לאופולד ציגלר

לֶאוֹפּוֹלְד צִיגְלֶר (בגרמנית: Leopold Ziegler; ) היה פילוסוף גרמני.

חיים, יצירה והשפעה
נעורים ויצירה מוקדמת
ציגלר גדל בקרלסרוהה. אביו, קרל לאופולד ציגלר (1849–1893), היה סוחר וניהל עסק למסגור תמונות. כפי שציגלר נזכר מאוחר יותר, "הסלידה שלו מכל דבר צבאי" הייתה בראש ובראשונה "ירושה או השפעה מצד אביו". האב נפטר כאשר ציגלר היה בן שתים עשרה. משום כך, הקשר של הילד היחיד לאימו, מגדלנה ציגלר, לבית וייס (1856–1936), הפך קרוב עוד יותר. היא תמכה בהתעניינותו של ציגלר בכל דבר אמנותי וניצלה את קשריה כדי להשיג מלגה לחבר נעוריו של ציגלר, הצייר , שהיה חסר כל. דרך הופר, ציגלר הכיר ב-1897 גם את המשורר, הצייר ואמן הספרים אמיל רודולף וייס, שהפך לחברו הטוב השני. חוג החברים סביב הופר ווייס, שאליו התקבל כעת ציגלר כצעיר ביותר, כלל גם את , , ,  ואת , שזכה להערצה רבה מכולם, ושאותו כינה ציגלר מאוחר יותר "הגדול שבנעוריי".

ההתקבלות לחוג של אנשים מבוגרים ממנו בשנים ספורות ופוריים מבחינה אמנותית, סייעה לציגלר להתגבר על תקופת לימודיו הלא מאושרת עד אז. בשל ציוניו הגרועים הוא הועבר מהגימנסיה ל, שם מצא את עצמו "מושפל" "בקרב בני המעמד הזעיר-בורגני ופועלים כמעט בלבד", אשר "הרגליהם הדוחים, נימוסיהם הגסים, שפתם המכוערת וגופם הלא מטופח" "פגעו" בו. למרות זאת, הוא הצליח לסיים את בחינת ה (בחינת בגרות) שלו בשנת 1900, וכבר קודם לכן, כתלמיד 'אובר-ריאלשולה', נכח בהרצאות על הפילוסופיה של אדוארד פון הרטמן אצל  במכון קרלסרוהה לטכנולוגיה. מורה אחד, , חבר הלנדטאג של באדן, הכיר לציגלר את כתביו של ארתור שופנהאואר ובכך עורר את התלהבותו מהפילוסופיה.

ב-1902 ציגלר נרשם ללימודי פילוסופיה באוניברסיטת היידלברג ופרסם באותה שנה את חיבורו הפילוסופי הראשון "לשאלת המטפיזיקה של הטרגי" (Zur Metaphysik des Tragischen). בשנת 1903 באה בעקבותיו היצירה "מהות התרבות" (Das Wesen der Kultur), שאותה הצליח להוציא לאור ב.  כותב כי אף ספר אחר שפורסם על ידי  לא התקרב "לרעיונות הקשורים במושג  (Kulturpessimismus) כמו 'מהות התרבות' של לאופולד ציגלר". כתביו המוקדמים של ציגלר מעידים על מטרתו, להעמיד פילוסופיה שוות-ערך לצד היצירה האמנותית של חבריו. התחושה של חיים בתוך משבר תרבותי עמוק נענתה בחלום על "אלוהות המשתחררת באדם", שאת ביטוייה הגדולים ביותר של התקופה אמורים היו לייצג הפילוסופיה של הרטמן, הדרמה המוזיקלית של ריכרד וגנר והציור של ארנולד בקלין.

בשל דעותיו, שחרגו מאלו של הפילוסופים שלימדו בהיידלברג,  ובמיוחד , עבר ציגלר ב-1904 לאוניברסיטת פרידריך שילר בינה. הוא קיבל עידוד לכך מדידריכס, שהוצאת הספרים שלו עברה באותה שנה גם היא מלייפציג ליינה. ביינה קיבל ציגלר ב-1905 תואר דוקטור בהנחיית רודולף אויקן וארנסט הקל, על נושא "הבעיה הבסיסית של הרציונליזם הפוסט-קאנטיאני: עם התייחסות מיוחדת להגל" (Das Grundproblem des nachkantischen Rationalismus: mit besonderer Berücksichtigung Hegels). התזה יצאה לאור כספר באותה שנה בהוצאת דידריכס, תחת הכותרת "הרציונליזם המערבי והארוס" (Der abendländische Rationalismus und der Eros). המו"ל הפך בשנים אלו ל"מגן אבהי" עבור ציגלר, והיה מוכן להעניק לפילוסוף הצעיר, כפי שמתאר , "מעמד מיוחד" בהוצאה שלו. שכן, למעשה, דידריכס רצה לפרסם "חוכמת חיים [...] יותר בתמונות צבעוניות מאשר בחשיבה מושגית עם טרמינולוגיה פילוסופית". בשל סוגיה זו התגלע עד מהרה קרע, והתזה הייתה לספרו האחרון של ציגלר שיצא בהוצאה זו.

לאחר מכן באה תקופה של משבר עמוק ושינוי כיוון. ציגלר היה כעת ללא הוצאה לאור. ב-1907 חלה קשה בשחפת של מפרק הירך (Hüfttuberkulose) – אותה מחלה שממנה מת אביו. עוד קודם לכן, תוכניתו לבצע הביליטציה באוניברסיטת פרייבורג (בפרייבורג) נכשלה בשל דחייתה על ידי הפקולטה לפילוסופיה שם, במיוחד על ידי היינריך ריקרט. התמיכה החשובה ביותר עבורו הייתה אשתו, יוהנה ציגלר, לבית קיים, בתו של הפילולוג , שאותה נשא לאישה ב-1907, אף שהרופאים לא צפו שישרוד. ציגלר החלים, אך נותר עם נזק בירך ונעזר במקל הליכה. כנראה גם בשל המחלה, הוא החליט לוותר על קריירה אקדמית ולחיות כ'מלומד פרטי' (Privatgelehrter) וסופר עצמאי.

מ"שינוי דמותם של האלים" ליצירה המאוחרת
ב-1910 עברו לאופולד ויוהנה ציגלר מקרלסרוהה ל הסמוכה. כאן הבשילה התוכנית ליצירתו הידועה ביותר של ציגלר, "שינוי דמותם של האלים" (Gestaltwandel der Götter), שפורסמה ב-1920 וכבר ב-1922 הופיעה במהדורה שנייה. הספר הפך להצלחתו המסחרית הראשונה והגדולה ביותר של ציגלר בחנויות הספרים. כתיבת הספר, ששמו המקורי היה אמור להיות "משבר האידיאלים" (Die Krisis der Ideale), נמשכה מנובמבר 1916 עד אוגוסט 1919. ההשלמה התבצעה בדוברטסוויילר ליד , שם הצליחו בני הזוג ב-1918, בתיווכו של , לרכוש אחוזה קטנה בתקווה שיוכלו לכלכל את עצמם באמצעות עבודתה של יוהנה כחקלאית. אולם, הדבר התגלה כמפרך מדי עם השנים, וב-1925 התרחש מעבר נוסף: בעזרת פטרון, הם הצליחו לעבור לבית באיברלינגן, שם חי ועבד ציגלר עד מותו ב-1958.

"שינוי דמותם של האלים" הוא היסטוריה של רעיון האלוהות באירופה, שיש לו קווי דמיון במבנהו ליצירות תרבותיות-היסטוריות אחרות בנות התקופה, כמו "יומן מסע של פילוסוף" (Reisetagebuch eines Philosophen) מאת הרמן פון קייזרלינג ו"שקיעת המערב" מאת אוסוואלד שפנגלר. בניגוד לשפנגלר, ובאופן מובחן ומכוון ממנו, ראה ציגלר בדת יסוד בלתי ניתן לביטול של כל תרבות. הוא נטה לפרשנות סמלית שפענחה את הדתות כיצירות של "אדם כללי", שיש לגלות מחדש את דמותו. במסגרת תפיסה זו הפך גתה חשוב עבורו לא פחות מעבודתו של המטפיזיקאי ופילוסוף הדת הצרפתי רנה גנון. תורותיהן וסמליהן של כל הדתות, לא רק של דתות העולם הגדולות, עוררו את התעניינותו, כפי שמראה במיוחד ספרו "מסורת" (Überlieferung, 1936), שזכה להערכה בין היתר מהרמן הסה. ניתן לכנות את יצירתו הדו-כרכית "היות אדם" (Menschwerdung), שהושלמה ב-1944, כמגנום אופוס שלו. זוהי פרשנות לשבע הבקשות של תפילת האדון (Vaterunser), הפותחת את יצירתו המאוחרת של ציגלר, שהייתה מכוונת באופן מובהק לנצרות.

ציגלר זכה לחשיבות גם כסופר פוליטי שמרני בחוגם של  ופרנץ פון פאפן. עם ספריו "הרייך הקדוש של הגרמנים" (Das heilige Reich der Deutschen, 1925) ו"הרוח האירופית" (Der europäische Geist, 1929), הוא השפיע על , במיוחד על ארנסט יונגר ו. הם שאבו השראה רבה מיצירתו של ציגלר וגם פגשו אותו אישית.  ציין ב-2017 בדי צייט כי הפוליטיקאי , תלמידו של , חש בבית באסכולת המהפכה השמרנית ברוחו של ציגלר, ומרבה להציג את "פתרונותיו" שלו.

בתחילה הכריז ציגלר על "ימי הביניים חדשים" ורצה לכוון את האנרגיות מעניקות-המשמעות של הדתות, ובראשן הבודהיזם כדת אתאיסטית, לעבר "רייך גרמני" עתידי. מאוחר יותר, ציגלר, שהיה פציפיסט, התכחש לרעיון זה, שאותו הציג במיוחד בחיבורו "הבודהה הנצחי" (Der ewige Buddho, 1922), וחזר לשורשיו הנוצריים עם יצירתו "היות אדם" (Menschwerdung, 1948), שבה הוא עוסק בהרחבה בפילוסוף סרן קירקגור, במיסטיקן והתאוסוף יאקוב במה, ובפילוסוף .

ב-1929 זכה ציגלר בפרס גתה.

קישורים חיצוניים

 Literature by and about Leopold Ziegler in the catalogue of the German National Library
 Leopold Ziegler's estate library on the website of the Baden State Library
 Leopold Ziegler Foundation

הערות שוליים

ביאורים

קטגוריה:פילוסופים גרמנים
קטגוריה:פילוסופים של המאה ה-20
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1881
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1958
קטגוריה:זוכי פרס גתה