הרמן שלגל

הרמן שלגל (10 ביוני 1804 - 17 בינואר 1884) היה אורניתולוג, הרפטולוג ואיכתיולוג גרמני.

 ילדות וחינוך 
שלגל נולד באלטנבורג, בן לחרש פליז. אביו אסף פרפרים, מה שעורר את התעניינותו של הרמן בידיעת הטבע. גילוי מקרי של קן עקבים הוביל אותו לחקר ציפורים, ולפגישה עם כריסטיאן לודוויג ברהם.

שלגל החל לעבוד אצל אביו, אך עד מהרה התעייף מכך. הוא נסע לווינה בשנת 1824, שם השתתף באוניברסיטה בהרצאותיהם של לאופולד פיצינגר ויוהאן יאקוב הקל. מכתב היכרות מברם ליוזף נאטרר זיכה אותו במשרה במוזיאון להיסטוריה של הטבע של וינה.

 קריירה אורניתולוגית 
טקסט=Simple drawing|ימין|ממוזער|איוריו של שלגל משנת 1854 של הדודו, סוליטר רודריג, ומי שחשב שהם קרובי משפחתם.
שנה לאחר הגעתו, מנהל מוזיאון הטבע, קרל פרנץ אנטון ריטר פון שרייברס, המליץ עליו בפני קונרד יאקוב טמינק, מנהל מוזיאון הטבע של ליידן, שחיפש עוזר. בתחילה עבד שלגל בעיקר על אוסף הזוחלים וכתב את "מסות על הפיזיונומיה של הנחשים" (Essai sur la Physionomie des Serpens, 1837), אך עד מהרה התרחב תחום פעילותו לקבוצות זואולוגיות אחרות. הכוונה הייתה ששלגל יישלח לג'אווה כדי להצטרף לוועדת הטבע, אך מותו בטרם עת של יורשו המיועד של טמינק, היינריך בויה, מנע את מימוש הפרויקט.

בתקופה זו פגש שלגל את פיליפ פרנץ פון סיבולד. הם הפכו לחברים קרובים ושיתפו פעולה בכתיבת "פאונה יפנית" (Fauna Japonica, 1845–1850).

בשנת 1847 הוא הפך לחבר בהתכתבות (corresponding member) של המכון המלכותי של הולנד, וכאשר המכון הפך לאקדמיה המלכותית ההולנדית לאמנויות ומדעים בשנת 1851 הוא הפך לחבר אקדמיה.

שלגל ראה במינים דבר קבוע, וכתוצאה מכך, מפרסום "מוצא המינים" ועד מותו, התנגד בתוקף לתיאוריה של דרווין. חוקר הטבע האנגלי צ'ארלס דרווין ידע על דעותיו של שלגל על מינים ואבולוציה מדבריו של חברו הקרוב, הבוטנאי ומגלה הארצות הבריטי ג'וזף דלטון הוקר: "דיברתי הרבה עם שלגל, הוא תומך בתוקף בבריאה מרובה ומתנגד להגירה".

 מנהל מוזיאון הטבע 
כאשר טמינק נפטר בתחילת 1858, שלגל ירש אותו כמנהל מוזיאון הטבע, לאחר שבילה 33 שנים תחת ניהולו. שלגל התעניין במיוחד בדרום-מזרח אסיה, ובשנת 1857 שלח את בנו גוסטב לאסוף ציפורים בסין. גוסטב הגיע וגילה שרוברט סווינהו הגיע לשם ראשון. בשנת 1859 שלח שלגל את היינריך אגאתון ברנשטיין לאסוף ציפורים בגינאה החדשה. לאחר מותו של ברנשטיין בשנת 1865, ירש אותו הרמן פון רוזנברג.

שלגל שכר עוזר צעיר, אוטו פינש. במקביל, הוא החל לפרסם מגזין מדעי, "רשימות ממוזיאון ליידן" (Notes from the Leyden Museum), וכן יצירה ענקית בת 14 כרכים, "מוזיאון ההיסטוריה של הטבע של פיי-באס" (Muséum d'histoire naturelle des Pays-Bas, 1862-1880). הוא העסיק שלושה מאיירים מוכשרים: ג'ון ג'רארד קולמנס, י'וזף סמיט ויוזף וולף.

אחרית ימיו של שלגל הייתה קשה: אשתו נפטרה בשנת 1864, פינש עבר למוזיאון להיסטוריה של הטבע בברמן, ואוספי המוזיאון הבריטי החלו להאפיל על אלו של ליידן.

שלגל נפטר ב-17 בינואר 1884 בליידן.

בניו הם הסינולוג וחוקר הטבע גוסטף שלגל (1840–1903) והמלחין והפסנתרן לינדר שלגל (1844–1913).

 מיני בעלי-חיים שנקראו על שמו 
לפי סדר אלפביתי לפי שם נפוץ:
 צפעון דקל עפעפי (Bothriechis schlegelii)Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael (2011). The Eponym Dictionary of Reptiles. Baltimore: Johns Hopkins University Press. xiii + 296 pp. . ("Schlegel", p. 235).
 גוויאל חקיין (Tomistoma schlegelii)
 הדג Osteochilus schlegelii (מהקרפיוניים)
 קלמריה אדום-ראש (Calamaria schlegeli, נחש לא ארסי מהזעמניים)
 פינגווין לבן-פנים (Eudyptes schlegeli)
 הנחש Aspidomorphus schlegelii (נחש ארסי מהפתניים)
 הנחש Afrotyphlops schlegelii (נחש לא ארסי מהנחשיליים)
 החומט Sphenomorphus schlegeli
 מין הצפרדע הדואה Rhacophorus schlegelii

 לקריאה נוספת 
 וולטרס, מייקל (2003). "היסטוריה של אורניתולוגיה". ברומלי, קנט: הוצאת כריסטופר הלם בע"מ. 256 עמודים.
 רנטה שונפוס-קראוזה: "הרמן שלגל, גוסטב שלגל, ליאנדר שלגל." Die Schlegels aus Altenburg. ביוגרפיה von Hermann Schlegel und seinen Söhnen Gustaaf und Leander Schlegel (PDF; 5,2 MB). בשפה הגרמנית.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:איכתיולוגיה
קטגוריה:טקסונומים
קטגוריה:טקסונומים מתארי שמות
קטגוריה:אורניתולוגים
קטגוריה:הרפטולוגיה
קטגוריה:זואולוגים גרמנים
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1804
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1884