ויולט דיקסון

ויולט פנלופה דיקסון, (לבית לוקאס-קלקראפט, באנגלית: Violet Dickson; 3 בספטמבר 1896 – 4 בינואר 1991) הייתה בוטנאית, סופרת ואוריינטליסטית בריטית.

 ביוגרפיה 
ויולט פנלופה לוקאס-קלקראפט נולדה בגאוטבי, לינקולנשייר, אנגליה. אביה נוויל היה סוכן קרקעות. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה התגוררה במרסיי, שם פגשה את בעלה, הרולד דיקסון (1881–1959), איש משרד החוץ הבריטי. היא נסעה לפגוש אותו בהודו, שם הוצב, שם נישאו, וזמן קצר לאחר מכן עברו במסגרת עבודתו לעיראק.

בשנים 1919–1920 שירת דיקסון בבחריין, ובשנת 1929 מונה לשליח בריטי בכווית, תפקיד בו כיהן עד 1936, ושוב לזמן קצר בשנת 1941. לאחר פרישתו משירות החוץ עבד דיקסון עבור חברת הנפט של כווית.

ויולט ליוותה אותו בכל תפקידיו, שלטה בערבית, וב-1955 פרסמה ספר על הצמחייה של בחריין וכווית. היא שלחה באופן קבוע אוספי פרחי בר לגני קיו בלונדון, ואף גילתה צמח מדברי שלא היה מוכר קודם – Horwoodia dicksoniae (בערבית: خزامى), שנקרא על שמה.

ב-1960 פגשה דיקסון בכווית את איאן פלמינג, מחבר סדרת ספרי ג'יימס בונד, במסגרת תחקיר שעשה לספר שכתב עבור חברת הנפט של כווית. בעידודו כתבה דיקסון את האוטוביוגרפיה שלה, "ארבעים שנה בכווית", שראה אור ב-1971.

כאשתו של נציג הממשלה הבריטית, שהתלוותה אליו לאירועים חברתיים ולחלק ממסעותיו באזור, פגשה דיקסון רבים מהשליטים והנכבדים של אזור המפרץ הפרסי, ביניהם המלך עבד אל-עזיז בן סעוד מסעודיה (שהעניק לה במתנה ראם, שהפך לחיית מחמד), המלך פייסל מעיראק, ארבעה שליטים כוויתים ושייחים שבטיים רבים. היא גם שמרה על קשרים עם דיפלומטים מערביים באזור, שהסתמכו לא פעם על הידע שלה על כווית ועל הסכסוכים והיריבויות בקרב משפחת המלוכה בת 600 איש. בשנת 1976, נחגג יום הולדתה ה-80 של דיקסון באירוע של הקהילה הבריטית בכווית.

לויולט והרולד היו שני ילדים משותפים – הדיפלומט האנמר יורק וורינגטון סעוד דיקסון, (נפטר ב-2005), ואיירין זהרה פרית', גם היא סופרת בנושאים מזרח תיכוניים.

 תוארי כבוד 
דיקסון קיבלה את תואר הכבוד "אום סעוד" (בערבית: أم سعود, מילולית: אמו של סעוד), ונודעה גם בשם אום כווית. היא זכתה גם לתואר הכבוד חאג'יה, מונח כבוד לנשים שקיימו את מצוות החאג', העלייה לרגל למכה, תואר יוצא דופן שכן לא-מוסלמים אינם מורשים לבצע את החאג'.

בשנת 1942 מונתה דיקסון לחברה במסדר האימפריה הבריטית. בשנת 1964 הוענק לה תואר מפקדת במסדר האימפריה הבריטית, ובשנת 1976 תואר דיים. היא זכתה ב-1960 במדליה ע"ש לורנס איש ערב מטעם החברה המלכותית לענייני אסיה בלונדון, על עבודתה בקרב הנשים הבדואיות של ערב ועל מחקרה על החי והצומח במדבר.

 אחרית חייה 
דיקסון התגוררה בבניין הסוכנות הבריטית בכווית מאז 1929 ועד לפלישה העיראקית לכווית בשנת 1990, אז פונתה, בעל כורחה, לבריטניה. היא התכוונה לחזור לביתה בעיר כווית, אך נפטרה ב-4 בינואר 1991, בגיל 94.
ממוזער|פרח Horwoodia dicksoniae
במהלך הכיבוש העיראקי נבזז הבית, אך בתום מלחמת המפרץ הוא שוחזר על ידי המועצה הכוויתית הלאומית לתרבות, אמנויות וספרות, וכיום הוא אטרקציה תיירותית.

לאחר מותה החלה המועצה הבריטית בכווית לחלק מלגה על שמה של דיקסון, לנשים כוויתיות המעוניינות ללמוד לתואר שני בבריטניה. המלגה נחשבת ליוקרתית ביותר לנשים בכווית.

מאמרים ותצלומים של ויולט דיקסון מוחזקים בארכיון מרכז המזרח התיכון באוניברסיטת אוקספורד, בפקולטה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת קיימברידג', ובספריית אוניברסיטת ג'ורג'טאון.

 הערות שוליים 

קטגוריה:גבירות מפקדות במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:בוטנאיות בריטיות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1896
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-1991