סוף הסשן

סוף הסשן (בצרפתית: La Fin de la Séance) הוא ציור שמן משנת 1886 מאת האמן הצרפתי ז'אן-לאון ז'רום. היצירה נוצרה בהשראת עבודתו על הפסל אומפלה .Stoichita, Victor I. The Pygmalion Effect: From Ovid to Hitchcock. University of Chicago Press,  2008.pp 171-174

הציור מתאר דיוקן עצמי של ז'רום בסטודיו שלו לצד הדוגמנית אמה דופון . בסיומו של אחד מסשני הדיגמון הפיסול, נראית דופון העירומה כשהיא פורשת כיסוי מעל הפסל, במטרה להגן עליו.Allan, Scott & Morton, Mary G. Reconsidering Gérôme. Getty Publications, 2010. pp 51-54

מאוחר יותר הוא יצר ציורים דומים המציגים את יצירתו של הפסל טנגרה . כמו כן, הם מציגים את דופונט, והם מתייחסים למיתוס פיגמליון .

 פרשנות 
בציור סוף הסשן מגלם ז'אן־ליאון ז'רום עיקרון רעיוני מרכזי ביצירתו, שאותו מגדיר הטקסט כ״הרגע שאחרי״. ז'רום אינו מתאר את מהלך הפעולה עצמה, אלא את סיומה, את נקודת ההשלמה שבה האירוע כבר התרחש מחוץ למסגרת הציור. במקום דרמה ישירה או תיאור מפורט של המעשה, הוא מציג את תוצאתו, ומותיר לצופה להשלים בדמיונו את שאירע. גישה זו, המאפיינת גם יצירות היסטוריות אחרות שלו, מדגישה סיום, נפילה או אפילוג, ולא את שיא ההתרחשות. באמצעות קומפוזיציה מדויקת, תשומת לב קפדנית לפרטים ואביזרים, וטוהר רישומי, הופך ז'רום את ההיסטוריה והמעשה האמנותי עצמו למעין הצגה חד־פריימית, שבה הזיכרון וההשלמה המנטלית חשובים מן האירוע הגלוי. בכך מצטייר סוף הסשן לא רק כתיאור של רגע בסטודיו, אלא כביטוי לתפיסה רחבה של ציור כמעשה המסכם סיפור מוכר ומעורר אצל הצופה תחושת דרמה קולנועית מרומזת.

השוואות ליצירות אחרות
יש שהשוו את סוף הסשן ליצירות אחרות של ז'אן־ליאון ז'רום, שבהן בחר האמן לעסוק ברגע שלאחר ההתרחשות ולא במהלך הפעולה עצמה. כך הועלתה זיקה ל־הדו־קרב לאחר נשף המסכות, שבו אין מוצגת האלימות אלא תוצאתה, מותו של הפיירו לאחר סיום האירוע. בדומה לכך הוזכרה קבלת הנסיך דה קונדה בידי לואי הארבעה עשר (Réception du Grand Condé par Louis XIV), שבה מתוארת קבלת הפנים הטקסית לאחר הקרב ולא הקרב עצמו. השוואות נוספות נוגעות לסצנות הזירה הרומית, שבהן נראית עזיבת החיות מן הארנה לאחר הטבח, ול־מות קיסר (La mort de César), שבו מוצג גופו של קיסר לאחר הרצח, כשהמעשה עצמו נותר מחוץ למסגרת. באותו הקשר צוינה גם הוצאתו להורג של המרשל נה, המתמקדת בגופה המוטלת לאחר ההוצאה להורג, וכן היצירה "ירושלים", שבה נותרות רק צללי הצלבים לאחר עזיבת החיילים. יש שהעירו כי אגודל כלפי מטה (Pollice Verso) מציג רגע הקרוב לפעולה עצמה, אך גם בו עיקר הדרמה נובע מן ההשלכה הצפויה ולא מן המעשה הגלוי. השוואות אלו מדגישות את העקביות שבה ז'רום בחר לעסוק באפילוג החזותי של הסיפור, ברגע המסכם הנחרת בזיכרון הצופה.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:דיוקנאות עצמיים
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ז'אן-לאון ז'רום: ציורים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו