ציקלמט

צִיקְלַמַט הוא ממתיק מלאכותי. הוא מתוק פי 30–50 מסוכרוז (סוכר לבן), מידת המתיקות הנמוכה ביותר מבין הממתיקים המלאכותיים הנמצאים בשימוש מסחרי. הוא משמש לעיתים קרובות עם ממתיקים מלאכותיים אחרים, במיוחד סכרין; התערובת הנפוצה של 10 חלקים ציקלמט לחלק 1 של סכרין ממסכת את טעמי הלוואי של שני הממתיקים. הוא זול יותר מרוב הממתיקים, כולל סוכרלוז, ויציב בחימום. חששות בטיחותיים הובילו לאיסורו בכמה מדינות, אף על פי שהאיחוד האירופי גורס שהוא בטוח לשימוש.

כימיה
ציקלמט הוא מלח הנתרן או הסידן של  (חומצה ציקלוהקסילסולפמית), אשר מכינים אותה על ידי תגובה של  (בצורת בסיס חופשי) עם  או .

לפני 1973, מעבדות אבוט ייצרו נתרן ציקלמט (סוכאריל) באמצעות תערובת של מרכיבים שכללה הוספת נתרן טהור (פתיתים או מוטות בתמיסה) לציקלוהקסילמין, קירור וסינון דרך צנטריפוגה במהירות גבוהה, ייבוש, ריסוק וטחינה דקה לשימוש באבקה או בטבליות.

היסטוריה
ציקלמט התגלה בשנת 1937 באוניברסיטת אילינוי על ידי הסטודנט לתואר שני מייקל סוודה. סוודה עבד במעבדה על סינתזה של תרופה להורדת חום. הוא הניח את הסיגריה שלו על שולחן המעבדה, וכשהחזיר אותה לפיו, גילה את הטעם המתוק של ציקלמט.

הפטנט על ציקלמט נרכש על ידי דופונט ומאוחר יותר נמכר למעבדות אבוט, שביצעו את המחקרים הנדרשים והגישו בקשה לתרופה חדשה (New Drug Application) בשנת 1950. אבוט התכוונה להשתמש בציקלמט כדי להסוות את המרירות של תרופות מסוימות כמו אנטיביוטיקה ופנטוברביטל. בשנת 1958, הוא הוגדר כ- (מוכר כבטוח לשימוש) על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA). ציקלמט שווק בצורת טבליות לשימוש על ידי חולי סוכרת כממתיק שולחני חלופי, וכן בצורת נוזל. מכיוון שציקלמט יציב בחום, הוא שווק (ועדיין משווק) כמתאים לשימוש בבישול ואפייה.

בשנת 1966, מחקר דיווח כי חיידקי מעיים מסוימים יכולים לבצע דסולפונציה של ציקלמט וליצור ציקלוהקסילמין, תרכובת שנחשדה כבעלת רעילות כרונית מסוימת בבעלי חיים. מחקר נוסף הוביל למחקר משנת 1969 שמצא כי התערובת הנפוצה של 10:1 ציקלמט-סכרין הגבירה את שכיחות סרטן שלפוחית השתן בחולדות. המחקר שפורסם הראה כי שמונה מתוך 240 חולדות שהואכלו בתערובת של סכרין וציקלמט, ברמות המקבילות לבני אדם הצורכים 550 פחיות של משקה דיאטטי ביום, פיתחו גידולים בשלפוחית השתן.

המכירות המשיכו להתרחב, ובשנת 1969 הגיעו המכירות השנתיות של ציקלמט למיליארד דולר, מה שהגביר את הלחץ מצד ארגוני שמירה על בטיחות הציבור להגביל את השימוש בציקלמט. באוקטובר 1969, עקף מזכיר מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, , את נציב ה-FDA הרברט ל. ליי ג'וניור, הסיר את הגדרת ה-GRAS מציקלמט ואסר את השימוש בו במזונות לשימוש כללי, אף שהוא נותר זמין לשימוש מוגבל במוצרי דיאטה בתוספת תווית מיוחדת; באוקטובר 1970, ה-FDA, תחת נציב חדש, אסר לחלוטין את השימוש בציקלמט בכל מוצרי המזון והתרופות בארצות הברית.

מעבדות אבוט טענו כי המחקרים שלהן לא הצליחו לשחזר את תוצאות המחקר מ-1969, וב-1973 עתרה אבוט ל-FDA להסיר את האיסור על ציקלמט. עתירה זו נדחתה לבסוף ב-1980 על ידי נציב ה-FDA ג'רי גויאן. מעבדות אבוט, יחד עם המועצה לבקרת קלוריות (לובי פוליטי המייצג את תעשיית מזון הדיאטות), הגישו עתירה שנייה ב-1982. אף על פי שה-FDA הצהיר כי סקירה של כל הראיות הזמינות אינה מפלילה את ציקלמט כגורם מסרטן בעכברים או בחולדות, ציקלמט נותר אסור לשימוש במוצרי מזון בארצות הברית. העתירה נמצאת עדיין כעת במצב של המתנה (abeyance), אך אינה נשקלת באופן פעיל. לא ברור אם זה לבקשת מעבדות אבוט או משום שהעתירה נחשבת כבלתי מספקת על ידי ה-FDA.

בשנת 2000, פורסם מאמר המתאר את תוצאותיו של ניסוי בן 24 שנים שבו 16 קופים הוזנו בתזונה רגילה ו-21 קופים הוזנו ב-100 או 500 מ"ג/ק"ג ציקלמט ליום; המינון הגבוה יותר מקביל לכ-30 פחיות של משקה דיאטטי. שניים מהקופים שקיבלו מינון גבוה ואחד מהקופים שקיבלו מינון נמוך נמצאו כחולים בסרטן ממאיר, כל אחד עם סוג אחר של סרטן, ושלושה גידולים שפירים נמצאו. המחברים הסיקו כי המחקר נכשל להוכיח שציקלמט מסרטן מכיוון שכל סוגי הסרטן היו שונים, התרחשו באותה תדירות הצפויה אצל קופים בריאים, ולא הייתה דרך לקשר את הציקלמט לכל אחד מהם. החומר לא הראה תכונות הפוגעות ב-DNA.

מעמד חוקי
ציקלמט מאושר כממתיק בלפחות 130 מדינות. בסוף שנות ה-60, ציקלמט נאסר לשימוש ב; עם זאת, הוא אושר מחדש לאחר הערכה מחודשת על ידי האיחוד האירופי בשנת 1996.

ב, ציקלמט היה אסור לשימוש עד שמנהל המזון והתרופות הפיליפיני הסיר את האיסור ב-2013, והכריז עליו כבטוח לצריכה. ציקלמט נותר אסור לשימוש בארצות הברית, קוריאה הדרומית ובנגלדש.

בישראל בניגוד לארצות הברית, הציקלמט, שמספר E שלו הוא E952, מותר בשימוש. הרגולציה בישראל דומה יותר לזו של האיחוד האירופי (שם החומר נחשב בטוח לשימוש). עם זאת, השימוש בציקלמט בישראל מוגבל למוצרי מזון ספציפיים, וקיימות מגבלות על הכמות המרבית המותרת במוצר.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:תחליפי סוכר
קטגוריה:נתרן: תרכובות