ישו נושא את הצלב (בוש, גנט)

ישו נושא את הצלב (המכונה גם ישו נושא את הצלב על כתפיו, באנגלית: Christ Carrying the Cross) הוא ציור המיוחס לאחד מתלמידיו או ממשיכיו של הירונימוס בוש. היצירה צוירה בראשית המאה ה-16, ככל הנראה בין השנים 1510–1535, והיא שמורה כיום במוזיאון לאמנויות יפות בגנט, בלגיה. היבטים שונים של הציור היו לאורך השנים מושא לדיון ולמחלוקת במחקר האמנות. היצירה בולטת במיוחד בשימוש בקריקטורה לצורך עיצוב דמויות בעלות מראה גרוטסקי המקיפות את דמותו של ישו, והיא נתפסת כביטוי להשקפת עולמו הפסימית של בוש. הציור משלב דימויים וסמלים נוצריים, ועיקר מרכיביו האיקונוגרפיים שואבים את מקורם מהברית החדשה.

 היסטוריה 
היצירה נרכשה בידי מוזיאון האמנויות היפות בגנט בשנת 1902, ועברה תהליך שימור בשנים 1956–1957. בדומה ליצירות אחרות הקשורות להירונימוס בוש, תיארוכה אינו ודאי, אף שרוב חוקרי האמנות נטו לייחס אותה לשלב המאוחר של פעילותו. בקטלוג התערוכה שהוקדשה לבוש והוצגה ברוטרדם בשנת 2001 הוצע תיארוך לשנים 1510–1535, תוך ייחוס הביצוע לאחד מממשיכיו של האמן. אחד מכותבי הקטלוג, ברנרד ורמט, ציין כי מקובל לראות ביצירה עבודה שאינה טיפוסית לבוש, והביע ספק רב בכך שצוירה בידי אותו אמן שצייר את הצלוב המבוזה שבגלריה הלאומית בלונדון. לדבריו, הצבעוניות מזכירה את סגנון המנייריזם של שנות ה־30 של המאה ה־16, והוא קשר את היצירה לטריפטיכון הייסורים שבוולנסיה ולציור ישו לפני פילאטוס שבפרינסטון, יצירות אשר צוירו בוודאות לאחר מותו של בוש. עמדה דחייתית זו התקבלה לאחר מכן בידי שטפן פישר, אך עורערה בידי פריץ קורני.Varallo, Franca (2004). Bosch. Milan: Skira.Koldeweij, Vandenbroeck en Vermet (2001): p. 97.S. Fischer. Hieronymus Bosch. Complete Works. Köln (Taschen Verlag) 2013.F. Koreny. Hieronymus Bosch. Die Zeichnungen. Turnhout (Brepols) 2012.

באוקטובר 2015 אישר פרויקט המחקר והשימור של בוש, העוסק מאז שנת 2007 במחקר טכני של מרבית ציוריו של הירונימוס בוש, כי גם הוא דוחה את הייחוס לבוש ורואה ביצירה עבודה של ממשיך או תלמיד. עוד הוצע במסגרת הפרויקט כי הציור הוא למעשה העתק של יצירה קודמת מאת בוש. על פי מסקנות החוקרים, יש לתארך את היצירה לשנים 1530–1540, כלומר לאחר מותו של בוש.

כראיות נוספות לייחוס זה ציין הפרויקט כי בדיקות באמצעות רפלקטוגרפיה תת־אדומה העלו שרישום ההכנה כמעט ואינו שונה מן הציור המוגמר, ממצא החריג ביחס למצופה ביצירות של בוש. בנוסף, ניתוח המבנה והקומפוזיציה של היצירה הוביל את החוקרים למסקנה כי מדובר ביד אמן שונה. עוד נקבע כי הציור הוכנס למסגרת מיד לאחר השלמתו, כפי שמעיד היעדר הצטברות צבע בשולי הלוח. נוהג זה שונה מן המקובל במאה ה־15, אז נהגו למסגר את הלוחות טרם הציור, דבר שהיה מותיר סימני הצטברות צבע בקצוות היצירה.

עם זאת, תיאוריה זו מופרכת על ידי חריט סטייארט. עדותו היא שאין דרך לקבוע בוודאות את טכניקת המסגור של היצירה. במהלך שיקום היצירה בשנים 1956–1957, נוספו לוחות עץ למסגור היצירה, כך שלא ניתן היה לקבוע שליצירה היו קצוות לא צבועים מלכתחילה. הוא גם שואף לקחת בחשבון שסגנון הציור עצמו מושפע מתהליך השיקום. סטייארט משווה את תכונות הציור לציורים אחרים של בוש ומסמן את דמיונו גם ל"יום הדין האחרון" מאת בוש ול"ישו המבוזה" (הכתרת הקוצים) מאת בוש.
ימין|ממוזער|הירונימוס בוש, הירונימוס הקדוש, שמן על לוחות עץ אלון, 77 ס"מ × 59 ס"מ (30 אינץ' × 23 אינץ'), מוזיאון האמנויות היפות, גנט
ממוזער|הירונימוס בוש, המוות והקמצן, שמן על לוחות עץ אלון, 93 ס"מ × 32 ס"מ (36 5/8 אינץ' × 12 13/16 אינץ'), הגלריה הלאומית לאמנות, וושינגטון די.סי.
חוקר אמנות נוסף שהוסיף נדבך לדיון הוא מקסימיליאן מרטנס. עמדתו המרכזית היא שהיסטוריה של האמנות איננה מדע מדויק, וכי מסקנותיה מחייבות פרשנות אנושית. במחקר שערך על ציור זה באמצעות רפלקטוגרפיה תת־אדומה השווה מרטנס את רישומי ההכנה של ישו נושא את הצלב לאלו של יצירות אחרות המיוחסות להירונימוס בוש, ובהן הקדוש הירונימוס והמוות והקמצן. מסקנתו הייתה כי רישומי ההכנה בשלוש היצירות שונים זה מזה: בישו נושא את הצלב מופיע רישום קווי, בהקדוש הירונימוס רישום חופשי, ואילו בהמוות והקמצן רישום צפוף המבוסס על הצלבה. עם זאת, מרטנס מדגיש כי קיימים מקרים שבהם שיטות רישום ההכנה משתנות גם בין יצירות שאושרו בוודאות כמעשה ידיו של אותו אמן. בהקשר זה הוא מציין את יצירותיהם של רפאל ופיטר ברויגל האב, ומדגיש כי רישומי ההכנה שלהם עברו התפתחות לאורך השנים.
ימין|ממוזער|220x220 פיקסלים|הירונימוס בוש, גן התענוגות הארציים, שמן על לוחות עץ אלון, 205.5 ס"מ × 384.9 ס"מ (81 אינץ' × 152 אינץ'), מוזיאון הפראדו, מדריד
חוקר אמנות נוסף, פול ואן דה ברוק, טוען מנגד כי שינויי הסגנון האמורים נובעים מתהליך היצירה האמנותי של בוש עצמו. הוא מתאר את בוש כ"אמן פרדוקסלי", ומציין כי בוש נוהג להעמיד במכוון ניגוד בין רישום ההכנה לבין התוצאה הסופית של היצירה, ולעיתים עושה שימוש בעקרון של exempla contraria - הצגה של דוגמה שלילית, כלומר "כיצד אין לעשות". לדבריו, ניתן למצוא הבדלים סגנוניים אף בתוך אותה יצירה עצמה. כדוגמה הוא מציין את גן התענוגות הארציים, שבו ניכרים שינויי סגנון בין שלושת הלוחות המרכיבים את היצירה.

חוקרי אמנות רבים סבורים כי העיוות והבעת הסבל ביצירותיו של בוש הושפעו מרישומיו של לאונרדו דה וינצ'י, וביניהם נמנה גם קורט פאלק. טענה זו מתייחסת במיוחד לרישומים שבהם ערך דה וינצ'י ניסויים בעיוות תווי הפנים והגוף. עם זאת, חוקרים אחרים גורסים כי מקורות ההשראה של בוש אינם נעוצים ביצירתו של דה וינצ'י, אלא משקפים מסורות צפוניות. וולטר גיבסון טוען כי בין יצירתו של בוש לבין זו של דה וינצ'י קיים דמיון מועט בלבד, וכי למעשה עבודותיו של בוש משקפות מסורות גרמניות והולנדיות, שבהן רודפיו של ישו מתוארים כבעלי חזות חייתית.

 תיאור היצירה 
ממוזער|פרט הציור
היצירה מציגה את ישו נושא את הצלב על רקע כהה, הנשלט בעיקר בידי גוונים של שחור ואדום, והוא מוקף בראשים רבים. הציור מתמקד בפנים ובכפות הידיים כמוקד הבעה רגשית, בעוד שהגופים עצמם נטמעים ונמוגים אל תוך הרקע האפל. מרבית הראשים מאופיינים בתווי פנים גרוטסקיים, ויש המתארים את העיוות הצורני כבעל זיקה להבעה מופשטת. ביצירה נכללים שמונה־עשר דיוקנאות, נוסף על דיוקן אחד המופיע על צעיפה של ורוניקה הקדושה. הן ישו והן ורוניקה מתוארים בעיניים עצומות ובהבעה קודרת, כאשר ראשיהם נוטים מטה. דמותו של ישו נראית כמעט שקופה, עובדה המעוררת תחושה של היעלמות אפשרית ומעמידה בספק אם יוכל להחזיק מעמד עד סיום הדרך. הניגוד בין הבעות פניהם של מייסריו של ישו לבין הבעתו המאופקת והחגיגית נועד לבטא את הפער בין חוסר האנוכיות של ישו לבין הזעם הרותח של מתנגדיו.

בפינה הימנית התחתונה של הציור מופיע השודד הבלתי־מתחרט, הלועג לשלושה גברים הלועגים לו. השודד המתחרט, המכונה גם בשמות כגון השודד הטוב או השודד הרע, מתואר בפינה הימנית העליונה; עורו חיוור מאוד, והוא מוצג בשעת וידוי בפני נזיר בעל מראה מכוער במיוחד.

בפינה השמאלית התחתונה נראית ורוניקה הקדושה כשהיא אוחזת בצעיף ורוניקה. לבסוף, בפינה השמאלית העליונה מתואר שמעון מקירנה, שפניו מופנות כלפי מעלה. על צעיפה של ורוניקה הקדושה מופיע גם דימוי של ישו. דמותו של ישו ממוקמת בנקודת המפגש של שני אלכסונים בקומפוזיציה. האלכסון האחד הוא הצלב העשוי עץ, הנישא בידי ישו ובידי השודד החוזר בתשובה. האלכסון השני הוא קו דמיוני המחבר בין ורוניקה הקדושה שבפינה השמאלית התחתונה לבין השודד הבלתי־מתחרט שבפינה הימנית העליונה. האלכסון הראשון מדגיש את הבעת פניו ומיקומו של השודד החוזר בתשובה כסמל להכרעה פנימית לפנות אל האל, ואילו האלכסון השני מבטא את עמידתו של השודד הבלתי־מתחרט, הנאחז ברגשות שנאה בדומה למוציאיו להורג של ישו.

 סמליות דתית 
פני הייסורים המתוארים ביצירה נועדו לייצג המון המתנגד לרעיונותיו של ישו, והמון זה ספוג במושג החטא. פניו של ישו, וכן דמותו המשתקפת בצעיפה של ורוניקה הקדושה, נועדו לבטא את רגשותיו לנוכח החלטתו למות למען חטאי בני האדם. הבעתו מוצבת בניגוד מובהק לפני ההמון, שכן הללו מגלמים את החטאים שבעבורם הוא מקריב את חייו. גם הבעתה המלנכולית של ורוניקה הקדושה יוצרת ניגוד, אולם ניגוד זה נובע מיראת כבוד כלפי מעשיו של ישו. כוונת האמן הייתה להציג את המציאות הפנימית של האנושות ואת בדידותו של ישו במסעו. בכך מבקש הציור להמחיש כי ישו הוא היחיד היכול לסלוח לאנושות על חטאיה ולהעלות לפני השטח את יופייה הפנימי של האנושות.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:הירונימוס בוש
קטגוריה:ישו בתרבות ובאמנות
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16
קטגוריה:קריקטורה