הנרי בלייר

הנרי ויליאם בלייר (באנגלית: Henry William Blair; 6 בדצמבר 1834 – 14 במרץ 1920) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וסנאטור מטעם מדינת ניו המפשייר. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית שירת כלוטננט קולונל בצבא האיחוד.

בתחילת דרכו הפוליטית היה בלייר רפובליקני רדיקלי, ובהמשך הצטרף לסיעה המתונה שכונתה 'בני התערובת', קבוצה שפעלה לרפורמה בשירות הציבורי לעיתים על חשבון מאמצים לשוויון גזעי וחברתי. אף על פי כן, בהמשך חייו סירבה ממשלת סין לקבלו כשגריר ארצות הברית בסין.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו והשכלה 
בלייר נולד ב-6 בדצמבר 1834 בקמפטון שבניו המפשייר, והיה בנם של ויליאם הנרי בלייר ולויס לבית בייקר. אביו נפטר כשהיה בן שנתיים ואמו נפטרה כשהיה בן שתים־עשרה. הוא גודל על ידי שכנים בחווה, ולמד בבית ספר רק בזמנים שבהם העבודה החקלאית התירה זאת. אף שמעולם לא למד במכללה, בשנת 1856 החל ללמוד משפטים אצל ויליאם לברט בפלימות', הוסמך כעורך דין בשנת 1859 והפך לשותפו של לברט.

בשנת 1859 נישא לאליזה נלסון, ולשניים נולד בן אחד, הנרי פטרסון בלייר.

 קריירה 
בשנת 1860 מונה בלייר לתובע המחוזי של מחוז גרפטון.

במהלך מלחמת האזרחים נדחה תחילה משני רגימנטים בשל אי־כשירות גופנית. בשנת 1862, עם הקמת רגימנט הרגלים המתנדבים ה־15 של ניו המפשייר, גייס פלוגה, התגייס כחייל פשוט ונבחר לקפטן. בהמשך מונה למייג'ור על ידי מושל המדינה והמועצה, ולאחר כשנה בחזית נשא דרגת לוטננט קולונל. בקרב הראשון שבו השתתף, המצור על פורט הדסון, נפצע פעמיים. לאחר שחרור הרגימנט בשנת 1863 מונה לסגן מפקד המשטרה הצבאית במחוז, ואת רוב יתרת המלחמה העביר בביתו בשל פציעות ומחלות שנגרמו במהלך השירות.

בלייר כיהן כחבר בבית הנבחרים של ניו המפשייר בשנת 1866, וכחבר הסנאט של ניו המפשייר בשנים 1867–1868.

 כהונה בקונגרס 
בלייר נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לקונגרסים ה־44 וה־45, וכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מ־4 במרץ 1875 ועד 3 במרץ 1879. בשנת 1876 יזם את הצעת התיקון הראשונה לאיסור צריכת אלכוהול שהובאה לקונגרס. בשנת 1878 לא התמודד לכהונה נוספת בבית הנבחרים, אך ב־17 ביוני 1879 נבחר על ידי בית המחוקקים של ניו המפשייר לסנאט של ארצות הברית, ומילא את הכהונה מ־20 ביוני 1879 ועד 3 במרץ 1885. מאחר שבית המחוקקים לא היה מכונס, מונה מחדש במרץ 1885 ובהמשך נבחר רשמית ביוני אותה שנה, וכיהן בסנאט עד 3 במרץ 1891. ניסיונו להיבחר מחדש בשנת 1891 לא הצליח.

לדברי הניו יורק טיימס, פעילותו בקונגרס כקידמו של עקרונות רפובליקניים רדיקליים ורפורמות מוסריות, ובייחוד רפורמת המתינות, זכתה להערכה רבה, והוא נחשב לאדם מוכשר, ישר ואמיץ, וכן לחייל נאמן במלחמת האזרחים ולנבחר ציבור מסור.

בדומה לרפובליקנים רבים בזמנו, בלייר תמך במכסי מגן גבוהים, בתקן הזהב ובקצבאות נדיבות ליוצאי צבא האיחוד.

בשנים 1882–1883 צירף תיקון לחוק רפורמת השירות הציבורי פנדלטון, שאסר העסקת שיכורים כרוניים בשירות הפדרלי, כחלק ממאבקו בשימוש באלכוהול, אך לא הצביע על החוק בנוסחו הסופי.

בלייר שימש כיושב ראש ועדת החינוך והעבודה בקונגרסים ה־47 עד ה־51. בשנות ה-80 של המאה ה-19 הציע חקיקה להעברת השליטה על החינוך מהרמה המקומית לרמה הפדרלית. 'חוק החינוך של בלייר', שהציע סיוע פדרלי לחינוך, עבר שלוש פעמים בסנאט וזכה לגיבוי נשיאים, אך מעולם לא עבר בבית הנבחרים. באחד ממכתביו לפעיל האפרו־אמריקני פרדריק דאגלס כתב כי יש לחזור לסוגיות היסוד הנוגעות בלב האומה, אחרת צפוי כישלון בטוח.

בשנת 1891 דחה הצעה מנשיא ארצות הברית בנג'מין הריסון להתמנות לשופט בבית המשפט הפדרלי במחוז ניו המפשייר, אך קיבל מינוי כשגריר ארצות הברית בסין. ממשלת סין התנגדה למינויו בשל מעורבותו בדברי ביקורת סביב חוק הדרת הסינים, והכריזה עליו אישיות בלתי רצויה. בעקבות זאת התפטר מן התפקיד, והתפטרותו התקבלה באוקטובר 1891.

בשנת 1892 נבחר שוב לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן מ־4 במרץ 1893 עד 3 במרץ 1895. הוא לא התמודד לכהונה נוספת ועסק בעריכת דין בוושינגטון הבירה עד מותו.

בלייר נפטר בוושינגטון הבירה ב־14 במרץ 1920, בגיל 85, ונקבר בבית העלמין בקמפטון, ניו המפשייר.

 קישורים חיצוניים 




קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו המפשייר
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מניו המפשייר
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מניו המפשייר
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1834
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1920