עדינה קמיאן

עדינה קמיאן (נולדה ב-7 באפריל 1971) היא אוצרת אמנות ישראלית-אמריקנית המשמשת כאוצרת בכירה וראש המחלקה לאמנות מודרנית במוזיאון ישראל, ומרצה לאמנות מודרנית ולימודי אוצרות בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים. אצרה תערוכות בישראל, בארצות הברית, באירופה ובאסיה, ופרסמה על דאדא וסוריאליזם.

 ביוגרפיה 
עדינה קמיאן נולדה בניו יורק. אמה, אניטה קמיאן, היא המייסדת והמנצחת של תזמורת האוניברסיטה העברית. אביה, רוג'ר קמיאן, הוא מוזיקולוג ומחבר הספר Music: An Appreciation.

בשנת 1980 עלתה לישראל ובהמשך למדה בבית הספר התיכון "פלך" בירושלים. בשנים 1989–1991 שירתה בצה"ל בחיל המודיעין, ביחידה 8200. בשנת 1994 סיימה את לימודי התואר הראשון בהצטיינות בפסיכולוגיה ובלימודים כלליים באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2001 סיימה את לימודי התואר השני שם, בתוכנית אישית בפסיכולוגיה קלינית ובתולדות האמנות. עבודת הגמר שלה השוותה בין מבחן האישיות ההשלכתי מבחן רורשך לאוטומטיזם סוריאליסטי (דקלקומניה); היא פורסמה בגרסה מתומצתת בקטלוג "סוריאליזם ומה שמעבר במוזיאון ישראל".

בשנת 2012 השלימה את לימודי הדוקטורט בהיסטוריה ובתאוריה של האמנות במרכז לחקר הסוריאליזם ומורשתו של אוניברסיטת אסקס, שמהווה שותפות מוסדית בין אוניברסיטת אסקס, אוניברסיטת מנצ'סטר ומוזיאון טייט מודרן. עבודת הדוקטורט שלה, "Remaking the Ready-made: Duchamp and Man Ray in the Galleria Schwarz", התמקדה בשיתופי הפעולה של מרסל דושאן ומאן ריי עם הסוחר-חוקר-משורר ארטורו שוורץ, בשעתוק החפצים-מן-המוכן (רדי מייד) והאובייקטים שלהם בשנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 של המאה העשרים. במהלך לימודי הדוקטורט שלה קיבלה את מלגת המחקר המוענקת לסטודנטים לתואר שלישי בינלאומיים בבריטניה.

עבודת הדוקטורט היוותה בסיס לספרה בנושא מקוריות ושכפול: "דושן, מאן ריי וחידת השיעתוק", שפורסם בסדרת "מחקרים בסוריאליזם" של הוצאת רוטלדג' בשנת 2018. הספר תואר על ידי דליה יודוביץ כ"קריאה חובה להבנת המורשת היצירתית של הרדי-מייד". הספר בוחן את הייצור השיתופי של רפליקות ואת ההשלכות על מקוריות, אותנטיות ויצירתיות.

 קריירה אוצרותית 
בשנת 1994 החלה קמיאן לעבוד במחלקה לאמנות מודרנית של מוזיאון ישראל כחוקרת פרילנס. במחלקה שימשה בתפקידים רבים לאורך השנים, כגון עוזרת אוצרת ואוצרת משנה, עד שבשנת 2005 קיבלה לידיה את ניהול המחלקה. בשנת 2008 התקדמה לתפקיד אוצרת מן המניין.

מאז 2016 היא מכהנת בתפקיד אוצרת בכירה לאמנות מודרנית ע"ש דוד רוקפלר וראש המחלקה לאמנות מודרנית ע"ש סטלה פישבך.

קמיאן אחראית על אוסף המחלקה לאמנות מודרנית ועל אוצרות הגלריות לאמנות האימפרסיוניסטיות והפוסט-אימפרסיוניסטית ועל הגלריה לאמנות מודרנית. היא פיקחה על ההרחבה וההקמה מחדש של גלריות האמנות המודרנית במהלך חידוש קמפוס המוזיאון בשנים 2007–2010.

אוספים עליהם אחראית קמיאן כוללים גם את אוסף הדאדא והסוריאליזם ע"ש ורה וארטורו שוורץ ואת בית ברגמן ואוספיו.

במסגרת תפקידה במוזיאון, אצרה תערוכות רבות, חיברה ספרים, קטלוגים ומאמרים העוסקים בתנועות האמנות דאדא, וסוריאליזם, כמו גם באמנים, תנועות ונושאים אחרים הקשורים באמנות המאה העשרים. תוך שימת דגש מיוחד על הקשר בין אמנות האוונגרד לאמנות העכשווית, קמיאן מציגה אסטרטגיות אוצרותיות חדשניות במוזיאון, תוך הקפדה על רגישות ביחס לשאלות חברתיות-פוליטיות בנות הזמן. כאוצרת במוזיאון ישראל, קמיאן אצרה תערוכות פורצות דרך, כגון "מאן ריי: משוואות אנושיות" (2015, בשותפות עם ונדי גרוסמן, אנדרו שטראוס ואדוואר סבלין), "אין כמו בבית" (2017) ו"נופי גוף" (2020), שזכו לתהודה מקומית ובינלאומית. בנוסף, היא מארגנת ומשתתפת באופן קבוע בכנסים, בהרצאות ובדיאלוגים בינלאומיים עם דמויות בולטות בשדה האמנות העולמי, כמו גם מובילה תערוכות ושותפויות בינלאומיות ותורמת לקידום אוסף מוזיאון ישראל, בשיתוף פעולה פורה עם המחלקה לניוד תערוכות במוזיאון ישראל.

קמיאן, המשלבת את הכשרתה בפסיכולוגיה ובתולדות האמנות, בחרה לפתח קריירה כאוצרת אמנות. היא מסבירה: "כאוצרת, יש לי הזכות ליצור חוויות שבתקווה מרוממות אותנו מעל המציאות הקשה הנוכחית שלנו. אפשר לשוטט באמנות ובתרבות החומרית בצורה חלומית, מחדר לחדר."

בראיון בשנת 2025 ציינה שבחירותיה האוצרותיות מבוססות לעיתים על מסורת השידוך, המשמשת בקהילה היהודית למציאת בני זוג מתאימים לנישואין באמצעות היכרות בהנחיית שדכן: "בפרקטיקה האוצרותית... פעולת הצבת יצירות אמנות שלכאורה אינן קשורות זו לצד זו הופכת לפעולה של שידוך פרשני."חלומות צלולים בירושלים: מסע בעולם החלומות של מוזיאון ישראל

פיתוח אוסף
במסגרת תפקידה אחראית קמיאן על פיתוח האוסף, לרבות רכישות של יצירות חשובות כגון היצירה "מתווה לרפואה" מאת גוסטב קלימט (1897–1998). היא הרחיבה את מחלקת האמנות המודרנית של המוזיאון עם רכישות משמעותיות בדגש על אמניות חלוצות משנות ה-60 וה-70, כגון "ללא כותרת (קרש גיהוץ)" (1963) מאת יאיוי קוסמה (היצירה הראשונה של האמנית באוסף ציבורי בישראל), "מנקה" (1965) מאת אלינה שפוצ'ניקוב, "ללא כותרת" (1970) מאת לוצ'יטה הורטדו, "האם הטובה" (1991) ו"דמות קמורה" (1993) מאת לואיז בורז'ואה ו"פיתוי" (1982) של קרול רמה. כמו כן, הורחב האוסף של אמנות הדאדא והסוריאליזם עם מבחר יצירות מעיזבונו של מאן ריי.

פעילות התנדבותית
קמיאן התנדבה בוועדה לאמנות ציבורית בעיריית ירושלים, ובבית סוטריה בירושלים, שם העבירה פעילות אמנותית-טיפולית.

במהלך ארבעה החודשים הראשונים של מלחמת חרבות ברזל יזמה סדנאות אמנות למפונים במלון גרנד קורט בירושלים, יחד עם צוות מתנדבות ומדריכות של אגף הנוער של מוזיאון ישראל.

 הוראה 
מאז 2014 משמשת קמיאן כמרצה לאמנות מודרנית בבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב בירושלים.
בשנים 2017 ל-2019, היא גם לימדה קורסים באוצרות במחלקה לאדריכלות של האקדמיה.

קמיאן לימדה גם במרכז האקדמי שלם ובאוניברסיטה הפתוחה, והיא מעבירה הרצאות במסגרות תרבות נוספות.

 תערוכות בולטות 
 התערוכה "סוריאליזם ומעבר" (2007) הוצגה במוזיאון ישראל, במוזיאון האמנות של סינסינטי (2009), בהרמיטאז' בסנט פטרסבורג (2014), בגלריה הלאומית ההונגרית בבודפשט (2014), בפלאצו אלברגטי בבולוניה (2017) ובפלאצו גביריה במדריד (2018). בתערוכה זו התמקדה קמיאן בנושאים מרכזיים בדאדא ובסוריאליזם וכללה עבודות של אמנים מאוחרים יותר שהושפעו מתנועות אלו, כגון מיצב שהוזמן מהאמן האמריקאי מארק דיון.
 התערוכה "מאן ריי: משוואות אנושיות" (2015), שאצרה במשותף עם ונדי גרוסמן, אנדרו שטראוס ואדוארד סבלין, התמקדה ב"משוואות שייקספיריות" של מאן ריי, בהשראת תצלומיו של עצמים מתמטיים תלת-ממדיים והוצגה לראשונה יחד עם המודלים המקוריים ממכון אנרי פואנקרה בפריז. התערוכה הוצגה גם באוסף פיליפס בוושינגטון ובני קרלסברג גליפטוטק בקופנהגן.
 "לילה יורד על ברלין" (2016) הייתה שיתוף פעולה עם הגלריה הלאומית החדשה בברלין לתערוכה של עבודות מתנועות אמנות שלפני מלחמת העולם השנייה, כגון אקספרסיוניזם גרמני, אובייקטיביות חדשה, דאדא ובאוהאוס. רבות מיצירות אלו הוצאו מחוץ לחוק על ידי הנאצים בטענה שהן "מנוונות". לדברי קמיאן הצלחת התערוכה, שהוארכה עקב ביקוש פופולרי, טמונה בעובדה ש"ישראלים צמאים מאוד לביטוי של תקופה כה קריטית להיסטוריה שלנו".
 התערוכה "אין כמו בבית" (2017), שהוצגה במוזיאון ישראל ובמוזיאון אוסף בררדו בליסבון (2018), בחנה כיצד אמנים עכשוויים השתמשו בפריטי בית בדרכים שחותרות תחת תפקודם ומשמעויותיהם היומיומיות. בכנס בשנת 2017 דיברה קמיאן על מה שקורה כאשר חפצים שהופכים ליצירות אמנות ממוקמים ב"מעין בית" במוזיאון. התערוכה חיקתה את עיצוב הבית, יחד עם קטלוג בהשראת איקאה. בין נקודות השיא של התערוכה היו המשתנה המחודשת של מרסל דושאן ועבודתה של האמנית היפנית יאיוי קוסמה "ללא כותרת" (קרש גיהוץ).
 נופי-גוף (2020) התמקדה בקשר בין גוף, טבע ויקום מאז התקופה הפרהיסטורית. לדברי קמיאן, בני אדם לאורך הדורות ביקשו לקשור את מסתורי גוף האדם למבנים רציונליים, כמו גאומטריה. דוגמה לכך היא עבודתו של לה קורבוזיה, שתכנן את המודולור - מערכת מדידה המבוססת על פרופורציות גוף.
 "שדות המופשט" (2022) הציגה 43 ציורים מופשטים מאוסף מוזיאון ישראל, 24 מהם הוצגו לקהל הרחב בפעם הראשונה. בפתיחה תיארה קמיאן את הציור המופשט כ"זיקוק מהות הדברים". "Fields of Abstraction" נבחרה על ידי כריסטי'ס כאחת התערוכות הטובות ביותר באסיה-פסיפיק, המזרח התיכון ודרום אמריקה בשנת 2022.
 התערוכה "טבור עולם" (2024), שאצרה, בשיתוף פעולה עם מלו ציון והוצגה בקישלה, תחנת משטרה וכלא טורקי לשעבר, המהווה חלק ממתחם מגדל דוד בירושלים, יצרה דיאלוג בין ארכאולוגיה לאמנות עכשווית. קמיאן אומרת שאחת ממטרותיה הייתה ליצור מקלט בתקופה הקשה העומדת בפני ישראל לאחר טבח שבעה באוקטובר.
 תערוכה "חלומות צלולים" (2024) שאצרה קמיאן במוזיאון ישראל, מציגה 180 עבודות החוקרות חלומות באמנות, תרבות חומרית ומדיה חדשה מנקודת מבט רב-תרבותית. התערוכה, לציון מאה שנה ל"מניפסט הסוריאליזם" מאת אנדרה ברטון (1924), מובילה את המבקרים דרך מסדרון ארוך ומואר אל חדרים רבים החוקרים את "הדימויים הקסומים והפנטסטיים של חלומות". למבנה התערוכה קמיאן קיבלה השראה מן החפץ הסוריאליסטי "אובייקט יציר חלום" מאת ברטון משנת 1935, ובו מסדרון אדום שמצדיו דלתות קרטון המציצות לקטעי שירה וחפצים מצויים. התערוכה כוללת אמנות ותרבות חומרית ממשענת ראש מצרית עתיקה ועד יצירת מציאות מדומה שנוצרה לתערוכה. יצירת האמן הבריטי-ניגרי יינקה שוניבארי נותנת פרשנות חדשה ליצירתו של אמן הרומנטיקה הספרדי פרנסיסקו גויה "תרדמת התבונה מולידה מפלצות". בלב התערוכה עומדת התזה של קמיאן שאמנים לאורך ההיסטוריה השתמשו בחלומות, שהם בבסיס הסוריאליזם, כקרקע להתנסות ולחזון יצירתי. היא מציעה שהמבקרים ישוטטו בתערוכה במעין מצב חלום, לא ב"קו ליניארי" אלא דרך "ארכיטקטורה של חלומות" טעונה רגשית.

 עבודות שפורסמו 
קמיאן כתבה מאמרים רבים על דאדא וסוריאליזם, ופרסמה מחקרים על עבודתם של אמנים סוריאליסטים, ביניהם מרסל דושאן, מאן ריי וז'ואן מירו.

 ספרים, מאמרים וקטלוגים 
 קמיאן (עורכת), חלומות צלולים, מוזיאון ישראל, (עברית ואנגלית), 2024
 "ז'אק ליפשיץ: מפגשים פיסוליים", בתוך: ג'ודית גסקו ואנט סומודי (עורכות), ליפשיץ, פסל קוביסטי, מוזיאון האמנויות היפות, בודפשט, 2024
 קמיאן (עורכת), שדות המופשט, מוזיאון ישראל, קטלוג מקוון (עברית, אנגלית, ערבית), 2022
 "בחזרה להיסטריה," בתוך: קתרין חיג (עורכת), טיפול: אמנות ורפואה, קונסטהאוס ציריך, 2022
 קמיאן (עורכת), נופי גוף", מוזיאון ישראל, ירושלים, (עברית, אנגלית), 2020
 קמיאן ושרון תג'ר, "עופרת ביצירתו של אנסלם קיפר במוזיאון ישראל", בתוך: שרון הקר וסילביה בוטינלי (עורכות), עופרת באמנות מודרנית ועכשווית, הוצאת בלומסברי, לונדון, 2020
 "מרסל דושאן דרך עיניו של ארטורו שוורץ: ראיון מורכב", בתוך: דושאן-קונס, מסימיליאנו ג'יוני (עורך), הוצאת פיידון, 2019
 "מאן ריי" בתוך: מייקל ריצ'רדסון, ואחרים (עורכים), האנציקלופדיה הבינלאומית של הסוריאליזם, הוצאת בלומסברי, לונדון, 2018
 יצירה מחדש של הרדימייד: דושאן, מאן ריי וחידת הרפליקה, הוצאת ראוטלג', 2018
 קמיאן (עורכת), אין כמו בבית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2017; מוזיאון אוסף בררדו, ליסבון, (עברית, אנגלית, פורטוגזית), 2018
 "יציקה, עטיפה ושכפול: היצירתיות הניתנת לעיצוב של מרסל דושאן ומאן ריי", בתוך: פרייר דה טושר, מוזיאון טינגלי, בזל, 2017
 "לוח שחמט סוריאליסטי", בתוך: דושאן, שחמט והאוונגרד,'' מכון ז'ואן מירו, ברצלונה, 2016

 קישורים חיצוניים 


 עדינה קמיאן, באתר academia.edu
 עדינה קמיאן, באתר האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל
 עדינה קמיאן באתר AMAZON
 ביקורת על התערוכה "אין כמו בבית" ב-Apollo Magazine
 ראיון עם קמיאן לכבוד התערוכה "נופי גוף" ב-Artsy


 סיור וירטואלי בתערוכה "נופי גוף" בהנחיית קמיאן
 הרצאה של קמיאן בנושא "פוסט דאדא: מוזכים את גבולות החומר", בסדנאות האמנים בירושלים


 הערות שוליים 

קטגוריה:אוצרות ישראליות
קטגוריה:סגל מוזיאון ישראל
קטגוריה:סגל בצלאל
קטגוריה:אוצרים ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:עולות בשנות ה-1980
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:ישראליות ילידות ארצות הברית
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:בוגרות בית הספר פלך
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטאות ומכללות בממלכה המאוחדת
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות בממלכה המאוחדת
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1971
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971