גטו קוברין

גטו קוברין (באנגלית: Kobryn Ghetto ;בבלארוסית: Кобрынскае гета ;אוגוסט 1941 – 14 באוקטובר 1942) היה גטו יהודי, ששימש אתר ליישוב מחדש בכפייה של יהודי קוברין במחוז ברסט בבלארוס וליהודים מיישובים סמוכים, במהלך רדיפת היהודים והשמדתם תחת הכיבוש הנאצי של בלארוס במלחמת העולם השנייה.

 יהודים בקוברין לפני המלחמה 

האזכור הראשון של יהודים בקוברין מתוארך למאה ה־16. על פי מפקד האוכלוסין של 1897, חיו במחוז כולו 25,349 יהודים, מהם 6,738 בעיר קוברין עצמה. היהודים היוו 64.8% מאוכלוסיית העיירה. בראשית שנות ה־20 של המאה ה־20 מנתה האוכלוסייה היהודית בקוברין 5,431 נפש, שהיוו כ־66% מכלל התושבים. מרבית יהודי קוברין עסקו בבנייה, בטקסטיל, במסחר ובמקצועות נוספים.

 תחילת מלחמת העולם השנייה והכיבוש הנאצי של קוברין 
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו לקוברין פליטים מהחלק של פולין שנכבש בידי גרמניה, ובמקביל נמלטו צעירים יהודים מקוברין בעלי זיקה ציונית לווילנה, במטרה להגר לארץ ישראל. כתוצאה מכך גדלה האוכלוסייה היהודית בעיר לכ־8,000 נפש.

עד ערב 23 ביוני 1941 נכבשה קוברין בידי הכוחות הגרמניים. תקופת הכיבוש נמשכה שלוש שנים וחודש אחד, עד 20 ביולי 1944.

זמן קצר לאחר תחילת הכיבוש אולצו היהודים להקים יודנראט (מועצה יהודית) שבראשו עמד הסוחר לשעבר אנג'לוביץ', וכן משטרה יהודית, שהייתה חמושה באלות גומי. יהודי קוברין נצטוו לענוד רצועות צהובות על גבם (שבהמשך הוחלפו בטלאים צהובים וברצועות עם מגן דוד), שכונו בפי הגרמנים „Schandfleck” („כתם מביש”).

ביולי 1941 נתפסו כ־200 יהודים בפשיטות של הגסטפו ברחובות קוברין והוצאו להורג סמוך לאחוזת פטריקי. באוגוסט נאספו כ־180 יהודים חולים ובלתי כשירים נוספים ונורו למוות סמוך לכפר אימנין.

באוגוסט (או בסתיו) 1941 פרסמו הרשויות הגרמניות צו להקמת שני גטאות בעיר.

 הקמת הגטו 
גטו „A” שכן בחלקה הדרומי של העיר. תחומו גובל במערב בצדו השמאלי של רחוב סובורוב המודרני, בדרום ובמזרח בכיכר סבובודה, ובצדדיהם הימניים של הרחובות פרבומאיסקאיה וקירובה. המרווחים שבין חזיתות הבתים לאורך היקף הגטו נאטמו בגדר עץ רציפה. בגטו זה רוכזו יהודים כשירים לעבודה, בעלי מקצוע, וכן מי שהצליחו לשחד את המשטרה.

כל יתר היהודים הועברו בכפייה לגטו „B”, אשר השתרע בחלקה המערבי של כיכר סבובודה עד לגשר ובצדדיהם הימניים של הרחובות סובייטסקאיה וספורטיבנאיה. גטו זה כלל לא גודר, שכן רוכזו בו אך ורק קשישים, נשים, ילדים וחולים.

ליהודים ניתן זמן מינימלי לעבור לגטו, ולא יהודים, שגורשו מאזור הגטו, יושבו מיד בבתים היהודיים שהתפנו.

גטו קוברין הפך גם לאתר מעצר ליהודים מעיירות שכנות (כגון היינובקה וביאלובייז'ה). הוא סיפק עובדי כפייה למחנות עבודה בחודוס ובזאפרודי.

 התנאים בגטו 
כל התקשורת בין תושבי הגטו היהודים לבין הרשויות התאפשרה רק דרך היודנראט.

תחת איום עונש מוות, נאסר על אסירי הגטו ללכת על מדרכות, להופיע בציבור ללא טלאי צהוב, או לתקשר עם לא יהודים.

בכל יום הוצעדו יהודים תחת משמר משטרתי לעבודות כפייה."И.Альтман, ХОЛОКОСТ И ЕВРЕЙСКОЕ СОПРОТИВЛЕНИЕ НА ОККУПИРОВАННОЙ ТЕРРИТОРИИ СССР". jhist.org. Retrieved 2025-03-03.

 הריסת גטו "B" 
ב־2 ביוני 1942 רוכזו אסירי גטו „B” בכיכר סבובודה. יושב ראש היודנראט אולץ לשאת נאום מרגיע, שבו טען בכזב כי היהודים נשלחים לעבודה. בפועל, היהודים הוצעדו תחת שמירה של אנשי אס־אס בליווי כלבים אל תחנת הרכבת ונדחסו לקרונות משא. כ־200 בני אדם בכל קרון.

כ-1,800 יהודים הובלו בדרך זו והוצאו להורג ליד תחנת הרכבת ברונה גורה. רבים מתו במהלך המסע, מבלי שיוכלו לעמוד בחום הקיצוני ובמחסור באוויר בקרונות הצפופים.

לפני הטבח, הנאצים אילצו 300 איכרים מקומיים לחפור שמונה קברי אחים, כל אחד באורך של 40 עד 80 מטרים, ברוחב 6 מטרים ובעומק 4 מטרים. האזור גודר בגדר תיל. עם הגעת הקורבנות, הם נצטוו להתפשט, לרדת לבורות באמצעות סולמות ולשכב כשפניהם כלפי מטה בשורות. לאחר מכן הם נורו, והקבוצה הבאה נאלצה לשכב על גבי הגופות לפני שהוצאה להורג.

 הריסת גטו "A" 
באוקטובר 1942, אילצו הנאצים 160 גברים מהכפר חידרי לחפור בורות הוצאות להורג ביער בוריסובסקי, לאורך כביש קוברין-דיבין, כ-14 ק"מ מקוברין (ליד הפרברים הדרומיים של קוברין, בשדות הקולחוז נובי פוט ).

ב-14 (או 15) באוקטובר 1942, הוצאו להורג באתר זה כ-4,000 עד 4,500 אסירים מגטו "A".

לאחר הטבח, נערכו מספר פעמים חיפושים יסודיים על ידי נאצים בגטו הריק. הם פרצו דלתות נעולות, בדקו עליות גג ומרתפים, ובעזרת מוטות ברזל חיפשו מקומות מסתור באדמה. יהודים חולים וקשישים חסרי אונים שנותרו בבתים נרצחו במקום.

קבוצה קטנה של 72 מומחים יהודים שעבדו עבור הממשל הגרמני הוצאו להורג עד דצמבר 1943 בחצר בית הכלא קוברין.

 התנגדות 
במהלך חיסול הגטו, חלק מהאסירים מרדו תוך התנגדות מזוינת. אחרים הצליחו להימלט ליערות והצטרפו לקבוצות פרטיזנים, וחלקם הוסתרו על ידי תושבים מקומיים.

על סיועם הפעיל ליהודים, כולל הנפקה בלתי חוקית של תעודות המאשרות טבילה לנצרות, הוצאו להורג שני כמרים פולנים ב-15 באוקטובר 1942:
 יאן וולסקי, כומר הקהילה
 ולדיסלב גרובלני, כומר

 זיכרון והנצחה 
לפחות 6,900 יהודים נרצחו בקוברין. אנדרטה לזכר קורבנות רצח יהודי קוברין בשואה הוקמה בפאתי העיר, בקצה רחוב פרבומייסקיה, באחד מאתרי ההוצאות להורג.

 ראו גם 
 קוברין

קישורים חיצוניים


 קוברין באתר מרכז מורשת יהדות פולין
 גטו קורבין באתר שטעטל 


 הערות שוליים 

קטגוריה:שואת יהודי בלארוס
קוברין
קטגוריה:בורות ירי בשואה
קטגוריה:מחוז ברסט
מחוז ברסט: עיירות יהודיות
קטגוריה:קהילות יהודיות בבלארוס
קטגוריה:גטאות