אליהו סלפטר

אליהו (ארנוסט) סַלְפֶּטֶר (1 בנובמבר 1927 – 17 באפריל 2016) היה עיתונאי וסופר ישראלי. שימש ככתב ומילא תפקידים בכירים במערכת עיתון הארץ.
 ביוגרפיה 
נולד בשנת 1927 כבן יחיד להוריו, בעיירה סלטינה (Aknaszlatina, כיום סולוטבינו שבאוקראינה) שבחבל קרפטורוס בצ'כוסלובקיה. בילדותו למד בבית ספר יסודי צ'כי בסלטינה, ואת התיכון בגימנסיה העברית במונקץ', שם רכש שליטה טובה בעברית, והחל להתעניין במקצוע העיתונות.

בשנת 1944 גורש עם הוריו למחנה אושוויץ. אביו, ד"ר נחמן סלפטר, רופא במקצועו, שרד את השואה כרופא במחנות עבודה, ואִמו, נלי לבית הורוביץ, נרצחה בתאי הגזים. סלפטר עצמו שרד מחנות ריכוז שונים, בהם מחנה בונצלאו בשלזיה, וכן מחנות נורדהאוזן וברגן־בלזן, וצעד בצעדות המוות עד לשחרורו.

לאחר המלחמה לקה בשחפת ואושפז בבית חולים בפראג, שם מצא אותו אביו. השניים חזרו לסלטינה, אך הבית נתפס בידי תושבים מקומיים והם גורשו מן המקום. בהמשך עברו לעיר חומוטוב, שם עבד האב כרופא ופתח קליניקה. אליהו השלים את לימודיו התיכוניים ולמד באוניברסיטת פראג בפקולטה לעיתונות. בעקבות אזהרה שקיבל מהשגרירות הישראלית כי הוא "על הכוונת" של השלטון הקומוניסטי בשל עבודתו בעיתון אמריקאי, עזב את צ'כוסלובקיה בשנת 1949 ועלה לישראל, בה למד מדעי החברה באוניברסיטה העברית בירושלים.

אביו נחמן נותר מאחור, ניסה במשך שנים לקבל אישור עלייה, אך בקשותיו נדחו בשל מחסור ברופאים. הוא נפטר בפראג בשנת 1960, מבלי שזכה להתאחד עם בנו.

 קריירה עיתונאית 
לאחר המלחמה, סלפטר השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון בחומוטוב, שם גם החל את דרכו המקצועית ככתב אזורי ביומון הצ'כי "Mladá Fronta" בשנים 1946–1947. לאחר מכן שימש כתב של סוכנות הידיעות "Associated Press" בפראג והחל לימודי כלכלה ועיתונאות באוניברסיטה (1948–1949).

לאחר עלייתו לישראל החל לעבוד בעיתון ההונגרי "אוי קלט" ובהמשך ב-"ג'רוזלם פוסט".

בשנת 1951, הצטרף לעיתון "הארץ", שם עבד במשך 56 שנה ומילא תפקידים בכירים במערכת, בהם:
 כתב ראשון של עיתון ישראלי בוושינגטון (1953–1956).
 ראש הסניף הישראלי של הסוכנות הטלגרפית היהודית, ה־JTA (1956–1961), במקביל לכהונתו ככתב מדיני של "הארץ" בירושלים.
 שוב ככתב "הארץ" בארצות הברית (1961–1965).
 מזכיר מערכת העיתון בתל אביב (1965–1971).
 כתב ראשי במערב אירופה בבריסל, בעיקר נאט"ו והשוק המשותף (1976–1978).

לאחר שובו מבריסל ב-1978, שב להנהלת המערכת ושימש כפרשן לענייני חוץ. במשך שנים רבות היה אחראי על מאמר המערכת של העיתון ופרסם אלפי מאמרים בנושאים מדיניים, כלכליים ותרבותיים, ובעיקר על יחסי ישראל והתפוצות.

מאמרו האחרון פורסם בשנת 2007, בגיל 80. כתיבתו שילבה מאפיינים של רציונליות ורגישות מוסרית, והוא בלט בנכונותו לבקר מוסכמות ציבוריות. בין מאמריו הידועים היה "למי שייך זיכרון השואה" (1998) שבו הזהיר מפני הפיכת הזיכרון למוקד לאומי, וכן מאמרים שעסקו באופן שבו נעשה שימוש במונח אנטישמיות בשיח הציבורי בישראל.

 ספריו 
 "הממסד – מי שולט בישראל" (1973) – ניתוח מבני הכוח הפוליטיים והכלכליים במדינה (עם יובל אליצור), ראה אור באנגלית בשם "Who Rules Israel".
 "Fire In Beirut" (1984) – ספר על מלחמת לבנון הראשונה, שאותה סיקר מתוך לבנון במהלך המלחמה (עם דן בבלי).
 "עלילות הנפט: סיפור פריצת מצור הדלק על ישראל" (1999) – סקירה גאופוליטית של משק הנפט בישראל בעשורים הראשונים לקיומה (עם יובל אליצור).
 פרסים והוקרה 
בין השנים 1998 ל־2001 זכה בפרס מטעם הג'וינט ואות מפעל חיים מטעם בני ברית, שהוענק לו על תרומתו המתמשכת לסיקור יהדות התפוצות ומצב הקהילות היהודיות בעולם.

 חיים אישיים 
סלפטר היה נשוי לרות לבית פריימן, יועצת משפטית בעיריית תל אביב. לזוג שלושה ילדים.

נפטר בתל אביב ב־17 באפריל 2016 ונקבר בבית העלמין ירקון.

 הערות שוליים 

קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016