פוואנה לנסיכה המתה

פוואנה לנסיכה המתה (בצרפתית: Pavane pour une infante défunte) מאת מוריס ראוול היא מיצירותיו הנודעות של המלחין לפסנתר. היצירה נכתבה על ידי ראוול בשנת 1899, בעת שלמד מוזיקה בקונסרבטואר של פריז תחת הוראותו של גבריאל פורה. גרסה לתזמורת תוזמרה על ידו בשנת 1910.

 היסטוריה ויציאה לאור 
הפאוונה (Pavane) הוא סגנון ריקוד איטי שמוצאו מאירופה במאה ה-16 של הרנסאנס. מלחינים בני הסגנון האימפרסיוניסטי במוזיקה הקלאסית כדוגמת ראוול וקלוד דביסי הלחינו בעיקר יצירות קצרות לפסנתר כגון פוואנות, ערבסקות ונוקטורנים. ראוול הקדיש את היצירה לפטרונית שלו וינרטה סינגר, הידועה גם בקשריה עם דביסי ואנשי רוח צרפתיים ידועים נוספים באותה תקופה. הסברה גורסת כי ביצע לראשונה את היצירה בעצמו כאשר שהה בביתה בשנת 1899. היצירה יצאה לאור בשנת 1900 אך זכתה לתשומת לב קטנה יחסית, עד שבוצעה בידי ריקארדו ויינס בשנת 1902 וזכתה לפופולריות רבה. מאז היצירה היא מהנודעות שבז'אנר האימפרסיוניסטי. כאשר תזמר ראוול את היצירה לתזמורת, דרש כי היצירה תבוצע במפעם איטי, וכי אגדה אורבנית מספרת כי התעצבן על הנגנים שניגנו אותה בקצב מהיר מדי עד כדי כך שקרא לביצועם "פאוונה מתה לנסיכה" במקום שמה המקורי. אם זאת מרבית הפרשנויות כיום ליציאה מנגנים במקצב מהיר יותר.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:מנגינות