הרי ז'יגולי

הרי ז'יגולי (ברוסית: Жигулёвские горы או Жигули́) הם רכס הרים מיוער הממוקם ברוסיה על הגדה הימנית של נהר הוולגה, בתוך עיקול סמרה (Samara Bend). ההרים מהווים מקור חשוב לאבן גיר ונפט (המופק מאז מלחמת העולם השנייה) והם גם אזור תיירותי פופולרי בזכות נופיהם המרהיבים. גובהם המרבי של ההרים מגיע ל-381.2 מטר מעל פני הים.

הרי ז'יגולי נחשבים להרים הטקטוניים היחידים הפעילים ברוסיה האירופית, והם החלו להיווצר לפני כ-7 מיליון שנה. הפסגות והאזורים החשופים של ההרים מורכבים מאבן גיר ודולומיט שהושקעו לפני 230–350 מיליון שנה בתקופות הפרמי והקרבון.

שם
שם ההרים השתנה מספר פעמים לאורך ההיסטוריה. מחבר פרסי לא ידוע מהמאה ה-10 כינה אותם "הרי הפצ'נג", ומחבר כרוניקת קאזאן משנות ה-1560 כינה אותם "הרי העלמות".

הרכס נקרא על שם העיירה הסמוכה ז'יגוליובקה (שכבר אינה קיימת), שכנראה נקראה על שם תושב מוקדם בשם ז'גול. בעבר, הרכס היה ידוע בשם "לאדה", על שם סירות שודדי הנהר (ладья) שנהגו להתחבא בעמקים המיוערים שלו, שם שעדיין בשימוש מקומי פופולרי עד היום.

חוקרים מודרניים מייחסים את השם ז'יגולי למילה הטורקית "jiguli" - שפירושה "רתום, מחובר, נגרר על ידי סוסים", על שם גוררי הדוברות והמקום שבו הם התגוררו. גרסה רומנטית יותר מקשרת את מקור השם לשודדי הוולגה - כנופיות השודדים שחיו בהרים במשך שנים רבות.

גאוגרפיה
הרי ז'יגולי ממוקמים על הגדה הימנית של נהר הוולגה, בתוך העיקול הגדול המכונה "עיקול סמרה" (Samara Bend). הטופוגרפיה של הרכס מוטה מצפון לדרום: המדרונות הצפוניים יורדים בתלילות רבה אל נהר הוולגה, בעוד שמדרום הגבעות יורדות בעדינות רבה יותר, ויוצרות רמה רחבה המחולקת על ידי מבוך של עמקים וגאיות צרים.

החלק המערבי של ז'יגולי מופרד מהרמה המרכזית על ידי הכניסה הרחבה של נהר אוסה. החלק המרכזי, הגבוה ביותר של הרי ז'יגולי, הוא רמה שטוחה כמעט, המהווה גם את הנקודה הגבוהה ביותר בכל האזור המרכזי של רוסיה האירופית.

פסגות
במשך זמן רב נחשבה הר סטרלנאיה (Strelnaya) לנקודה הגבוהה ביותר בז'יגולי, עם גובה של 351 מטר. אולם, נמצא כעת שהנקודה הגבוהה ביותר היא הר הצופה (Observer Mountain/Наблюдатель), המתנשא לגובה של 381.2 מטר מעל פני הים. זוהי גם הנקודה הגבוהה ביותר באזור האמצע של החלק האירופי של רוסיה.

פסגות מפורסמות נוספות כוללות:
 הר סטרלנאיה (Strelnaya Mountain) - 351 מטר
 מולודצקי קורגן (Molodetsky Kurgan) - 242 מטר
 אוסינסקי קורגן (Usinsky Kurgan)
 פופובה גורה (Popova Gora)
 מוגוטובה גורה (Mogutova Gora)
 הר ליסאיה (Lysaya Mountain/הר הקרח) - פסגה מפורסמת בחלק הצפוני

אזורי הטבע
שמורת הטבע ז'יגולי (הידועה גם בשם ז'יגולבסקי) היא שמורת טבע רוסית קפדנית ("זפובדניק") הממוקמת על עיקול סמרה באזור סמרה, במקום שבו נהר הוולגה מקיף את הרי ז'יגולי. השמורה חשובה בשל ערכה המדעי במגוון בתי הגידול המצויים בה בצפיפות רבה. בשנת 2007 נוספה שמורת ז'יגולי לשמורת הביוספרה של אונסק"ו "אמצע הוולגה", יחד עם הפארק הלאומי סמרסקאיה לוקה הסמוך.

הפארק הלאומי סמרסקאיה לוקה משתרע על שטח של כ-1,350 קילומטרים רבועים ומתאפיין בנופים מרשימים הכוללים גבעות מתגלגלות, יערות צפופים והרי ז'יגולי המפורסמים, שתצורות האבן הגיר המחוספסות שלהם מתנשאות מעל הנהר.

היווצרות גאולוגית
הרי ז'יגולי נחשבים להרים הטקטוניים היחידים הפעילים ברוסיה האירופית, שהחלו להיווצר לפני כ-7 מיליון שנה. הפסגות והאזורים החשופים אחרים של ז'יגולי מורכבים ממשקעי אבן גיר ודולומיט שהושקעו לפני 230–350 מיליון שנה בתקופות הפרמי והקרבון.

מדענים מאמינים שההרים הללו צומחים בקצב של סנטימטר אחד כל מאה שנה בערך, מה שמקנה להם את הכינוי "ההרים הגדלים".

צמחייה ובעלי חיים
הרי ז'יגולי מכוסים ביערות. במדרונות הצפוניים גדלים בעיקר יערות של עצי טיליה, אדר ואספן, יערות אורן צומחים על הרכסים והמדרונות התלולים, ובמדרונות הדרומיים, העדינים יותר, צומחת צמחיית ערבה-יער. מינים אנדמיים ורליקטיים רבים של צמחייה ובעלי חיים חיים וגדלים בהרים.

השמורה מכוסה ב-94% ביערות מעורבים מחטניים-נשירים ונשירים. השאר הוא ערבה עשבית וכרי דשא עשבוניים-עשביים. הרי אבן הגיר והגיר תומכים ביער אורן בתולי של ערבה, עם בית גידול ערבה סלעי מייצג, ביצות ספגנום, יערות אלון של מישור השיטפון ויערות אוסוקורבו-ווטלובי, וסבכי ערבה.

המגוון הביולוגי גבוה וארוז בשטח קטן: אף על פי שז'יגולי מהווה רק 0.16% מאזור סמרה, הוא מכיל למעלה מ-1,000 מתוך 1,500 מיני הצמחים הגבוהים של האזור. 50 מיני צמחים באתר הם רליקטים, ששרדו מתקופות גאולוגיות קודמות.

בקרב היונקים, השמורה בולטת במספר הגדול ובמגוון של מכרסמים קטנים, כגון העכבר השדה והעכבר צהוב-הצוואר. בין בעלי החיים הגדולים יותר ניתן למצוא את הצבוע האירו-אסיאתי, צבי ראו אירופי וחזיר בר.

מערות
כתוצאה מהיווצרות קארסט טבעית, התפתחה רשת נרחבת של מערות בעומק הרי ז'יגולי. אף שלא ניתן לכנות רשת זו ייחודית, מערות ז'יגולי מושכות אנשים רבים, כולל מדענים.

ידוע שאבן הגיר שבירה מאוד, ולכן מערות מתקופת הפלאוליתי יכלו פשוט להיקבר תחת מפולות אדירות. במקום אתרי האדם הפלאוליתי, מצא הארכאולוג ק.י. נויסטרואב באמצע המאה ה-20 בלוקה שרידים של יישוב מבוצר עתיק, ככל הנראה מהמאות ה-11–12.

היסטוריה
תקופות קדומות
בראש ההר ליסאיה, הרכס יוצר שטח שטוח. ישנו מבצר גבעה (gorodishche) עם עקבות של התיישבויות עתיקות - אנדרטה בעלת חשיבות מדעית והיסטורית.

חלק מדגימות הכלים העתיקים שנמצאו עשויים מחימר עם פירורי אבן גיר, בעלי תחתית עגולה, עם צוואר גבוה מעוטר בטביעות מלבניות. כלי עבודה אלה נחשבים לשייכים לשבטים פינו-אוגריים, והיו נפוצים באזור במאות ה-7 עד ה-4 לפני הספירה.

תקופת הקוזאקים
על פי צו של איוואן האיום, בסתיו 1578, הוכן חוליה מיוחדת שהייתה אמורה ללכת "בספינות ובסוסים ביבשה" לאסטרחאן, ולענות, להוציא להורג ולתלות את השודדים האלה. הסוחרים סטרוגנוב, שידעו על החלטה זו של המלך, הזמינו את ירמק להשתלט על ההגנה על עריהם בחלק העליון של הקאמה.

באביב 1579 עזב ירמק את סמרסקאיה לוקה ובסוף יוני הגיע עם חוליה לקאמה באוריול-גורודוק. קוזאקים אחרים עזבו לאורך נהר סמרה אל היאיק (נהר אורל), ואלה שנשארו בסמרסקאיה לוקה נהרגו על ידי כוחות הצאר, עריהם נשרפו. עם זאת, כמה קוזאקים עדיין שרדו, והתחבאו במקומות הסודיים של הרי ז'יגולי. כאשר הצרה חלפה, הם חזרו למחנות ההרוסים שלהם, החיו אותם. מכאן נובעים שמות הכפרים ירמקובו, קולצובו וסברוקאבו. שמות הפסגות הבודדות של הרי ז'יגולי קשורים גם הם לאותה תקופה.

ביקורי מפורסמים
על פי אגדה עתיקה, בשנת 1722 (או לפי גרסה אחרת, ב-28 במאי 1695) טיפס פטר הגדול על הר ליסאיה וחרת את שמו על הסלע. היסטוריון מקומי מסמרה, פטר אלבין, האמין שמחבר הכתובת לא היה פטר הראשון, אלא הנסיך דימיטרי קנטמיר, שהשאיר כתובת ב-11 ביוני 1722 כשליווה את הצאר במסע הפרסי של פטר הגדול. עד תחילת המאה ה-20, לא נותר שום עקבה לכתובת.

הצייר הרוסי איליה רפין צייר את יצירתו המפורסמת "גוררי הדוברות על הוולגה" (1870-1873) בכפר שיריאבו בהרי ז'יגולי.

אגדות ופולקלור
אגדות סמרה מדור לדור מספרות על הקטסטרופה שבה נוצרו הרי ז'יגולי. הן גם מספרות על העמים שחיו במקומותינו, על גלי הנוודים ששטפו את לוקה בתקופות שונות. הן מדויקות מאוד גאוגרפית - למעלה מ-90% מהאובייקטים המוזכרים באגדות קיימים בפועל או היו קיימים עד לאחרונה.

באגדות של סמרסקאיה לוקה, מופיעה באופן מתמיד ובוטה דמותה של שומרת המחסנים התת-קרקעיים - "גבירת ההרים". היא, כמו גבירת הר הנחושת בסיפורי האורל, בבעלותה כל אוצרות תת-הקרקע של ז'יגולי. ככל הנראה, אלה הם הדים של פולחן אלת הפריון, אמא אדמה, או עקבות של מטריארכאט.

באגדה שנרשמה באמצע המאה ה-19, תושבים מקומיים מתארים יצורים מסתוריים ששירתו את המכשפה התת-קרקעית - גמדים לבנים מוזרים. באגדות המקומיות הם נקראים "נס תת-קרקעי".

תופעה אחרת מהפולקלור המקומי היא "תעתוע העיר השלווה" (Mirage of the Peaceful City). על פי האגדות, לפעמים איכרי הכפרים ראו חזון יוצא דופן בערפל הבוקר. על פי סיפורי הכפריים, זה נראה כמו עיר פנטסטית עם בתים עתיקים, מגדלים וחומות מבצר, כאילו תלויה באוויר על רקע ערפל ערפילי. לראשונה, תעתוע "העיר השלווה" הוזכר בשנת 1636 על ידי המטייל מהולשטיין אדם אוליאריוס.

תיירות
הרי ז'יגולי הם מקום אטרקטיבי לתיירים הנהנים מטיולי הליכה, טיפוס סלעים וחיפוש נופים ציוריים. עם הנופים הפנורמיים שלה, האזור פופולרי גם לפיקניקים ולקמפינג.

כשמורת טבע קפדנית, שמורת ז'יגולי סגורה ברובה לציבור הרחב, אם כי מדענים ובעלי מטרות "חינוך סביבתי" יכולים לתאם ביקורים עם הנהלת הפארק. עם זאת, ישנם שני מסלולי "תיירות אקולוגית" בשמורה שפתוחים לציבור, אך דורשים אישורים שיש לקבל מראש. המסלול הציבורי הראשון הוא סיור ברכב להר סטרלנה, והשני הוא טיול רגלי ל"קערת האבן" (תצורת קארסט).

הביקור ב"קערת האבן" עולה 50 רובל לאדם, תלמידי בית ספר וילדים בגיל הגן בחינם, והר סטרלנאיה נגיש רק ברכב, העלות היא 500 רובל למכונית בקיבולת של עד 5 אנשים.

מאז הקמת שמורת הביוספרה, מספר התיירים גדל מ-1 ל-2 מיליון איש, והמגמה נמשכת. סוגי התיירות העיקריים הם תיירות חינוכית ותיירות אירועים. פסטיבל "דובדבן ז'יגולי", שאסף יותר מ-8,000 איש בשנת 2016, הפך למסורת.

משאבים כלכליים
ההרים מהווים מקור חשוב לאבן גיר ולנפט (המופק מאז מלחמת העולם השנייה). ההרים עולים לכ-680 מטר והם עשירים בנפט, המוזרם לסמרה. ההרים מספקים מים לתחנת כוח הידרואלקטרית גדולה.

בחלק הצפוני של סמרסקאיה לוקה, באזור ז'יגולי, נבנתה תחנת הכוח ההידרואלקטרית ז'יגולבסקאיה.

קישורים חיצוניים

 שמורת הביוספרה של אמצע הוולגה באתר אונסק"ו

קטגוריה:רוסיה: גאוגרפיה
קטגוריה:אירופה: הרים