עאטפה סהאלה

עאטפה רג'בי סהאלה (בפרסית: عاطفه رجبی سهاله; 21 בספטמבר 1987 – 15 באוגוסט 2004) הייתה נערה איראנית מהעיירה נקה, מחוז מאזנדראן, שהוצאה להורג שבוע לאחר שנגזר עליה גזר דין מוות בידי חאג'י רזאאי, נשיא בית המשפט בנקה, באשמת ניאוף ופשעים נגד צניעות לאחר שנאנסה שוב ושוב.

 ראשית חיים 
סהאלה נולדה בנקה, ומשפחתה עברה למשהד זמן קצר לאחר לידתה. כשהייתה ילדה קטנה, הוריה התגרשו ואמה נישאה בשנית. אמה נהרגה בתאונת דרכים כשסהאלה הייתה בת חמש. בערך באותו זמן, אחיה הצעיר טבע לפי הדיווחים בנהר. אביה הפך למכור לסמים, והיא נאלצה לטפל בסבה ובסבתה בני השמונים. למרות תשומת ליבה לצרכיהם, דווח שהם התעלמו ממנה במידה רבה. היא תוארה כ"ילדה פעילה ואינטליגנטית".

 מעצרים 
סהאלה הורשעה בזנות לפי סעיף 221 של הקוד הפלילי האיראני (פשע נגד צניעות) כשהייתה בת 13. בעקבות פשיטת משטרה, היא התגלתה לבדה במכונית עם נער. היא נכלאה וקיבלה 100 מלקות. בעודה בכלא, קרוביה טענו שהיא עונתה ונאנסה על ידי סוהרים. היא אמרה לסבתה שהיא יכולה ללכת רק על ארבע בגלל הכאב. בשנים הבאות היא נעצרה פעמיים נוספות בגין פשעים נגד צניעות, ושתי ההרשעות נענשו בהלקאה ובמאסר. לפי סעיף 136 של הקוד הפלילי האיראני, הרשעה רביעית בפשע hadd שעבורו בוצע העונש שלוש פעמים קודמות מביאה לעונש מוות.

ההרשעה הרביעית החלה במאי 2003, כאשר סהאלה נעצרה בביתה והואשמה בניאוף ובחוסר מוסריות. הרשויות הציגו דוח שלטענתן תמך בהאשמות נגד סהאלה, אך החתימות היחידות על הדוח היו של שוטרים ורשויות מקומיות אחרות.

השופט שעמד בראש המשפט היה חאג'י רזאאי. לאחר שרזאאי חקר את סהאלה, היא הודתה שנאנסה על ידי עלי דראבי, לשעבר חבר המשמרות המהפכה האסלאמית נשוי בן 51 שהפך לנהג מונית. סהאלה נאנסה שוב ושוב על ידי דראבי במשך שלוש השנים הקודמות. כאשר סהאלה הבינה שהיא מפסידה את המקרה שלה, היא הסירה את החיג'אב שלה, מעשה שנתפס כזלזול בבית משפט חמור, וטענה שדראבי צריך להיענש, לא היא. היא הסירה את נעליה והשליכה אותן לעבר השופט. רזאאי גזר על סהאלה גזר דין מוות. עורך דינה ערער לבית המשפט העליון של איראן בטהרן, שם הפסק אושר עקב הודאתה של סהאלה ושלוש הרשעות קודמות בעבירות דומות.

לפי BBC, המסמכים שהוצגו לבית המשפט העליון לערעורים תיארו אותה כבת 22, אך תעודת הלידה ותעודת המוות שלה קבעו שהייתה בת 16 עד הצהיר כי "השופט רק הסתכל על גופה [של סהאלה], בגלל המבנה הגופני המפותח... והכריז עליה כבת 22", ואביה טוען כי "לא השופט ואפילו לא עורך הדין שמונה לסהאלה על ידי בית המשפט עשו דבר כדי לברר את גילה האמיתי".

 הוצאה להורג 
היא נתלתה מעגורן בנקה ב-15 באוגוסט 2004.

הוצאתה להורג של סהאלה נחשבת שנויה במחלוקת, בין היתר מכיוון שבתור חתומה על האמנה הבין-לאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות, איראן התחייבה לא להוציא להורג אף אחד מתחת לגיל 18. לפי הודעה לעיתונות משנת 2004 שפרסמה אמנסטי אינטרנשיונל, סהאלה הייתה הקטינה העשירית שאיראן הוציאה להורג מאז 1990. הם הכריזו על הוצאתה להורג כפשע נגד האנושות ונגד ילדי העולם.

לאחר הוצאתה להורג של סהאלה, דיווחו כלי תקשורת איראנים שהשופט רזאאי ומספר חברי מיליציה, כולל קפטן זביהי וקפטן מולאאי, נעצרו על ידי משרד המודיעין. בעקבות תלונות רצופות שהגישה משפחתה של סהאלה, ולחץ בינלאומי כבד על הוצאתה להורג והאופן שבו השופט טיפל בצורה בלתי ראויה בתיק, בית המשפט העליון של איראן הוציא צו לחון את סהאלה לאחר מותה.

 סרטים תיעודיים 
סיפורה של סהאלה היה נושא לסרט תיעודי של BBC שהופק על ידי Wild Pictures בשנת 2006. מוניקה גרנזי ואראש סהאמי עבדו בסתר כדי לתעד את המקרה. זה גם היה נושא לתוכנית Discovery Times באורך של שעה בשם Execution in Iran.

 מחלוקות 
חשבונות רשתות חברתיות אנטי-מוסלמיים טענו שהיא הוצאה להורג "כי דיווחה שנאנסה. לפי חוק השריעה, אונס נחשב ל'יחסי מין מחוץ לנישואין', וזה פשע שדינו מוות".

אין חוק בקוד הפלילי האיראני המאפשר לשופט להוציא להורג אישה על היותה מקורבן אונס. עם זאת, אם אישה מורשעת בהפרת חוק הזנות לפי סעיף 221 של הקוד הפלילי האיראני, בארבע הזדמנויות נפרדות, אזי העונש הוא עונש מוות לפי סעיף 136 של הקוד הפלילי האיראני. כפי שמוסבר להלן, השאלה האם מדובר בזנות או באונס מוכרעת אך ורק על ידי השופט המוקצה לתיק.

לפי החוק האיראני, אונס נחשב לפשע ציבורי נגד זכויות הפרט והחברה, הדורש חקירה פעילה. אונס מוכח כמעט באופן בלעדי באמצעות עיקרון משפטי המכונה elm-e qazi, או 'ידיעת השופט'. עיקרון זה מאפשר לשופט להגיע להרשעה על בסיס הוודאות שהושגה ממגוון רחב של ראיות, כולל דוחות רפואיים משפטיים, DNA, חקירות משטרה ועדות הקורבן. אם השופט מגיע לוודאות זו, העבריין הגברי מורשע באונס והעונש הקבוע hadd הוא הוצאה להורג. כפי שמוסבר במאמרים שצוטטו, הבעיה במערכת זו היא ששיקול הדעת נתון אך ורק בידי שופט, כך שאם יש לך שופט לא הוגן, האישה לא תזכה לצדק.

האשמת אונס שנכשלה אינה מביאה אוטומטית לעונש של המאשימה; התוצאה הנפוצה ביותר היא ביטול התיק. אישה יכולה להיענש אם הוגש נגדה אישום נפרד של הפצת האשמה שקרית ביודעין (qazf) והוכח, שהעונש עליו הוא 80 מלקות.

 ראו גם 
 זכויות האדם באיראן
 זכויות נשים באיראן

 הערות שוליים 

קטגוריה:אלימות נגד נשים: איראן
קטגוריה:מקבלי חנינה לאחר מותם
קטגוריה:איראן: מעמד האישה
קטגוריה:נשים שהוצאו להורג
קטגוריה:ילידי 1987
קטגוריה:נפטרים ב-2004