דיאנה ונימפותיה נצפות בידי סאטירים

דיאנה ונימפותיה נצפות בידי סאטירים הוא ציור שמן על בד משנת 1616 בקירוב, מאת פטר פאול רובנס שייך לאוסף המלכותי הבריטי. היצירה היא אחת משתי עבודות באוסף המלכותי שנוצרו במסגרת שיתוף פעולה בין הצייר רובנס, שהיה אחראי לציור הדמויות, לבין הצייר פרנס סניידרס, שצייר את השלל והמזון. שיתוף פעולה זה מאפיין יצירות אחדות מתקופה זו, והוא משלב בין דמויות מיתולוגיות לבין טבע דומם עשיר ומפורט.

תיאור היצירה
הציור מתאר סצנה מיתולוגית המתרחשת במהלך יום ציד. דיאנה ונימפותיה יוצאות לציד עם שחר, ובמהלך היום הן צוברות שלל רב, הכולל בעלי חיים שניצודו. בשעות החום של היום הן עוצרות למנוחה, מקימות מחסה זמני מפני השמש, ונרדמות עד רדת הערב. בשלב זה מתגלה המחנה השקט בידי שני סאטירים, המתוארים כמציצנים, הצופים בנשים הישנות מבלי שאלה מודעות לנוכחותם. הרגע המתואר בציור הוא רגע של מתח שקט, שבו התמימות והשלווה עומדות מול מבט חודר וזר.

פרשנות
הסצנה כולה נועדה להעביר אידיליה ארקדית בעלת גוון ארוטי כללי. עם זאת, אצל רובנס אידיליה זו אינה חד-ממדית, אלא בנויה על מערכת של ניגודים חריפים ומכוונים. הציור אינו מסתפק בתיאור הרמוני של עולם מיתולוגי, אלא יוצר מתח בין יופי לצחיחות, בין טוהר לתשוקה, ובין סדר טבעי להפרתו.

דיאנה ונימפותיה מוצגות כצעירות, צנועות, חינניות, יפות ובהירות עור. לעומתן, הסאטירים מתוארים כזקנים, מכוערים, כהי עור, שעירים ובעלי תשוקה בוטה. ניגוד זה מועצם גם באמצעות נוכחות החזיר המת, המשויך הן לעולם הציד והן לאסוציאציות גסות וחייתיות. העובדה שדיאנה ונימפותיה עוסקות בציד, פעילות המזוהה בדרך כלל עם אזורי טבע פראיים ומרוחקים, מדגישה עוד יותר את המפגש החריג בינן לבין היצורים החייתיים והיצריים.

דיאנה מתוארת בגוון כסוף ובצורה המזכירה סהר, בדומה לירח, שאיתו היא מזוהה במסורת המיתולוגית. ייצוג זה עשוי להסביר את היעדר העטרה הסהרית הקטנה, המופיעה בדרך כלל כאחד מסמליה המובהקים. בחירה זו מדגישה את הזיקה הסמלית בין דמותה לבין גרם השמיים עצמו, ולא רק לאביזר איקונוגרפי חיצוני.

מיקומו של גזע העץ בצדו השמאלי של הציור נתפס כרמז היתולי ברור. אלמנט זה פועל כחלק מן השפה החזותית של היצירה, שבה נוכחותם של רמזים שובבים מאזנת את המתח הארוטי והדרמטי של הסצנה, ומוסיפה לה ממד של משחקיות ותחכום.

אם הזיהוי המקובל נכון, היצירה נזכרת לראשונה כבר בשנת 1616, זמן קצר לאחר השלמתה. בתקופה זו סגנונו של רובנס מצוי בשלב שאפתני במיוחד, שבו הוא מבקש להתמודד עם גדולי אמני הרנסאנס האיטלקי. סידור הדמויות והמהלך הנרטיבי בציור מזכירים את ונוס מפארדו של טיציאן, ואילו דמות הנימפה הקרובה לצופה מהווה מחווה לארבע הדמויות השוכבות של מיכלאנג'לו בקפלת מדיצ'י בפירנצה. דמות זו מעוצבת כך שתזכיר שיש מלוטש, תוך הדגשת מסת שרירים, בליטות כוח ותנועת גפיים מפותלת, המאזכרת פיסול קלאסי.

טכניקה ושיטת עבודה
רובנס צייר תחילה את הדמויות והשאיר אזורים ייעודיים לציור השלל. אזורים אלה הושלמו בידי סניידרס, ולאחר מכן שב רובנס והוסיף את נגיעות הגימור לכלל היצירה. תהליך זה יצר שילוב הדוק בין הדמויות האנושיות לבין מרכיבי הטבע הדומם, והדגיש את האחדות החזותית של הציור למרות חלוקת העבודה בין שני אמנים.

תולדות הבעלות
ייתכן שהציור היה באוסף אן, נסיכת דנמרק באוטלנדס כבר בשנת 1617. בשנת 1651 נמכר מהאוסף תמורת חמישים ליש"ט, ובהמשך הועבר לצ'ארלס השני על ידי לורד לייל. בשנת 1666 תועד הציור במלאי של ארמון וייטהול, שם יוחס במפורש לרובנס ולסניידרס.

הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:פטר פאול רובנס: ציורים
קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:ציורים באוסף המלכותי של הממלכה המאוחדת