מבצר קובנבוש

מבצר קובנבוש (בצרפתית: Ouvrage du Kobenbusch) הוא מבצר צבאי גדול שנבנה כחלק מקו מאז'ינו, על גבולה של צרפת עם מדינת לוקסמבורג.

במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה במלחמת העולם השנייה פלשו הגרמנים לצרפת דרך בלגיה ועקפו את רובו של קו מאז'ינו. מבצר קובנבוש לקח חלק מינורי במערכה זו וביוני 1940 נאלצו לוחמיו להיכנע עם כניעת צרפת לגרמנים. ב-1944 שוחרר המבצר על ידי בעלות הברית.

לאחר המלחמה גרמה בניית אגם מלאכותי בקרבתו לחדירת מים לחלקו התת-קרקעי ולהצפתו. חלקו החיצוני מתוחזק על ידי אגודת שימור אתרים היסטוריים.

 רקע 
הדוקטרינה הצבאית שעמדה מאחורי בניית קו מאז'ינו הייתה של הגנה סטטית על גבולות צרפת ועריה המרכזיות. גישה זו התקיימה בצרפת עוד מהמאה ה-17 כשסבסטיאן דה וובאן בנה את ביצורי וובאן.

צרפת המשיכה לדבוק בדוקטרינה זו גם בשלהי המאה ה-19, כשבעקבות התבוסה במלחמת צרפת–פרוסיה, הקימה בכל גבולותיה את מערכת הביצורים סרה דה ריבייר. על אף שמבצרים אלו היו כבר מיושנים במלחמת העולם הראשונה הם לקחו חלק במערכה זו וחלקם אף נהרס כליל מאש ארטילריה גרמנית כבדה.

ב-1920, לאחר המלחמה, המשיכו הצרפתים לדבוק בדוקטרינת ההגנה הסטטית כשתכננו את קו מאז'ינו. התכנון הובל על ידי "ועדת ארגון האזורים המבוצרים" (CORF)  כשמבצר קובנבוש היה אחד ממבצרי קו זה שתוכנן על ידי הוועדה.

 עקרונות בניית מבצרי קו מאז'ינו 
מבצרי הקו נבנו לרוב לפי עקרונות שהתוותה ועדת CORF והם כללו:
 קיבוץ מבצרים לסקטורים
 מרחקים בין המבצרים המאפשרים הגנה הדדית בירי ארטילרי
 עמדות חיל רגלים בין המבצרים המרכזיים
 בנייה תת-קרקעית
 מרחק בין הכניסה למבצר והאזור המנהלי לאזור המבצעי כדי למנוע חדירת אויב לאזור המבצעי
 חלוקה לבלוקים כשכל בלוק כלל שילוב של תותחים, מקלעים ותצפיות (בהתאם להגדרתו כבלוק ארטילריה, רגלים או משולב)

 מקום המבצר 
המבצר נבנה מצפון לעיירה קטנום  במחוז  מוזל, חבל גראנד אסט. המבצר נבנה בתוך יער שנקרא "יער קובנבוש" ונקרא על שמו.

המבצר היה חלק מסקטור מבצרי טיונוויל  שהגן על טיונוויל ובירת מחוז מוזל, מץ. המבצר קיבל את המספר A12 ובהתאם לדיסציפלינה בה נבנה קו מאז'ינו קיבל הגנה ארטילרית ממבצרים בסביבתו כמו מבצר סטריש A11, מבצר גלגנברג A15 ומבצר מטריש A17.

בסביבת המבצר נבנו מספר מצדיות לחיל רגלים להגן על המרווחים בין המבצרים הגדולים.

 מבנה המבצר 
כמו רבים ממבצרי קו מאז'ינו נחלק מבצר אימרהוף לשלושה חלקים:
 שני שערי הכניסה שנבנו בחלקו המערבי של המבצר ויועדו לכניסת חיילים וכניסת תחמושת. הגישה לשער התחמושת כללה רחבת משאיות ומסילת רכבת צרה (טרזינה) להכנסת התחמושת לתוככי המבצר. שערים אלו הוגנו במספר אמצעים:
 שער כניסת החיילים הוגן על ידי עמדות מבוצרת למקלע כפול ולתותח נ"ט 47 מ"מ וצריח משולב עליון למקלע ותצפית
 שער כניסת תחמושת הוגן על ידי עמדות מבוצרות למקלע כפול ולתותח נ"ט 47 מ"מ דגם 1934  ושני צריחים משולבים למקלע ותצפית 
 מערכות השירות נבנו במנהרות בעומק של 30 מטר מתחת לפני הקרקע. מעליות רגילות ומשא הובילו את החיילים והציוד מהכניסות לקרקעית המבצר. מסילות הרכבת (טרזינה ) נבנו כך שניתן היה להוביל משאות על גבי קרוניות מאזור הפריקה לפני שער התחמושת למעלית המשא ולהוריד אותן למנהרות ולמחסני התחמושת. מערך השירות התת-קרקעי כלל מגורי חיילים וקצינים, מטבח, מחסן מזון, שירותים, מרפאה, מיכלי מים וסולר, מתקני אוורור וסינון אוויר, מחסני תחמושת (אחד מרכזי שנקרא M1 ומספר מחסנים בקרבת הבלוקים שנקראו M2) ותחנת כוח של ארבעה גנרטורים. מסילות הברזל נסללו לכל אורך המנהרות.
 בלוקי הלחימה כללו שבעה בלוקים:
 בלוק 1 היה בלוק רגלים שכלל צריח מקלע מדגם 1935  וצריח משולב של מקלע ותצפיתן 
 בלוק 2 היה גם הוא בלוק רגלים שכלל שתי עמדות מבוצרות למקלע כפול, עמדה לתותח נ"ט 47 מ"מ ושני צריחים עיליים משולבים של מקלע ותצפיתן
 בלוק 3 היה גם הוא בלוק רגלים שכלל צריח תצפית  וצריח משולב למקלע ותצפיתן
 בלוק 4 היה גם הוא בלוק רגלים שכלל צריח למקלע בודד וצריח למקלע כפול
 בלוק 5 היה בלוק ארטילריה שכלל צריח מתרומם לתותח 75 מ"מ מדגם 1932  וצריח משולב למקלע ותצפיתן
 בלוק 6 היה בלוק ארטילריה שכלל צריח מתרומם לתותח 81 מ"מ מדגם 1932  וצריח משולב למקלע ותצפיתן
 בלוק 7 היה בלוק ארטילריה שכלל עמדות מבוצרות לשלושה תותחי 75 מ"מ דגם 1932, צריח לרומה רימונים ושני צריחים משולבים למקלעים ותצפיתנים.

 ההיסטוריה של המבצר 
 בניית המבצר 
בניית מבצר קובנבוש הושלמה ב-1931 והוא אוכלס על ידי 513 חיילים חוגרים ו-14 קצינים מרגימנט הרגלים ה-168  ומרגימנט הארטילריה ה-151 .

 מלחמת העולם השנייה 
במהלך הפלישה של גרמניה לצרפת, במאי ויוני 1940, לא נערך במקום קרב משמעותי. עם זאת בעקבות תקיפה גרמנית על מבצר אוברהייד A14 הסמוך ירו תותחי המבצר על הגרמנים התוקפים. בנוסף הצליחו הגרמנים, בטרם כניעת הצרפתים, להשתלט על חלקו החיצונית של בלוק 5.

בעקבות חתימת הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית וצרפת ב-22 ביוני 1940 הצטוו חיילי המבצר להיכנע אך כמו שקרה במבצרים אחרים של קו מאז'ינו ניהלו מפקדי המבצר משא ומתן עם הגרמנים על תנאי כניעתם ונכנעו, בסופו של דבר, רק ב-30 ביוני והלכו לשבי.

ב-1944 שוחרר המבצר על ידי בעלות הברית ללא קרב.

 לאחר המלחמה 
לאחר תום מלחמת העולם השנייה שמר צבא צרפת את בעלותו על רוב מבצרי הקו כהגנה מפני פלישה אפשרית של חברות ברית ורשה למערב אירופה. לשם כך השקיע בשיפור המיגון של המבצרים. לאחר פיתוח הנשק הגרעיני בצרפת התפוגג החשש מפלישה כזו וצבא צרפת החל בתהליך מכירת חלק מהמבצרים לגופים אזרחיים פרטיים.

ב-1979 החלו עבודות לבניית תחנת הכוח הגרעינית "קטנום"  ממערב למבצר כשב-1981 הוא הועבר לבעלותה של "חברת חשמל הצרפתית" . כחלק ממערכת הקירור של הכורים נחפר מאגר מים מתוקים בין המבצר לבין התחנה. התברר שעם השנים חלחלו מים מהמאגר אל תוך המבצר והציפו את מרתפיו באופן שמונע כניסה לחלקו התחתון.

ב-1989 הוקמה עמותת מורשת בשם "עמותת A15" לשימור מבצר גלגנברג A15 הסמוך. עם הזמן הרחיבו מתנדבי העמותה את עבודות השימור למבנים נוספים השייכים לקו. ב-2007 התאחדה העמותה עם עוד שתי עמותות שימור מקומיות והעמותה המאוחדת נקראת "עמותת קו מאז'ינו של קטנום וסביבתה" (Ligne Maginot de Cattenom et Environs).

לפי אתר העמותה היא מטפלת בשיקום תשעה מבצרים ומצדיות של קו מאז'ינו וכן יצרה שביל הליכה המחבר את המבנים.

מבצר קובנבוש נכלל אומנם בתוכנית השימור של העמותה המאוחדת אולם בגלל הצפת מרתפיו מטפלת העמותה רק בחלקיו העיליים ובהנגשת חלקו החיצוני בלבד למטיילים על שביל המבצרים.

 גלריה 

 לקריאה נוספת 
 Pierre Abel Dufour, Le Petit train du Kobenbusch, Marolles-en-Hurepoix, les Typographes de France, 1990, 38 p. ().
 Jean-Yves Mary, Alain Hohnadel, Jacques Sicard et François Vauviller (ill. Pierre-Albert Leroux), Hommes et ouvrages de la ligne Maginot, t. 1, Paris, éditions Histoire & collections, coll. « L'Encyclopédie de l'Armée française » (no 2), 2000 (réimpr. 2001 et 2005), 182 p. ()
 Hommes et ouvrages de la ligne Maginot, t. 2 : Les formes techniques de la fortification Nord-Est, Paris, Histoire et collections, 2001, 222 p. ()
 Hommes et ouvrages de la ligne Maginot, t. 3 : Le destin tragique de la ligne Maginot, Paris, Histoire et collections, 2003, 246 p. ()
 Frédéric Balland, Les deux guerres de Charles Balland 1939-1945, t. 1 : 1939-1940 La drôle de guerre, Metz, Frédéric Balland, 2020, 400 p. ()
 Allcorn, William. The Maginot Line 1928-45. Oxford: Osprey Publishing, 2003. 
 Kaufmann, J.E. and Kaufmann, H.W. Fortress France: The Maginot Line and French Defenses in World War II, Stackpole Books, 2006. 
 Kaufmann, J.E., Kaufmann, H.W., Jancovič-Potočnik, A. and Lang, P. The Maginot Line: History and Guide, Pen and Sword, 2011. 

 קישורים חיצוניים 


 מבצר קובנבוש, באתר alsacemaginot.com 
 מבצר קובנבוש, באתר lignemaginot.com 
 מבצר קובנבוש, באתר mablehome.com  (בארכיון האינטרנט)
 מבצר קובנבוש, באתר forticat.com  (בארכיון האינטרנט)
 מבצר קובנבוש, באתר wikimaginot.eu  (בארכיון האינטרנט)
 מבצר קובנבוש, באתר aroundus.com
 מבצר קובנבוש, באתר tripomatic.com

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה
קובנבוש
קובנבוש
קטגוריה:גראנד אסט: מבנים