חדר זעם

ממוזער|שמאל|גבר מכה והורס ארון/שידה באמצעות גרזן בחדר זעם
ממוזער|שמאל|אישה מכה והורסת מחשב ישן באמצעות מחבט בייסבול בחדר זעם
חדר זעם (באנגלית: Rage room, המכונה גם חדר הריסה, חדר ריסוק או חדר כעסים) הוא חדר שבו אנשים יכולים לפרוק כעס באמצעות הרס של חפצים. חברות מציעות גישה לחדרים מסוג זה על בסיס השכרה.

חדרי זעם עשויים לכלול הדמיות של סלון ומטבח עם ריהוט ופריטים כגון טלוויזיות, שולחנות עבודה, מכשירי חשמל קטנים ופריטי נוי, לרבות כלי חרס וכלי זכוכית. לעיתים מותר ללקוחות להביא חפצים אישיים משלהם לצורך הריסה.

חדרי זעם התפשטו ברחבי העולם החל משנת 2009. הם נועדו לספק קתרזיס, הפגת מתחים, אך קיימת מחלוקת באשר ליעילותם הפסיכולוגית, וכן קיימים סיכוני בטיחות המחייבים שימוש בציוד מגן.

 היסטוריה 
חדרי הזעם הראשונים היו ככל הנראה ביפן בשנת 2008 או קודם לכן. הקונספט התפשט למדינות אחרות, כגון סרביה, בריטניה, אוסטריה, ארגנטינה, ניגריה, וקנדה. נכון לשנת 2018, מאות חדרי זעם פעלו בערים ברחבי ארצות הברית.

דונה אלכסנדר יצרה חדר זעם ראשון בארצות הברית במוסך שלה בדאלאס בשנת 2008, תוך שימוש בפריטים שננטשו ברחוב. בשנת 2011 פתחה את חדר הזעם לקהל, שהיה מחסן בשטח של כ־300 מטר/מרובע. אלכסנדר ציינה כי הקימה את המקום במטרה להתמודד עם אלימות, באמצעות מתן מקום בטוח שבו אנשים יכולים לפרוק תוקפנות.

בפברואר 2021, הציע האמן האיטלקי קולינה די טריסטצה להקים חדרי זעם וחדרי בכי בבתי חולים, בתי אבות ובתי ספר כדי להפחית את הסיכון לשחיקה בקרב הצוות.

 אפקטיביות 
אין הסכמות בין החוקרים באשר ליעילותם הפסיכולוגית של חדרי הזעם. חלק מהפסיכולוגים סבורים כי חדרי זעם מספקים פתרון זמני בלבד, תוך ניהול רגשי בלתי מספק, וטוענים כי הם עלולים להוביל להגברת התוקפנות בהמשך, למשל בעידוד אלימות מחוץ לחדר ובהעצמת כעס ואלימות בקרב יחידים, במיוחד אצל אנשים הסובלים מבעיות כעס. פסיכולוגים אחרים סבורים כי ביטוי כעס בחדר זעם הוא בריא ומעניק הקלה קצרת טווח. ברוב המקרים, חדרי זעם יעילים יותר להפגת מתחים מאשר להתמודדות עם כעס או זעם באופן אלים. חלק מהשפעת הפגת המתח עשויה לנבוע מהפעילות הגופנית הכרוכה בכך.

 בטיחות 
טקסט=Large screen with broken glass, sitting on the floor|ממוזער|ריסוק של מכשירים אלקטרוניים עלול לגרום נזק סביבתי ולחשוף אנשים לכימיקלים רעילים הנמצאים בחלקי המכשירים האלה
אף שחדרי זעם מספקים מקום בטוח יחסית להשמדת חפצים, הסיכונים כוללים החלקה ונפילה, פסולת מתעופפת מהחפצים המנופצים ופגיעה רגשית. בשל כך מחייבים המפעילים את המשתתפים ללבוש ציוד מגן, כגון הגנה לעיניים, סרבלים וכפפות, וכן לחתום על כתב ויתור מאחריות משפטית.

בהתאם לחפצים שנהרסים ומושמדים, המשתתפים ובמיוחד העובדים – החשופים לאורך כל היום, מדי יום, הן לחלקיקים הנישאים באוויר והן למגע בעת ניקוי הפסולת. הם עלולים להיחשף לכימיקלים רעילים, כגון כספית המצויה במכשירים אלקטרוניים ישנים, עופרת הנמצאת בזכוכית מועשרת בעופרת וליתיום בסוללות ליתיום־יון. פריטים בסיכון גבוה כוללים נורות פלואורסצנטיות, סוללות ומסכי CRT (כגון אלה המצויים בטלוויזיות ישנות). חפצים אלה עלולים לגרום להשפעות סביבתיות, כגון שריפות ופיצוצים, אם לא ננקטים אמצעי זהירות מקובלים.

החל משנת 2023, רשויות מקומיות התחילו לאסור על ריסוק מכשירים אלקטרוניים בחדרי זעם כדי להגן על הסביבה.

 חדרי זעם בישראל 
חדרי זעם בישראל הם מתחמי בילוי שבהם לקוחות משמידים חפצים שונים – כגון כלי זכוכית, רהיטים ומכשירי חשמל – בסביבה מבוקרת, לצורך פריקת כעס, מתח ותסכול. חדרי הזעם בארץ מופעלים כעסק מסחרי, לרוב בערים הגדולות, כאטרקציה לחובבי חוויות, לימי גיבוש, מסיבות ואירועים פרטיים. המתחמים בישראל מציגים את הפעילות כדרך "להוציא קיטור", לפרוק עצבים ולחוות "שחרור" בסביבה מבוקרת.

 התפתחות חדרי הזעם בישראל 
הדווח הראשון על הקמת חדר זעם בישראל הופיע ב־2019, בכתבת תחקיר באתר ynet, שתיארה מתחם חדר זעם בדרום תל אביב. הכתבה תיארה חדר ממוגן שבו ערימות של שברי זכוכית וציוד מחשוב הרוס, ומדפים עמוסים בפריטים לשבירה: אגרטלים מחרסינה, צלחות, כוסות, צעצועים ובובות, מסכי מחשב, מדפסות ועוד. האתר הציע חבילות שבירה שונות, עם הגבלת גיל ל־12 ומעלה, חובת נעילת נעליים סגורות וחבישת ציוד מגן. באתר העמידו לרשות הלקוחות כלי שבירה כגון, לומים, פטישים, גרזנים ועוד, כמו גם מגוון מוצרים לשבירה כגון, צלחות, גמדי גינה, מקלדות, טלפונים משרדיים, מסכי מחשב ועוד.

במהלך העשור השלישי של המאה ה-21 החלו להופיע עסקים נוספים של חדרי זעם באתרי מדריכי עסקים ואטרקציות, כגון Easy ו־Tripadvisor, המעידים על פעילותם של מספר מתחמים ברחבי ישראל.

 מאפייני הפעילות בישראל 
חדרי זעם בישראל מופעלים בדרך כלל במבנים תעשייתיים או במתחמי בילוי עירוניים. הלקוחות מגיעים למתחם, עוברים תדריך בטיחות, לובשים ציוד מגן, ולאחר מכן נכנסים לחדר שבו נמצאים פריטים לשבירה.

בחלק מהמתחמים ניתן לבחור את "רמת השבירה" או את סוג החפצים (למשל "סט זכוכית", "סט אלקטרוניקה"), ובמקרים מסוימים מתאפשר להביא חפצים מהבית לצורך שבירה, בכפוף לאישור מראש ולעמידה בתנאי בטיחות (למשל איסור על טלוויזיות מסוימות או זכוכית מסוגים מסוכנים). במדריכי Rage Room מחוץ לארץ מתוארת גם האפשרות להביא "Breakables" מהבית כחלק מחבילת "Bring Your Own Breakables", בכפוף להגבלות על חומרים מסוכנים.

 היבטים חברתיים ופסיכולוגיים בישראל 
חדרי זעם בישראל משתלבים במגמה רחבה יותר של אטרקציות חווייתיות כגון חדרי בריחה, משחקי מציאות מדומה ופעילויות ספורט אתגרי. בעיתונות הישראלית הוצג חדר הזעם כ"היפך מהחינוך עליו גדלנו בבית", אך גם כפורקן רגעי שמאפשר "להוציא עצבים" באופן שלא פוגע בבני אדם.

 ראו גם 
 חדר בריחה

 קישורים חיצוניים 





 Tel Aviv ‘rage room’ a smash hit for post-October 7 Israelis desperate to vent



 הערות שוליים 

קטגוריה:משחקי חברה
קטגוריה:אלימות בתרבות