מלאח מרקש

מלאח מרקש (בערבית: ملاح مراكش; ידוע לשעבר כחיי אל-סלאם) הוא הרובע היהודי (מלאח) במרקש, מרוקו. זהו המלאח השני העתיק ביותר מסוגו במדינה.

 היסטוריה 
 הקמה 
אף על פי שהעיר מרקש נוסדה על ידי המוראביטון בשנת 1060, יהודים התיישבו במרחק של 40 ק"מ משם, ואין תיעוד לנוכחות יהודית בעיר עד 1232. לאחר הרקונקיסטה וגירוש ספרד בשנת 1492, יהודים ספרדים (שנודעו בעברית כמגורשים) החלו להגר במספרים גדולים למרוקו, כשהם מתיישבים בעיקר בערים ומתערים באוכלוסייה היהודית המקומית (שנודעה כתושבים). מלאחים רבים הוקמו כדי להגן על היהודים תחת מעמדם כד'ימי. המלאח מרקש הוקם בצו של הסולטאן עבדאללה אל-ג'אליב מהשושלת הסעדית בשנת 1558, מחוץ לחומות ארמון אל-באדי. במהלך המאות ה-16 וה-17, המלאח היה אחד מאזורי המסחר העיקריים של העיר, והוא היה רובע מוקף חומות, ששעריו נסגרו בלילה. סוחרים נוצרים רבים ושגרירים זרים העדיפו לשהות במלאח במהלך ביקוריהם, ולאחר הרס המנזר של המשלחת הפרנציסקאנית באמצע המאה ה-17, הפרנציסקאנים התגוררו גם הם במלאח עד סוף המאה ה-18.
ממוזער|250x250 פיקסלים|חצר בית הכנסת צלאת אל עזמה.

 דעיכה 
המלאח הפך לצפוף מאוד תוך מספר שנים. כ-40,000 איש חיו במלאח בשיא גודל האוכלוסייה בסוף שנות ה-40 במאה ה-20. הקהילה היגרה לאחר הכרזת העצמאות, סיום המרוקו הצרפתית, ומלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים. רוב התושבים היהודים היגרו לישראל, אך חלקם היגרו לצרפת ולמונטריאול. האוכלוסייה היהודית במלאח מרקש מונה כ-200 תושבים.

 שיקום 
ממוזער|חזית בית הכנסת יוסף ביטון (הבניין משמאל)
בשנת 2016, הורה מוחמד השישי, מלך מרוקו, להשיב את שמות הרחובות הקשורים למורשת היהודית של העיר, כולל החזרת שם השכונה ל"אל מלאח", והקצה מעל 20 מיליון דולר לשיקום בתים, רחובות ובתי כנסת. בנובמבר של אותה שנה, זוהיר בהלול, חבר הכנסת ערבי מטעם מפלגת המחנה הציוני, ביקש מימון מממשלת ישראל לתמיכה בבית כנסת הממוקם במלאח, בצעד בלתי צפוי הן לממשלת ישראל והן לקהילה היהודית במרוקו. המלאח הוא אחת האטרקציות התיירותיות המרכזיות בעיר.

 הגבלות ציבוריות על יהודים 
ממוזער|מבט על רחוב במלאח בשנת 1930 או 1931
באופן כללי, תחת תנאי עומר, לא-מוסלמים שחיו תחת שלטון אסלאמי, כולל יהודים, היו כפופים להגבלות באופן לבושם. בדומה לחוקים נגד מותרות באירופה, הכוונה הייתה לשמר את הלבוש כסמן מזהה למעמדו החברתי של האדם כדי לאותת לאחרים על הנימוסים או הכבוד הנדרשים ככזה, אולם הגבלות אלו, שכללו אי-חיקוי לבוש מוסלמי, נתפסו כמשפילות. חוקים אלו לרוב לא נאכפו. במרוקו, החוקים הוחלו על יהודים רק כאשר הוחזרו על ידי מולאי סולימאן בשנת 1815, אך למרות ההחזרה הרשמית של ההגבלות, אכיפתן הייתה רופפת בפועל.

 איסור נעילת נעליים 
על פי כמה מקורות ראשוניים, יהודים אולצו ללכת יחפים בעיר. המקור היחיד הדן בחוק במאה ה-19 הוא יוסף הלוי, שאינו ברור האם החוק נאכף בתוך המלאח. הגרסה המפורסמת של ביקורו של הלוי במרוקו אומרת שיהודים אולצו ללכת יחפים בכל רחבי מרקש, "אפילו במלאח", אך רשימותיו בכתב יד אומרות שיהודים הלכו יחפים ב"כל שאר רובעי העיר מחוץ למלאח", ואפילו זה מחוק, מה שהוביל חלק לשער שיהודים אולי נאלצו להסיר את נעליהם ביציאה מהמלאח. במאה ה-18 כתב ויליאם למפרייר כי "כשהם נכנסים לעיר המורית, לטירה או לארמון, [יהודים] תמיד מחויבים להיות יחפים", מה שמרמז שהחוק לא נאכף בתוך המלאח.

החוק נשמר לעיתים קרובות בקפדנות יתרה כאשר יהודים נקלעו לצרות פוליטיות, לפעמים בהקשר למערכת החסות שאפשרה להם לנעול נעליים אירופאיות, וליבתה טינה מקומית על כך שיהודים הפכו ל"נועזים מדי". עבד אל-מליכ דיווח כי הכריח את זקני המלאח להסיר את נעליהם בארמון "בהתאם למעמדם העתיק כד'ימי". היהודים ספגו לעג כל הדרך חזרה למלאח. גם כאשר היו מוגנים על ידי מעצמות זרות תחת מערכת החסות, הרשויות המקומיות דרשו מהם ללכת יחפים במרחבים מסוימים כמו הקסבה.

 ראו גם 
 בית הקברות היהודי במרקש

 קישורים חיצוניים 

 מרקש. ספרייה יהודית וירטואלית
 מלאח מרקש באתר Morocco.com
 הלב היהודי ההיסטורי של מרקש. המערב האוסטרלי

 הערות שוליים 

קטגוריה:יהדות מרקש
קטגוריה:גטאות
קטגוריה:מרקש