הדו־קרב לאחר נשף המסכות

ממוזער|פרט מההעתק שצויר עבור עלי פאשה (אוסף פרטי, שיקגו), עליו הכיתוב "A son Excellence Aly Pacha"
ממוזער|Le Duel après le bal masqué מאת תומאס קוטור, 1857, אוסף וואלאס
הדו־קרב לאחר נשף המסכות הוא ציור מאת האמן הצרפתי ז'אן-לאון ז'רום, אשר קיימים ממנו מספר עותקים. הגרסה המקורית, שכונתה Suite d’un bal masqué והוצגה לראשונה בשנת 1857, שמורה במוזיאון קונדה שבשנטילי, צרפת.

 היסטוריה 
ז’אן־ליאון ז’רום הציג את היצירה בסלון של פריז בשנת 1857, ובהמשך אותה שנה גם בלונדון, אצל הסוחר האנגלי גמברה. הציור זכה לפרסום כמעט מיידי, ומבקרי הסלון העלו השערות בדבר מקורות ההשראה של ז’רום לאירוע המתואר בו. נושא זה היה באותה עת באופנה; כך, תומאס קוטור עסק באותו נושא בשנת 1857 בציור Le Duel après le bal masqué, השמור כיום באוסף וולאס.

הציור נרכש בשנת 1858 בידי אנרי, דוכס אומאל. ז’רום שאל את היצירה כדי להציג אותה בתערוכה העולמית של 1867, שם זכה בפרס הגדול לציור. הגרסה המקורית של הדו־קרב לאחר נשף המסכות היא חלק מאוסף מוזיאון קונדה שבשנטילי, צרפת.Ackerman, Gerald M. (2008). Jean-Léon Gérôme: His Life, His Work (English ed.). Paris: ACR Editions. pp. 49–50. 

בשנת 1859 רכש ויליאם תומפסון וולטרס את הדו־קרב לאחר נשף המסכות בהאקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק תמורת 2,500 דולר. הציור הוא רפליקה שיצר ז’אן־ליאון ז’רום ליצירתו משנת 1857, Suite d’un bal masqué. יצירת עותקים של יצירותיהם לא הייתה חריגה בקרב אמנים; ז’רום צייר גרסאות נוספות גם עבור אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ', נסיך סרביה, השמורה כיום במוזיאון הארמיטאז', וכן עבור עלי פאשה. וולטרס ביקש ממנהל התערוכה באקדמיה הלאומית לעיצוב מכתב אימות מאת ז’רום והשוואה בין העותק שברשותו לבין הגרסה המקורית.

בסקר שנערך בחורף 1909–1910 התבקשו תושבי בולטימור לציין את חמישים וחמש יצירות האמנות האהובות עליהם, והדו־קרב לאחר נשף המסכות דורג במקום הראשון ברשימה. Johnston, William R. (1999). William and Henry Walters: the Reticent Collectors. Baltimore, Md. [u.a.]: Johns Hopkins Univ. Press. pp. 17, 183, 241. ISBN 0801860407.

 קומפוזיציה 
הסצנה מתרחשת בבוקר חורפי אפור ביער בולון, כאשר העצים חשופים מעלים והשלג מכסה את הקרקע. גבר המחופש לפיירו נפצע פציעה אנושה בדו־קרב ומתמוטט אל זרועותיו של אנרי הראשון, דוכס גיז. מנתח, המחופש לדוכס ונציה, מנסה לעצור את שטף הדם, בעוד דמות מחופשת לדומינו אוחזת בראשה.

שורד הדו־קרב, המחופש ליליד אמריקאי, מתרחק מן הזירה בלוויית משמשו, ארלקינו. הוא מותיר מאחוריו את נשקו ואת אחדות מנוצות כיסוי הראש שלו, ופוסע לעבר מרכבתו, הנראית ממתינה ברקע.

מאפיין בולט ביצירתו של ז’אן־ליאון ז’רום הוא העדפת תיאור תוצאותיו של מעשה אלים, ולא את רגע האלימות עצמו; גישה זו ניכרת גם ביצירות מותו של קיסר, הוצאתו להורג של המרשל נה וירושלים. המוזרות של הסצנה, הנובעת מן התלבושות הצבעוניות והבוהקות, מתחלפת בתחושת פאתוס לנוכח מראה הדם על דמות פיירו.

 פרשנות 
יש הרואים בהדו־קרב לאחר נשף המסכות עיסוק במתח שבין זהות לבין תפקיד, ובין מציאות חברתית לבין ייצוג תיאטרלי. הצגת דו־קרב באמצעות דמויות מן הקומדיה דל'ארטה, שאינן אנשים ממשיים אלא טיפוסים בדיוניים, מאפשרת קריאה כללית החורגת מן האירוע הפרטי ומפנה לדיון רחב יותר בטקסיות, בכבוד ובהסתרת זהות. בהקשר זה הוצעה גם פרשנות פוליטית, הרואה בדמויות המחופשות אלגוריה לאופן שבו דמויות ציבוריות מאמצות מסכות ותפקידים לצורך השפעה על קהל. הניגוד החריף בין אווירת המסכה, המזוהה עם חגיגיות ושעשוע, לבין תוצאת האלימות מדגיש סתירה בין קלילות חיצונית לבין טרגדיה ממשית. גם הארגון הצבעוני והקומפוזיציוני של היצירה נתפס כסמלי, שכן הוא מפנה את תשומת הלב אל מוקד הדרמה ומצמצם את נוכחות הדמויות המתרחקות, ובכך מחזק את תחושת הפער בין המעשה לבין השלכותיו.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ז'אן-לאון ז'רום: ציורים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:גברים בציור
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו