקהילה הידוית חסידית גם הקימו קהילות וישיבות בעיר, אשר בהן דיברו ביידיש ובעברית. ב-1928, שישה עיתונים יהודים פעילו בגטו, ויהודים רבים הצטרפו לתארגונים ולתנועות ציוניות מקומיות.

ב-1939, העיר הפכה לחלק מברית המועצות, שהלאימה את כלכלתה והביאה לשינוי באורח החיים היהודי בהיבט הפוליטי, התרבותי והקהילתי. בספטמבר 1939, חלק נוסף מהעיר נכבש על ידי ברית המועצות.

 פלישה גרמנית 
היטלר החל לכבוש את ברית המועצות בשנות ה-40, בקיץ 1941, היטלר כבש את העיר ברנוביץ' ובכך הפר את הסכם ריבנטרופ–מולוטוב על חלוקת פולין ואי-התקפה בין שני הצדדים. מייד לאחר הכיבוש, חיילי אס אס הנחלו להיכנס לעיר ולאכוף את חוקי גרמניה הנאצית. בנוסף, החלו פוגרומים נגד יהודים אשר התגוררו בעיר. ביולי 1941, האיינזצגרופן, עוצבות המבצע של האס דה והסיפּ"וֹ (המשטרה) בפיקודו של אוטו ברדפיש הרגה כ-350 יהודים. היהודים נאלצו לשלם 100,000 רובלים לגרמנים ובאביב 1942 היהודים החלו לארגן קבוצות התנגדות שלאחר מכן גם לחמו.

היונדרט המקומי הוקם בגטו על ידי הנאצים ועל ידי איזיקסון. הגטו הוקם באופן רשמי 12 בדצמבר 1941 וכ-12,000 אנשים נוספים נאלצו להיכנס אליו. האוכלוסייה חולקה בין אלו שיכלו לעבוד לבין אלו שלא. אלו שיכלו לעבוד נראו כיהודים יעילים, ואלו שלא הוצאו להורג. חלקם מתו בגטו קולדיג'בו.

ב-3–4 במרץ 1942, האייזצגרופן הרגו כ-3,400 יהודים צעירים וזקנים שלא יכלו לעבוד במתקני העבודה של גרמניה הנאצית. הם קברו אותם בבורות שחפרו באזור. על פי ההערוכת, בין 3,000 ל-5,000 יהודים נהרגו בטבחים אלו. כמעט כל האנשים בגטו נהרגו שנה לאחר מכן ב-1943.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

ברנוביץ'
קטגוריה:בלארוס במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:שואת יהודי בלארוס