אנרי פנטין-לאטור

איגנץ אנרי ז'אן תיאודור פנטין-לאטור (בצרפתית: Ignace Henri Jean Théodore Fantin-Latour; 14 בינואר 1836 – 25 באוגוסט 1904) היה צייר צרפתי ואמן תחריטים שפעל במחצית השנייה של המאה ה-19 וצייר בסגנונות ריאליסטים, סימבוליסטים, טבע דומם ואימפרסיוניסטים.

פנטין-לאטור, שעבר ב-1941 לפריז, התחבר לאמנים רבים, ידועי שם, שעלו, במאה ה-19, לרגל לעיר שנתפסה כמכה של עולם האמנות.

בנוסף לפעילותו ופרסומו בפריז התפרסם פנטין-לאטור גם באנגליה וציורי טבע דומם שלו נמכרו שם במחירים גבוהים.

 ביוגרפיה 
 נעורים 
אנרי פנטין-לאטור נולד ב-1836 בעיר גרנובל, צרפת, לתיאודור פנטין-לאטור  והלן דה ניידנוף (Hélène de Naidenoff), אח לשתי בנות נוספות (נטלי ומארי). האב היה צייר ומורה לאמנות שהחל ללמד את בנו ציור מגיל צעיר.

ב-1841 עברה המשפחה לגור בפריז שהייתה, בחצייה השני של המאה ה-19, מרכז עולם האמנות דבר שאיפשר לפנטין-לאטור להתפתח כאמן.

ב-1850 החל ללמוד אמנות ב"בית הספר הלאומי לאמנויות דקורטיביות"  וב-1854 החל ללמוד אמנות בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז כשבין חבריו לספסל הלימודים היו אדגר דגה ואלפונס לגרוס.

 שנים ראשונות בפריז 
בשנים 1854–1861 הרבה פנטין-לאטור לצייר דיקנאות של עצמו תוך שימוש במגוון כלים כמו גיר, פחם ושמן. את אחד הדיוקנאות הגיש לתערוכה של 1859 בסלון של פריז אך נדחה.

ב-1861 התקבלה לתערוכה ב"סלון" תמונתו של פנטין-לאטור "הקוראת"  לגביה נטען שנשוא הציור היא אחותו של הצייר, מארי.
"הסטודיו בבטיניול" של אנרי פנטין-לאטור בו מופיעים אוגוסט רנואר, אמיל זולא, פרדריק באזיל וקלוד מונה|שמאל|ממוזער|200px
 ריאליזם ואימפרסיוניזם 
ב-1863, לאחר שב-1859 נדחה על ידי מוזיאון סלון, חבר פנטין-לאטור ל"קבוצת האמנים בטיניול" שהתקבצה סביב אדואר מאנה ונחשבת למבשרת הסגנון האימפרסיוניסטי. קבוצה זו איגדה לא רק ציירים אלא אמנים מתחומים שונים כמו ספרות, שירה, פסלים, מוזיקאים, אנשי תיאטרון ועוד.

על אף קרבתו לקבוצת בטיניול האימפרסיוניסטית המשיך פנטין-לאטור לדבוק בסגנונו הריאליסטי ומתוך הערכה לחבריו בקבוצה צייר מספר ציורים בסגנונו בהם הם מככבים. בין ציורים אלו ניתן למנות את "הסטודיו בבטיניול" , "מחווה לדלקרואה" , "פינת השולחן" , "מסביב לפסנתר"  ועוד.

בשנים 1880–1887 המשיך פנטין-לאטור ליצור דיוקנאות ריאליסטיות של הסובבים אותו וביניהם אשתו ויקטוריה , גיסתו שרלוט דובור (Charlotte Dubourg) וחבריו אדואר מאנה, פול ורלן ואחרים.
אחד מציורי טבע דומם שצייר אנרי פנטין-לאטור. מוצג במוזיאון אורסיי|שמאל|ממוזער|200px
 טבע דומם 
בשנות ה-60 של המאה ה-19 החל פנטין-לאטור לצייר גם בסגנון טבע דומם תוך התמקדות באגרטלי פרחים וקערות פירות.

ב-1858 נפגש עם הצייר האמריקאי-אנגלי ג'יימס אבוט מקניל ויסלר שחשף בפניו את האמנות האנגלית ודחף אותו לבקר בלונדון. באנגליה מצא פנטין-לאטור מעריצים רבים לציורי הפרחים והפירות שלו.

ב-1862 הוצג ציור טבע דומם שלו, לראשונה, ב. בשנים הבאות המשיך מוזיאון זה להציג יצירות של פנטין-לאטור במקום מרכזי דבר שהפך אותו לפופולרי באנגליה והגדיל את היקף רכישת יצירותיו.

ב-1866 הוצג ציור שלו, שוב, בסלון של פריז.

ציורי הטבע הדומם של פנטין-לאטור זכו להצלחה גם בהולנד וב-1899 הוצגו ציוריו ב"תערוכת המסטרים החיים"  ובהמשך הוצגו במוזיאונים מרכזיים כמו הרייקסמוזיאום וקרולר-מילר.

לפי רישום שהכינה אשתו של פנטין-לאטור ב-1874 הוא צייר 31 ציורים בסגנון טבע דומם הפזורים במוזיאונים ואוספים פרטיים ברחבי העולם.

 תחריטים 
ב-1861, באחד מביקוריו באנגליה, הכיר לו ויסלר את גיסו פרנסיס סימור האדן ואת אדווין אדוארדס  שהתמחו באמנות התחריט. פנטין-לאטור התלהב מאמנות זו ולמד אותה מהשניים במהלך ביקוריו באנגליה.

 הסגנון היפני 
ב-1867 הצטרף פנטין-לאטור לאגודת "החברה היפנית ג'ינגלר"  שחבריה העריצו את הסגנון האמנותי ג'פוניזם ששאב את מקורותיו מהאמנות היפנית ונגע בתחומים רבים כמו ריהוט, פיסול, ציור, ארכיטקטורה, עיצוב, תיאטרון ועוד. לצידו של פנטין-לאטור השתתפו במפגשי האגודה אמנים נוספים כמו הצייר קרולוס-דוראן  והקרמיקאים פליקס ברקמון  ומרק-לואי סולון 

"לילה" של אנרי פנטין-לאטור|שמאל|ממוזער|200px
 הסגנון הסימבוליסטי 
בנוסף לציוריו הריאליסטיים צייר פנטין-לאטור כ-150 הדפסים בסגנון הסימבוליסטי. הדפסים אלו כללו חזיונות חלומיים וסללו את הדרך לאמנים סימבוליסטים אחרים.

פנטין-לאטור היה חובב מוזיקה נלהב, ובמיוחד העריץ את יצירותיהם של הקטור ברליוז, רוברט שומאן וריכרד וגנר וניסה לתמלל אותן באמצעות ציורים סימבוליסטיים זורמים שבוצעו במשיכות מכחול ארוכות.

אחת מיצירותיו הסימבוליסטיות הידועות היא "לילה"  בה הוא מציג דמות מעורפלת של נערה כאלגוריה ללילה. הציור נעשה ב-1897 והוצג בסלון של פריז באותה שנה.

רבות מיצירותיו אלו נוצרו כליתוגרפיה ופנטין-לאטור היה בין מייסדי אגודת הציירים-ליתוגרפרים .

 צילום 
כמו רבים מהאמנים בני תקופתו הרבה פנטין-לאטור לצלם וגם לאסוף צילומים של אחרים. עזבונו כלל כ-1,400 צילומים שחלקם היו צילומים ארוטיים. האוסף נמצא כיום במוזיאון גרנובל .

 משפחתו 
ב-1876 נשא פנטין-לאטור לאשה את ויקטוריה דובור  שהייתה אף היא ציירת (1926-1840). הזוג נע בין פריז לאחוזת משפחה של ויקטוריה בנורמנדי ונטען שציורי הטבע הדומם של פנטין-לאטור, ובמיוחד הפרחים, הושפעו מביקורים אלו באזור הכפרי של צרפת. לזוג לא נולדו ילדים.

נפטר ב-1904 בכפר בורה  שבנורמנדי ונקבר בבית הקברות מונפרנאס בפריז.

 אותות הערכה 
 50px "קצין" במסדר לאופולד (בלגיה) – 1894

 הנצחה 
 תצוגות קבע במוזיאונים ידועים כמו מוזיאון ד'אורסה, מוזיאון הלובר,  הגלריה הלאומית בלונדון, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, מכון האמנות של שיקגו ובמוזיאון גרנובל 
 אסטרואיד פנטין-לאטור 10311
 רחובות נקראו על שמו במספר ערים בצרפת, כולל פריז וגרנובל

 לקריאה נוספת 
 Fantin-Latour. Catalogue d'exposition. Éditions de la Réunion des musées nationaux, Paris, 1982.
 Léonce Bénédite, Catalogue des lithographies originales de Henri Fantin-Latour [archive] Exposition périodiques d'estampes, troisième exposition (1er juin 1899) Musée national du Luxembourg, 1899.
 Dictionnaire Bénézit, Dictionnaire critique et documentaire des peintres,sculpteurs, dessinateurs et graveurs de tous les temps et de tous les pays, vol. 5, éditions Gründ, janvier 1999, 13440 p. (), p. 294-296
 Adolphe Jullien, Richard Wagner, sa vie et ses œuvres, ouvrage orné de quatorze lithographies originales par M. Fantin-Latour, de quinze portraits de Richard Wagner et de quatre eaux-fortes et de 120 gravures, scènes d'opéras, caricatures, vues de théâtres, autographes, etc., Librairie de l'Art, 1886
 Gustave Kahn, Fantin-Latour, Paris, Rieder, 1926, 63 p. + 40 f. de pl
 Roger Marx, « L'atelier de Fantin-Latour », dans Roger Marx, Maîtres d'hier et d'aujourd'hui, Paris, Calmann Lévy, 1914
 Maurice Wantellet, Deux siècles et plus de peinture dauphinoise, Grenoble, édité par l'auteur, 1987, 269 p. ()
 Jacques-Émile Blanche, « Fantin-Latour », Revue de Paris, juin 1906, p. 289-313
 Grand Larousse universel, Larousse éditions 14 volumes, 1989
 Jean-Louis Roux, « Des pétales au bout du pinceau », Les Affiches de Grenoble et du Dauphiné, no 4594, 21 septembre 2012, p. 132-133 (ISSN 0750-4101)

 קישורים חיצוניים 



 אנרי פנטין-לאטור, באתר theartstory.org
 ציורי אנרי פנטין-לאטור, באתר clevelandart.org
 אנרי פנטין-לאטור, באתר niceartgallery.com
 אנרי פנטין-לאטור, agorha.inha.fr 
 אנרי פנטין-לאטור, באתר מכון האמנות של שיקגו
 אנרי פנטין-לאטור, באתר המוזיאון הבריטי בלונדון
 אנרי פנטין-לאטור, באתר מוזיאון אורסיי בפריז
 אנרי פנטין-לאטור, באתר המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק
 אנרי פנטין-לאטור, באתר  הגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון
 אנרי פנטין-לאטור, באתר גלריית טייט בלונדון
 אנרי פנטין-לאטור, באתר artcyclopedia.com
 אנרי פנטן-לטור וציור אמריקאי, שנות ה-30 – בתערוכות באורסיי, באתר של ד"ר זיוה קורט, 21 בינואר 2017
 אנרי פנטין-לאטור, באתר מוזיאון ישראל
 ג'וזף נצ'-ואטאל, הנרי פנטן-לטור: רטרוספקטיבה, באתר figurativepaintingisrael.blogspot.com


 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:ציירים אימפרסיוניסטים צרפתים
קטגוריה:אמנים סימבוליסטים
קטגוריה:ציירים ריאליסטים
קטגוריה:גרנובל: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות מונפרנאס
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1836
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1904