נשות אמפיסה

נשות אמפיסה הוא ציור שמן על בד משנת 1887 מאת סר לורנס אלמה-טדמה, ומתאר אירוע מן ההיסטוריה היוונית העתיקה כפי שתועד בכתביו של פלוטרכוס. אלמה־טדמה עיצב את הסצנה כהמחשה מוסרית שנועדה לקהל הוויקטוריאני, והציג אותה כלקח של חמלה, הכנסת אורחים והגנה על חסרי ישע.

הציור מתאר את חסידות דיוניסוס, המכונות בקכנטיות, אשר נדדו בלילה בטקסי פולחן והגיעו בשוגג לעיר אמפיסה, אויבת של חבל פוקיס שממנו באו. לאחר שהתעייפו ונרדמו בכיכר השוק, נשות אמפיסה גילו אותן, ובמקום לפגוע בהן או להסגירן, סיפקו להן מזון, מחסה והגנה עד שליוו אותן בבטחה אל מחוץ לעיר.

לפי הפרשנות ההיסטורית, הסיפור מתרחש על רקע מלחמת הקודש השלישית במאה הרביעית לפנה"ס, כאשר פוקיס השתלטה על מקדש דלפי וגררה עימות רחב בין ערי יוון. אמפיסה הייתה קשורה לברית האמפיקטיאונית, והמתח הפוליטי הפך את הגעת הבקכנטיות לאירוע מסוכן במיוחד.

 תיאור האירוע ההיסטורי 
לפי פלוטרכוס, הבקכנטיות הגיעו לאמפיסה בלילה במצב של אקסטזה פולחנית ותשישות. נשות אמפיסה, שחששו שהחיילים במקום ינצלו את מצבן, התאספו בשקט סביבן, שמרו עליהן בשנתן, סיפקו להן מזון וליוו אותן עם שחר אל מחוץ לתחום העיר.

 משמעות היסטורית 
האירוע הקטן יחסית, שבו מתמקד הציור, התרחש בתוך תקופה של מאבקי כוח אזוריים שהובילו בסופו של דבר לעליית מוקדון תחת פיליפוס השני. אלמה־טדמה בחר להתעלם מההיבט הצבאי ולהתמקד במחווה אנושית מקומית, המבליטה את כוחן של נשים בתוך מציאות אלימה.

 תיאור חזותי ופרשנות 
הציור מציג את שוק העיר אמפיסה בשעת בוקר מוקדמת. הבקכנטיות נראות שרועות על רצפת האבן או מתעוררות משינה, בעוד נשות אמפיסה עומדות סביבן במעגל הגנה שקט. הסצנה בנויה כהרכב קבוצתי רחב, המדגיש פעולה קולקטיבית ולא דמות גיבורה יחידה.
הציור מאופיין בדיוק חזותי קפדני ובתשומת לב לפרטים חומריים, מאפיינים המזוהים עם עבודתו המאוחרת של אלמה־טדמה. פרחים, מים, מזון, כלי חרס ומתכת ועורות בעלי חיים מתוארים בפרוטרוט, ומדגישים את השפע ואת נדיבותן של נשות אמפיסה כלפי האורחות המותשות.
המרחב האדריכלי ממלא תפקיד סמלי: הבקכנטיות מוקפות לא רק בנשים אלא גם במבנה האבן המוצק של השוק. הקבלה חזותית נוצרת בין שורת הנשים העומדות במרכז לבין שורת העמודים שבצד, רמז לכך שהנשים עצמן מתפקדות כעמוד תווך מגן.
הצבע הלבן שולט בפלטה, בשמים, בעמודים, באריגים וברצפה – ומרמז על טוהר, חמלה וגאולה. הלובן מדגיש את המעבר מן הלילה אל היום ואת חזרת הסדר והרציונל לאחר האקסטזה הפולחנית.
אלמה־טדמה שילב בציור כלי פולחן מתקופות שונות, כולל אגרטלים מדרום איטליה, כלים מאתונה ואף מכתש כסף רומי, שילוב שאינו תואם כרונולוגית את האירוע. האנכרוניזם מדגיש את על־זמניות המסר ומאפשר לאמן להפגין ידע ארכאולוגי רחב.

הציור יוצא דופן בכך שהוא מציג סצנה של נשים המסייעות לנשים אחרות, ללא דמות גברית מרכזית. בניגוד למסורות אמנותיות המדגישות גבורה גברית, כאן מוצגת קהילה נשית הפועלת מתוך חמלה, אחריות וחוסן, כהתגלמות אידיאלית של אנושיות ונשיות.

 הערות שוליים 

קטגוריה:ציורי מזון ומשקאות
קטגוריה:ציורי היסטוריה
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19