אוסקר פוגט

אוֹסְקַר פוֹגְט (בגרמנית: Oskar Vogt; ) היה רופא ונוירולוג גרמני. הוא ואשתו, , ידועים במחקריהם הציטוארכיטקטוניים המקיפים על המוח.

קורות חיים
פוגט נולד בהוזום בשלזוויג-הולשטיין שבגרמניה. הוא למד בבית הספר התיכון המקומי בהוזום לפני שהחל את לימודיו לאוניברסיטה. פוגט למד רפואה באוניברסיטת קיל ובאוניברסיטת ינה, ולבסוף קיבל את תואר הדוקטור שלו מינה ב-1894.

בני הזוג פוגט נפגשו ב-1897 בפריז, ולבסוף נישאו ב-1899. בני הזוג היו מקורבים למשפחת קרופ. פרידריך אלפרד קרופ תמך בהם כלכלית, וב-1898 ייסדו אוסקר וססיל מכון מחקר פרטי בשם "התחנה הנוירולוגית המרכזית" (Neurologische Zentralstation) בברלין, אשר ב-1902 סונף רשמית למכון הפיזיולוגי של בית החולים שאריטה כמעבדה הנוירוביולוגית של אוניברסיטת ברלין. מכון זה שימש כבסיס להקמתו ב-1914 של מכון הקייזר וילהלם לחקר המוח (Kaiser Institut für Hirnforschung), שאוסקר היה מנהלו. שם, היו לו סטודנטים ממדינות רבות שהמשיכו לקריירות בולטות, ביניהם יז'י רוז (המנטור של ),  (המנטור של ), ,  והראלד ברוקהאוס. מכון זה הצמיח את  ב-1945.

כקלינאי, השתמש פוגט בהיפנוזה (שטוקראד-בארה ודאנק, 2004) עד 1903 וכתב מאמרים בנושא. בפרט, לפוגט היה עניין עז באיתור המקורות של "גאונות" או תכונות אופי במוח.

משפחה
פוגט נישא לנוירולוגית הצרפתייה . הם נפגשו בפריז ב-1897 בזמן ששהה שם ועבד עם  ואשתו, , ששיתפה עמו פעולה. בשל תחומי העניין המחקריים הדומים שלהם, בני הזוג פוגט שיתפו פעולה במשך תקופה ארוכה, בדרך כלל כשססיל היא המחברת הראשית.

לבני הזוג פוגט היו שתי בנות, שתיהן מדעניות מוכשרות בזכות עצמן:
 מרתה פוגט (1903–2003) הייתה  שהתקבלה כעמיתה של החברה המלכותית ומונתה לפרופסור בקיימברידג'.
  (1913–2007) החלה כגנטיקאית התפתחותית שעבדה על דרוזופילה, ולאחר מכן עברה לארצות הברית ב-1950. היא פיתחה שיטות לתרבית של נגיף הפוליו יחד עם רנאטו דולבקו. היא הייתה חברת סגל ב שם עבדה על טרנספורמציה נגיפית והנצחה תאית של תאי סרטן.

פוליטיקה
פוגט היה סוציאליסט, מעורב בסיעות בהנהגת  שהכירה אותו אישית, ועם האלמנט הגדיסטי של המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית (ז'יל גד היה באגף השמאל הקיצוני של מפלגה זו). הוא מעולם לא היה קומוניסט, אם כי קיים מגעים עם הסובייטים במספר הזדמנויות. הם שלחו אליו מספר חוקרים, כולל  (שאותו פגש סולז'ניצין בגולאג). הוא סייע להקים את מכון המוח במוסקבה.

פוגט התנגד ל. גוסטב קרופ פון בוהלן אונד הלבך סייע במימון בית חולים קטן ב ליד  כאשר פוגט פוטר ב-1936 מתפקידו במכון קייזר וילהלם לחקר המוח.

מכונים וכתבי עת
פוגט היה העורך של כתב העת הבולט Journal für Psychologie und Neurologie (כתב עת לפסיכולוגיה ונוירולוגיה) שיצא לאור בגרמנית, צרפתית ואנגלית, ואשר תרם רבות מהתרומות החשובות ביותר בין שתי מלחמות העולם. כתב עת זה הפך מאוחר יותר ל-Journal für Hirnforschung (כתב עת לחקר המוח).

מוחו של לנין
שמאל|ממוזער|300px|אוסקר פוגט חוקר חתכים היסטולוגיים ממוחו של לנין ב-1927
לפוגט היה עניין רב שנים במיקום פונקציות במוח.

ב-1924, פוגט היה אחד הנוירולוגים שהתבקשו לייעץ לגבי מחלתו של לנין וקיבל את מוחו למחקר היסטולוגי לאחר מותו של לנין. הוא מצא שמוחו של לנין הראה מספר רב של "תאים ענקיים", דבר שפוגט ראה בו סימן לתפקוד שכלי עליון. "התאים הענקיים" היו  בקליפת המוח בגודל יוצא דופן. היו גם ייחודיות בשכבה 3 של קליפת המוח.

ב-1925 קיבל פוגט הזמנה למוסקבה שם הוטל עליו להקים מכון לחקר המוח בחסות משרד הבריאות במוסקבה. פוגט קיבל פרוסה אחת בעובי 20 מיקרומטר מתוך 30,953 הפרוסות של המוח, ולקח אותה לביתו בברלין למטרות מחקר. לכן, בניגוד לטענות של שני נוירולוגים בלגים, ל. ואן בוגארט וא. דה-וולף, הסובייטים לא נאלצו לבצע מבצע צבאי במיוחד כדי להשיב את המוח לפני שהאמריקאים ישיגו אותו. המוח הוצג, לזמן מה, במאוזוליאום של לנין. המוח עדיין נמצא במכון במוסקבה.

תרומות
תרומותיהם של בני הזוג פוגט נוגעות לחלקים רבים של המוח והייתה להן השפעה ניכרת על מדעי הנוירולוגיה הבין-לאומיים.

קליפת המוח
עניין במתאם שבין אנטומיה ופסיכולוגיה משך את בני הזוג פוגט לחקור את קליפת המוח (קורטקס). בני הזוג פוגט טבעו את ההבחנה בין איזוקורטקס ל. בהתבסס על מחקריהם הציטוארכיטקטוניים, הם קידמו דפוס של שש-שכבות, במקום דפוס חמש-השכבות של מיינרט או שבע-השכבות של קחאל.

תלמוס
פוגט הכין מספר מצגות של השקפתו על התלמוס בפריז. אוסקר וססיל התייחסו רבות לעבודתו של הנוירולוג השווייצרי  בסדרה על האנטומיה של היונקים. מאמר שפורסם יחד ב-1941 (Thalamus studien I to III), שהוקדש לתלמוס האנושי, היווה צעד חשוב בחלוקה ובמתן שמות לחלקי התלמוס. האנטומיה של התלמוס מאת הסלר (אחד מתלמידיהם) פורסמה ב-1959, שנת מותו של אוסקר. לא ידוע אם המאסטר קיבל את החלוקה המוגזמת והסיבוך המיותר של עבודה זו; זה היה אטלס שהוקדש למנתחים בשיטה סטריאוטקטית. המאמר מ-1941 היה פשוט הרבה יותר.

גרעיני הבסיס
בני הזוג פוגט תרמו רבות להבנת מה שמכונה כיום מערכת גרעיני הבסיס. העניין העיקרי שלהם היה בסטריאטום, לו העניקו ב-1941 את שמו בעקבות הצעה של שארל פואה  ויון ניקולסקו . זה כולל את הגרעין הזנבי, הפוטמן וה.

מונח על שמו
"תסמונת פוגט-פוגט" היא הפרעה  עם  דו-צדדית המופיעה בילדות המוקדמת.

לקריאה נוספת

Schiffer, Davide, "Il Prof Vogt e i suoi celebri studi sul cervello di Lenin" (https://www.policlinicodimonza.it/prof-vogt-i-suoi-celebri-studi-sul-cervello-lenin)
Spengler, Tilman (1991), Lenins Hirn, Reinbek, Rowohlt. Translated as Lenin's Brain, Farrar, Straus, Giroux books, 1993 (Romanticized history).
Stukrade-Barre, S and Danek, A. (2004), "Oskar Vogt (1870–1959), hypnotist and brain researcher, husband of Cecile (1875–1962)", in: Nerven arzt 75, pp. 1038–1041 (in German)
Horst-Peter Wolff (2009), Cécile und Oskar Vogt. Eine illustrierte Biographie Fürstenberg / Havel 2009 [Klagenfurter Beiträge zur Technikdiskussion, Heft 128] (https://ubdocs.aau.at/open/voll/tewi/AC08125853.pdf)

קישורים חיצוניים

 Works by or about Oskar Vogt at the Internet Archive

הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פרידריך שילר בינה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קיל
קטגוריה:נוירולוגים גרמנים
קטגוריה:פסיכיאטרים גרמנים
קטגוריה:רופאים מהמאה ה-20
קטגוריה:רופאים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1870
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1959