ליאו מייג'ור

ליאו מייג'ור (23 בינואר 1921 - 12 באוקטובר 2008) היה החייל הקנדי היחיד ואחד משלושה חיילים בלבד בחבר העמים הבריטי שקיבלו את מדליית ההתנהגות המצוינת (DCM) פעמיים במלחמות נפרדות.

מייג'ור קיבל את אות ההצטיינות הראשון שלו במלחמת העולם השנייה בשנת 1945 לאחר משימת סיור מוצלחת במהלך הקרב לשחרור העיר ההולנדית זוולה. כאשר נשלח לסייר בעיר עם אחד מחבריו, פרץ קרב בו נהרג חברו. מייג'ור המשיך בסיור ומצא שזוולה הייתה נטושה ברובה. הודות למאמציו, העיר ניצלה מאש הארטילריה שתכננו למחרת בעלות הברית. הוא קיבל את אות ההצטיינות השני שלו במהלך מלחמת קוריאה על כך שהוביל את כיבוש יעד חיוני בשנת 1951.

חייו
מייג'ור נולד ב-23 בינואר 1921 בניו בדפורד, מסצ'וסטס, להורים שהיו קנדים צרפתים, ועבר עם משפחתו למונטריאול לפני יום הולדתו הראשון. בגלל מערכת יחסים גרועה עם אביו, עבר לגור עם דודתו בגיל 14. מייג'ור התגייס לצבא הקנדי בשנת 1940 כדי להוכיח לאביו שהוא "מישהו להתגאות בו".

מלחמת העולם השנייה
מייג'ור שירת בגדוד חיל הרגלים שודייר אשר נחת בחוף ג'ונו בפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944. במהלך משימת סיור ביום הפלישה, מייג'ור השתלט לבדו על זחל"ם גרמני, והרג את כל חייליו. הרכב הכיל ציוד תקשורת גרמני וקודים סודיים, שתפיסתם הייתה חשובה למודיעין של בעלות הברית.

ימים לאחר מכן, הוא חיסל ארבעה חיילים במהלך קרב מול סיור של האס אס, אולם אחד מהם הצליח להצית רימון זרחן שגרם למייג'ור לאבד עין אחת. עם זאת, הוא המשיך להילחם. המשיך את שירותו כסייר וכצלף והתעקש שהוא זקוק רק לעין אחת כדי לכוון את נשקו. לדבריו, הוא "נראה כמו פיראט".

קרב שפך הסכלדה
במהלך הקרב, מייג'ור לכד לבדו 93 חיילים גרמנים בזילנד שבדרום הולנד. על פי העיתון "אוטווה סיטיזן", מייג'ור וחברו, רב"ט וילפריד ארסנו, נשלחו לאתר פלוגה שנעלמה לאחר שנשלחה לכבוש עיר. כאשר ארסנו חלה, מייג'ור יצא לבדו. הוא מצא ציוד נטוש של הפלוגה וקבע שהם נשבו. מייג'ור נכנס למבנה כדי למצוא מחסה מהגשם והקור, ואז ראה שני חיילים גרמנים הולכים לאורך סוללה. הוא לכד את הגרמני הראשון, השתמש בו כפיתיון כדי ללכוד את השני, והביא את שניהם למפקדם; הקצין ופלוגתו, שמנתה כ-100 איש, נכנעו ושלושה מהחיילים חוסלו על ידי מייג'ור. בקבוצת בתים סמוכה, חיילי אס אס, שהיו עדים לכניעת הפלוגה, פתחו באש לעברם, הרגו שבעה ופצעו אחרים. מייג'ור התעלם מאש האויב והמשיך ללוות את אסיריו בחזרה לחזית הקנדית, תוך כדי שהוא מורה לטנק קנדי, שעבר שם, לירות על חיילי האס אס. הוא צעד חזרה למחנה עם 93 האסירים שנותרו בחיים.

לכאורה, מייג'ור סירב לקבל את מדליית ההתנהגות המצוינת, מכיוון שלטענתו, הגנרל מונטגומרי (שהיה אמור להעניק לו את הפרס) היה "חסר יכולת" ולא במצב לחלק מדליות. הארכיון הלאומי של בריטניה מכיל רק תיעוד של המלצה מאוחרת יותר למדליה, משנת 1945.

בפברואר 1945, מייג'ור עזר לכומר צבאי להעמיס גופות מטנק טייגר II הרוס לתוך זחלילית אוניברסלית ליד קאפלן, גרמניה. לאחר שסיימו, הכומר והנהג התיישבו מלפנים בעוד מייג'ור קפץ לחלק האחורי של הרכב. הזחלילית עלתה על מוקש ומהפיצוץ נהרגו הכומר והנהג בעוד מייג'ור הועף מהכלי כשהוא מחוסר הכרה ולאחר מכן פונה לבית חולים סמוך.

שחרור זוולה
בתחילת אפריל 1945, הגדוד של מייג'ור התקרב לעיר זוולה. במקום התגלתה התנגדות גרמנית חזקה. ב-13 באפריל, מפקד הגדוד ביקש שני מתנדבים למשימת סיור לתוך העיר, שתפקידם היה לאסוף מודיעין על עוצמת הכוח הגרמני, וכן ליצור קשר עם המחתרת ההולנדית, לקראת הפגזה ארטילרית קרובה של בעלות הברית. מייג'ור וחברו ארסנו התנדבו למשימה. עם זאת, החליטו לנסות לשחרר את העיר בעצמם ללא הצורך בהפגזה.

באותו לילה, השניים נכנסו לבית חווה השייך להנדריק ואן גרנר, שמסר להם עמדות משוערות של עמדות גרמניות ליד פסי הרכבת. ארסנו נהרג מאש גרמנית לאחר שמיקומם נחשף בטעות. מייג'ור הרג שניים מהגרמנים, אך השאר נמלטו ברכב. לאחר שהחליט להמשיך במשימתו לבדו, מייג'ור נכנס לזוולה ליד סאסנפורט.

האירועים שלאחר מכן אינם ברורים. סיפורים אודות מעלליו של מייג'ור בעיר הוגזמו וישנם מספר דיווחים סותרים לגבי מה שקרה בפועל, כולל מספר דיווחים סותרים של מייג'ור עצמו. עם זאת, הדבר המאומת הוא שמייג'ור בילה מספר שעות בעיר, הצבא הגרמני עזב את המקום ומייג'ור יצר קשר עם המחתרת ההולנדית. מייג'ור חזר למחנה עם גופתו של ארסנו.

הודות למאמציו של מייג'ור, ההפגזה המתוכננת של זוולה בוטלה, הגדוד נכנס לעיר למחרת מבלי לירות ירייה אחת. על מעשיו, קיבל מייג'ור את מדליית ההתנהגות המצוינת.

דיווחים שונים על מעשיו של מייג'ור
הסיפור הפופולרי והמצוטט ביותר טוען כי מייג'ור, חמוש בכמה מקלעים ושק רימונים, פתח לבדו במתקפה על זוולה, תוך שימוש בירי ובפיצוצי רימונים כדי לגרום לחיילים הגרמנים שם להאמין שכוח קנדי גדול תוקף את העיר; לאחר שהרג כמה חיילים גרמנים ויצר מגע עם ההתנגדות, הכוח הגרמני נמלט, ומייג'ור חזר למחנה כדי לדווח על ממצאיו למפקד הגדוד. גרסאות מסוימות של הסיפור מוסיפות או משנות פרטים על מה שמייג'ור נתקל בו בעיר, כגון לקיחת נהג רכב צבאי גרמני בשבי או תקיפת מפקדת האס אס המקומית.

להלן מתוך ההמלצה הרשמית לקבלת מדליית ההתנהגות המצוינת, שנכתבה ב-20 במאי 1945:

כדי להציל כמה שיותר חיים הולנדים, היה צורך לדעת במדויק את מיקומן של עמדות האויב, שרבות מהן לא היו ידועות. טוראי ליאו מייג'ור ורב"ט וילפרד ארסנו ממחלקת הסיור התנדבו להיכנס לעיר וליצור קשר עם תנועת המחתרת כדי לקבל את המידע הדרוש. בכניסה לעיר, היה מחסום של קבוצה קטנה של אויב. הסיור התגלה והרב"ט נהרג. טוראי מייג'ור הרג שני גרמנים והאחרים ברחו. ללא מורא ממותו של עמיתו, הוא המשיך לסייר לבדו במשך 6 שעות, יצר קשר עם המחתרת ויצר סיורים של אזרחים הולנדים מקומיים, וכתוצאה מכך נאלץ חיל המצב של האויב, שאוימו מבפנים ומבחוץ, לסגת. כדי לדחוף אותם מחוץ לעיר, טוראי מייג'ור הצית את מפקדת הגסטפו. בשעה 04:00 ב-14 באפריל 1945, חייל אמיץ זה חצה תעלה, לאחר שהציב סיורים רבים של תנועת ההתנגדות ההולנדית בנקודות אסטרטגיות. בדרכו חזרה, אף על פי שהיה רטוב ועייף, נשא את גופת הרב"ט והביא אותה חזרה. 

לפי מאמר שנכתב לאחר מותו של מייג'ור בכתב העת של הצבא הקנדי כרך 11.3 סתיו 2008:

מייג'ור נשא שני מקלעי סטן ושק רימונים. הוא הגיע למרכז זוולה בסביבות השעה 01:00 ומצא את הרחובות שקטים ושוממים. הוא הבחין בעמדת מקלעים גרמנית אשר הצוות שלו ישן. הוא תקף וחיסל את העמדה בו במקום. לאחר מכן הוא מצא מכונית סיור גרמנית ואילץ את אחד הגרמנים, אותו לכד, לנסוע ברחובות עם אורות דולקים, כשהוא מניף דגל לבן. במשך מספר שעות, מייג'ור נע ברחובות בצורה זו, ירה על כל מטרה שמצא, ויצר רושם כאילו כוח קנדי גדול הגיע. האזרחים התעוררו אך לא יצאו מבתיהם. במזל, טוראי מייג'ור פגש את ראש המחתרת המקומית, פריץ קויפרס, ושלושה מאנשיו. בשלב זה נראה היה שהגרמנים נמלטו מהעיר בבהלה. הקבוצה שבה לבית העירייה ולוחמי המחתרת הוציאו את האזרחים לרחובות. תחנת הרדיו המקומית הכריזה על שחרור העיר. מייג'ור היה מותש אך נאלץ להשלים את משימתו על ידי החזרת גופת חברו, וילפריד ארסנו, לגדוד שלו. לוחמי ההתנגדות דאגו למכונית שתסיע את הגופה בחזרה, אך ספגו אש ממוצבי הגדוד הקנדי. מייג'ור טיפס על גג המכונית כדי שניתן יהיה לראותו בקלות מרחוק. כך חזר לקווי הלחימה הקנדיים כדי לדווח על תוצאות המשימה למפקדו.

גרסה דומה, ממאמר משנת 2005 ב"אוטווה סיטיזן", טוענת שמייג'ור "פילס את דרכו למרכז העיר", לכד את נהג מכונית הצוות הגרמנית מחוץ לפונדק, נכנס לפונדק עם השבוי, ופירק את הקצין שם מנשקו. מייג'ור "בילה את השעות הבאות בסיורים ובהטלת רימונים במקומות שגרמו נזק מועט אך עשו רעש חזק". הוא הרג ארבעה אנשי אס אס במהלך התקפה על מפקדת האס אס המקומית.

מאמר משנת 2017 בכתב העת Jonge Historici מציע תיאור דומה, וקובע כי מייג'ור פשוט "הלך ברחובות שוממים ויצר קשר עם המחתרת. לאחר מכן הוא חזר לגדוד שלו, שם דיווח כי האויב עזב את העיר." באופן דומה, בראיון עם De Stentor, טען אוצר המוזיאון הצבאי הלאומי, דירק סטאט, אשר חקר את מייג'ור במשך שנתיים, כי חלק ניכר מהסיפור המקובל הוא מיתוס ללא תיעוד או הוכחה לאירוע כלשהו שהתרחש באותו לילה בזוולה. סטאט מאמין גם שהרכב בו השתמש מייג'ור לא היה רכב צבאי גרמני חטוף, אלא פשוט מכוניתו של ראש המחתרת המקומית, פריץ קויפר.

מלחמת קוריאה
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, מייג'ור חזר לעבודתו הקודמת כמתקין צנרת. הוא גם עבר ניתוח לתיקון גבו, שנפגע בפיצוץ המוקשים בפברואר 1945.

כאשר פרצה מלחמת קוריאה, גייסה ממשלת קנדה כוח שנשלח לשם לסייע בהדיפת הפלישה הקומוניסטית. מייג'ור נקרא לחזור לשירות והוצב במחלקת הסיור והצליפה של הגדוד השני בחטיבת חיל הרגלים ה-25 הקנדית, הדיוויזיה הראשונה של חבר העמים הבריטי. מייג'ור לחם שם בקרב הראשון של מריאנג סן, וזכה לעיטור ההתנהגות המצוינת על כיבוש והחזקת גבעה מרכזית בנובמבר 1951.

מדליית ההתנהגות המצוינת השנייה
גבעה 355, שכונתה "גיברלטר הקטנה", הייתה נקודת אסטרטגית, ששלטה על שטח באורך שלושים קילומטרים. הקומוניסטים היו נחושים לכבוש אותה לפני שיפתחו שיחות הפסקת האש. גבעה 355 הוחזקה על ידי דיוויזיית חיל הרגלים השלישית של ארצות הברית, ותחת פיקודה הגדוד של מייג'ור, באגף המערבי. ב-22 בנובמבר 1951, הארמייה ה-64 הסינית (כ-40,000 איש) החלה בהתקפתה: במשך יומיים, האמריקאים נדחקו מגבעה 355 על ידי כוחות מהדיוויזיות הסיניות. ניסיון אמריקני להשתלטות על הגבעה נכשל, והסינים עברו לגבעה 227 הסמוכה במגמה של כיתור את הכוחות הקנדיים.
שמאל|ממוזער|אנדרטה המוקדשת לליאו מייג'ור, לוויס, קוויבק
כדי להקל על הלחץ, הועלה לגבעה 227 צוות של סיירים וצלפים בפיקודו של ליאו מייג'ור. חמושים במקלעי סטן, מייג'ור ו-18 אנשיו עברו את קווי האויב וזחלו במעלה גבעה 227 מהצד הסיני. אנשיו של מייג'ור פתחו באש, שגרמה לבלבול בצד הסינים שניסו להבין מדוע אש האויב מגיעה מנקודת ריכוז כוחותיהם במקום מבחוץ. עד השעה 00:45, צוותו של מייג'ור כבש את הגבעה. עם זאת, שעה לאחר מכן, כוח סיני שמנה כ-14,000 איש, פתח במתקפת נגד. מייג'ור קיבל פקודה לסגת, אך סירב. הוא הצליח למנוע מהאויב להתקדם לאורך כל הלילה. מפקד פלוגת המרגמות, קפטן צ'רלי פורבס, כתב מאוחר יותר שמייג'ור היה "אדם נועז... הוא לא היה מרוצה מהמטח שלי וביקש שיהיה קרוב יותר... למעשה, המטח שלי נפל כל כך קרוב ששמעתי את הפצצות שלי מתפוצצות כשהוא מדבר אלי ברדיו". מייג'ור ומחלקתו החזיקו בגבעה 227 במשך שלושה ימים עד שהוחלפו על ידי דיוויזיית חיל הרגלים השלישית של ארצות הברית.

מוות ומורשת
שמאל|ממוזער|מצבתו של ליאו מייג'ור בפוינט-קלייר, קנדה
מייג'ור נפטר בקנדיאק ב-12 באוקטובר 2008 ונקבר בבית הקברות בפוינט-קלייר, קוויבק. הוא הותיר אחריו את פאולין דה קרואזל, אשתו מזה 57 שנים; ארבעה ילדים; וחמישה נכדים. סרט תיעודי על מעלליו, , הופק במונטריאול. לציון 75 שנה לניצחון באירופה, הנפיק דואר קנדה בול לכבודו של מייג'ור, "רוח הרפאים בעלת העין האחת", ב-29 באפריל 2020. הלהקה הקנדית Mystery הוציאה את השיר "Pearls and Fire" על מייג'ור באלבומם Redemption משנת 2023.

מייג'ור קיבל אזרחות כבוד של העיר זוולה, הולנד, ב-14 באפריל 2005.

קישורים חיצוניים

 כתבה ב-CBC עם תמונות
 אודות ליאו מייג'ור - מאתר יוטיוב


הערות שוליים

קטגוריה:אנשי צבא קנדים במלחמת העולם השנייה