מריא

מריא הוא בעל חיים המוזכר במקרא מספר פעמים. יש שטענו שהכוונה לבעל חיים ממשפחת הפריים, אולם הפירוש המקובל הוא בעל חיים מפוטם.

 במקרא 
המריא מוזכר שמונה פעמים במקרא:
 "וַיְהִי כִּי צָעֲדוּ נֹשְׂאֵי אֲרוֹן יהוה שִׁשָּׁה צְעָדִים וַיִּזְבַּח שׁוֹר וּמְרִיא" ()
 "וַיִּזְבַּח אֲדֹנִיָּהוּ צֹאן וּבָקָר וּמְרִיא עִם אֶבֶן הַזֹּחֶלֶת אֲשֶׁר אֵצֶל עֵין רֹגֵל וַיִּקְרָא אֶת כָּל אֶחָיו בְּנֵי הַמֶּלֶךְ וּלְכָל אַנְשֵׁי יְהוּדָה עַבְדֵי הַמֶּלֶךְ" ()
 "וְגָר זְאֵב עִם־כֶּבֶשׂ, וְנָמֵר עִם־גְּדִי יִרְבָּץ; וְעֵגֶל וּכְפִיר וּמְרִיא יַחְדָּו, וְנַעַר קָטֹן נֹהֵג בָּם" ()
 "לָמָּה לִּי רֹב זִבְחֵיכֶם יֹאמַר ה' שָֹבַעְתִּי עֹלוֹת אֵילִים וְחֵלֶב מְרִיאִים וְדַם פָּרִים וּכְבָשִֹים וְעַתּוּדִים לֹא חָפָצְתִּי" ()
 בְּשַׂר גִּבּוֹרִים תֹּאכֵלוּ, וְדַם נְשִׂיאֵי הָאָרֶץ תִּשְׁתּוּ; אֵילִים כָּרִים וְעַתּוּדִים פָּרִים, מְרִיאֵי בָשָׁן כֻּלָּם" ()
 "כִּי אִם תַּעֲלוּ לִי עֹלוֹת וּמִנְחֹתֵיכֶם לֹא אֶרְצֶה וְשֶׁלֶם מְרִיאֵיכֶם לֹא אַבִּיט" ()

בכל הפסוקים המריא מוזכר בהקשר של חיות בית, מתואר ככשר לאכילה ולזביחה. ומוזכר בעיקר כמאכל או קרבן חגיגי.

 זיהויים 
 בעל חי מפוטם 
רבים פירשו שכוונת המקרא לבעל חי מפוטם.

הפסוק בספר יחזקאל אומר "אֵילִים כָּרִים וְעַתּוּדִים פָּרִים, מְרִיאֵי בָשָׁן כֻּלָּם" משתמע מהפסוק שמריא הוא מצב אפשרי לבעלי חיים רבים. במספר תרגומי המקרא מתורגם מפוטם או שמן - תרגום השבעים, עקילס, הוולגטה, הפשיטתא ועוד. כך גם אצל פרשנים רבים, ביניהם רש"י, רד"ק, רשב"ם, אבן עזרא ואחרים.

יש מפרשים המוצאים כן כבר במקרא בצורת פועל, "עֵת בַּמָּרוֹם תַּמְרִיא" (), כך לפי רשב"ם, אבן עזרא ואחרים. גם במשנה נמצא פועל דומה בהקשר זה.

בערבית הגיית מריא (مَرِيء) פירושה 'מקום מעבר המזון בגוף' - וושט. באכדית marû משמעותה שמן, מפוטם. וכן באוגריתית 𐎎𐎗𐎜 (mrủ).

 כבעל חי 
בחלק מהתרגומים העתיקים המריא מתפרש ככבש או אַיל רגיל, כך בתרגום השבעים ובוולגטה.

רס"ג ורבי יונה אבן ג'נאח תרגמו "ג'אמוס". מספר חוקרים קיבלו את דבריהם. יש שביקרו את זיהוי זה מפני שהג'אמוס לא היה בישראל בתקופת המקרא. והוא אינו ממשפחת השוורים.

מרדכי כסלו זיהה את המריא עם הזבו או הבקר האפריקאי .

הרמב"ם הכניס את המריא לרשימה של חיות הכשרות לאכילה, ככל הנראה הוא הבין שמדובר במין נפרד.

 במדרש 
במדרש רבה המילה מריא מוזכרת ככינוי לשד - "יום השישי ברא שישה - אדם וחוה ורמש ובהמה וחיה ומריאים". רד"ל גרס במדרש "מריעים" - עושים רע. רבי מאיר חנוך בן ישי בפירושו אור המאיר למדרש מפרש שב אונקלוס מתרגם את המילה שעירים לשדים, כך גם פה יש הקשר בין שעירים לשדים. אחרים ציינו שמריאים רומז לרואים ואינם נראים, הרב דוד גאלאמב הציע שמריא הוא מלשון המרה כמו שדים המשנים את צורתם.

עוד נאמר במדרש רבה: רבי אומר אלו השדים שברא הקב"ה את נשמתן ובא לבראות את גופן וקדש השבת ולא בראן. בילקוט שמעוני ציטט את המדרש תוך כתיבת המילה מריאים. כך גם רבי בחיי בן אשר.

 השלכה הלכתית 
שני הפירושים למריא משליכים להלכה. מהפסוק בישעיה מוכח שה"מריא" כשר לקרבן, וממילא דינו כבהמה שחלבה אסור באכילה. אם המריא הוא ג'אמוס הרי שמדובר בבהמה וחלבה אסור. במהלך הדורות פוסקים שונים צידדו לכאן או לכאן.

 לקריאה נוספת 

 מרדכי כסלו, מריא, על אתר, גיליון ג, תשרי תשנ"ח, עמ' 51–62
 שמואל לוינשטם, הערך מריא, אנציקלופדיה מקראית, מוסד ביאליק, ירושלים תשכ"ח, כרך ה' עמ' 455–456


 הערות שוליים 

קטגוריה:בעלי חיים בתנ"ך