ג'אקומו דלה פורטה

שמאל|ממוזער|250px|קפלת הלב הקדוש בכנסיית איל ג'זו
שמאל|ממוזער|250px|וילה אלדוברנדיני
שמאל|ממוזער|250px|מזרקת המורי
שמאל|ממוזער|250px|מזרקת הצבים

גַ'אקוֹמוֹ דֶלָה פּוֹרְטָה (באיטלקית: Giacomo della Porta; ) היה אדריכל ופסל איטלקי. כנראה נולד בג'נובה או ב שבאיטליה, ועבודתו הושפעה מאמני רנסאנס מפורסמים כגון מיכלאנג'לו וג'אקומו בארוצי דה ויניולה. הוא החל את הקריירה שלו כפסל בשלהי שנות ה-20 לחייו, ומאוחר יותר עבר להתמקדות רבה יותר באדריכלות.

עבודתו של דלה פורטה על  ציינה את ראשית הקריירה האדריכלית שלו ברומא. ב-1564 נבחר לתפקיד "אדריכל העם הרומאי" (Architetto del Popolo Romano), ותחת תואר זה השלים כמה מההזמנות הבולטות ביותר שלו, הן ציבוריות והן פרטיות. לאורך הקריירה שלו, נטה דלה פורטה להוציא לפועל מיזמים שהחלו על ידי אדריכלים אחרים, או לבצע תוספות מסוימות למיזם של אדריכל אחר, במקום להשלים מיזם משלו מתחילתו ועד סופו.

קורות חיים
שנותיו הראשונות
ג'אקומו דלה פורטה נולד למשפחת פסלים ב-1533 בג'נובה או ב שבאיטליה. ב-1559 החל לעבוד בסדנה של דודו ברתולומאו כפסל. בין יצירותיו המוקדמות ביותר בג'נובה היו פסלים של בני  האריסטוקרטית, השוכנים בקפלה בתוך . בין השנים 1560 ל-1561 השלים את עבודתו האדריכלית הראשונה, השער של ויניה גרימאני (Vigna Grimani) בגבעת קווירינאלה.

השפעות
ג'אקומו למד כשוליית אדריכל תחת גווידטו גווידטי (Guidetto Guidetti). סגנונו האדריכלי, שהיה מעוגן בפונקציונליות, שאב השפעה מהמנייריזם של מיכלאנג'לו ומהקלאסיציזם של ג'אקומו בארוצי דה ויניולה. הפרויקט הגדול הראשון שלו התרחש בין 1561 ל-1568, אז עבד כאדריכל לצד גווידטי על  ברומא. עבודה זו הייתה הראשונה שחשפה כיצד סגנונו תאם את זה של המנטורים שלו. לאחר מותם של גווידטי ומיכלאנג'לו ב-1564, הוציא דלה פורטה לפועל את הפרויקטים שלהם, והבטיח שמורשתם לא תישאר בלתי גמורה. הוא סיים את עבודתו של גווידטי בכנסיית  ברומא, ואת קפלת צ'זי (Cesi) בבזיליקת סנטה מריה מג'ורה ברומא. הוא גם המשיך את תוכניותיו של מיכלאנג'לו לבנייה מחדש של הקמפידוליו, או גבעת הקפיטולין, בנוסף להשלמת עבודתו על קפלת ספורצה בבזיליקת סנטה מריה מג'ורה.

עבודות מוקדמות (1561–1564)
האורטוריום של הצלב הקדוש ביותר
ביוני 1561 יצר ג'אקומו דלה פורטה קשר עם  הצלב הקדוש ביותר וגיבש סט תוכניות עבור ה החדש, שכלל עיצוב של החזית. תוכניות אלו התקבלו מאוחר יותר על ידי הקהילה בפגישת האחווה. העיצובים של דלה פורטה לחזית הפגינו את נטייתו לסגנון דקורטיבי יותר, בהשראת מיכלאנג'לו. סגנון זה ניכר במיוחד במורכבות של החלק התחתון של החזית, הכולל גמלונים (הנראים בשער הראשי, בגומחות ובחלונות), טריגליפים, זרי פרחים ו. עבודתו של דלה פורטה על האורטוריום מציגה גם את נטייתו לאנכיות, כמו גם שימוש במוטיבים עיטוריים של סרטים וזרים. ניתן למצוא מוטיבים אלה מעל חלונות החזית. מעורבותו בבניית האורטוריום של הצלב הקדוש ביותר עיצבה באופן משמעותי את הקריירה שלו, העלתה את המוניטין שלו ובכך הבטיחה לו הזמנות עתידיות.

כנסיית סנטה קתרינה דיי פונארי
המנטור של דלה פורטה, גווידטו גווידטי, היה האדריכל הראשי של סנטה קתרינה דיי פונארי החל מ-1560 ועד 1564. עם זאת, חוסר עקביות סגנוני מסוים בחזית, שתאם אלמנטים מעבודותיו המוקדמות יותר של דלה פורטה, רימז על מעורבותו. באופן ספציפי, היו נקודות דמיון שונות בין חזית זו לבין החזית של האורטוריום של סן מרצ'לו (Oratorio di San Marcello) הממוקם ברומא, כגון עיטור בסרטים, זרים, כרטושים, יחד עם כתובת ושלט אצולה.

עבודות מאוחרות (1564–1601) כ"אדריכל העם הרומאי"
ב-1564 נבחר דלה פורטה לתפקיד "אדריכל העם הרומאי" (Architetto del Popolo Romano). תחת תואר זה, פיקח ג'אקומו דלה פורטה על עבודות קפיטוליניות רבות, הן ציבוריות והן פרטיות.

הזמנות ציבוריות
גבעת הקפיטולין
ב-1564 פיקח דלה פורטה על העבודה בגבעת הקפיטולין. אף שעיצוביו של מיכלאנג'לו היוו את רוב המתחם, דלה פורטה פיקח על עבודות רבות בתוך הגבעה. רבות מעבודות אלו כללו את חזית "ארמון הקונסרבטורים" (Palazzo dei Conservatori) ב-1586, המערך הפנימי של "ארמון הסנאטורים" (Palazzo Senatorio) וחזיתו, וה"קורדונטה" (גרם המדרגות המשופע). החלון הגדול בארמון הקונסרבטורים, החלונות ומסגרת הדלת של ארמון הסנאטורים, והקיר הנמוך של הקורדונטה – שאת שיפועו הנמיך כדי שיתמשך ישירות אל ה – הם גם דוגמאות לעיצוביו המורכבים של דלה פורטה.

הזמנות פרטיות
 בנה את הקפלה המוקדשת לפאוסטינה רוסטיצ'לי בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו בין 1565 ל-1571.
 החל לבנות לקרלו מוטי ארמון (Palazzo) ברחוב ויה דל ג'זו ב-1565, שהושלם ב-1582.
 יצר כנסייה סגורה ושיפץ את המנזר כולו עבור הנזירות הדומיניקניות של  במניאנפולי, שהושלם עד 1575. הוא גם בנה אגף שינה למנזר  ב-1568.
 ב-1589, ג'אקומו דלה פורטה, האחרון מבין 4 אדריכלים עוקבים, השלים את ארמון פארנזה, בית מגורים משפחתי מפואר עבור פאולוס השלישי (כיהן 1534–1549), כשהוא שוב משלים את עבודתו של מיכלאנג'לו.
 במאי 1601 ניהל ג'אקומו את תוכנית הבנייה מחדש של , וילה שהוזמנה על ידי החשמן  (כיהן 1604–1629) כמעונו האישי.
 בין 1597 ל-1601 שיפץ דלה פורטה את הטרנספט (בית הרוחב) בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו.

בזיליקת סנטה מריה מג'ורה

הפרויקט עבור בזיליקת סנטה מריה מג'ורה החל ב-1562, אולם מעורבותו של דלה פורטה התרחשה לקראת סוף הבנייה, בערך בסביבות 1573. כנראה הוא היה האדריכל האחרון שעבד על הבזיליקה. הוא בנה מחדש את הטרנספט והמקהלה. בנוסף, עבד על קפלת ספורצה, קפלה בתוך הבזיליקה ופרויקט קודם של מיכלאנג'לו. הוא התמקד במיוחד בעיטור הפנים, בחלונות בקמרון ובחזית.

איל ג'זו
ג'אקומו דלה פורטה היה אחד האדריכלים הראשיים של  (כנסיית ה"ישו"). המיקוד העיקרי שלו היה בחזית. ב-1571 בחר החשמן  (כיהן 1543–1589) בעיצובו של ג'אקומו דלה פורטה על פני עיצובו של יאקופו ויניולה לחזית הכנסייה, שהושלמה ב-1573. העיצוב של דלה פורטה הדגיש את האנכיות של החזית ויצר שיא מרכזי עוצמתי, מה שהכין את הקרקע לחזיתות בארוק מאוחרות יותר. בנוסף, דלה פורטה יצר את המזבח הגבוה ב-1582 ואת מקום המצלב של הכנסייה ב-1584.

בזיליקת פטרוס הקדוש

ג'אקומו דלה פורטה הפך לאדריכל של בזיליקת פטרוס הקדוש לאחר מותו של ויניולה ב-1573. דלה פורטה החל בפיקוח על הבנייה והעיטור של הקפלה הגרגוריאנית, שהושלמה ב-1584. לאחר מכן עבר לעבוד על  ב-1578, שהושלמה ב-1601. בנוסף, חלק משמעותי מעבודתו של דלה פורטה בבזיליקת פטרוס הקדוש היה עבודה על עיצובים לכיפה בין 1588 ל-1590. הוא סייע בשינויים ופישוטים בעיצובי הכיפה. בסופו של דבר, המיקוד של דלה פורטה היה יותר בקירות, ברצפה ובגג של הבזיליקה.

שינויים בעיצוב הכיפה
ג'אקומו דלה פורטה עבד עם דומניקו פונטנה על מספר פרויקטים. אחד הפרויקטים הללו היה הכיפה של מיכלאנג'לו, שהוזכרה לעיל. לדלה פורטה ופונטנה עמדה הזכות על הביצוע הטכני של חברה שאישרה שלב חשוב של התקדמות טכנולוגית בסוף המאה ה-16. הם ביצעו שינוי ניכר בעקמומיות הכיפוף של העיצוב המתוכנן של מיכלאנג'לו, ובנו את הכיפה תלולה יותר, בדומה למודל של ברונלסקי. לא רק זאת, אלא שהם גם הכניסו סדרה של שרשראות בבנייה בלבנים (במיוחד בחלק העליון של הכיפה) כדי להחזיק את הכוחות הרוחביים הנדחפים על ידי הקמרון; הם השתמשו בחומרים איכותיים, וחיברו לוחות טרוורטין עם עופרת מותכת; מאפיינים שאפשרו לכיפה להתמודד היטב עם רעידת האדמה של 1703.

ג'אקומו דלה פורטה השלים מספר מזרקות ברומא מהמאה ה-16; אלו כללו את המזרקות בפיאצה דל פופולו,  ו בפיאצה נאבונה ו החשובה מאוד לאגדות הרומאיות.

מותו
הוא מת בפתאומיות ב-1602 בדרכו חזרה לרומא מפרסקטי, שם עבד על  שהוזמנה על ידי משפחת אלדוברנדיני.

מבחר מעבודותיו
שמאל|ממוזער|350px|חזית סן לואיג'י דיי פראנצ'זי
 פלאצטו בתוך ארמון אלברטוני ספינולה (פרספקטיבה) (1600)
 האורטוריום של הצלב הקדוש ביותר (Oratorio del SS. Crocifisso) (1562–1568)
 מזרקות ב (1573)
 מזרקות בפיאצה קולונה (1574)
 מזרקות קטנות בפיאצה נאבונה (1574)
 מזרקה אחת בפיאצה דלה רוטונדה (הפנתאון)
 ארמון לה ספיינצה (Palazzo della Sapienza) (1578–1602)
 ארמון קפיצוקי (Palazzo Capizucchi) (1580)
 סנטה מריה דיי מונטי (Santa Maria dei Monti) (1580)
 סנט'אטנסיו דיי גרצ'י (Sant'Atanasio dei Greci) (1581)
 חזית סן לואיג'י דיי פראנצ'זי (1589)
  (Fontana delle Tartarughe) (1584)
 סנטה מריה סקאלה קואלי (Santa Maria Scala Coeli)
 ארמון מרסקוטי (Palazzo Marescotti) (1585)
 ארמון סרלופי (Palazzo Serlupi) (1585)
  (SS. Trinità de' Monti) (1586)
 מזרקת פיאצה אלי מונטי (1589)
 מזרקות בפיאצה של סנטה מריה אין קמפיטלי (1589)
 מזרקת פיאצה ד'ארקואלי (Fontana di Piazza d'Aracoeli) (1589)
 מזרקת הטרינה (Fontana della Terrina) (1590)
 הפסל "ישו מעניק את מפתחות גן העדן לפטרוס הקדוש" (1594), מזבח קפלת פטרוס הקדוש, כנסיית סנטה פודנציאנה
 ארמון פאני (Palazzo Fani) (1598)
 סן פאולו אלה טרה פונטנה (San Paolo alle Tre Fontane) (1599)
 סן ניקולו אין קרצ'רה (San Nicolò in Carcere) (1599)
 ארמון אלברטוני ספינולה (Palazzo Albertoni Spinola) (1600)
 קפלת אלדוברנדיני (1600–02) בסנטה מריה סופרה מינרווה

לקריאה נוספת
Katherine Rinne, "Fluid Precision: Giacomo della Porta and the Acqua Vergine fountains of Rome", in Landscapes of Memory and Experience, ed. Jan Birksted (London, 2000), 183-201.
Katherine W. Rinne, "Between Precedent and Experiment: the Restoration of the Acqua Vergine (1560–1570)", in L. Roberts, S. Schaffer and P. Dear (eds.), The mindful hand: inquiry and invention from the late Renaissance to early industrialisation (Edita/University of Chicago Press: 2007), 95-115.

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:פסלים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:נוצרים רומים-קתולים איטלקים
קטגוריה:ילידי 1533
קטגוריה:נפטרים ב-1602