ג'ון פורד (מחזאי)

ג'וֹן פוֹרְד (באנגלית: John Ford; ) היה מחזאי ומשורר אנגלי מתקופת ה ו, שנולד ב שבדבון, אנגליה. מחזותיו עוסקים בעיקר בקונפליקט שבין תשוקה למצפון. אף שהוא זכור בעיקר כמחזאי, הוא כתב גם מספר שירים בנושאי אהבה ומוסר.

מוצאו
ג'ון פורד הוטבל ב-17 באפריל 1586 בכנסיית אילסינגטון, דבון. הוא היה בנו השני של תומאס פורד (1556–1610) מ בקהילת אילסינגטון, ואשתו אליזבת פופהאם (נפטרה ב-1629) מ מ שבסאמרסט. המצבה שלה קיימת בכנסיית אילסינגטון. סבו של תומאס פורד היה ג'ון פורד (נפטר ב-1538) מ (בנו ויורשו של ויליאם פורד מ), שרכש את אחוזת באגטור בקהילת אילסינגטון, אשר יורשיו הזכרים הפכו אותה למושבם בזה אחר זה. האחוזה האליזבתנית של בני משפחת פורד שרדה בבאגטור כאגף השירות של בית מאוחר יותר שנוסף בסביבות שנת 1700.

חייו ויצירתו
פורד עזב את הבית כדי ללמוד בלונדון, אם כי הפרטים המדויקים אינם ברורים – ג'ון פורד בן השש-עשרה מדבון התקבל ל באוקספורד ב-26 במרץ 1601, אך זאת כאשר המחזאי טרם הגיע ליום הולדתו ה-16. הוא הצטרף למוסד שהיה בית ספר יוקרתי למשפטים אך גם מרכז לפעילות ספרותית ודרמטית – מידל טמפל. חבר זוטר בולט שם ב-1601 היה המחזאי . (לא ידוע אם פורד אכן למד משפטים בעת שהותו במידל טמפל, או שמא היה דייר ג'נטלמן בלבד, הסדר נפוץ באותה תקופה).

רק ב-1606 כתב פורד את יצירותיו הראשונות לפרסום. באביב אותה שנה סולק ממידל טמפל עקב בעיותיו הכלכליות, וזמן קצר לאחר מכן פורסמו "זיכרון התהילה" (Fame's Memorial) ו"ניצחון הכבוד" (Honour Triumphant). שתי היצירות הן ניסיונות ברורים להשגת חסות: "זיכרון התהילה" הוא אלגיה בת 1,169 שורות על , שנפטר לא מכבר, בעוד ש"ניצחון הכבוד" הוא קונטרס פרוזה, פנטזיה מילולית שנכתבה בקשר לטורנירי תחרות הפלה ברומח שתוכננו לביקורו של המלך כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק בקיץ 1606. לא ידוע אם אחת מאלה הניבה גמול כספי כלשהו לפורד; אולם עד יוני 1608 היה בידיו די כסף כדי להתקבל מחדש למידל טמפל.

טרם תחילת הקריירה שלו כמחזאי, כתב פורד יצירות ספרותיות אחרות שאינן דרמטיות – הפואמה הדתית הארוכה "זיעת הדם של ישו" (Christ's Bloody Sweat; 1613), ושתי מסות פרוזה שפורסמו כקונטרסים, "שביל הזהב" (The Golden Mean; 1613) ו"קו החיים" (A Line of Life; 1620). לאחר 1620 החל בכתיבה דרמטית פעילה, תחילה כשותף למחזאים מנוסים יותר – בעיקר , אך גם  ו – ולקראת סוף שנות ה-20 כיוצר עצמאי.

פורד ידוע בעיקר בזכות הטרגדיה  ('Tis Pity She's a Whore; 1633), דרמה משפחתית עם עלילה של גילוי עריות. שם המחזה שונה לעיתים קרובות בהפקות חדשות, ולעיתים הוא מכונה פשוט "ג'ובאני ואנאבלה" – הדמויות הראשיות במחזה, האח והאחות המקיימים יחסי עריות; ביצירה מן המאה ה-19 הוא מכונה בצניעות "האח והאחות". אף על פי שהמחזה מזעזע, הוא עדיין נחשב ליצירה קלאסית של הדרמה האנגלית. הוא עובד לקולנוע לפחות פעמיים:  (שוודיה, 1966) ו"חבל שהיא זונה" (בלגיה, 1978).

הוא היה מחזאי מרכזי בתקופת שלטונו של צ'ארלס הראשון. מחזותיו עוסקים בקונפליקטים בין תשוקה אישית למצפון ולחוקים ולמוסר של החברה בכללותה; לפורד היה עניין רב בפסיכולוגיה חריגה הבאה לידי ביטוי בדרמות שלו. מחזותיו מראים לעיתים קרובות את השפעתו של רוברט ברטון וספרו "האנטומיה של המלנכוליה". בעוד שכמעט דבר אינו ידוע על חייו האישיים של פורד, אזכור אחד מרמז שהעניין שלו במלנכוליה עשוי היה להיות יותר מאשר אינטלקטואלי גרידא. הכרך "Choice Drollery" (1656) טוען כי:

מכלול מחזותיו של פורד
פורד החל את הקריירה הדרמטית שלו בדרך שהייתה מקובלת באותה תקופה, על ידי תרומה למחזות שנכתבו במשותף עם מחזאים מבוססים יותר. שישה מחזות כאלה שרדו:
 "חוקי קנדי" (The Laws of Candy; 1620; הודפס ב-1647), עם פיליפ מסינג'ר.
 "המכשפה מאדמונטון" (The Witch of Edmonton; 1621; הודפס ב-1658), עם תומאס דקר וויליאם ראולי.
 "השגריר הוולשי" (The Welsh Ambassador; 1623; הודפס ב-1920), עם דקר.
 "הצוענייה הספרדייה" (The Spanish Gypsy; קיבל רישיון ב-9 ביולי 1623; הודפס ב-1653), עם דקר, תומאס מידלטון וראולי.
 "יקיר השמש" (The Sun's Darling; קיבל רישיון ב-3 במרץ 1624; תוקן ב-1638–1639; הודפס ב-1656), עם דקר.
 "העלמה הנאה מהפונדק" (The Fair Maid of the Inn; 1626; הודפס ב-1647), עם מסינג'ר, ג'ון ובסטר וג'ון פלטשר.
הייחוס של כמה ממחזות אלה למחבריהם השונים היה לעיתים קרובות נושא לוויכוח או נחשב כלא ודאי. שאלות אלו יושבו מעבר לכל ספק סביר ב-2017 עם פרסום הכרך השני של "כל כתבי ג'ון פורד" (The Collected Works of John Ford) בעריכת בריאן ויקרס, המכיל 300 עמודים של ראיות ודיונים המזהים בבירור את תרומתו של כל אחד מהמחברים הנ"ל לאותם שישה מחזות. דארן פריברי-ג'ונס הציע כי פורד היה אחראי להשלמת "הג'נטלמן האציל" (The Noble Gentleman) לאחר מותו של ג'ון פלטשר ב-1625.

לאחר 1626 עבר פורד לכתיבה כיוצר יחיד וכתב שמונה מחזות נוספים ששרדו:
 "המלכה" (The Queen; 1627; הודפס ב-1653)
 "מלנכוליית המאהב" (The Lover's Melancholy; קיבל רישיון ב-24 בנובמבר 1628; הודפס ב-1629)
 "הלב השבור" (The Broken Heart; 1629; הודפס ב-1633)
  ('Tis Pity She's a Whore; 1631; הודפס ב-1633)
 "קורבן האהבה" (Love's Sacrifice; 1632; הודפס ב-1633)
 "פרקין וורבק" (Perkin Warbeck; 1633; הודפס ב-1634)
 "הדמיונות הטהורים והאצילים" (The Fancies Chaste and Noble; 1636; הודפס ב-1638)
 "משפט הגברת" (The Lady's Trial; קיבל רישיון ב-3 במאי 1638; הודפס ב-1639)
כפי שאופייני למחזאים שלפני תקופת הרסטורציה, חלק ניכר מתפוקתו של פורד לא שרד. מחזות אבודים מאת פורד כוללים את "הקרב המלכותי" (The Royal Combat) ו"יופי בטראנס" (Beauty in a Trance), וכן שיתופי פעולה נוספים עם דקר: "הסוחר מלונדון", "הסוחר מבריסטול", "אביר הפיות", ו"השאר את האלמנה ערה" (Keep the Widow Waking), האחרון גם עם ויליאם ראולי וג'ון ובסטר.

ב-1940, המבקר  טען שמחזהו של סר , "המועדף הגדול, או הדוכס מלרמה" (The Great Favourite, or The Duke of Lerma), הוא עיבוד למחזה אבוד של פורד. הרבאג' ציין כי מבקרים רבים קודם לכן שפטו את המחזה כטוב בצורה חשודה, טוב מדי עבור הווארד; והרבאג' הצביע על מגוון של נקודות דמיון בין המחזה ליצירתו של פורד. המקרה, עם זאת, מסתמך אך ורק על ראיות פנימיות ושיפוט סובייקטיבי.

שירה
בנוסף לשירים שכבר הוזכרו, שרדו כמה אחרים. בשנות ה-20 של המאה ה-20, המלחין יליד אוסטרליה  הלחין את שירו של פורד "Beauty's Beauty".

לקריאה נוספת
 Halliday, F. E. A Shakespeare Companion 1564–1964. Baltimore, Penguin, 1964.
 Harbage, Alfred. "Elizabethan:Restoration Palimpsest." Modern Language Review Vol. 35 No. 3 (July 1940), pp. 278–319.
 Logan, Terence P. and Denzell, S. Smith, eds. The Later Jacobean and Caroline Dramatists: A Survey and Bibliography of Recent Studies in English Renaissance Drama. Lincoln, Nebraska, University of Nebraska Press, 1978.
 Stavig, Mark. John Ford and the Traditional Moral Order. Madison, WI, University of Wisconsin Press, 1968.

קישורים חיצוניים




 1831 Edition of the Works of John Ford (Volume One of Two) at the Internet Archive
 1831 Edition of the Works of John Ford (Volume Two of Two) at the Internet Archive
 The John Ford Editorial Project at the Institute of English Studies, directed by Sir Brian Vickers
 The Collected Works of John Ford, vol.1 (2011); vols. 2 and 3 (2017), Gen. ed. Sir Brian Vickers, published by Oxford University Press.
 Works by John Ford at LibriVox (public domain audiobooks)

הערות שוליים

קטגוריה:מחזאים אנגלים
קטגוריה:משוררים אנגלים
קטגוריה:ילידי 1586
קטגוריה:נפטרים ב-1639