פרויקט ונוס

פרויקט ונוס (באנגלית: The Venus Project) הוא רעיון יזמי חברתי-כלכלי אוניברסלי המפורט בספרו של ז׳אק פרסקו ״הטוב ביותר שכסף אינו יכול לקנות״. 

קידום המיזם הרעיוני מרוכז על ידי ארגון ללא כוונת רווח שמרכזו בעיירה ונוס שבפלורידה, ארצות הברית. הארגון פועל ברחבי העולם באמצעות שלוחות ושיתופי פעולה שונים מאז שנות ה־80 של המאה ה־20, ומקדם חזון פוסט קפיטליסטי של "כלכלה מבוססת משאבים" (Resource-Based Economy) – מודל חברתי־כלכלי שבו ניהול משאבי הטבע, התכנון העירוני והייצור התעשייתי ממוקדים בגישה הסינרגטית, ונעשים על בסיס נתונים מדעיים ויכולת טכנולוגית, במקום שוק היצע-ביקוש תחרותי ומערכות רווח־הפסד מסורתיות.

פרויקט ונוס נוסד על ידי העתידן והמעצב התעשייתי ז'אק פרסקו (Jacque Fresco) ושותפתו רוקסאן מדוז (Roxanne Meadows). הארגון עוסק בעיקר בפעילות חינוכית ובהצגת מודלים אדריכליים ותכנוניים של "ערי עתיד", שאמורות, לפי החזון, לאפשר ציוויליזציה גלובלית בת־קיימא, ללא מלחמות, עוני ורעב.

 היסטוריה 
שורשי פרויקט ונוס נמצאים בעיסוק רב־שנים של ז'אק פרסקו בתכנון סביבתי, הנדסה תעשייתית ו"רעיונות חברתיים טכנולוגיים". בשנות ה־50 וה־60 הוא פעל בפרויקטים שונים בארצות הברית, בין היתר בתחום הערים העתידניות והשימוש באנרגיה מתחדשת.

בשנת 1970 הקים פרסקו ארגון בשם Sociocyberneering Inc., שניסה לשלב בין טכנולוגיה, שימור אנרגיה ותכנון חברתי. בהמשך רכשו פרסקו ומדוז שטח חקלאי ליד היישוב ונוס בפלורידה, והחלו להקים בו מרכז מחקר קטן ומתחם הדגמה, הכולל כיפות בטון, מודלים של ערים ומבנים עתידניים ומתקנים נוספים. בהדרגה החלו לקרוא למכלול זה בשם "The Venus Project", על שם העיירה ונוס שבה שוכן המרכז.

הפרויקט זכה לחשיפה ציבורית רחבה לאחר שהופיע בסרט התיעודי "Zeitgeist: Addendum" משנת 2008, שבו הוצג כפתרון מוצע לשורה של בעיות כלכליות, פוליטיות וסביבתיות. בשנים שלאחר מכן ערכו פרסקו ומדוז מסעות הרצאות ברחבי העולם, והפרויקט הפך למוקד דיון עבור תנועות ביקורת קפיטליזם ותנועות אוטופיסטיות שונות.

לאחר מותו של פרסקו בשנת 2017 המשיכה רוקסאן מדוז להוביל את הארגון, שהוסדר כארגון 501(c)(3) בארצות הברית.

 כלכלה מבוססת משאבים 
ליבת החזון של פרויקט ונוס היא "כלכלה מבוססת משאבים" (Resource-Based Economy). לפי הארגון, מדובר במערכת חברתית־כלכלית שבה:
 משאבי הטבע של כדור הארץ נחשבים "נחלת כל באי עולם" ולא רכוש פרטי של יחידים או חברות;
 החלטות על ייצור, תכנון עירוני והקצאת משאבים מבוססות על מחקר מדעי, מדידת צרכים ויכולות טכנולוגיות, ולא על מנגנון מחירים של שוק חופשי;
 אוטומציה ורובוטיקה אמורות לבצע חלק גדול מן העבודה האנושית, ולאפשר אספקת צורכי החיים לכלל האוכלוסייה ללא קשר ליכולת תשלום;
 שירותים בסיסיים כגון מזון, דיור, בריאות וחינוך מסופקים כזכות אוניברסלית, כחלק מתכנון כולל, ולא כמוצרי צריכה.

במאמרים פופולריים תואר פרויקט ונוס כמודל של "ציוויליזציית שפע" – חברה אנושית שבה המחסור החומרי מצטמצם מאוד בזכות טכנולוגיה ואוטומציה, והכסף מאבד בהדרגה מחשיבותו כמנגנון הקצאה.

 פעילות ומרכז המחקר 
מרכז המחקר של פרויקט ונוס משמש כאתר הדגמה לרעיונותיו של פרסקו. במקום נבנו מבנים כיפתיים מבטון מזוין, מודלים של "ערי טבעת" עתידניות, דגמים של כלי תחבורה ומבני מגורים, וסרטוני הדמיה הממחישים כיצד נראית, לפי הפרויקט, ציוויליזציה מבוססת משאבים.

הארגון מפיק ספרים, סרטי וידאו וחומרי הסברה, ומקיים סיורים מודרכים באתר בפלורידה. רעיונותיו תועדו בין השאר בסרט התיעודי "Future by Design" ובכתבות בכלי תקשורת כמו BBC, NBC ואתרי חדשות מקוונים נוספים.

 היבטי תורת המשחקים, ביטחון ורווחה נפשית 
תומכי פרויקט ונוס מציגים את הצעתם לא רק כשינוי טכנולוגי או אדריכלי, אלא כניסיון לעצב מחדש את "כללי המשחק" החברתיים והכלכליים. לפי חומרי ההסברה של הפרויקט, בעיות גלובליות כמו מלחמה, עוני, פשיעה ומשבר אקולוגי נובעות במידה רבה מניהול לקוי של משאבי הטבע, ממחסור (אמיתי או מלאכותי) וממערכת כספית המעודדת תחרות והישרדות על פני שיתוף פעולה ארוך טווח.

 תורת המשחקים ועיצוב "כללי המשחק" החברתיים 
במסגרת הדיון התאורטי על פרויקט ונוס נעשה לעיתים שימוש במונחים מתורת המשחקים כדי לתאר את הכשלים של המערכת הנוכחית. דוגמאות לכך הן "דילמת האסיר", שבה שחקנים חוששים לשתף פעולה מחשש שיופעל נגדם ניצול חד־צדדי; "טרגדיית נחלת הכלל", שבה משאב משותף מנוצל־יתר משום שכל שחקן פועל לפי אינטרס קצר טווח; ותחושת "משחק סכום־אפס", שבה רווח של צד אחד נתפס כהפסד של צד אחר.

אחד ההסברים המקובלים לכשלים מוסדיים במערכות פוליטיות וכלכליות הוא "בעיית הנציג" (Principal–Agent Problem) – מצב שבו קיימים פערי אינטרסים ומידע בין מי שמקבל את ההחלטות (נציגים, מנהלים, פוליטיקאים) לבין הציבור או בעלי המניות שאותם הם אמורים לשרת. בספרות תורת המשחקים ובעבודות בכלכלה מוסדית מתואר כיצד נציגים עלולים למקסם תועלת אישית (כוח, יוקרה, רווח כספי) על חשבון טובת הכלל, במיוחד כאשר המידע על החלטותיהם חלקי או כאשר מנגנוני הבקרה חלשים.

בחומרי פרויקט ונוס נטען כי מערכות פוליטיות־כלכליות המבוססות על כסף, לובי ותמריצים פרטיים מעצימות את בעיית הנציג, וכי אחד מיעדי הכלכלה מבוססת המשאבים הוא לצמצם אותה באמצעות שקיפות טכנולוגית רחבה יותר, שימוש במדדים אובייקטיביים (נתוני סביבה, בריאות ותשתיות) לקבלת החלטות ותלות פחותה ברצונם הטוב של יחידים בעלי כוח. עם זאת, מבקרים מציינים כי גם במודל זה נותרת שאלה מי יגדיר את המדדים האובייקטיביים, מי יפתח ויפעיל את המערכות הטכנולוגיות הגלובליות, וכיצד ניתן להבטיח שהן עצמן לא יהפכו למוקדי כוח חדשים של "נציגים" בעלי מומחיות וגישה לנתונים.

לפי תומכי הפרויקט, כלכלה מבוססת משאבים נועדה לצמצם מצבי מחסור ותחרות על בסיס כסף, ובכך לשנות את מבנה התמריצים: אם משאבי היסוד (מזון, מים, דיור, בריאות וחינוך) מנוהלים באופן גלובלי ושוויוני באמצעות מערכות מידע וטכנולוגיה מתקדמת, ואם אין רווח חומרי נוסף מפגיעה בזולת או בסביבה, אזי שיתוף פעולה בין יחידים ומדינות הופך, לפי תפיסה זו, לאסטרטגיה "רווחית" יותר גם ברמה האישית. באתר הפרויקט נטען כי התגברות על מחסור באמצעות טכנולוגיה, אוטומציה ותכנון מדעי של משאבים עשויה להפחית באופן משמעותי פשיעה, אלימות והתנהגויות הישרדותיות הקשורות לחוסר ביטחון חומרי.

בכתבות ובמאמרי פרשנות שעסקו בפרויקט הודגש כי מדובר בתפיסה המבקשת "לעדכן את המשחק" עצמו – החל משליטה דמוקרטית בטכנולוגיה וכלה בהחלפת מדדי הצלחה כלכליים (כמו תוצר מקומי גולמי) במדדים של בריאות, השכלה ורווחה סביבתית. המבקרים מציינים כי מודל זה אינו מנוסה בקנה מידה רחב, וכי עדיין לא ברור כיצד ייראו בפועל מוסדות קבלת ההחלטות, מנגנוני הבקרה וההתמודדות עם קונפליקטים פוליטיים ותרבותיים במערכת כזו.

 חזון טכנולוגי ו"נבואה שמגשימה את עצמה" 
ז'אק פרסקו תואר על ידי כותבים שונים כעתידן (futurist) שראה בטכנולוגיה מנוע מרכזי לשינוי חברתי. כבר בספריו משנות ה־60 וה־70, ובהמשך בספר "The Best That Money Can't Buy", הוא תיאר חברה שבה "cybernation" – שילוב של אוטומציה תעשייתית עם מערכות מחשב – ובינה מלאכותית מתקדמת ישמשו לניהול ייצור, תחבורה ותכנון משאבים בקנה מידה גלובלי, על בסיס נתונים בזמן אמת ולא על בסיס שיקולים פוליטיים או שוקיים קצרי טווח. בחומרי ההסברה של פרויקט ונוס מתואר שימוש "באוטומציה מתקדמת" וב"מכונות חכמות" לצורך שחרור בני אדם מעבודת כפיים שוחקת, איסוף מידע גלובלי על מצאי משאבים וקבלת החלטות תכנוניות על בסיס מדדים מדעיים במקום אינטרסים רווחיים צרים.

בעשורים שלאחר פרסום רעיונותיו של פרסקו התפתחו טכנולוגיות כמו רשת האינטרנט, מחשוב ענן, בינה מלאכותית מודרנית ושרשראות בלוקים (blockchain), שחלק מתומכי הפרויקט רואים בהן תשתית אפשרית למימוש חלק מן ההיבטים של כלכלה מבוססת משאבים – כגון ניהול שקוף של נתונים, חוזים חכמים, רישום מבוזר של בעלות ושיתוף, ומערכות קבלת החלטות נתמכות־אלגוריתמים בקנה מידה רחב. אף שפרויקט ונוס עצמו אינו מזוהה באופן רשמי עם מטבעות קריפטוגרפיים, בהודעות רשמיות שלו צוין כי שימוש עתידי בקריפטו או בטכנולוגיות ספר חשבונות מבוזר, אם יהיה, מחייב בחינה זהירה של יתרונות וחסרונות ביחס לחזון של ביטול מחסור וניהול שיתופי של משאבים.

חלק מן הכותבים הרואים בפרויקט ונוס "דת חילונית של עתידנות" משתמשים בביטוי "נבואה שמגשימה את עצמה" כדי לתאר את האופן שבו דימויים של ערים מתוכננות, אוטומציה רדיקלית ובינה מלאכותית משרתת־אדם יכולים, לטענתם, להשפיע על כיוון המחקר והפיתוח הטכנולוגי עצמו: עצם הצגת חזון מפורט של חברה מבוססת משאבים, הנשענת על טכנולוגיות שעד לא מזמן נתפסו כמדומיינות, עשויה לעודד מהנדסים, מדענים ויזמים לפתח מערכות מידע, רובוטיקה ואלגוריתמים שנעים בכיוון זה, גם אם אינם מאמצים במפורש את מלוא החזון של פרויקט ונוס.

 עוני, אי־שוויון ורווחה נפשית 
ספרות המחקר בתחום בריאות הנפש בעשורים האחרונים מציגה קשר הדוק בין תנאים חברתיים־כלכליים לבין שכיחות דיכאון, חרדה והפרעות נפשיות שכיחות אחרות. מחקרים בינלאומיים מצאו כי בקרב אוכלוסיות החיות בעוני, השכיחות של דיכאון וחרדה גבוהה פי 1.5 עד 3 מאשר בקרב בעלי הכנסה גבוהה יותר, וכי קיימת זיקה דו־כיוונית: עוני מגדיל את הסיכון לקשיים נפשיים, וקשיים נפשיים פוגעים ביכולת התעסוקה וההכנסה. ארגון הבריאות העולמי מדגיש כי גורמי סיכון רבים להפרעות נפשיות "מעוצבים" על ידי תנאים חברתיים־כלכליים, וכי אי־שוויון חברתי וכלכלי מהווה גורם סיכון מרכזי לבריאות הנפש לאורך מעגל החיים.

מנקודת מבט זו, תומכי פרויקט ונוס טוענים כי מודל שבו צורכי היסוד נענים באופן אוניברסלי, ללא תלות ביכולת תשלום, עשוי להפחית חלק ניכר ממצוקות החרדה הקיומית, תחושת הנטישה החברתית והייאוש הנפשי הנובעים מחוסר ביטחון כלכלי, אבטלה כרונית ופערים חריפים ברמת החיים. בחומרי הפרויקט נטען כי ציוויליזציה של "שפע טכני" – המבוססת על אוטומציה רחבה, תכנון עירוני יעיל וגישה חופשית לחינוך, תרבות ובריאות – עשויה ליצור תנאים בסיסיים נוחים יותר לרווחה נפשית, גם אם אינה מחליפה את הצורך בטיפול פסיכולוגי, בקהילה תומכת ובמענים קליניים פרטניים. מבקרים מציינים כי גם בחברה עתירת שפע חומרי עשויות להישאר בעיות של טראומה אישית, דפוסי התקשרות פגועים ומחלות נפשיות שאינן תלותיות בעוני, ועל כן מודל זה מטפל בעיקר בשכבת המצוקה החברתית־כלכלית ולא בכל מרכיבי בריאות הנפש.

 ביטחון, שלום והפניית משאבים לפיתוח איכות חיים 
במישור הביטחוני טוען פרויקט ונוס כי מלחמות רבות, סכסוכים טריטוריאליים ומרבית הפשיעה המאורגנת קשורים במישרין או בעקיפין למחסור במשאבים, לתחרות על שליטה במשאבי טבע ולפערים כלכליים בין מדינות וקבוצות אוכלוסייה. לפיכך, הצעתו של פרסקו אינה מסתפקת בביקורת על מרוץ החימוש, אלא מבקשת לעצב סדר חברתי וכלכלי שבו משאבי כדור הארץ מוגדרים כ"מורשת משותפת" של כלל האנושות, ומנוהלים באופן שנועד להבטיח רמת חיים גבוהה ובטוחה לכלל בני האדם.

בחזון זה, הפחתת המחסור והצמצום של תמריצים כלכליים למלחמה, לניצול ולשחיתות אמורים, לפי תומכי הפרויקט, ליצור בסיס יציב יותר לשלום ולביטחון: אם הצרכים החומריים של אוכלוסיות ממולאים, ואם טכנולוגיה מתקדמת משמשת בעיקר לניהול משאבים, למעקב סביבתי ולשיפור תשתיות החיים – ולא לפיתוח מערכות נשק – אזי ניתן, בתיאוריה, להפנות חלק גדול יותר מכוח האדם המיומן ומהמשאבים הכלכליים למחקר, לחדשנות, לאמנות, לחינוך ולפיתוח איכות חיים ואושר גלובלי. תפיסה זו מהדהדת דיונים רחבים יותר בזירה הבינלאומית, בהם נטען כי הסטת חלק קטן מההוצאה הצבאית הגלובלית לטובת חינוך, בריאות ותשתיות חברתיות יכולה לתרום גם ליציבות ביטחונית ארוכת טווח.

עם זאת, מבקרים מציינים כי הקשר בין הפחתת עוני, הפניית משאבים אזרחית והיעלמות קונפליקטים אלימים אינו פשוט או ישיר, וכי אלימות פוליטית, סכסוכים אתניים ומאבקי זהות עשויים להתקיים גם בתנאי שפע יחסי. על כן, גם תומכי הפרויקט מגדירים את הצעתם כ"תכנון מחדש" של החברה האנושית, הנשען על מדע וטכנולוגיה, ולא כפתרון מלא לכל סוגי הקונפליקטים והמשברים.

 פרויקט ונוס בישראל 
הרעיונות של פרויקט ונוס זכו לתהודה גם בישראל. כתבה ב־ynet תיארה את פרויקט ונוס כחזון של עולם ללא כסף, שבו "מערכת כלכלת הכסף משעבדת אותנו" ופרויקט ונוס נועד "להכין את העולם ליום שלאחר קריסת הקפיטליזם". במאמר אחר באותו אתר הוצג פרויקט ונוס בהקשר של דיון בביטקוין וכלכלת שפע, ונשאל האם מדובר ב"קומוניזם עתידני".

בתחילת העשור השני של המאה ה־21 נוצרה בישראל קהילה של תומכי פרויקט ונוס, שפעלה תחת השם "פרויקט ונוס ישראל". הקבוצה קיימה הרצאות, מפגשים ופעילות חינוכית ברחבי הארץ, תוך שימוש ברשתות חברתיות כפייסבוק וטוויטר להפצת הרעיונות. לפי פרסומים שונים, אחד ממובילי הקבוצה הוא יונתן גן־מור, המתואר כמייסד־שותף של "פרויקט ונוס ישראל" וכמי שמרצה על כלכלת שפע ומחסור מלאכותי.

 השפעה על שיח חברתי–טכנולוגי וקיבוץ דיגיטלי 
הרעיונות של פרויקט ונוס – ובעיקר הדגש על כלכלה מבוססת משאבים, אוטומציה ושיתוף גלובלי של משאבי טבע – מופיעים בדיון רחב יותר על כלכלה שיתופית, עתיד העבודה ויחסי אדם–טכנולוגיה. במאמרים ובלוגים שונים בישראל ובעולם הושווה פרויקט ונוס למודלים של "קיבוץ דיגיטלי" ולקואופרטיבים דיגיטליים, שבהם קהילה משתמשת בכלים טכנולוגיים לניהול משותף של משאבים ותשתיות.

בדיון זה נעשה שימוש בביטוי קיבוץ דיגיטלי הן לתיאור דיגיטציה של קיבוצים קיימים והן כמטפורה לקהילות רשת שיתופיות. חלק מהכותבים מציעים לראות בקיבוץ דיגיטלי מודל ניסיוני של "מעבדה חברתית–טכנולוגית", שבה ניתן לבחון ברמה מקומית־קהילתית רעיונות של כלכלה מבוססת משאבים, חלוקת משאבים שקופה ושיתוף ידע.

בין היוזמות שמציינות במפורש את פרויקט ונוס כמקור השראה לחזון כלכלי–חברתי, נמנות גם יוזמות קטנות של "קיבוץ דיגיטלי" בעולם הסטארט-אפים. כך, למשל, "צוות בראשית" (Bereshit Team) – מיזם ישראלי קטן בתחום היזמות החברתית–טכנולוגית – מתאר בדף החברה ב–LinkedIn את עצמו כ"הקיבוץ הדיגיטלי הראשון | The First Digital Kibbutz – אדם • מדע • מדינה", ומציג חזון של "קיבוץ דיגיטלי" הפועל כמעין "מפעל סטארט-אפים" וכ"מנוע הון" (Value Engine) לפיתוח מיזמים פסיכו–טכנולוגיים וחברתיים, שאמורים, על פי התיאורים, לתרום לטווח ארוך למימוש עקרונות של כלכלה מבוססת משאבים ורווחה נפשית קהילתית בהשראת פרויקט ונוס.

 ביקורת 
לצד התמיכה, פרויקט ונוס זוכה גם לביקורת מכיוונים שונים. בין הטענות העיקריות:
 עמימות מוסדית – מבקרים מציינים כי המונח "כלכלה מבוססת משאבים" אינו מלווה בתיאור מפורט של מוסדות, נוהלי קבלת החלטות ומנגנוני בקרה, וכי לא ברור כיצד ייראה בפועל עולם ללא כסף, מחירים ושוק, במיוחד בהקשרים של סכסוכים פוליטיים ותרבותיים.
 אוטופיה טכנולוגית – חוקרים וכותבים אחדים טוענים כי פרויקט ונוס מניח שטכנולוגיה תפתור חלק גדול מן בעיות המחסור, אי־השוויון והקונפליקט האנושי, תוך התייחסות מוגבלת בלבד לסוגיות של כוח, אינטרסים, תרבות ופסיכולוגיה חברתית.
 חשש מאליטות טכנוקרטיות – חלק מהמבקרים משווים את פרויקט ונוס לרעיונות טכנוקרטיים מן המאה ה־20, ומזהירים מפני ריכוז כוח בידי "מומחים" וטכנולוגים במקום בדמוקרטיה ייצוגית, גם אם הכוונה המוצהרת היא שוויון והומניזם.

תומכי הפרויקט מדגישים מנגד שמדובר בראש ובראשונה במיזם חינוכי ובקריאה לחשיבה מחדש על מוסדות חברתיים וכלכליים בעידן של אוטומציה, בינה מלאכותית וגבולות אקולוגיים.

 ראו גם 
 ז'אק פרסקו
 כלכלה משתפת
 צייטגייסט (תנועה)

 קישורים חיצוניים 






הערות שוליים

קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים להגנת הסביבה