כוכבית מצויה

כוכבית מצויה (שם מדעי: Stellaria media) היא צמח חד-שנתי ולעיתים דו-שנתי רב-אזורי ממשפחת הציפורניים. זהו צמח עדין ושרוע למחצה שגובהו 13 עד 20 ס״מ; פרחיו הלבנים ערוכים בתפרחות דו-בדיות אמיריות, הפרחים נישאים על עוקצים דקים וארוכים, וכותרתם הפרושה לרווחה היא בת חמישה עלי כותרת לבנים שסועים לעומק, כך שהם נראים כעשרה, על רקע חמישה עלי גביע ירוקים. מין זה מצטרף לעוד שני מינים מן הסוג כוכבית: כוכבית גדולה וכוכבית חיוורת. אף שמיני הסוג כוכבית, ובהם כוכבית מצויה, נוטים להיתפס כעשבי בר שוליים ואף מטרידים שיש לסלקם לטובת צמחים בעלי פרחים גדולים ונראים לעין, כוכבית מצויה היא למעשה אחד מצמחי הבר הנפוצים והמצליחים ביותר בעולם, והצלחתה האקולוגית יוצאת הדופן טרם זכתה לדיון ממוקד נרחב.

 טקסונומיה ושיוך סיסטמטי 
ממוזער
כוכבית מצויה שייכת לסוג כוכבית הכולל 189 מינים שתחום תפוצתו הטבעי הוא באזורים ממוזגים וסובטרופיים ועד אזורים הרריים טרופיים.

בישראל מלבד כוכבית מצויה גדלים עוד שני מינים: וכוכבית חיוורת (Stellaria pallida) כוכבית גדולה (Stellaria cupaniana) המצוי בגליל העליון ונדיר בגולן. יש להדגיש שבמגדירים הישנים ובפלורה פלסטינה המין כוכבית גדולה אינו מופיע במניין המינים בישראל. והוא מופיע רק באתרי האינטרנט.

המין כוכבית מצויה נחשב למין בעל שונות מורפולוגית וגנטית רחבה ובעל תפוצה רב-אזורית, ולפיכך חסר חלוקה טקסונומית פנימית יציבה. שונות זו ניכרת כבר ברמה הכרומוזומלית: לכוכבית מצויה טווח רחב של מספרי כרומוזומים (2n = 40, 42, 44), המעיד על פוליפלואידיות ומורכבות גנטית, בעוד שכוכבית חיוורת מאופיינת במספר כרומוזומים יציב ודיפלואידי (2n = 22). פער זה מחזק את ההבחנה בין מין פולימורפי בעל שונות פנימית גבוהה לבין מין בעל מבנה גנטי יציב יחסית.

גם מבחינה מורפולוגית מפגינה כוכבית מצויה שונות רבה, עד כדי כך שבספרות הטקסונומית קיימות גישות שונות לגבי גבולות המין: יש הכוללים את כוכבית גדולה בתוך כוכבית מצויה, ואחרים אף העלו אפשרות שכוכבית חיוורת מייצגת קצה מורפולוגי של אותו קומפלקס, כאשר ההבדלים בין היחידות מיוחסים במידה רבה לתנאי בית הגידול ולגמישות אקולוגית.

בהתאם לגישה זו, במערכות מיון מודרניות אחדות, ובהן World Flora Online, כוכבית גדולה אינה מוכרת כמין עצמאי אלא מטופלת כתת-מין של כוכבית מצויה (Stellaria media subsp. cupaniana), דבר המשקף תפיסה הרואה בכוכבית מצויה קומפלקס פולימורפי רחב ולא יחידה טקסונומית חדה. עמדה זו אינה אחידה, והיא עומדת בניגוד לגישת Plants of the World Online (POWO), שבה כוכבית גדולה עדיין מוכרת כמין נפרד.

 בית גידול ואקולוגיה 
ממוזער|כוכבית מצויה קריית שמונה ישראל
ממוזער
ממוזער
ברוב תנאי הגידול מתנהגת כוכבית מצויה כצמח חד-שנתי חורפי; עם זאת, בתנאים לחים ומוצלים עשויים פרטים לשרוד עונה נוספת ולהתנהג כצמח דו-שנתי קצר חיים. גמישות זו במחזור החיים, בצירוף קצב צמיחה מהיר, כושר ייצור זרעים גבוה ויכולת לנצל בתי גידול מופרעים, תורמת לכך שכוכבית מצויה היא המין הנפוץ ביותר בסוג כוכבית וליכולתה להתפשט באזורים רבים בעולם.

כוכבית מצויה גדלה בשדות ובמקומות לחים, לרוב בצל עצים ובמעזבות, והיא אופיינית לבתי גידול מופרעים. זהו עשב רע נפוץ בגינות, בחצרות בתים ובשטחים חקלאיים, בעיקר בקרקעות כבדות, ונוטה להופיע גם בצדי דרכים ובאזורים מוצלים ולחים יחסית, כגון בצל אילנות, משוכות וגדרות.

 תפוצה בעולם ובישראל 
כוכבית מצויה היא צמח חד-שנתי או לעיתים דו-שנתי, בעל תפוצה רב-אזורית, הגדל בעיקר באזורים בעלי אקלים ממוזג. תחום תפוצתו הטבעי של המין משתרע באירו-אסיה הממוזגת, ובצפון וצפון-מזרח אפריקה הטרופית. זהו המין הנפוץ ביותר בסוג כוכבית, והוא מצוי בצפון אירופה, לרבות סקנדינביה, בצפון רוסיה ועד שולי האזורים הארקטיים, וכן באזור הים-תיכוני, באסיה ובאזורים טרופיים של אפריקה.

המין התאזרח ברוב אמריקה הצפונית והדרומית, וכן בדרום אפריקה, ובאיים אוקיאניים שונים. באוסטרליה תפוצתו מוגבלת, והוא מצוי כצמח מתאזרח בעיקר בטסמניה ובאזורים איים נלווים, ואינו נפוץ באוסטרליה היבשתית.

בישראל מצויה כוכבית מצויה בעיקר בחבלי הארץ הים-תיכוניים ובאזורים לחים בצפון ובמרכז הארץ. תפוצתה כוללת את השרון ודרום מישור החוף, הגליל העליון והגליל התחתון, הכרמל, עמק עכו, עמק יזרעאל, בקעת החולה, בקעת כנרות, הגלבוע, השומרון, השפלה והרי יהודה; המין מצוי גם בגולן ובמואב. לעומת זאת, היא נדירה או נעדרת באזורים המדבריים, ואינה מצויה בנגב, בערבה, באזור אילת ובמדבר יהודה.

 מורפולוגיה 
ממוזער
ממוזער
כוכבית מצויה (Stellaria media) היא צמח חד-שנתי או לעיתים דו-שנתי, שרוע למחצה, גובהו 13 עד 20 ס״מ.

השורש הוא שורש שיפודי דק.

הגבעולים עדינים ושבירים, שרועים עד מזדקפים, מסועפים במידה משתנה ואורכם 10 עד 50 ס״מ; בקצותיהם נישאות תפרחות מסוימות דו-בדיות. בגבעולים השרועים על פני הקרקע עשויה להתפתח השרשה במפרקי הגבעול (שורשים אדוונטיביים). הגבעולים קירחים, פלומתיים או מכוסים שערות בלוטיות, ולעיתים ניכרים בהם טור אחד או שני טורי שערות לאורכם. לפי תיאור נוסף במגדיר הצהוב, בחלקו העליון של הגבעול מצויות לעיתים שערות, ולעיתים ניכר טור שערות לאורך חלקו העליון; במקרים אחרים הגבעול קירח.

העלים נגדיים, פשוטים, תמימים וחסרי לוואים.

הפטוטרת ארוכה בחלקו התחתון של הגבעול, ואילו כלפי מעלה היא מתקצרת, והעלים נעשים יושבים או כמעט יושבים.

העלים באורך 1 עד 6 ס״מ וברוחב 0.6 עד 3 ס״מ; הטרף דמויי ביצה עד אליפטי; קודקודו חד או מחודד מעט; העלים קירחים או ריסניים בשפתם.

עוקצי הפרחים שווים באורכם לעלי הגביע או ארוכים מהם, ולרוב פלומתיים.

הפרחים דו-מיניים על פי רוב, נכונים ובעלי עטיף כפול; הצופנים מצויים בבסיס האבקנים.

הפרחים הרבים והלבנים ערוכים בתפרחות מסוימות דו-בדיות (dichasial cymes).

עלי הגביע חמישה, מחודדים, מפורדים זה מזה ומשתיירים; אורכם 4.5 עד 5 מ״מ, ולעיתים קצר יותר (3 עד 5 מ״מ); צורתם דמוית ביצה-אזמל עד מוארכת-אזמלית, שפתם לבנה צרה, והם פלומתיים עד קירחים. על רקע עלי הגביע הירוקים בולטים עלי הכותרת לעין.

עלי הכותרת חמישה, לבנים (בישראל); אורכם ארוך מעלי הגביע, שווה להם או קצר מהם; הם שסועים לשניים לשתי אונות בקודקודם, ולעיתים חסרים.

מספר האבקנים לרוב בטווח של 5 עד 10, ולעיתים קטן עד 2 בלבד ואף נעדרים; הם ערוכים מתחת לשחלה (hypogynous) או סביבה (perigynous), וברוב המקרים יושבים על גבי דיסק טבעתי.

השחלה עילית, בעלת מגורה אחת וביציות רבות או מעטות.

עמודי השחלה שלושה, קצרים מאוד, באורך עד 1.5 מ״מ.

הפרי הלקט דמוי ביצה-מוארך, ארוך מן הגביע או שווה לו באורכו, ולרוב נפתח באמצעות שישה קשוות ונראה ככוכב מתוך הגביע המשתייר, קרקפתו דמוית כוכב.

הזרעים רבים (בהלקט פורה עד 30), מעוגלים עד כלייתיים, פחוסים במידה מה; קוטרם 0.8 עד 1.3 מ״מ, צבעם חום-אדמדם כהה עד חום בהיר, ופניהם מכוסים גבשושיות חדות או קהות.

 פנולוגיה 
העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר וקמלה באמצע מאי. הפריחה נמשכת מסוף דצמבר ועד תחילת מאי. חנטת הפרי מתרחשת מסוף ינואר, והפצת הזרעים מסתיימת באמצע יוני. עיתוי הנביטה והפריחה מושפע מתנאי האקלים: בחורפים רגילים הנביטה מתחילה עם הגשמים הראשונים, ואילו בחורפים קרים וגשומים היא עשויה להתחיל מאוחר יותר.

משך חיי הפרח הוא יום אחד. בימי שמש הפרחים נפתחים בשעות הבוקר (בערך 9:00-10:00) ונסגרים בשעות אחר הצהריים המוקדמות. בימים מעוננים או גשומים הפרחים נותרים סגורים; בימים קרים הכותרת נפתחת רק כאשר הטמפרטורה עולה לקראת הצהריים.

 האבקה ורבייה 
בכוכבית מצויה ההאבקה היא לרוב עצמית, והמין מאופיין בתאימות עצמית. עם זאת, תיתכן גם האבקה זרה באמצעות חרקים. בשדה נצפו על הפרחים, נוסף על דבורים, גם נמלים וזבובים, והוצע כי הם נמשכים לצוף המופרש בצופנים שבבסיס האבקנים.

האבקנים מבשילים לפני הצלקות (פרוטאנדריה), ומשחררים אבקה בטרם הבשלת הצלקת, תכונה שעשויה לצמצם האבקה עצמית מוקדמת. עם הבשלת עמודי השחלה הן מתארכות ונעות לעבר האבקנים, אוספות מהם גרגרי אבקה ומאפשרות הפריה. תואר גם מקרה שבו תנועת עמוד השחלה גרמה לקטימת מאבק.

לפיכך, אף שהמין מסוגל להפריה עצמית יעילה, קיומה של האבקה זרה עשוי לתרום לשמירה על שונות גנטית באוכלוסיות טבעיות, בעיקר בתנאים שבהם פעילות חרקים מאביקים שכיחה. שילוב פרוטאנדריה עם תנועת עמודי השחלה יוצר מנגנון רבייה דינמי: בשלב ראשון מצטמצמת ההאבקה העצמית ומוגברת האפשרות להאבקה זרה, ואילו בשלב מאוחר יותר מובטחת הפריה גם בהיעדר מאביקים פעילים.

בתנאי אקלים מסוימים הפרחים אינם נפתחים, וההאבקה מתרחשת בפרח סגור (קלייסטוגמיה). במצב זה, עם פתיחת הפרח כבר מצויים גרגרי אבקה על הצלקת והנביטה מתחילה, בדומה למנגנון המתואר בנזמית לופתת ובמרווה ארץ-ישראלית. קלייסטוגמיה זו מהווה אסטרטגיית רבייה משלימה, המבטיחה יצירת זרעים גם בתנאים סביבתיים קשים, כגון מזג אוויר קר, גשום או מחסור במאביקים.

 מאפיינים מבדילים 
כוכבית מצויה היא עשב חד-שנתי ולעיתים דו-שנתי, הגדל בבתי גידול מופרעים ולחים בחבל הים-תיכוני; בבתי גידול אלה היא עשויה לגדול יחד עם כוכבית גדולה וכוכבית חיוורת. ניתן להבדילה בשני צעדים:

 אורך עלי הגביע אינו עולה על 4.5 מ״מ (לעיתים רחוקות עד 5 מ״מ); מאפיין זה שולל את כוכבית גדולה, שבה אורך עלי הגביע 4.5 עד 6.5 מ״מ, ובנוסף חלקו העליון של הגבעול מכוסה שערות בכל היקפו.
 בחלקים העליונים של הגבעול מצויות שערות בלוטיות, ולעיתים מתווספות אליהן שערות פשוטות הערוכות בטור אחד או שניים; לעיתים רחוקות הגבעול קירח. מאפיין זה שולל את כוכבית חיוורת, שבה הגבעולים מאופיינים בעקביות בטור אחד של שערות פשוטות בלבד, ללא שערות בלוטיות; בהתאם לכך עלי הכותרת חסרים בדרך כלל, ואם הם קיימים – הם שקופים למחצה וקצרים מן הגביע.

 אטימולוגיה 
שם הסוג Stellaria מקורו בלטינית ומשמעותו „דמוי כוכב”. על פי פרשנות בוטנית מקובלת, השם מתייחס בעיקר למראה הפרי הפתוח, שבו ההלקט נפתח בקשוות היוצרות צורה כוכבית מתוך הגביע המשתייר, ולאו דווקא למבנה הפרח עצמו.

שם המין media משמעותו בינוני.

 השמות העממיים 
בשפות רבות משקפים השמות העממיים של כוכבית מצויה (Stellaria media) את שימושיה כצמח מאכל לעופות ולציפורים ואת שכיחותה הרבה. באנגלית מכונה המין Common chickweed („עשב האפרוחים הנפוץ”), ובגרמנית Vogelmiere („עשב הציפורים”). גם בערבית נפוץ השם حشيشة الدجاج („עשב התרנגולות”), ובטורקית Kuşotu („עשב הציפורים”), ולעיתים Serçe otu („עשב הדרורים”). שמות אלה מדגישים את היות הצמח רך, נפוץ ואינו רעיל, ואת מקומו במסורת החקלאית כצמח מספוא טבעי לעופות, בניגוד לשם העברי „כוכבית”, המבוסס על מראה הפרח ולא על שימושיו.

 מקור השם העברי 
השם העברי "כוכבית", כשמו המדעי, ניתן למין Stellaria media כבר ברשימה "הצמחים המצויים בארץ" משנת 1913 (עמ’ 14). המונח חודש על ידי ועד הלשון, והרשימה עובדה בידי חבר ועד הלשון ישראל איתן, מורה לידיעות הטבע בגימנסיה העברית בירושלים.

כבר בשנים הסמוכות לכך, ובטרם התגבשה אחידות בשמות, נכלל השם "כוכבית" גם בחוברת "שמות צמחי ארץ ישראל שנתחדש או שנתבררו" מאת אפרים רבינוביץ, בהערה 204 (עמ’ 19), משנת תרע״ז (1916–1917). באותה חוברת נקרא המין "כוכבית בינונית", ואילו לכוכבית חיוורת הוצע השם "כוכבית בינונית חסרת כותרת".

השם "כוכבית", שהומלץ על ידי ועד הלשון בשנת 1913 התקבל במילון "ילקוט הצמחים" (1930, הערה 334), ונכלל גם במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" (1946), בסעיף 878. הוא אושרר מחדש ב"מילון צמחי ארץ ישראל [בוטניקה]” (2003), ובו נכללו גם שמות המינים: כוכבית מצויה, כוכבית חיוורת וכוכבית גדולה.

 שימושים 
כוכבית מצויה שימשה למאכל לבני אדם כסלט חי או בבישול ומאכל לחיות הבית וכן ברפואה העממית.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:ציפורניים