עשנן צפוף

עַשְׁנָן צָפוּף (שם מדעי: Fumaria densiflora) הוא צמח עשבוני חד-שנתי ממשפחת הפרגיים (Papaveraceae), מתת-משפחת העשנניים (Fumarioideae). זהו אחד ממיני העשנן השכיחים בישראל, ונפוץ בעיקר בשדות, בערבות ובמעזבות.

 תפוצה עולמית 
עשנן צפוף הוא צמח עשבוני חד-שנתי, הנפוץ בעיקר באזורים בעלי אקלים ים-תיכוני ואקלים ממוזג. תחום תפוצתו הטבעי משתרע ממערב אירופה, דרך אגן הים התיכון, ועד מערב אסיה ואיראן. תפוצתו כוללת את מערב ודרום אירופה, צפון אפריקה, מזרח אגן הים התיכון והקווקז, וכן אזורים אחדים במערב אסיה.

אירופה: פורטוגל, ספרד, האיים הבלאריים, צרפת, קורסיקה, איטליה, סרדיניה, סיציליה, בלגיה, אלבניה, בולגריה, רומניה, חצי האי הבלקני הצפון-מערבי, יוון, איי הים האגאי המזרחיים, קפריסין, וטורקיה (כולל חלקה האירופי).

אסיה: טורקיה (אסיה הקטנה), אזור עבר הקווקז והקווקז הצפוני, טורקמניסטן, עיראק ואיראן.

צפון אפריקה והמזרח התיכון: מרוקו, אלג'יריה, תוניסיה, לוב, מצרים, חצי האי סיני, אזור לבנון–סוריה וארץ ישראל.

מעבר לתחום תפוצתו הטבעי, התפשט עשנן צפוף והתאזרח באזורים נוספים מחוץ לאירואסיה והים התיכון, ובהם צפון ודרום אמריקה, אוסטרליה, ניו זילנד ואזורים אחדים באירופה המערבית. בין האזורים שבהם תועד כמין מתאזרח נמנים גרמניה, בריטניה ואירלנד; בדרום אמריקה - ארגנטינה, צ'ילה ו-פרו; ובאוסטרליה - ניו סאות' ויילס, טסמניה, וכן ניו זילנד (באי הצפוני ובאי הדרומי). בנוסף, תועד המין גם בטקסס שבארצות הברית.

 תפוצה בישראל 
בישראל נחשב עשנן צפוף למין מצוי, ותפוצתו רחבה ברוב חבלי הארץ, למעט אזורי המדבר הקיצוני. הוא גדל בעיקר בחבל הים-תיכוני, באזורי ספר ובשטחים פתוחים ומופרעים, ובכלל זה חברות שיחים כגון בתות, שדות בור, צדי דרכים ובתי גידול עשבוניים. בניגוד למינים אחדים בסוג, אינו בעל אופי מטפס. הסדר הגאוגרפי של האזורים להלן משקף מעבר רציף מאזורי הליבה הים-תיכוניים אל אזורי השוליים, ואינו מבטא דרגות שכיחות. עשנן צפוף שכיח בעיקר בחבל הים-תיכוני, ותפוצתו הולכת ופוחתת ככל שמתקדמים לאזורים מדבריים ולעבר הירדן.

עשנן צפוף תועד בעבר ברוב חבלי הארץ הים-תיכוניים ובאזורי הספר, ובהם חוף הגליל, חוף הכרמל, השרון, מישור החוף הדרומי, הגליל העליון והתחתון, עמק יזרעאל, הכרמל, השומרון, השפלה, הרי יהודה, בקעת החולה, בקעת כנרות, בקעת בית-שאן, הגלבוע וערבות הירדן. כמו כן נרשמו תצפיות במדבר שומרון ובמדבר יהודה, כולל אזור בקעת ים המלח.

בדרום הארץ תועד המין בצפון הנגב ובהר הנגב. נקודת התיעוד הדרומית ביותר הידועה כיום נמצאת מדרום למדרשת בן-גוריון, בשוליים הצפוניים של הר הנגב. מדרום לאזור זה - בנגב הדרומי, בערבה ובהרי אילת - לא קיימים תיעודים מאומתים של המין.

 פנולוגיה 
העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר ונובלת בסוף מאי. הפריחה נמשכת מסוף דצמבר ועד אמצע מאי. חנטת הפרי חלה מסוף ינואר, והפצת הזרעים מסתיימת באמצע יולי.

 מאפיינים מורפולוגים 
עשנן צפוף הוא צמח עשבוני חד-שנתי, קירח, זקוף או מתפשט, בעל גבעול מפותח וחסר קנוקנות, גובהו 10 עד 25 ס״מ. בניגוד למינים אחדים בסוג עשנן, מין זה אינו בעל אופי מטפס, וגבעוליו אינם נשענים על צמחים או עצמים סמוכים.

השורש שיפודי. הגבעולים רְבוּעִים, זקופים ומסתעפים.

העלים מסורגים, ערוכים לאורך הגבעולים, ולעיתים גם מצויים בבסיס הצמח; העלים באורך 4 עד 10 ס״מ, גזורים 3 או 4 פעמים לאונות דמויות סרגל, צרות מאוד, ולאורכן חריץ צר ורדוד. האונות קירחות ושפתן תמימה; הן רחבות יחסית ואינן נימיות (רוחבן לרוב עולה על 0.5 מ״מ), ובכך נבדלות מאונות העלים הצרות של עשנן החפים.

התפרחות אשכוליות וצפופות, ומכאן שם המין; הן אמיריות, ומתפתחות בקצה הגבעול הראשי וכן בקצות ענפים היוצאים במיקום הנגדי לעלים.

החפים של התפרחות סרגליים-מוארכים, מחודדים, וארוכים במעט מעוקצי הפירות, שהם זקופים עד מפושקים.

הפרחים דו-מיניים ובעלי סימטריה דו-צדדית מובהקת, נישאים על עוקצים קצרים ומלווים בחפים.

הפרחים ורודים וקטנים, ואורכם 5 עד 7 מ״מ; לעיתים רחוקות אף כ-4 מ״מ. בקצות עלי הכותרת הפנימיים ובכנפי עלה הכותרת העליון מצוי כתם ורוד או סגול.

הגביע מורכב משני עלי גביע כמעט עגולים–אליפטיים, מצויצים, ורחבים מצינור הכותרת או שווים לו ברוחבם; אורכם מגיע לפחות לשליש מאורך הכותרת. עלי הגביע נשירים במהרה ואינם משתיירים בפרי.

הכותרת בת ארבעה עלים, ערוכים בשני דורים וצמודים זה לזה בקצותיהם; עלה הכותרת העליון של הדור החיצוני בעל דורבן בבסיסו, חצי-גלילי ומכונף בחלקו העליון; העלה התחתון צר, בעל תעלה אורכית במידה משתנה, ולעולם חסר דורבן; שני עלי הכותרת הפנימיים דמויי מרית.

האבקנים שניים מבחינה מורפולוגית; כל אחד מהם נושא מאבק אמצעי בעל שתי לשכות ושני מאבקים צדדיים חד-לשכתיים. מבחינה אנטומית מדובר בשישה אבקנים, המאוחים בזיריהם לשתי קבוצות בנות שלושה.

השחלה עילית, בנויה משני עלי שחלה ומגורה אחת; השליות דופניות, והביצית אחת והפוכה. עמוד השחלה דמוי חוט, והצלקת דו-אונתית.

הפרי אגוזית חד-זרעית בלתי נפתחת, בקוטר 2 עד 2.5 מ״מ, בעל קרין בלתי בולט, קהה, ופניו מכוסים בגבשושיות זעירות.

עוקצי הפירות זקופים או מפושקים (מלוכסנים) ופונים כלפי מעלה, אך אינם כפופים.

הזרעים בעלי אנדוספרם רב ועובר זעיר.

 מאפיינים מבדילים 
עשנן צפוף הוא צמח ים-תיכוני שאינו מטפס, הגדל בעיקר בחבלי צומח ים-תיכוני שבהם שולטים בני-שיחים. הוא תואר לראשונה בשנת 1813 על ידי אוגוסטין דה קנדול (A. P. de Candolle), ומאז גבולותיו המורפולוגיים נחשבים יציבים יחסית. המין מובחן היטב ממינים קרובים כגון עשנן קטן, עשנן מטפס ועשנן קרליק.
 אורך הכותרת קטן מ-7 מ״מ; מאפיין זה שולל 5 מינים בעלי כותרת ארוכה יותר, ובהם עשנן מטפס, עשנן הגליל, עשנן גדול-פרי, עשנן יהודה ועשנן רפואי.
 עלי הגביע רחבים במובחן מצינור הכותרת; תכונה זו שוללת מינים שבהם עלי הגביע צרים בהרבה מצינור הכותרת, ובהם עשנן קטן, עשנן חשוף - מין בלעדי לחרמון - וכן עשנן החפים, שהוא מין מדברי וספר-מדבר.
 עוקצי הפרחים והפירות אינם מתכופפים בהבשלה, אלא נותרים נטויים כלפי מעלה או מפושקים; בעודם בשלים עוקציהם זקופים. מאפיין זה שולל את המין קרליק.
 הפרי אגוזית כדורית, חסרת תוספת (אליוזום) בבסיסה; תכונה זו משמשת לאימות הזיהוי ולשלילת בלבול עם עשנן הגליל, שמבנה פריו שונה, במיוחד כאשר הפרטים אינם נושאים פרחים.
 אונות העלים לרוב דמויות מרית או אליפטיות, ורוחבן עולה על 0.5 מ״מ; מאפיין זה משמש לאימות הזיהוי ולשלילת בלבול עם עשנן החפים - מין מדברי וספר-מדבר שאונות עליו צרות ונימיות, ורוחבן אינו עולה על 0.5 מ״מ - ובייחוד בהיעדר פרחים ופרי. בנוסף, אורך כותרתו של עשנן החפים אינו עולה על 4.8 מ״מ, לעומת עשנן צפוף שכותרתו עולה על 5 מ״מ.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:עשנניים