בורסת המסחר של פריז

בורסת המסחר של פריז (בצרפתית: Bourse de Commerce) שכנה במבנה עגול ובראשו כיפה, הממוקם ברובע הראשון של פריז. המוסד שכן עד 1885 בארמון ברוניאר ונבנה תוך התאמה להיקף והצרכים, על שטחו של מלון סואסון לשעבר. 40 שנה לאחר שפסק לשמש כמבנה הבורסה למסחר, שופץ המבנה והוא משמש כמוזיאון לאמנות עכשווית.

 היסטוריה של המבנה 
המלכה קתרין דה מדיצ’י, התגוררה בארמון משנת 1572, עת עזבה את ארמון טולרי. הארמון קיבל את שמה של המלכה ונקרא . את הארמון תכנן האדריכל הידוע ז’אן בולאן, בהשראת פאלאצו פיטי מפירנצה. מבנה חשוב ביותר בארמון הגדול והמפואר הזה היה עמוד ענק, ששימש כמצפה כוכבים. בשנת 1720 החליט ויקטור אמדאו הראשון (1690–1741) להקים בגני הארמון בורסה, אך ההימורים שלו על מניות וניירות ערך לא עלו יפה והוא איבד את כספו ואת אוסף האומנות הגדול שלו. ב-1741 אלמנתו מכרה את כל אוספיה ואת המלון על מנת להחזיר חובות לנושים. בית המשפט של פריז קנה את הקרקע והרס את כל המבנים בשנים 1748–1749.

 בורסת התבואות 
בשנת 1755 הושלמה רכישת הנכס על ידי עיריית פריז במסגרת מכתבי פטנט משנת 1755.. מכתבי פטנט הסדירו את חלוקת הקרקע של מלון סואסון לשעבר ואת בנייתו של שוק התבואות חדש.. עיריית פריז, החליטה להרוס את המבנים ולהקים את . שנבנתה על חורבות אוטל דה סואסון בין השנים 1763–1767, בתחילה כמבנה פתוח ללא גג. אולם לאחר מספר שנים הוחלט להוסיף למקום כיפה מונומנטלית, אותה סיימו לבנות בשנת 1783.

 בניית האולם 
לצורך הקמת המיזם, הוקמה חברה על ידי האחים ברנרד וצ'ארלס אובלין, בתמיכתם של מבקר המדינה ז'אן מורו דה סשל, וראש הסוחרים פונטקאר דה ויארם, ולמרות התנגדויות הפרלמנט של פריז. האחים אובלין תכננו לבנות אולם שוק עצום, לפתוח רחובות מסביב ולבנות בו מבנים, שהשכרתם תממן את פעילות המיזם. האדריכל והתאורטיקן ניקולא לה קאמי דה מזיר היה אחראי על בניית אולם השוק והאזור שמסביב, בין השנים 1763 ו-1767 כמו אדריכלים אחרים בני זמנו, הוא התפעל והושפע מהמבנים העגולים העתיקים של הפנתיאון והקולוסיאום.. לה קאמי בחר בבניין בעל תוכנית טבעתית, בהיקף של 122 מ', המעוטר ב-25 קשתות. החלק המרכזי נותר פתוח לשמיים, שתי גלריות מרכזיות היו פתוחות כלפי חוץ על ידי 24 קשתות אך מכוסות בקמרונות הנתמכים על ידי עמודים מהסדר הטוסקני, ויצרו מחסה נוח. מעל הקמרונות הייתה עליית גג מקומרת עצומה. הגלריות הכילו את מתחמי המשטרה, בקרת המשקולות והמידות, והסטטיסטיקה. בקומה הראשונה היו עליות גג גדולות מכוסות בקמרונות לבנים אוגיבליות-מחודדות, ונגישות באמצעות שני גרמי מדרגות לוליינים, שאחד מהם היה גרם מדרגות כפול, כמו בטירת שאמבור. צורת המבנה יצרה מצב בו הצוות המנהלי והסוחרים לא היו צריכים להיתקל בסבלים.

הבניין החדש זכה להערכה רבה גם משום שהוא המחיש רעיונות שהחלו לצוץ אז. הרעיון של מבנה ציבור, מבודד ומנותק מהמרקם העירוני, בעל יתרון של הפחתת הסיכון לשריפה. במבנה הייתה הלימה בין צורת המבנה לתפקוד ולצרכים. המבנה המפואר כולל השקיפות, הזכירו את האדריכלות הגותית. לדברי מישל גאלה, מונומנט רציונלי ואלגנטי זה התקבל בברכה כסמל לממשל ולמנהל בעל ראייה ארוכת טווח וכעדות לראיה עירונית לטובת הציבור..

בתחילה, נשקלה הזזת העמוד האסטרונומי של רוג'ירי למרכז הבניין, אך תוכנית זו ננטשה. במקום זאת, האנדרטה פשוט תוקנה, תוך הוספת מזרקה ושעון שמש, שעוצבו על ידי האסטרונום אלכסנדר גי פינגרה, והושארו במקומם, ליד הבניין החדש.

רחוב מעגלי נבנה סביב בורסת התבואות-רחוב ויארמס, ממנו יצאו שישה נתיבים נוספים. כל הרחובות נקראו על שם חברי מועצת העיר, ראש מועצת סוחרי פריז, סגן המשטרה ורוחב יזמי הקרקעות. הרובע נבנה מרשת צפופה של בתי מגורים פופולריים סביב חצרות צרות.

 כיסוי החצר הפנימית 
החצר הפנימית הייתה במקור פתוחה ולא מקורה, אך התבואה שאוחסנה שם נפגעה. בין ספטמבר 1782 לינואר 1783, האדריכלים ז'אק-גיום לגראן וז'אק מולינוס כיסו את החצר הפנימית בכיפת עץ, שבוצעה על ידי הנגר אנדרה יאקוב רובו. הכיפה הייתה בדגם של מסגרת העץ הקטנה שתכנן פיליבר דלורם במאה ה-16. מסגרת זו הייתה עשויה מקצוות של קרשי עץ אשוח, מופרדים על ידי מסגרות זכוכית, מכוסות בנחושת משומרת ורצועות עופרת. התקרה הגיעה לגובה 38 מטרים ומעליה פנס ברזל. היא מוזכרת בזיכרונות "הסודיים" של באשומון 1783 בתור אחת מעבודות המנעולנות הגדולות מסוגה, ומעליה שבשבת רוח ומוט ברק.

מבנה הכיפה זכה להערכה והתפעלות, כפי שציין תומאס ג'פרסון, שגריר ארצות הברית בפריז דאז. הוא השווה אותה לכיפת בזיליקת פטרוס הקדוש ברומא. דבריו מוזכרים בספרו של ארתור יאנג "מסעות בצרפת": הדבר היפה ביותר שראיתי בפריז הוא בורסת התבואות וכיפתה שכאילו נתלתה בידי פיות. עוברים דרך גרמי מדרגות כפולים שהופכים אחד על השני למחסנים מרווחים לאחסון שיפון, שעורה, שיבולת שועל. הכל מתוכנן ומבוצע כה טוב שאיני מכיר שום בניין ציבורי בצרפת או באנגליה שעולה עליו.

כיפת העץ נשרפה בשנת 1802. צו אימפריאלי מיום 4 בספטמבר 1807 קבע שהמבנה יכוסה במסגרת ברזל, שקשתותיה האנכיות תהינה עשויות ברזל יצוק והוא יכוסה בלוחות נחושת משומרים. שחזורו, בין השנים 1806 ו-1811, הופקד בידי האדריכל פרנסואה-ז'וזף בלנז'ה והמהנדס פרנסואה ברונה. הוא היה עשוי מברזל יצוק וכוסה במקור עם יריעות נחושת. 25 החלונות של הכיפה הישנה שהחדירו אור יום, הוחלפו בפנס שהאיר את הרוטונדה. השימוש בברזל יצוק ובנחושת הפך אותו ליצירה אוונגרדית, שוויקטור הוגו, השווה לכובע של רוכב. בשנת 1838 הוחלפו לוחות הנחושת בזכוכית.

 בורסת המסחר 
ממוזער|גרם מדרגות הכפול
ממוזער|הקשתות

שיפוץ הבורסה למסחר היה חלק מעבודות השינוי של פריז תחת האימפריה השנייה. צו מאפריל 1860 קבע את הרחבת היקף אולמות השוק המרכזיים של פריז באמצעות הקמת שני ביתנים חדשים. ביוני של אותה שנה, הצו הכריז על פתיחת רחוב הלובר למען תועלת הציבור והסדרת הגישה לשוק התבואה מהצד המערבי... בשנות ה-30 של המאה ה-20 השתנתה שוב סביבת הבורסה למסחר. הצו משנת 1860 שקבע את הרחבת אולמות השוק המרכזיים של פריז יושם לבסוף. הבניינים ממזרח לבניין נהרסו כדי לפנות מקום לביתנים.. שני הביתנים האלה, נהרסו בשנות ה-70. גן נלסון מנדלה הנוכחי נבנה על שטחם וכעת ניתן לראות בבירור את בניין הבורסה גם ממזרח.

שווקי חוזים עתידיים רבים פעלו בבורסת המסחר מאז הקמתה, בתחילה תחת שליטתם של איגודי עובדים. אלה כללו את איגוד עובדי החיטה, השיפון ושיבולת שועל, הקמח, השמנים, הסוכרים, האלכוהול והגומי. קריסת מחירי החיטה בשנת 1929 הובילה לרפורמה של 1935 שיצרה את חברת הנציבים, שאושרה בחוק בשנת 1950.

לאחר מלחמת העולם השנייה, נפתחו מחדש שוקי החוזים העתידיים בהדרגה לסחר בינלאומי בסחורות כגון סוכר לבן, קקאו, קפה, תפוח אדמה, קמח סויה ולפתית. סחורות אלה נסחרו במכירות פומביות. המשא ומתן נוהל ופוקח ברצף על ידי חברת נציבי המכס המורשים Compagnie des Commissionaires Agréés, הבנק המרכזי לפיצויים Banque Centrale de Compensation, ולאחר מכן על ידי MATIF-השוק הבינלאומי לחוזים עתידיים של צרפת. בשנת 1949 עיריית פריז העבירה את הבעלות על הבניין ללשכת המסחר, תמורת תשלום סמלי של פרנק אחד. בשנת 1998, עם מחשובם של שוקי החוזים העתידיים, פעילות מסחר הסחורות בבורסת המסחר של פריז, הסתיימה. היא ממשיכה בצורת שוק אלקטרוני מקוון בתוך בורסת יורונקסט (Euronext), שלתוכה מוזגה בורסת פריז.

ב-1 בינואר 2013 הוקמה לשכת המסחר והתעשייה המחוזית של פריז Chambre de commerce et d'industrie départemental de Paris כחטיבה של CCI de région Paris Île-de-France. מטה הלשכה שכן בכיכר הבורסה ושירותיה התפעוליים ניתנים בבניין הבורסה לסחורות. CCI Paris פועלת כנציגת הקהילה העסקית בפריז ומספקת תמיכה ליזמים, משווקים ומנהיגים עסקיים. הסינדיקט הכללי ממשיך לקדם דיאלוג ואינטראקציות בין חברות המעורבות בהיבטים שונים של סחר דגנים וזרעי שמן, כולל איסוף, הובלה, אחסון, הגנת יבול ומימון. בשנת 2015 שינה הסינדיקט הכללי את שמו ל-Agro Paris Bourse. הוא חלק מהקונסורציום של הבורסות האירופיות, שמרכזו בשטרסבורג.

 המבנה כמוזיאון של אוסף פינו 
ב-2016 לאחר פינויה של לשכת המסחר, הציעה ראש עיריית פריז אן אידלגו, לפרנסואה פינו חוזה חכירה ל-50 שנה, על בניין הבורסה לסחורות, תמורת תשלום חד-פעמי של 15 מיליון אירו, בתוספת עמלות שנתיות. פרנסואה פינו שהוא איש עסקים צרפתי ואחד מאספני האמנות העכשווית המשפיעים בעולם, הסכים והחליט להציג חלק מאוסף האמנות העכשווית שלו, במבנה. מועצת העיר פריז אישרה את שינוי הייעוד להפוך את הבניין לחלל תצוגה לאמנות עכשווית. המבנה נרכש מחדש בשנת 2017 תמורת 86 מיליון יורו על ידי עיריית פריז, אשר הפקידה את ניהולו בידי חברת בת של ארטמיס באמצעות חוזה שכירות ל-50 שנה. הרובע כולו עבר התחדשות אדריכלית ומוזיאלית משמעותית.. האדריכלים שבחר פרנסואה פינו לשיפוץ ושיקום מבנה הבורסה היו טדאו אנדו זוכה פרס פריצקר, שעבד בפאלאצו גראסי ובפונטה דלה דוגאנה שהם האתרים הוונציאניים של אוסף פינו,. ופייר אנטואן גייטייה, האדריכל הראשי של מונומנטים היסטוריים, לוסי נייני וטיבו מרקה, אדריכלים שותפים, וקבוצת Setec עבור ההיבטים הטכנים.. בשנת 2017 הציג פינו בפומבי את תוכניותיו של האדריכל טאדאו אנדו שכללו גליל בטון בגובה 9.1 מטר בתוך הבניין, שישמש כמסגרת לגלריית התצוגה הראשית של הבורסה, בעלות בנייה של 170 מיליון דולר. המתחם, המשתרע על פני יותר מ-10,500 מ"ר, הוא הגדול מבין שלושת המוזיאונים המופעלים על ידי פינו. הוא כולל 3,000 מ"ר של חלל תצוגה ואודיטוריום תת-קרקעי. השיפוץ נעשה תוך שימור האדריכלות ההיסטורית ושילוב אלמנטים עכשוויים. אנדו, המוכר בגישתו המינימליסטית ובשליטתו המדויקת בשימוש בבטון, הוסיף לחלל הפנימי של המבנה גליל בטון המחבר בין הארכיטקטורה ההיסטורית העשירה של הבניין לבין האמנות העכשווית המוצגת בו. .

 אדריכלות 
האדריכל טדאו אנדו שמר על האיכויות ההיסטוריות של הבניין והצליחו להפוך את משרדי המסחר הישנים לחללי תצוגה ידידותיים למבקרים, תוך כבוד ליצירות המוצגות. מעבר לחללי התצוגה וההנגשה הוויזואלית של המוזיאון לציבור, מתאפשרת במקום גם תצפית נהדרת על כל אזור לה האל. אנדו, הידוע כמינימליסט התכוון ותכנן שהחומרים כמעט ייעלמו, והחוויה של המבקרים תהיה רוחנית ושונה בכל פעם שיבקרו במוזיאון. במבנה, ניכר האיזון ששאף אליו, והפרופורציות המושלמות בהשראת מבנים היסטוריים כמו הפנתאון והקתדרלות הגדולות.

אנרי בלונדל שימר את מבנה גג הרוטונדה שעוצב על ידי קאמי דה מזיר ואת מסגרת הברזל של גג בלנז'ה, שהיו שני האלמנטים המדהימים של המבנה הקודם. הכניסה המונומנטלית נפתחת דרך פורטיקו, הממוקם ממערב לבניין מול רחוב קולונל-דריאנט, שמעליו גמלון הנתמך על ידי ארבעה עמודים קורינתיים מחורצים, ומעליהם שלוש דמויות אלגוריות, עבודותיו של הפסל אריסטיד קרואזי, המייצגות את העיר פריז מוקפת בשפע ובמסחר. פנים הכיפה מעוטר בציור קיר של בדים המותקן בחלק התחתון של הכיפה. הציור נוצר בין השנים 1886 ו-1889 ומציג את הסחר הבינלאומי בין חמשת חלקי העולם. בתקופה שבה התיעוש של צרפת התבסס בחלקו על סחר עם מעצמות אירופאיות וצפון אמריקה ועל קולוניזציה באפריקה ובהודו-סין הצרפתית. הפרסקו הוא בסגנון הריאליזם האידיאלי. בסרט "אל תיגעו באישה הלבנה" פיליפ נוארה מזכיר את עיטורי הבורסה לניירות ערך, הוא אומר שזוהי הקפלה הסיסטינית שלנו. ציורי הקיר שופצו על ידי אליקס לאבו במהלך שיפוץ האתר בשנת 2021

 מוזיאון הבורסה 
תאריך הפתיחה הראשוני של מוזיאון הבורסה נקבע לקיץ 2020, אך נדחה בשל מגפת הקורונה בצרפת. העלות הסופית של השיפוץ הסתכמה ב-195 מיליון דולר. האתר הפועל כמוזיאון לאמנות עכשוית, נפתח ב-22 במאי 2021, כולל 3,000 מ'ר של שטחי תצוגה, מסעדה שהופקדה בידי השף הצרפתי מישל בראס ואולפן מרתף בן 286 מושבים שנועד לאירוח הופעות, הקרנות וכנסים.

תערוכת הפתיחה נקראה אוברטורה Ouverture,, מתייחס ליצירה המבוא המנוגנת בתחילת אופרה. התערוכה הציגה עבודות של מספר אמנים בינלאומיים, כולל אורס פישר, קרי ג'יימס מרשל, מרלן דומאס, לוק טוימנס וסינדי שרמן.

המוזיאון פועל בתיאום עם אוסף פינו הממוקם בוונציה ומציג תערוכות ואירועים אמנותיים לאורך כל השנה. לכל אחד מהמבנים יש הנהלה נפרדת. בראש קבוצת המוזיאוני עומד ז'אן-ז'אק אייגון, יועצו של פרנסואה פינו וכל אחד מהאתרים מכיל את הייחודיות שלו..

 מיצוב והתפתחות המוזיאון 
המוזיאון מושך מבקרים רבים גם בזכות השילוב הייחודי בין האדריכלות ההיסטורית של הבניין כולל כיפת הזכוכית הדרמטית והפרסקאות המשוחזרים, לבין ההתערבות המודרנית והרדיקלית של האדריכל היפני טדאו אנדו Tadao Ando, בצורת גליל הבטון המונומנטלי שבליבת המבנה. המוזיאון מתמקד באמנות עכשווית ומציג תערוכות מתחלפות ודינמיות, המבוססות בעיקר על האוסף העצום של פרנסואה פינו, המונה למעלה מ-10,000 יצירות. התערוכות מוקדשות להצגות נושאיות, תערוכות מונוגרפיות של אמנים בודדים, והזמנת עבודות חדשות. חללי התצוגה, ובמיוחד הרוטונדה המרכזית והגלריות הסובבות אותה, מארחים יצירות במגוון מדיומים, כולל פיסול, ציור, מיצבים רחבי היקף ואמנות סאונד. לדוגמה, בתערוכת הפתיחה הוצג פסל שעווה מפורסם של אורס פישר שהותך באיטיות.

 אוסף פינו 
אוסף פינו נחשב לאחד החשובים באומנות העכשווית וכולל כעשרת אלפים פריטים של כארבע מאות אמנים מכל התנועות והזרמים של האומנות העכשווית, אמנים מוכרים וכאלה שנמצאים בתחילת דרכם ובהם דמיאן הירסט, ג'ף קונס וסינדי שרמן. האוסף נבנה על בסיס האמונה של פינו שלאמנות העוסקת בסוגיות הבוערות של זמנה יש כוח להשפיע על החברה ונכללים בו ציורים, פסלים, צילומים ותערוכות וידאו ואודיו. האוסף דינמי ושנה את פניו תדיר. חלק מהאוסף מוצג בשלושת המוזיאונים וחלקים אחרים מושאלים למוזיאונים אחרים.

 תערוכות מרכזיות ואירועים 
לאחר תערוכת הפתיחה (Ouverture), המשיך המוזיאון להציג תוכנית עונתית עשירה.

תערוכות נושאיות וקבוצתיות: "Le monde comme il va" העולם כפי שהוא. תערוכה שהתמקדה ביצירות מהקולקציה העוסקות במציאות העולמית ובסוגיות חברתיות, תוך דיאלוג בין אמנות מהעשורים האחרונים של המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21. "Minimal" תצוגת מינימליזם-תערוכה רחבת היקף שהוקדשה לאמנות מינימליסטית, ובה יצירות מפתח שחוקרות גישות רדיקליות באמנות מאז שנות ה-60.

תערוכות יחיד מונוגרפיות: תערוכות יחיד לאמנים חשובים מהאוסף, כגון ליז'יה פפה Lygia Pape אמנית ברזילאית פורצת דרך, או תערוכה שהוקדשה למכלול עבודות של דייוויד האמונס David Hammons. הבורסה דה קומרס משתתפת באופן קבוע באירועים כמו ליל המוזיאונים האירופי ומציעה כניסה חופשית בלילות שישי ראשונים של כל חודש. בנוסף, מתקיימים באופן שוטף קונצרטים, הרצאות, סיורים מודרכים ופעילויות חינוכיות. המוזיאון פועל כמוסד תרבות מלא המציע גלריות תצוגה מרובות, אודיטוריום תת-קרקעי לאירועים, הקרנות והופעות, חנות ספרים ומתנות, מסעדה וקפה במפלס העליון, המציע נוף יפהפה.

המבנה של הבורסה דה קומרס כבית של אוסף פינו, הפך לסמל להשפעתם הגוברת של אספנים פרטיים בפריז, ומשמש כעמוד תווך נוסף בסצנת האמנות העכשווית בצרפת ובעולם. הנהלת העיר פריז ובראשה אן הידלגו צדקו בחשיבה ובהחלטתה שמוזיאון חדש זה, יתרום להחייאת רובע לה האל ולמשיכה הבינלאומית של פריז.

 קישורים חיצוניים 



 הערות שוליים 

קטגוריה:הרובע הראשון של פריז
קטגוריה:פריז: אנדרטאות
קטגוריה:שוק הסחורות
קטגוריה:מוזיאונים
קטגוריה:פריז: ארמונות
קטגוריה:פריז: אטרקציות תיירותיות
קטגוריה:פריז: אישים
קטגוריה:אדריכלות
קטגוריה:מבנה עירוני
קטגוריה:מבנה