משה ולוחות הברית

משה ולוחות הברית הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הפלמי־צרפתי פיליפ דה שאמפן, המתוארך לשנת 1663 ונושא מונוגרמה ותאריך בפינה השמאלית התחתונה. היצירה שמורה במוזיאון פיקארדי בעיר אמיין והיא רכוש עיריית אמיין.

 תיאור היצירה 
הציור מציג את משה לאחר קבלת עשרת הדיברות. הסצנה מתוארת לאחר יציאת מצרים, כאשר משה מוביל את בני ישראל לעבר הארץ המובטחת. האל מתגלה אליו בהר סיני ומוסר לו את עשרת הדיברות כסימן לברית שנכרתה עם ישראל. משה נראה בחצי גוף מאחורי מעקה שיש, שעליו מונחות לוחות הברית, והוא מחזיק אותם בזרועו השמאלית. בידו השמאלית הוא אוחז בשרביט, ואילו בידו הימנית הוא מצביע על הכתוב בלוחות. ברקע נראה נוף הררי בשעת דמדומים, המזוהה עם הר סיני.

 פרטים איקונוגרפיים 
משה מתואר כדמות בעלת תפקיד כפול של נביא ומחוקק. פניו מוארים והוא מתואר כבעל קרני אור, בהתאם למסורת המקראית המתארת את פניו כזוהרים לאחר ירידתו מן ההר. תנועת היד המונפת לפני הלוחות והצל שהיא מטילה עליהם פורשו במחקר כסימן של סמכות ושל כוח, ואף כהדהוד למוטיב הקרניים כסמל של כבוד ועוצמה. הלוחות נושאים כתובת מפורטת של עשרת הדיברות בצרפתית עתיקה, תוך ציון מפורש של האיסור על עבודת אלילים.

 ייחוס ותיארוך 
הציור נושא מונוגרמה ותאריך 1663, אך במחקר הועלו ספקות ביחס לייחוסו ולתיארוכו. ברנאר דוריבל, במחקרו משנת 1976, הכיר באיכות הביצוע ובדיוק מחוות היד המצביעה על הדקלוג, אך טען כי פרטים אחדים אינם תואמים את ידו של דה שאמפן, ובהם צורת המונוגרמה וסידור הדיברות על הלוחות. בשל כך סבר כי מדובר ביצירה של תלמיד או ממשיך, ייתכן על פי תחריט של מקור אבוד של דה שאמפן. לעומתו, לורנצו פריקולו הציע בשנת 2003 תיארוך מוקדם יותר, סביב 1645, והדגיש את העושר האיקונוגרפי ואת המורכבות הסמלית של היצירה, תוך ראייתה כביטוי חזותי מקודד של אמת בלתי ניתנת לאמירה.

 השוואות ליצירות אחרות 
פיליפ דה שאמפן צייר יצירות נוספות המתארות את דמותו של משה. היצירה הידועה ביותר מביניהן צוירה בשנת 1648 והיא שמורה במוזיאון האמנות של מילווקי, ובה מודגש תפקיד הדיבור וההתגלות המילולית של הנביא. גרסה נוספת, עם שינויים אחדים, מצויה באוסף מוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג. כמו כן מיוחס לדה שאמפן רישום של דמות המחוקק השמור בלובר. במחקר הושוותה היצירה גם לדמות פאולוס הקדוש שבמוזיאון טרואה, אשר סגנונה קרוב לציור מאמיין ונחשבת לבת התקופה.

 סגנון והקשר אמנותי 
הציור מתואר כיצירה של אמן שצמח במסורת הפלמית אך מגלם מידה ואיזון המזוהים עם האמנות הצרפתית של המאה השבע עשרה. הוא מאופיין באיפוק, בריסון ובהיעדר אפקטים ראוותניים, תוך שילוב בין עבודה קפדנית לאור פנימי. היצירה מציגה את משה כאחת הדמויות המרכזיות במיסטיקה של המאה השבע עשרה, וממחישה גישה אמנותית השואפת לשמש אמצעי למדיטציה דתית ולא לחוויה חושנית.

 פרטי יצירה ותולדות בעלות 
הציור הוא שמן על בד, מידותיו מאה ושבעה עשר נקודה שש סנטימטרים גובה ושמונים ותשעה נקודה חמש סנטימטרים רוחב. מספרי האינוונטר הם M.P.684 ו־2083. היצירה הייתה בבעלות אוספים פרטיים ממשפחת קורנה ולאחר מכן בבעלות אלכסיס דה בוטרה, אשר התחייב כי לאחר מותו ומות רעייתו תעבור היצירה לעיריית אמיין. בשנת 1922 נכנסה היצירה לאוסף מוזיאון פיקארדי.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:משה בציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ציורי התנ"ך