בארדאס

בארדאס (ביוונית: Βάρδας; 816–21 באפריל 866) היה אציל ביזנטי וקיסר האימפריה הביזנטית בשנים 862–866. כאחיה של תאודורה השנייה, קיסרית האימפריה הביזנטית, הוא קודם לתפקידים בכירים בימי תיאופילוס, קיסר האימפריה הביזנטית (829–842). לאחר מותו של תאופילוס הודר בידי תאודורה ותאוקטיסטוס, אך בשנת 855 הוביל להתנקשות בתאוקטיסטוס והפך לעוצר דה פקטו של אחיינו, מיכאל השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית (842–867). בארדאס קודם לדרגת קיסר, והיה השליט בפועל של האימפריה הביזנטית במשך עשר שנים – תקופה שהתאפיינה בהצלחות צבאיות, התחדשות דיפלומטית ומיסיונרית, וכן פריחה אינטלקטואלית שבישרה את הרנסאנס המקדוני. בארדאס נרצח בשנת 866 ביוזמת יקירו החדש של מיכאל השלישי, בסיליוס, שזמן קצר אחר כך תפס את השלטון וייסד את השושלת המקדונית.
ממוזער|הקיסר בארדאס ואחיינו באיה סופיה

 ביוגרפיה 
 ילדות ומשפחה 
בארדאס נולד לדרונגריוס מרינוס ולתאוקטיסטה, והיה אחיה הבכור של הקיסרית תאודורה השנייה, קיסרית האימפריה הביזנטית, ושל פטרונאס.. תיאופנס קונטינוטוס מזכיר עוד שלוש אחיות: מריה, סופיה ואירנה. המשפחה הייתה ממוצא ארמני והתיישבה בפפלגוניה.. מספר גנאלוגים (למשל קיריל טומנוף וניקוגאיוס אדונץ) הציעו קשר בין משפחת בארדאס לשבט האצולה הארמני ממיקוניאן, אך לפי נינה גרסויאן במילון ביזנטיום של אוקספורד: "ההשערה מושכת אך אינה ניתנת להוכחה בשל חוסר מקורות".
ממוזער|250x250 פיקסלים|מיכאל השלישי עם תאודורה ותאוקטיסטוס, מתוך הסקיליץ של מדריד
בשנת 837 העלה אותו תאופילוס לדרגת פטריקיוס ושלח אותו יחד עם הגנרל תאופובוס למלחמה נגד האבסגים, אך הביזנטים הובסו. עם מותו של תאופילוס עלה לשלטון בנו מיכאל השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית (842–867). כיוון שהיה רק בן שנתיים, מונתה מועצת עוצרות בראשות תאודורה, בה היו בארדאס, פטרונאס וסרגיוס ניקיטיאטס, אך בפועל תפס הלוגופט תאוקטיסטוס את הבכורה. בשנים הראשונות לעוצרות פעל בארדאס לשכנע את תאודורה לנטוש את המאבק באיקונוקלזם והשתתף בהדחת הפטריארך הפרו-איקונוקלסטי יוחנן הגראמטיקאי ובשיקום פולחן היקונוקלזם ב-843. עם הזמן הודר בארדאס בידי תאוקטיסטוס. לפי הלוגופט סימאון, האשים תאוקטיסטוס את בארדאס בהיערכות גרועה שהביאה לתבוסה הביזנטית בקרב מאורופוטמוס מול בית עבאס ב-844 – אף שהלוגופט עצמו היה המפקד בפועל. בגין ההאשמות הללו הוגלה בארדאס מקונסטנטינופול לתקופה לא ידועה.

לאחר גלות בארדאס ומות קרוב משפחתו סרגיוס, שלט תאוקטיסטוס לצד תאודורה במשך עשור. בשנת 855, עת מלאו למיכאל השלישי חמש-עשרה, וכך הגיע לבגרות מבחינה משפטית. תאודורה ותאוקטיסטוס ארגנו אירוע בחירת כלה למיכאל ובחרו באודוקיה דקאפוליטיסה, בניגוד לרצון הקיסר שהתאהב במאהבתו אודוקיה אינגרינה. בארדאס ניצל את המצב כדי לסכסך בין מיכאל לעוצרות, והחזירו אותו לבירה. ב-20 בנובמבר 855 נרצח תאוקטיסטוס. ייתכן שזה נעשה לבקשת הקיסר, שכן נאמר שבארדאס תמך בהדחה "אלגנטית" יותר של יריבו.

 עלייתו ונפילתו 
מות תאוקטיסטוס שם קץ לעוצרות; בראשית 856 הכריז מיכאל השלישי על שלטון מלא, וב-857 נכפתה תאודורה לפרוש למנזר גסטריה. למעשה, הפך בארדאס לעוצר דה פקטו. לקראת 858 קודם לדרגות הגבוהות ביותר: מגיסטרוס, כרטולריוס של הקניקליון, קורופלטס (לאחר ניסיון התנקשות של תאודורה), וב-22 באפריל 862 – קיסר. מקורות מוסלמיים בני התקופה, כמו מוחמד אבן ג'ריר א-טברי, מציינים שהתנהלו שיחות עם בארדאס ולא עם הקיסר, ובר הבראוס כתב שבארדאס דיבר בשמו של מיכאל השלישי בנוכחות שגרירים ערביים. גם פטרונאס, אחיו, קודם לסטרטגוס של תמה טרקזיה ויצא למלחמות מוצלחות כנגד הערבים.

למרות ביקורת מאוחרת על אופיו – יהיר, חמדן וחסר עכבות – נודע בארדאס בכישוריו כמנהל. בין הישגיו: ייסד את בית הספר מגנאורה לפילוסופיה, דקדוק, אסטרונומיה ומתמטיקה, תמך בחוקרים כגון לאון המתמטיקאי ועודד פעילות מיסיונרית של קירילוס ומתודיוס במורביה הגדולה. בתקופתו נרשמו ניצחונות צבאיים, כולל קרב לאלאקאון (863), ופעולה להפצת הנצרות בבולגריה. הפטריה של קונסטנטינופול שיבחה אותו גם בשל פועלו בבניה, אך מרבית המיזמים מיוחסים בפועל לבסיליוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, יורשו.

בשנת 858 הדיח בארדאס את הפטריארך איגנטיוס מקונסטנטינופול ומינה תחתיו את פוטיוס, משכיל אך הדיוט. יש שטענו כי איגנטיוס שלל מבארדאס השתתפות באוכריסטיה עקב קשריו עם כלתו, אך רוב החוקרים מייחסים את הדחת איגנטיוס לסירובו לגזור את שערה של תאודורה, אמו של הקיסר. מינוי פוטיוס יצר סכסוך קשה עם האפיפיור ניקולאוס הראשון בשל התחרות על השפעה וזכויות שיפוט במורביה ובבולגריה.
שמאל|ממוזער|250x250 פיקסלים|ההתנקשות בבארדאס, כשמיכאל צופה, מתוך הסקיליץ של מדריד
למרות כוחו העצום, שליטתו של בארדאס במיכאל השלישי לא הייתה מוחלטת: לאחר שגרם לפיטוריו של דמיאן, מונה על ידי מיכאל למשרת הפאראקוימומנוס דווקא בסיליוס הראשון, שהפך לאיש אמונו. מעמדו של בארדאס נחלש ב-866, כשלמד מיכאל שאודוקיה אינגרינה הרה ללאון השישי, קיסר האימפריה הביזנטית, ובכך אבד סיכויו של בארדאס ליורש. בעוד מיכאל השיא את המאהבת לבסיליוס ומינה אותו לשותף לשלטון, פיקד בארדאס על מסע הכנה לכיבוש אמירות כרתים של הסרצנים. במהלך ההכנות במילטוס, ב-21 באפריל 866, נרצח בארדאס בידי בסיליוס הראשון.

ביטול המלחמה נגד אמירות כרתים והחזרה של מיכאל ובסיליוס הראשון לקונסטנטינופול הביאו להכתרתו של בסיליוס הראשון לקיסר שותף. בספטמבר 867 נרצח גם מיכאל השלישי, והשושלת האמוריאנית חדלה להתקיים.

 חיים אישיים ומשפחה 
בארדאס נישא פעמיים. מאשתו הראשונה (זהותה אינה ידועה ונפטרה לפני 855) היו לו בן בשם אנטיגונוס, בת בשם אירנה, בן נוסף ושנייה שנישאה ללוגופט סימבטיוס הארמני (שהייתה כנראה אותה אירנה). בסביבות 855 נשא אשה שנייה בשם תאודוסיה אך התגרש ממנה ב-862. אנטיגונוס מונה למנהל בתי הספר בגיל צעיר, וכיהן בכך גם לאחר רצח אביו. ב-858 נשא בנו הנוסף את פילגשתו לשעבר של בארדאס ומונה לסטרטגוס אירופה. בת נוספת נישאה ללוגופט סימבטיוס, שנטל חלק בקשר לרצח בארדאס, קיווה לרשתו, אך הודח, פתח במרד נגד בסיליוס הראשון, הובס, בוצעה בו הטלת מום ונשלח לגלות.

 לקריאה נוספת 




 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:ילידי המאה ה-9
קטגוריה:נפטרים ב-866