מתיו ליון

מתיו ליון (באנגלית: Matthew Lyon; 14 ביולי 1749 – 1 באוגוסט 1822) היה מדפיס, חקלאי, חייל ופוליטיקאי אמריקאי יליד אירלנד, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם ורמונט וקנטקי.

ליון ייצג את ורמונט בקונגרס בשנים 1797–1801, ואת קנטקי בשנים 1803–1811. כהונתו בקונגרס הייתה סוערת: הוא היה מעורב בקטטה עם חבר קונגרס אחר, ואף נכלא באשמת הפרת חוקי הזרים וההמרדה. למרות זאת, הוא נבחר מחדש לקונגרס בעודו כלוא, מתוך תא הכלא שלו.

משפטו של ליון, הרשעתו ומאסרו חיזקו את מעמדו בקרב המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית הצעירה, כמעין קדוש מעונה של חופש הביטוי.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו והקריירה הצבאית 
ליון נולד ב-14 ביולי 1749 במחוז ויקלו שבאירלנד, ולמד בבית ספר בדבלין הסמוכה. מקורות אחדים מציינים כי אביו הוצא להורג בעוון בגידה נגד השלטון הבריטי באירלנד, וליון נאלץ לעבוד כבר בילדותו כדי לסייע בפרנסת אמו האלמנה. בשנת 1763 החל ללמוד את מקצועות הדפוס וכריכת הספרים, אך בשנת 1764 היגר למושבת קונטיקט כעובד בחוזה לפרעון חוב. כדי לשלם את חובו עבד אצל ג'ייבז בייקון, חקלאי וסוחר מוודברי. מאוחר יותר נרכש החוב בידי הסוחר והחקלאי יו האנה מליצ'פילד; בעת שעבד אצל האנה המשיך ליון להשכיל בלימוד עצמי ככל שהתאפשר לו. באמצעות עבודה בשכר, כאשר הותר לו הדבר, חסך ליון די כסף כדי לרכוש את יתרת חוזה ההתחייבות שלו, ובשנת 1768 הפך לאדם חופשי.

בעת שהתגורר בקונטיקט, התוודע ליון לרבים מן האנשים שהפכו למתיישבים הלבנים הראשונים של ורמונט. בשנת 1774 עבר לוולינגפורד, ורמונט (שנקראה אז מענקי ניו המפשייר), שם עסק בחקלאות וארגן פלוגת מיליציה. בשנת 1775 שימש כאדיוטנט בגדודו של הקולונל סת' וורנר בקנדה, וביולי 1776 קיבל דרגת לוטננט משנה בגדוד נערי ההר הירוק. בשנת 1777 עבר לארלינגטון, ורמונט.

במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית שירת ליון בתחילה תחת פיקודו של הורשיו גייטס בצפון מדינת ניו יורק ובוורמונט. בגרסה של האירועים שהופצה לימים בידי יריביו הפוליטיים, נטען כי הודח מתפקידו באשמת פחדנות ונצטווה לשאת חרב עץ כסמל לחרפתו. לפי גרסתו של ליון, הוא ואנשיו הוצבו לשמור על שדות חיטה ליד ג'ריקו, ורמונט; מאוכזב מכך שלא נוצלו כראוי, ביקש לעזוב את פיקודו של גייטס ולהצטרף לגדודו של סת' וורנר. התנהלותו של ליון זוכתה ואושרה בידי ארתור סנט קלייר וג'יימס וילקינסון.

לאחר מכן הצטרף ליון לגדודו של וורנר כקצין תשלומים בדרגת קפטן, ושירת בקרב בנינגטון ובפעולות נוספות. לאחר שעזב את גדודו של וורנר בעקבות קרב סרטוגה, המשיך ליון בפעילותו המהפכנית: הוא שימש כחבר במועצת הביטחון של ורמונט, כקפטן במיליציה ובהמשך כקולונל, כקצין התשלומים הכללי של מיליציית ורמונט, כסגן מזכירו של המושל תומאס צ'יטנדן, וכעוזר לגזבר של ורמונט.

 הקריירה הפוליטית בוורמונט 

ליון כיהן כנציג ארלינגטון בבית הנבחרים של ורמונט בשנים 1779–1783. בשנת 1783 ייסד את פייר הייבן, ורמונט, ובשנים 1787–1796 שב וכיהן כחבר בבית הנבחרים של המדינה. באוקטובר 1785, בעת שכיהן כמזכיר בית הדין להחרמות של ורמונט, הודח ליון בהליך הדחה על ידי מועצת המבקרים של ורמונט, בשל כישלונו להעביר למדינה את רישומי בית הדין. שלושה ימים לאחר מכן, לאחר משפט הדחה בפני המועצה והמושל, ננזף ליון ונצטווה לשלם את הוצאות התביעה. כן הורה בית הדין כי יוטל עליו קנס של 500 לירות אם לא יעמוד בדרישה למסור את המסמכים. ליון ביקש משפט חוזר, והמועצה נעתרה לבקשתו, אך שוב פסקה נגדו. עם זאת, אין תיעוד המצביע על כך שליון שילם בפועל את הקנסות שהוטלו עליו. בשנת 1786 נבחר ליון לשופט עוזר במחוז ראטלנד, ובשנה שלאחר מכן נבחר שוב לכהן בבית הנבחרים של המדינה.

ליון הקים והפעיל בפייר הייבן טחנות מסוגים שונים, ובהן טחנת קמח, מנסרה וטחנת נייר, וכן בית יציקה לברזל. בשנת 1793 ייסד בית דפוס והוציא לאור את העיתון Farmers' Library. אף שבנו ג'יימס היה הבעלים הרשמי, פיקח מתיו ליון על ניהול העיתון וסיפק חלק ניכר מתוכנו. בהמשך שונה שם העיתון ל-Fair Haven Gazette, והוא יצא לאור עד שליון מכר את פעילותו. בשנת 1794 מכר ליון את מכונת הדפוס והציוד הנלווה לעיתון לכומר סמואל ויליאמס ולשופט סמואל ויליאמס מראטלנד, אשר השתמשו בהם להקמת העיתון Rutland Herald.

 הקונגרס 
ליון נכשל בניסיונותיו להיבחר לקונגרסים השני והשלישי. הוא גם ערער ללא הצלחה על בחירתו של ישראל סמית' לקונגרס הרביעי. לבסוף נבחר ליון כחבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית לקונגרסים החמישי והשישי, וכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מ-4 במרץ 1797 ועד 3 במרץ 1801. בשנת 1800 לא התמודד לכהונה נוספת.

 העימות עם רוג'ר גריסוולד 
250px|שמאל|ממוזער|קריקטורה פוליטית המתארת את ליון (אוחז במלקחיים) נאבק ברוג'ר גריסוולד
ליון היה אחד משני חברי הקונגרס הראשונים שנחקרו בחשד להפרת כללי הבית, לאחר שהואשם ב'חוסר צניעות חמור' בעקבות יריקה בפניו של רוג'ר גריסוולד. גריסוולד עצמו נחקר בשל תקיפת ליון כתגובה.

ב-30 בינואר 1798 דן בית הנבחרים בשאלה האם להדיח את ויליאם בלאונט מטנסי. גריסוולד ניסה למשוך את תשומת לבו של ליון כדי לנהל עמו שיחה בנושא, אך ליון התעלם ממנו במכוון, מאחר שהשתייכו למפלגות יריבות. לבסוף איבד גריזוולד את סבלנותו וקילל את ליון, וכינה אותו נבל, ביטוי שנחשב אז לגסות רוח חמורה. העימות החריף כאשר ליון הכריז שהוא מוכן להילחם למען האדם הפשוט. גריסוולד לגלג ושאל אם ליון מתכוון להשתמש בחרב העץ שלו, רמז לטענה שלפיה הודח בעבר מתפקידו בצבא. בזעם רב ירק ליון מיץ טבק בפניו של גריסוולד, ומכאן דבק בו הכינוי 'האריה היורק'.

ליון התנצל מאוחר יותר בפני בית הנבחרים כולו, וטען שלא ידע שהבית נמצא בישיבה בעת העימות, ושלא התכוון לפגוע בכללי הנימוס או בכבוד המוסד. הוא אף הגיש מכתב התנצלות בכתב. גריסוולד לא הסתפק בכך, וב-15 בפברואר 1798 תקף את ליון במקל עץ, והכה אותו בראשו ובכתפיו לעיני חברי קונגרס אחרים באולם. ליון נסוג אל אח והגן על עצמו בעזרת מלקחיים, עד שחברי קונגרס אחרים הפרידו בין השניים. אף שוועדת החקירה המליצה לנזוף בשניהם, בית הנבחרים דחה את ההצעה. הסוגיה נפתרה כאשר ליון וגריסוולד התחייבו לשמור על שלום ולהתנהג כראוי.

 מאסר בעוון הסתה 
ביקורתו של ליון על הנשיא ג'ון אדמס הובילה למאסרו. ליון הוא האדם היחיד שנבחר לקונגרס בעודו כלוא. ב-10 באוקטובר 1798 הורשע בהפרת חוקי הזרים וההמרדה, שאסרו פרסומים עוינים נגד ממשלת ארצות הברית, הקונגרס או הנשיא. במהלך 'המלחמה המוגבלת' עם צרפת היה ליון הראשון שהועמד לדין מכוח חוקים אלו, לאחר שפרסם מאמרים ביקורתיים נגד הנשיא הפדרליסטי ג'ון אדמס.

ליון הקים עיתון משלו בשם The Scourge of Aristocracy and Repository of Important Political Truth, לאחר שעיתון Rutland Herald סירב לפרסם את כתביו. באחד המאמרים האשים את אדמס בצמא בלתי מוגבל לפאר מגוחך, לחנופה טיפשית ולחמדנות אנוכית, ואף טען כי אדמס השחית את הדת הנוצרית כדי לקדם את מטרותיו המלחמתיות. ליון גם כתב מכתב קודם לחוקי ההסתה, שבו כינה את הנשיא 'בריוני' ואת תגובות הסנאט 'מטופשות'.

לאחר חקיקת החוקים, דאגו הפדרליסטים לפרסום המכתב, ובכך נוספו אישומים נוספים. ליון טען להגנתו שחוקי ההסתה אינם חוקתיים ומהווים הפרה של התיקון הראשון לחוקה, וכן שהם חלים רטרואקטיבית. טענות אלה לא התקבלו.

ליון נידון לארבעה חודשי מאסר בתא כלא בגודל 4.9 על 3.7 מטרים, ששימש פושעים ועבדים נמלטים, ונקנס ב-1,000 דולר, בנוסף להוצאות משפט. השופט ויליאם פטרסון אף הביע צער שלא יכול היה להטיל עונש חמור יותר. בזמן מאסרו נבחר ליון מחדש לקונגרס השישי, כשהוא מקבל כמעט כפול ממספר הקולות של יריבו. עם שחרורו הכריז בפני תומכיו: 'אני בדרכי לפילדלפיה'.

בשנת 1840 אישר הקונגרס החזר של הקנס וההוצאות שהוטלו על ליון, בתוספת ריבית.

 בחירות 1800 
בבחירות לנשיאות בשנת 1800 הועברה ההכרעה לבית הנבחרים, לאחר שוויון בין תומאס ג'פרסון לארון בר. ורמונט הייתה אחת המדינות שלא הכריעו בתחילה, בשל פיצול בין ליון, שתמך בג'פרסון, לבין לואיס מוריס, שתמך בבר. בהצבעה ה-36, היעדרותם של פדרליסטים אחדים אפשרה לליון להכריע את קולה של ורמונט לטובת ג'פרסון, ובכך תרם תרומה משמעותית לניצחונו.

 הקריירה המאוחרת 
 קנטקי 
בשנת 1801 עבר ליון לקנטקי, שם הקים טחנת נייר, מזקקה ועסק בבניית סירות. בשנת 1810 החזיק בעשרה עבדים. במהלך מלחמת 1812 הועסק בבניית ספינות תותחים, אך לאחר סיום המלחמה הממשלה לא עמדה בהתחייבויותיה והוא פשט את הרגל. עד 1818 הצליח לפרוע את חובותיו ולשקם את מצבו הכלכלי.

 חזרה לקונגרס 
ליון נבחר לבית הנבחרים של קנטקי בשנת 1802, ולאחר מכן נבחר לקונגרס השמיני ולשלושת הקונגרסים הבאים, וכיהן בשנים 1803–1811. ניסיונו להיבחר מחדש בשנת 1810 נכשל.

 ארקנסו 
בשנת 1820 מינה אותו הנשיא ג'יימס מונרו לנציג מסחרי של ארצות הברית מול שבט הצ'רוקי בטריטוריית ארקנסו. הוא התמודד על מושב הנציג של הטריטוריה בקונגרס אך הפסיד בפער קטן, וערעורו נדחה.

 מותו וקבורתו 
ליון נפטר ב-1 באוגוסט 1822 בספאדרה בלאף, ארקנסו. תחילה נקבר במקום, ובשנת 1833 הועבר לקבורה באדיוויל, קנטקי.

 חיים אישיים 
ליון נישא פעמיים. אשתו הראשונה הייתה מרי הורספורד, שנפטרה בשנת 1782. אשתו השנייה הייתה ביולה צ'יטנדן, בתו של מושל ורמונט תומאס צ'יטנדן. כמה מילדיו ונכדיו כיהנו כחברי קונגרס או בלטו בתחומים ציבוריים ותרבותיים.

בנו ג'יימס (1776–1824) היה עורך ומוציא לאור של עיתונים בוורמונט ובכמה מדינות דרומיות, ועבד הן עם אביו והן עם ג'יימס תומסון קלנדר. בנו  (1787–1842) כיהן אף הוא כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם קנטקי בשנים 1827–1835. בנו מתיו (1792–1839) היה אביו של גנרל צבא הקונפדרציה היילן ב. ליון  ממחוז ליון שבקנטקי.

בנותיו אן ופמיליה נישאו לג'ון מסינג'ר ולג'ורג' קדוול, בהתאמה, חלוצים ופוליטיקאים מאילינוי.

ליון היה גם רב-סבו של , אשר ייצג את איווה בקונגרס. אחד מצאצאיו של ליון הוא הבריטון האופראי האמריקאי שריל מילנס.

מחקר משנת 2022 כלל את ליון ברשימת יותר מ-1,700 חברי קונגרס שהחזיקו עבדים.

 הנצחתו 
בשנת 2006 נקרא סניף הדואר בפייר הייבן על שמו. בשנת 2018 יצא אלבום קונספט המבוסס על חייו בשם Spit'n Lyon. אוניית ליברטי ממלחמת העולם השנייה SS Matthew Lyon נקראה אף היא לכבודו.

 קישורים חיצוניים 




קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מוורמונט
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מקנטקי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1749
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1822