אל נידו

אל נידו (באנגלית: El Nido, Palawan; ב-קונויון : Banwa i'ang El Nido; בטאגאלוג: Bayan ng El Nido) היא רשות מקומית בחלק הצפוני ביותר של מחוז (האי) פאלאוואן, הפיליפינים. על פי מפקד האוכלוסין של 2024, אוכלוסייתה מונה 51,367 איש.

האזור שמוגן אקולוגית, ומשאביו הטבעיים מנוהלים על ידי הממשל, ידוע בחופי החול הלבנים שלו, שוניות האלמוגים וצוקי אבן הגיר, וכן כשער לארכיפלג בקוויט.

 אטימולוגיה 
על פי אגדת עם, קבוצת ספרדים הגיעה ושאלהאת הילידים לשמו של המקום. נאמר שבאותה תקופה, תושבי האזור היו טגלוגים. מבלי להבין את הספרדים, הטאגלוגים ענו "bakit?". הספרדים, שחשבו שמילה זו היא התשובה לשאלתם, קראו למקום בקוויט.

מאידך, יש המשערים כי מקור השם הוא במילה הסינית פא-לאו-יו, שמשמעותה "ארץ הנמלים היפים". אחרים משערים כי מקור המילה הוא במילה הודית "פאלאוואנס" שמשמעותה טריטוריה, כשעוד אחרים עדיין משערים כי מקורה במילה הספרדית "פאראגואה", שכן פאלאוואן דומה למטריה סגורה.

 היסטוריה 
אל ניד היא בעלת היסטוריה המשתרעת על פני עשרות אלפי שנים, המתאפיינת בהתיישבות ילידית, שלטון קולוניאלי וצמיחת תיירות מודרנית.

 פרהיסטוריה 
נוכחות אנושית באל נידו מתוארכת ל-12,000-14,000 שנה אחורה. ממצא זה אוּשר על ידי מאובנים ואתרי קבורה המתוארכים לתקופה הנאוליתית המאוחרת, אשר ניתן למצוא במערות ובאתרי חפירות ארכאולוגיות רבים המקיפים את העיר, ובמיוחד במערת אילה בעמק השטן בניו איבג'אי . ממצאים אלה מעידים על התיישבות מוקדמת של ציידים-לקטים. אתרים כמו מקלט הסלעים "מקאנגיט מאליט נה באטו" (Makangit Maliit na Bato) חושפים קברים בצנצנות וסחורות מתקופת הברזל (בסביבות 500 לפני הספירה עד 900 לספירה), כולל כלי חרס וחרוזים, מה שמעיד על שימוש ממושך בתקופות מאוחרות יותר. קהילת מסחר בסיבאלטן, המקושרת למבקרים מתקופת שושלת טאנג (618-907 לספירה), מדגישה את הימיות המוקדמת.

 ימי הביניים 
סוחרים סינים ביקרו באופן קבוע באזור פאלאוואן בגלל קיני הציפורים האכילות שלו במהלך שושלת סונג (960–1279). האי הוזכר ברשומות סיניות משנת 1225. ג'או רוקואו , נציב סחר של נמל צ'ואנג'ואו, כתב על האי פאלאויו או ארץ הנמלים היפים, בספרו ג'ו פאן ז'י.

 העידן הספרדי 
ממוזער|אי ההליקופטר במפרץ בקוויט (נקרא כך עקב צורתו הדומה למסוק)
שורשיה של העיירה נעוצים בכפר קטן בשם טאלינדאק בטגבנווה  על שם קהילת טגבנווה בברנגיי אבראוואן. מתישהו במאה ה-16, גלי מהגרים מאיי קויו  התיישבו באזור. מתיישבים ספרדים הקימו יישובי חוף מהמאה ה-16, והשפיעו על האדריכלות והמנהל הציבורי. במאה ה-19 הם עברו לאזור בו ממוקמות שכונות פובלסיון ומביני של ימינו. בשנת 1882, טלינדאק הפכה למחוז טייטאי, שהייתה בירת מחוז קלמיאנס לשעבר משנת 1818, ולמחוז קסטיליה, האזור המכונה כיום צפון פאלאוואן, משנת 1858.

המתיישבים הספרדים קראו במקור לאזור "בקוויט". העיירה נותרה חלק מטייטאי עד 1916, אז הפכה רשמית לעירייה עצמאית. העירייה החדשה נודעה אז בשם בקוויט. בשנת 1890, הספרדים שינו את שמה של העיירה לבקוויט. באותה תקופה, מרכז העיר היה קביגסינג, שנודעה אז בשם אינבנטריו. משפחות סיניות עברו לאזור בערך באותה תקופה, והתיישבו תחילה בלנגבלנגבן.

 העידן האמריקני 
ממוזער|הכניסה ללגונה הגדולה במפרץ בקוויט, אל נידו.
לאחר מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים בשנת 1902, האמריקאים ייסדו שלטון אזרחי בצפון פאלאוואן. הם שינו את שם הפרובינציה לפאראגואה. בשנת 1903, הפרובינציה אורגנה מחדש, כך שתכלול את החלק הדרומי של הפרובינציה, ושמה שונה לפאלאוואן, כאשר פוארטו פרינססה  הייתה בירתה. האמריקאים גם בנו בתי ספר וקידמו את החקלאות בפרובינציה.
ממוזער|בלגונה הגדולה שבאל נידו.

 מלחמת העולם ה-II 
במהלך מלחמת העולם השנייה, אל נידו (אז עדיין בקוויט) בצפון פלאוואן, שימשה כבסיס גרילה אסטרטגי עבור לוחמי התנגדות אמריקאים ופיליפינים, שהתנגדו לכוחות הכיבוש היפנים. שטח הגיר המחוספס של האזור, המפרצים הנסתרים והג'ונגלים הצפופים, סיפקו כיסוי אידיאלי לפעולות חשאיות, איסוף מודיעין וטקטיקות התחמקות נגד האויב. לוחמים מקומיים ניצלו את הגאוגרפיה של אל נידו כדי לבצע חבלה ומארבים, ותרמו למאמצים רחבים יותר של בעלות הברית בזירת האוקיינוס השקט. שרידים מתקופה זו, כגון חפצים מתקופת המלחמה, נותרו בנוף כסמנים לפעילויות ההתנגדות.

בעוד שמ-אל נידו "נחסך" היקף הזוועות כמו טבח פאלאוואן בפוארטו פרינססה בדצמבר 1944 - שם חיילים יפניים הוציאו להורג 139 שבויי מלחמה אמריקאים באש ובירי - מאמצי הגרילה של האזור הצפוני תמכו בשחרור האי בשנת 1945, על ידי כוחות אמריקאים ובעלי ברית פיליפיניים. במהלך מבצע ויקטור השלישי, פעולות השחרור התקדמו צפונה, והבטיחו את שחרור פאלאוואן עד סוף אפריל 1945 על רקע לחימה כבדה.

 העידן שאחרי מלחמת העולם ה-II והעצמאות 
לאחר המלחמה, התיירות זינקה עם אתרי נופש וצלילה רבים, ואזורים מוגנים, כולל אזור המשאבים המוגן המנוהל של אל נידו-טייטאי משנת 1998, המשתרע על פני יותר מ-903,000 דונם.

הפיליפינים קיבלו עצמאות מארצות הברית ב-4 ביולי 1946, באמצעות מעבר מובנה שתואר בחוק טיידינגס-מקדאפי משנת 1934 , לאחר מאות שנים של שלטון קולוניאלי ספרדי ותקופה אמריקאית קצרה, לאחר חוזה פריז משנת 1898.

העירייה החדשה נודעה אז בשם בקוויט, וב-17 ביוני 1954 אושר חוק הרפובליקה מס' 1140, ששינה את שם העיר מבקוויט לשמה הנוכחי - אל נידו, על שם הקינים האכילים של הסיסים לבני-הקן (סיס פפואה) שנמצאו בסדקים בצוקי הגיר שלה. קינים אלה, נידו בספרדית, המרכיב העיקרי למרק הנידו גורמה, נמכרים בכ-3,000 דולר אמריקאי לקילוגרם.
בשנת 1957 בוצעו שינויים במבנה השלטוני בפלאוואן, שקיימים עד היום בחלוקה המקומית למחוזות ועיירות.

בשנת 1982, משפחת גורדון פתחה אתר נופש קטן באי פנגלוסיאן. המיזם נמשך רק מספר שנים. אחריו, בשנת 1983, נפתח אתר צלילה מבוקש באי מינילוק, בבעלות חברת Ten Knots Development Corp. בשנת 1984, משרד משאבי הטבע של הפיליפינים, הוציא צו מנהלי מס' 518, שהקים מקלט צבים בשטח של 360 קמ"ר באל נידו. בשנת 1991, האזור התרחב לכל מפרץ בקוויט, לרבות הלגונה הגדולה, והפך לשמורת ים.
ממוזער|צוקי הגיר השחורים המאפיינים את הנוף באזור אל נידו.

 גאוגרפיה 
אל נידו, הממוקמת בקצה הצפוני של פאלאוואן בפיליפינים, משתרעת על פני 465 קמ"ר של יבשת וכוללת 45 איים ואיונים קטנים בתוך מפרץ בקוויט. היא גובלת במצר לינאפקאן  מצפון, בים סולו ממזרח ובים סין הדרומי ממערב, וכוללת שטח הררי וגבעות עם שפלות מינימליות.

 גאולוגיה 
צוקי קארסט מאבן גיר נישאים שולטים בנוף, שנוצרו משוניות אלמוגים עתיקות באמצעות התרוממות קרקע טקטונית, סחף, גשם וגלי אוקיינוס במשך מיליוני שנים. סלעי משקע אלה, מהתקופה הפרמית עד הפלאוגנית, דומים לתצורות במפרץ הא לונג, וייטנאם, ובקראבי, תאילנד, בשל מיקומם על לוח סונדה. האזור, המוכר כגיאופארק עולמי של אונסק"ו מאז 2011 וחלק מאזור המשאבים המוגן המנוהל אל נידו-טייטאי, מציג מערכות אקולוגיות ייחודיות, כולל נהרות תת-קרקעיים, לגונות ויערות מגוונים על פני אבן גיר.

 טופוגרפיה 
ממוזער|כך עולים לסירות בסיורים התיירותיים שיוצאים מאל נידו. כדי לצפות בכיצד יורדים מהסירה בסוף הסיור, עברו לפרק "קישורים חיצוניים".
האזור מתאפיין בצוקים משוננים דרמטיים המתנשאים ממים צלולים, חופים בתוליים וגבעות מיוערות עם שיפועים של עד 82% בצפון מזרח; האי קאדלאו מחזיק בפסגה הגבוהה ביותר בגובה 640 מטרים. שטחים מישוריים מינימליים תומכים באדמות חקלאיות מסודרות בין מגדלי קארסט וסביבה ימית כמו מפרץ טייטאי וים הפיליפינים המערבי. בשנת 2020, יער טבעי כיסה 75% מהקרקע, אם כי לאחרונה חלה ירידה מסוימת בהיקף השטח המיוער.

 אקלים 
אל נידו חווה אקלים מסוג 1 עם עונה יבשה מנובמבר עד אפריל ועונה רטובה מיוני עד נובמבר, כשהשיא שלה הוא כמות גשם באוגוסט. הטמפרטורות הממוצעות נעות בין 22°C ל-33°C, בהשפעת רוחות צפון-מזרחיות, דרום-מערביות ומזרחיות. יישובים מסוג זה מוגנים מפני המונסון הצפון-מערבי (NW); חלקם מוגנים מרוחות הסחר על ידי רכסי הרים. עם זאת, הגורם השולט הוא הטופוגרפיה באזורים הפתוחים רק למונסון הדרום-מערבי (SW) ולסופות ציקלוניות.

 אקולוגיה 
המערכת האקולוגית של אל נידו מכילה צוקי גיר בני 250 מיליון שנה, 888 מיני דגים, 447 מיני אלמוגים, 114 מיני ציפורים, 5 מיני צבי ים ו-2,645 דונם של יערות מנגרובים. יש בו 3 אתרי חפירות ארכאולוגיים עיקריים: מערת פאסימבהאן בבגי, ניו איבג'אי; אתר סיבלטן הפתוח בבגי, סיבלטן; ומקלט אילה בסלע בבגי, ניו איבג'אי. החפירות השנתיות הובילו לגילוי שרידי אדם בני 14,000 שנה, אתרי שריפת גופות בני 9,000 שנה ועצמות טיגריס בני 11,000 שנה בניו איבג'אי, וקהילת מסחר פרה-היספנית בסיבלטן.

מאמצי שימור, כגון שמורות צבים משנת 1984 ושוניות מלאכותיות משנת 2006, מאזנים צמיחה עם שימור.
 ראו גם 
 קורון (אי)

קישורים חיצוניים

 הכניסה ל-Big Lagoon באל נידו (סרטון)
 כיצד יורדים מסיור תיירותי באל נידו (סרטון)

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:הפיליפינים
קטגוריה:הפיליפינים: גאוגרפיה
קטגוריה:הפיליפינים: איים