עשנן

עשנן (שם מדעי: Fumaria) הוא סוג של צמחים עשבוניים חד-שנתיים מתת-משפחת העשנניים (Fumarioideae) במשפחת הפרגיים. הסוג כולל כ-54 מינים, מהם תועדו 10 מינים בישראל, שרובם נדירים. מיני העשנן מאופיינים בשורש שיפודי, היעדר מוהל חלבי, גבעול מפותח, עלים גזורים פעמיים ויותר לאונות דקות ופרחיו ערוכים באשכולות ובעלי סימטריה דו-צדדית מובהקת. אף שמראם שונה במידה ניכרת מזה של מיני הפרג הטיפוסיים, נכלל הסוג יחד עם משפחת העשנניים, שבעבר נחשבה למשפחה עצמאית, במשפחת הפרגיים. שיוך זה מבוסס על קרבה מבנית והתפתחותית עמוקה ועל שימור תכונות קדומות, שאינן ניכרות תמיד במראה החיצוני. להרחבה ראו ערך משפחת הפרגיים.

 מקורות השם 
השם המדעי הלטיני של הסוג Fumaria משמעותו עשן, אשר רומז כנראה לריח השורשים, שנתפס במסורת האירופית כריח חריף או מעושן. לפי פירוש אחר, משני ונפוץ פחות, הוא מתייחס גם למראה הכללי של הצמח – גוון אפרפר-ירקרק ועדין, שמראהו כעשן העולה מן האדמה ואין לטעות בו. פירוש זה ניכר במיוחד במינים אחדים, כגון עשנן מטפס ועשנן צפוף.

השם העברי עַשְׁנָן הוזכר בספר "הגליל" של אליהו ספיר משנת תשע"ג-1913 ועליו נסמכה ועד הלשון ברשימת "מֻנחי-הצמחים" עברית-ערבית-רומית-אשכנזית שהתפרסמה בזכרונות ועד הלשון מחברת ג (תרע"ג) עמ' 12 עד 17. השם עשנן אושרר במילון "ילקוט הצמחים" (הערה 530) משנת 1930 ובמילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיף 386.

 תפוצה עולמית 
תחום תפוצתו הטבעי של הסוג עשנן משתרע על פני אזורים נרחבים באירואסיה ובאפריקה, ובעיקר באזור הים-תיכוני ובאזורים הממוזגים והצחיחים הסמוכים לו. רבים ממיני הסוג מרוכזים במערב אגן הים התיכון, ובייחוד בספרד, מרוקו ואלג'יריה, המהוות יחידה ביוגאוגרפית אחת. עם זאת, ישנם מינים שתפוצתם רחבה יותר ואף חרגה מעבר לתחום תפוצתם הטבעי, ובהם עשנן מטפס, עַשְׁנָן בַּסְטַרְדִּי (Fumaria bastardii), עשנן רפואי, עשנן קטן ועַשְׁנָן וַיָּאנְטִי (Fumaria vaillantii). עשנן רפואי הוא בעל תחום התפוצה הרחב ביותר בסוג, ותחומו משמש במידה רבה כמסגרת לתפוצת הסוג כולו. מינים אלה ואחרים התאזרחו ביבשת אמריקה, באוסטרליה, בדרום אפריקה ובאזורים נוספים באסיה.

באירופה מגיע תחום תפוצתו של הסוג עשנן עד דרום סקנדינביה והאזור הבוריאלי הדרומי, והוא מצוי בין השאר בנורווגיה, שוודיה, פינלנד, האיים הבריטיים ורוסיה האירופית הצפונית; מעבר לכך אין הוא חודר לאזורים הארקטיים. ממרכז אירופה ממשיכה תפוצתו מזרחה אל מרכז אסיה, וכוללת את קזחסטן, קירגיזסטן, טג׳יקיסטן, טורקמניסטן, אוזבקיסטן, וכן את אזור שינג'יאנג במערב סין. מעבר לתחום תפוצתו הטבעי, התאזרח הסוג גם באזורים נוספים באסיה, ובהם סיביר המערבית והמזרחית, המזרח הרחוק הרוסי, טאיוואן ואזורי אלטאי ואמור. תחום תפוצה זה חופף במידה רבה לתחום תפוצתו של עשנן רפואי, שהוא המין הנפוץ והצפוני ביותר בסוג.

ציר תפוצה מרכזי נוסף של הסוג משתרע ממקרונזיה שבאוקיינוס האטלנטי, דרך אגן הים התיכון, צפון אפריקה והמזרח התיכון, ועד איראן, אפגניסטן, פקיסטן והודו. מינים אחדים של עשנן חרגו מציר זה והתאזרחו באזורים נוספים באסיה, וכן ביבשת אמריקה, באוסטרליה ובדרום אפריקה.

באפריקה מצוי הסוג בעיקר במזרח אפריקה, בתחום המשתרע מאריתריאה ועד מלאווי (אריתריאה, אתיופיה, קניה, אוגנדה, רואנדה, טנזניה ומלאווי), וכן בדרום-מערב חצי האי ערב, ובכלל זה ערב הסעודית, עומאן ותימן. תחום תפוצה זה חופף במידה רבה את תפוצתו של עשנן חבשי (Fumaria abyssinica), שהוא המין האפריקאי היחיד והדרומי ביותר בסוג. המין מתועד בעיקר באזורים הרריים, בטווח גבהים של כ-1100 עד 3200 מ׳, ובסומליה בעיקר ברום של 1100 עד 1500 מ׳; לצד בתי גידול טבעיים הוא מופיע לעיתים גם כעשב רע בשטחים מעובדים ובשולי דרכים.

 תפוצה בישראל 
עושר המינים היחסי של הסוג עשנן בישראל — כ-10 מינים מתוך כ-54 הידועים בעולם — קשור למיקומה הביוגאוגרפי של הארץ כאזור מעבר בין החבל הים-תיכוני לבין אזורים אירנו-טורניים ואף אירו-סיביריים. בשל כך, לחלק מן המינים מהווה ישראל את גבול תפוצתם הדרומי.

בפועל מיוצג הסוג בישראל במינים שתפוצתם משתרעת מן החרמון הגבוה ורמת הגולן, דרך החבל הים-תיכוני והספר, ועד מרכז הנגב. ככלל, מיני הסוג נעדרים מן המדבר הקיצון ואינם חודרים לאזורי הערבה הדרומית ולנגב הדרומי ביותר. דגם תפוצה זה משקף את זיקתם של מיני העשנן בישראל הן לאקלים ים-תיכוני מתון ולבתי גידול פתוחים ומופרעים במידה מתונה, והן לתנאים קרים ואף קרים מאוד.

 מאפיינים מורפולוגיים של עשנן 
צמחים עשבוניים חד-שנתיים, קירחים, בעלי גבעול מפותח, חסרי קנוקנות, ובעלי מוהל מימי שאינו חלבי. רבים ממיני הסוג נראים כבעלי אופי מטפס, באמצעות הישענות על צמחים או עצמים סמוכים.

השורש שיפודי. הגבעולים זקופים עד שרועים, מסתעפים.

פטוטרות קיימות, חסרות לוואים.

העלים מסורגים, ערוכים לאורך הגבעולים, ולעיתים גם מצויים בבסיס הצמח; העלים גזורים-מנוצים פעמיים ואף יותר. האונות קירחות, ושפתן תמימה.

התפרחות אשכולות, לרוב אמיריות, ומתפתחות בקצה הגבעול הראשי ובקצה ענפים היוצאים במיקום הנגדי לעלים.

הפרחים דו-מיניים ובעלי סימטריה דו-צדדית מובהקת, בעלי עוקצים קצרים, ומלווים חפים באורכים משתנים.

הגביע מורכב משני עלי גביע, במידות ובצורות משתנות, רחבים או צרים מן הכותרת; עלי הגביע נשירים ואינם משתיירים בפרי.

הכותרת בת ארבעה עלים, ערוכים בשני דורים, צמודים זה לזה בקצותיהם; עלה הכותרת העליון של הדור החיצוני בעל דורבן בבסיסו, חצי-גלילי ומכונף בחלקו העליון; העלה התחתון צר, בעל תעלה אורכית במידה משתנה, ולעולם חסר דורבן; שני עלי הכותרת הפנימיים דמויי מרית.

האבקנים שניים מבחינה מורפולוגית; כל אחד מהם נושא מאבק אמצעי בעל שתי לשכות ושני מאבקים צדדיים חד-לשכתיים. מבחינה אנטומית מדובר בשישה אבקנים, המאוחים בזיריהם לשתי קבוצות בנות שלושה.

השחלה עילית, בנויה משני עלי שחלה ומגורה אחת; השליות דופניות, והביצית אחת והפוכה. עמוד השחלה דמוי חוט, והצלקת דו-אונתית.

הפרי אגוזית חד-זרעית בלתי נפתחת. הזרעים בעלי אנדוספרם רב ועובר זעיר.

 עשרת המינים בישראל 
מן הנתונים הידועים כיום עולה כי כל מיני הסוג עשנן בעולם הם צמחים עשבוניים חד-שנתיים, וכי רובם תוארו למדע במהלך המאה ה-19, ומיעוטם בראשית המאה ה-20. בישראל תועדו בספרות הבוטנית כ-11 מינים של עשנן, אולם בפועל מקובל כיום להכיר בכ-10 מינים בלבד, שכן המין עשנן גיירדי (Fumaria gaillardotii) אמנם הוזכר בעבר כגדל בארץ, אך לא אותר בוודאות בשטח ישראל.

מאז סוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 לא תוארו מינים חדשים של הסוג בעולם, והעדכונים הטקסונומיים שנעשו במהלך המאה ה-20 וה-21 נוגעים בעיקר להגדרת תת-מינים, לסידור מחודש של יחידות טקסונומיות קיימות ולהבהרת גבולות בין מינים שתוארו בעבר.

במגדיר הצמחים של מיכאל זהרי מתוארים בישראל שמונה מינים של עשנן. אליהם נוספו בהמשך שני מינים שתיעודם בארץ התבסס מאוחר יותר: עשנן רפואי (Fumaria officinalis), שאותר לראשונה בחרמון בשנת 2011 ומאז תועד בעשרות אתרים בצפון רמת הגולן ואף בגליל העליון המזרחי; וכן עשנן החפים (Fumaria bracteosa), מין נדיר הגדל בדרום ישראל.

בסך הכול מוכרים כיום בישראל עשרה מינים של עשנן, הנבדלים זה מזה בשכיחותם: שלושה מינים נדירים מאוד — עשנן גדול-פרי, עשנן הגליל ועשנן קראליק; שלושה מינים נדירים — עשנן החפים, עשנן חשוף ועשנן רפואי; שני מינים מצויים פחות — עשנן יהודה ועשנן מטפס; מין אחד מצוי — עשנן צפוף; ומין אחד נפוץ — עשנן קטן. אף שעשנן קטן הוא המין הנפוץ ביותר בישראל, הוא בולט פחות לעין, שכן גבעוליו עדינים ולרוב שרועים, ופרחיו קטנים ובהירים ולעיתים נטמעים במרקם העשבוני של שדות בור, ערבות ואזורים מדבריים.

המאפיינים המבדילים המובאים לכל אחד מן המינים בפרקים הבאים מבוססים על המפתח המורפולוגי המתפרסם באתר צמחיית ישראל בערך „עשנן“.

 מין גדול-פרי 
עַשְׁנָן גְּדוֹל-פְּרִי (Fumaria macrocarpa) הוא צמח עשבוני חד-שנתי ים-תיכוני, שתפוצתו הטבעית משתרעת ממלטה ועד מזרח אגן הים התיכון. המין גדל בעיקר באזורים בעלי אקלים סובטרופיים. תחום תפוצתו כולל את יוון, איי הים האגאי המזרחיים, כרתים, קפריסין, סיציליה, חצי האי הבלקני הצפון-מערבי, טורקיה, אזור לבנון–סוריה, לוב וישראל.

תפוצה בישראל. בישראל עשנן גדול-פרי נדיר מאוד ונמצא על סף איום. הימצאותו בישראל מתרכז בעיקר באזורי ההר והחורש הים-תיכוני, וכולל את הגליל העליון, הגליל התחתון, רכס הכרמל, השומרון והרי יהודה. בנוסף, מתועדת תצפית גם בעמק החולה, בשוליו הצפוניים של העמק, בקרבת קיבוץ הגושרים. התפוצה מצביעה על נוכחות בעיקר בבתי גידול פתוחים ובאזורים בעלי קרקעות מופרעות במידה מתונה, ואינה כוללת את הנגב, הערבה או מישור החוף הדרומי.

פנולוגיה. העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר וקמלה בתחילת מאי. הפריחה נמשכת מסוף פברואר ועד תחילת אפריל. חנטת הפרי מתרחשת באמצע מרץ, והפצת הזרעים מסתיימת באמצע יולי.

מאפיינים מבדלים. הכותרת בצבע לבן-סגול ואורכה הכותרת 7 עד 12 מ״מ, לעיתים נדירות 6 מ״מ. עלי הגביע זעירים וצרים בהרבה מצינור הכותרת. צבע עלי הכותרת לבן-סגול, ובקצותיהם אין כתמים; עלי הכותרת הצדדיים חסרי כתם ארגמני בולט בלוע הכותרת. עלה הכותרת התחתון מסולסל כלפי מטה בפרחים בוגרים. עוקצי הפירות זקופים עד מפושקים; הפירות כדוריים ולעיתים פחוסים מעט, ואורך הפרי הבשל 3 עד 4 מ״מ.

 עשנן הגליל 
עַשְׁנַן הַגָּלִיל (Fumaria petteri) הוא צמח עשבוני חד-שנתי ים-תיכוני, שמוצאו באזור אגן הים התיכון, והוא גדל בעיקר באזורים בעלי אקלים סובטרופי עד ממוזג. תחום תפוצתו הטבעי של המין כולו משתרע במערב ובדרום אירופה ובמזרח אגן הים התיכון, וכולל את פורטוגל, ספרד, צרפת, איטליה, סרדיניה, יוון, איי הים האגאי המזרחיים, כרתים, אלבניה, בולגריה, רומניה, חצי האי הבלקני הצפון-מערבי, חצי האי קרים, קפריסין, טורקיה וישראל. המין אינו מוכר מסוריה ומלבנון.

למין זה מוכרים כמה תת-מינים בעלי תחומי תפוצה מובחנים.

 תת-המין הטיפוסי (Fumaria petteri subsp. petteri) מוגבל בתפוצתו לבולגריה ולחצי האי הבלקני הצפון-מערבי.
 תת-מין קלקרטה (Fumaria petteri subsp. calcarata) מצוי בדרום-מערב אירופה — בפורטוגל, ספרד וצרפת — וכן במרוקו.
 תת-מין תִּירֶה (Fumaria petteri subsp. thuretii) הוא תת-המין המזרחי של המין; תפוצתו הטבעית משתרעת מדרום אירופה ועד הלבנט, והוא גדל בעיקר באזורים בעלי אקלים ממוזג. תחום תפוצתו כולל את פורטוגל, צרפת, איטליה, סרדיניה, יוון, איי הים האגאי המזרחיים, כרתים, אלבניה, בולגריה, רומניה, חצי האי הבלקני הצפון-מערבי, חצי האי קרים, טורקיה, קפריסין וישראל. תת-מין זה אינו מוכר מספרד ומסוריה–לבנון.

בישראל מצוי תת-מין תִּירֶה בלבד. אוכלוסיותיו נדירות מאוד, מצויות על סף איום, ומנותקות מאוכלוסיות אחרות של המין.

תפוצה בישראל. בישראל ידוע עשנן הגליל מהרי נפתלי, מסביבת מעלות-תרשיחא, ומצפון-מערב הגליל העליון באזור ראש הנקרה.

פנולוגיה. העלווה מתפתחת מסוף נובמבר ונובלת בתחילת מאי. הפריחה נמשכת מסוף פברואר ועד תחילת מאי; חנטת הפרי חלה בסוף מרץ, והפצת הזרעים מסתיימת באמצע מאי.

מאפיינים מבדילים. הכותרת בצבע ורוד-סגול עז, ובמרכז הדרבן הכפוף עובר עורק כהה בולט. אורכה 7 עד 12 מ"מ ולעיתים רחוקות 6 מ״מ. עלי הגביע בעלי שפה תמימה, ורוחבם שווה לרוחב צינור הכותרת או רחב ממנו במקצת. עוקצי הפירות זקופים עד מפושקים. בבסיס הפרי מצוי אליוזום — גופיף שומני צהבהב, הנמצא בין בסיס הפרי לעוקץ הפרי.

 עשנן החפים 
עשנן החפים (Fumaria bracteosa) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שתפוצתו הטבעית משתרעת מדרום ספרד והאיים הבלאריים, דרך צפון אפריקה, ועד מערב אסיה. המין גדל בעיקר באזורים בעלי אקלים סובטרופיים. תחום תפוצתו כולל את ספרד והאיים הבלאריים, מרוקו, אלג'יריה, תוניסיה, לוב, מצרים, חצי האי סיני, קפריסין, איי הים האגאי המזרחיים, טורקיה, לבנון–סוריה, עיראק, איראן וישראל.

תפוצה בישראל. בישראל עשנן החפים נדיר, ותפוצתו מוגבלת בעיקר לעמק הירדן המרכזי ולנגב המערבי והמרכזי.

פנולוגיה. העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר ונובלת בתחילת מאי. הפריחה נמשכת מסוף ינואר ועד סוף אפריל; חנטת הפרי חלה בסוף פברואר, והפצת הזרעים מסתיימת באמצע יוני.

מאפיינים מבדילים. הכותרת בצבע ורוד-סגול עמוק, ואורכה קטן מ-7 מ״מ. עלי הגביע רחבים מצינור הכותרת או שווים לו ברוחבם. עוקצי הפרחים והפירות אינם מתכופפים בעת ההבשלה, אלא נותרים זקופים עד מפושקים. הצמח אופייני לבתי גידול של בתה, אזורים מדבריים ומקומות מופרים, ואינו בעל אופי מטפס. אונות העלים לרוב צרות ונימיות, שרוחבן פחות מ-0.5 מ״מ.

 עשנן חשוף 
עשנן חשוף (Fumaria asepala) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שמוצאו משתרע מהקווקז ועד מערב אסיה. המין גדל בעיקר באזורי אקלים ממוזגים. תחום תפוצתו הטבעי כולל את עבר הקווקז, טורקיה, איראן, עיראק, אזור לבנון–סוריה, אפגניסטן וארץ ישראל.

תפוצה הישראל. בישראל הוא נחשב לצמח נדיר. הגדל במעונות גבוהים, בישראל בחרמון בלבד בתות טרגקנטיות של הרים גבוהים.

פנולוגיה. העלווה מתפתחת מתחילת מרץ וקמלה באמצע יולי. הפריחה נמשכת מתחילת אפריל ועד אמצע יוני. חנטת הפרי מתחילה בתחילת מאי, והפצת הזרעים מסתיימת באמצע אוגוסט.

מאפיינים מבדלים. הפרחים לבנים לרוב, או ורדרדים בהירים: אורך הכותרת קטן מ-7 מ”מ: עלי הכותרת החיצוניים מסתיימים בשנץ ברור (מפורצים בראשם). עלי הגביע צרים בהרבה מצינור הכותרת.

 עשנן יהודה 
עשנן יהודה (Fumaria judaica) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שתפוצתו הטבעית משתרעת מדרום-מזרח אירופה, דרך מזרח אגן הים התיכון, ועד המזרח התיכון, מצרים ולוב.

תפוצה בישראל. בישראל גדל המין בעיקר בחבלים הים-תיכוניים, והוא שכיח במיוחד לאורך מישור החוף. נוסף על כך הוא מצוי גם בשפלת יהודה, בהר המרכזי ובאזורים אחדים בצפון הארץ.

פנולוגיה. העלווה מתפתחת מאמצע נובמבר וקמלה בתחילת מאי. הפריחה נמשכת מסוף דצמבר ועד תחילת מאי; חנטת הפרי מתרחשת בסוף ינואר, והפצת הזרעים מסתיימת באמצע יוני.

מאפיינים מבדילים. הכותרת בצבע לבן או ורוד ואורכה 9 עד 12 מ״מ. עלי הגביע צרים בהרבה מצינור הכותרת. עוקצי הפירות זקופים עד מפושקים. הפרי כדורי-פחוס ובעל קצה קהה. הצמחים משתרגים ובעלי אופי מטפס.

 עשנן מטפס 
עַשְׁנָן מְטַפֵּס (Fumaria capreolata) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שתפוצתו הטבעית משתרעת בארצות שסביב אגן הים התיכון, וכן באזורים צפוניים יותר של אירופה, ובהם האיים הבריטיים והאיים הקנריים. מעבר לתחום תפוצתו הטבעי התאזרח המין בדרום אמריקה, בדרום אפריקה ואוסטרליה.

תפוצה בישראל. בישראל גדל עשנן מטפס בעיקר בצפון הארץ ובמישור החוף; הוא מצוי גם בשפלה, בנגב הצפוני ובהרי ירושלים.

פנולוגיה. העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר ונובלת בסוף אפריל. הפריחה נמשכת מסוף דצמבר ועד תחילת יוני; חנטת הפרי חלה בסוף ינואר, והפצת הזרעים מסתיימת באמצע יולי.

מאפיינים מבדילים. הכותרת בצבע לבן עד סגול חיוור, ובקצהּ כתם גדול ובולט בצבע ארגמן עז. אורך הכותרת 7 עד 12 מ״מ; לעיתים רחוקות 6 מ״מ. עלי הגביע שרוחבם שווה לרוחב צינור הכותרת או רחב ממנו במקצת, ושפתם משוננת. עוקצי הפרחים הבוגרים מעוקלים כלפי מטה ומזדקפים עם הבשלת הפרי; עוקצי הפירות מכופפים או נטויים כלפי מעלה. הפרי חסר אליוזום.

 עשנן צפוף 
עשנן צפוף (Fumaria densiflora) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שתפוצתו הטבעית משתרעת ממערב אירופה וסביב אגן הים התיכון ועד עיראק ואיראן.

תפוצה בישראל. מין זה נחשב לצמח שכיח, ותפוצתו רחבה ברוב חבלי הארץ, למעט אזורי המדבר הקיצוני. הוא גדל בעיקר בבתי גידול של בתה, אזורים פתוחים ומקומות מופרעים, ואינו בעל אופי מטפס.

פנולוגיה. העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר ונובלת בסוף מאי. הפריחה נמשכת מסוף דצמבר ועד אמצע מאי; חנטת הפרי חלה בסוף ינואר, והפצת הזרעים מסתיימת באמצע יולי.

מאפיינים מבדילים. הכותרת בצבע ורוד-סגול עמוק ואורכה קטן מ-7 מ״מ. עלי הגביע מצויצים ורחבים מצינור הכותרת או שווים לו ברוחבם. עוקצי הפרחים והפירות אינם מתכופפים בעת ההבשלה, אלא נותרים נטויים כלפי מעלה או מפושקים; בעודם בשלים עוקציהם זקופים. האגוזית כדורית וללא תוספת בבסיסה. אונות העלים לרוב מריתיות או אליפטיות, ורוחבן עולה על 0.5 מ״מ.

 עשנן קטן 
עשנן קטן (Fumaria parviflora) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שתפוצתו הטבעית משתרעת ממערב אירופה ומהאזור הים-תיכוני ועד פקיסטן. המין גדל בעיקר באזורים בעלי אקלים ממוזג. תחום תפוצתו הטבעי כולל את מערב ודרום אירופה, את אגן הים התיכון על כל איי האגן, את צפון אפריקה והמזרח התיכון, וממשיך למערב ולמרכז אסיה, לרבות עבר הקווקז ודרום אסיה (אפגניסטן ופקיסטן). מעבר לתחום תפוצתו הטבעי, התאזרח המין באזורים שונים באסיה, בעיקר בתת-היבשת ההודית, וכן באפריקה שמדרום לסהרה, באוסטרליה ובאמריקה הצפונית והדרומית.

תפוצה בישראל. עשנן קטן נפוץ בישראל כמעט בכל הארץ, בחבל הים-תיכוני, באזורי הספר ובמדבר. שדות בור וצומח עשבוני. המין הוא הנפוץ ביותר בישראל, ותועד ברצף רחב של אזורים – מן החרמון ורמת הגולן בצפון, דרך החבל הים-תיכוני והספר, ועד דרום הנגב, לרבות אזור ירוחם ומכתש רמון, ואף בעבר הירדן. עם זאת, תפוצתו מקוטעת ותלויה בקיום בתי גידול מתאימים.

פנולוגיה. העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר ונובלת בסוף מאי. הפריחה נמשכת מסוף ינואר ועד תחילת יוני; חנטת הפרי חלה בסוף פברואר, והפצת הזרעים מסתיימת באמצע יולי.

מאפיינים מבדילים. הכותרת לרוב בצבע לבן, ולעיתים ורדרד בהיר ואורכה קטן מ-7 מ״מ. עלי הגביע זעירים וצרים בהרבה מצינור הכותרת. עלי הכותרת החיצוניים מעוגלים פחות או יותר בקצותיהם. החפה שווה באורכו לעוקץ הפרי או ארוך ממנו.

 עשנן קרליק 
עַשְׁנַן קְרָלִיק (Fumaria kralikii) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שמוצאו במזרח אגן הים התיכון ובחצי האי קרים, והוא גדל בעיקר באזורים בעלי אקלים סובטרופיים. תחום תפוצתו הטבעי כולל את רומניה, בולגריה, אלבניה וחצי האי הבלקני הצפון-מערבי, יוון ואיי הים האגאי המזרחיים, חצי האי קרים, טורקיה (ובכלל זה חלקה האירופי), אזור לבנון–סוריה וישראל. מעבר לתחום תפוצתו הטבעי, התאזרח המין גם בצרפת.

תפוצה בישראל. בישראל הוא נחשב לצמח נדיר מאוד. בישראל מתועד המין בחרמון, ברמת הגולן, בסביבת משגב עם, בהר המרכזי ובשפלה המרכזית. הוא גדל בעיקר בחורש ים-תיכוני ובשוליו, לרוב בבתי גידול פתוחים למחצה, שם צמחיו משתרגים ולעיתים נראים כבעלי אופי מטפס.

פנולוגיה. העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר וקמלה בסוף מאי. הפריחה נמשכת מתחילת בסוף מרץ ועד אמצע מאי. חנטת הפרי מתחילה באמצע אפריל, והפצת הזרעים מסתיימת בתחילת יולי.

מאפיינים מבדלים. הכותרת לבנה או ורדרד ואורכה קטן מ-7 מ״מ. קצות עלי הכותרת ורדרדים עד סגולים-כהים. עלי הגביע רחבים מצינור הכותרת או שווים לו ברוחבם ואורכם מגיע לפחות לשליש מאורך הכותרת. עוקצי הפרחים מתעקלים כלפי מטה בסוף הפריחה ובמהלך הבשלת הפרי. הפרי נטוי כלפי מטה, כדורי עד פחוס במקצת, כמעט חלק; קוטרו לרוב כ-1.7 מ"מ ולעיתים מגיע לכ-2 מ״מ.

 עשנן רפואי 
עשנן רפואי (Fumaria officinalis) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שתפוצתו הטבעית משתרעת על פני רוב אירופה, אגן הים התיכון והקווקז, והוא גדל בעיקר באזורי אקלים ממוזגים. מעבר לתחום תפוצתו הטבעי התאזרח המין באזורים נרחבים בצפון אמריקה, בדרום אמריקה, באוסטרליה, במזרח אסיה ובאזורים קרים של אירואסיה.

בישראל מיוצג המין על ידי עשנן רפואי תת-מין קיליקי (Fumaria officinalis subsp. cilicica), שתואר למדע בשנת 1986. תפוצתו הטבעית של תת-מין זה משתרעת מדרום טורקיה, דרך סוריה ועיראק, ועד צפון ישראל, והוא גדל בעיקר באזורים בעלי אקלים ממוזג ים-תיכוני.

תפוצה בישראל. בישראל נחשב המין לצמח נדיר. הוא תועד לראשונה במאי 2011 באזור הרכבל התחתון בחרמון, על גבעה סלעית חשופה, ומאז אותר גם בחרמון, בצפון רמת הגולן ובגליל העליון המזרחי.

פנולוגיה. העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר וקמלה באמצע יוני. הפריחה נמשכת מתחילת אפריל ועד אמצע יוני. חנטת הפרי מתרחשת בתחילת מאי, והפצת הזרעים מסתיימת בסוף יולי.

מאפיינים מבדילים. הכותרת בצבע ורוד-סגול, ואורכה 7 עד 9 מ״מ, לעיתים רחוקות 6 מ"מ. עלי הגביע צרים בהרבה מצינור הכותרת. עוקצי הפירות זקופים עד מפושקים. הפרי כדורי ובעל מגרעת ברורה בקצהו, ולעיתים דמוי לב. צמחי צפון הארץ, שאינם מטפסים לרוב.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:פרגיים