טונזורה

טונזורה (באנגלית: Tonsure) היא המנהג לגזור או לגלח את שיער הקרקפת, כולו, או חלקו, כסימן להשתייכות לזרם מסוים בדת ולמסירות דתית. מקור המונח במילה הלטינית , שפירושו "גזירה" או "גזיזה". אצל הקתולים בוטל המנהג, בצו אפיפיורי, בשנת 1972. טונזורה, במקורה היווני והרומי המוקדם יותר, שימשה כסימן לעבדות.

המונח "טונזורה" מתייחס באופן כללי, לחיתוך או גילוח המבוצעים על ידי נזירים, או אנשים דתיים מכל דת.
ממוזער|טונזורה רומית (קתוליות)
טונזורה נהוגה עדיין בקתוליות, אצל מסדרים דתיים מסוטימים, באישור האפיפיור והיא נפוצה גם בכנסייה האורתודוקסית המזרחית לחברים שהוטבלו לאחרונה.

בבודהיזם וכן במספר מסדרים הינדים הטונזורה מסמלת "טירונים", נזירים ונזירות. גילוח מוחלט של הראש הקירח, או פשוט קיצור השיער, קיים כנוהג אסלאמי לאחר סיום החאג'.

 נצרות 
 היסטוריה והתפתחות המנהג 
שמאל|ממוזער|ראש אבן (נמצא בבוהמיה העתיקה (150–50 לפנה"ס), המתאר, ככל הנראה, את צורת טונזורה בחלק האחורי של הראש
טונזורה לא הייתה נהוגה בכנסייה הקדומה, ולא קיימים תיעודים של שימוש בה בהקשר נוצרי לפני המאה ה-6. במאות ה-7 וה-8 היו שלוש צורות של טונזורה:
 באימפריה הביזנטית הטקס כלל טקס הטונזורה גילוח של כל הראש. דבר זה נצפה בכנסיות המזרחיות, כולל הכנסייה האורתודוקסית המזרחית והכנסיות הקתוליות המזרחיות. לפיכך, תאודורוס מטרסוס, שלמד באסיה הקטנה באימפריה הביזנטית ונשא את הטונוזורה שהייתה נהוגה שם, נאלץ לאפשר לשיערו לצמוח, במשך ארבעה חודשים, לפני שהוסמך לארכיבישוף מקנטרברי על ידי האפיפיור ויטאליאן בשנת 668.
 הטונזורה הקלטית הייתה נהוגה בנצרות הקלטית, באירלנד ובבריטניה הגדולה. צורתה המדויקת אינה ברורה מהמקורות, אך כללה באופן כלשהו, גילוח ראש מאוזן לאוזן.
 המסורת הרומית: גילוח של ראשו בלבד, כדי לאפשר לשיער לצמוח בצורת כתר.

 שימוש עתיק וימי ביניים 
 הנצרות המזרחית 
שמאל|ממוזער|293x293 פיקסלים|ברתולומאוס הקדוש (מאת קרלו קריבלי, 1473)
גרמאנוס הראשון, הפטריארך האקומני קונסטנטינופול (בתפקיד: 730-715) כתב: "הכתר הכפול, המונח על ראשו של הכוהן, לאחר תספורת, מייצג את ראשו היקר של פטרוס, השליח הראשי. כאשר נשלח לדרכו ללמד ולבשר את דברי האדון, גולח ראשו על ידי אלו שהיו חסרי אמונה, כאילו מתוך לעג. אך המורה, המשיח, בירך את ראשו, הפך בושה לכבוד, ולעג לשבח. הוא הניח עליו כתר שאינו עשוי מאבנים יקרות, אלא כזה המבריק יותר מזהב, טופז או אבן יקרה, כתר האבן והסלע של האמונה".

 הנצרות המערבית 
ממוזער|200x200 פיקסלים|פסל של נזירים קתוליים, מימי הביניים, (טונזורה מלאה) עוסקים בהעתקת ספרים
היו מספר סוגי טונזורה:
 טונזורת כתר: גילוח שיער מרכז הראש, והשארת שיער בצדדים הנשאר ארוך. שיטה זו הייתה נפוצה בקרב פרנציסקנים ובנדיקטינים, והיא סמלה ענווה ומסירות. השיטה נקראת  לעיתים "כתר הנזיר".
 טונזורה מלאה: גילוח כל שיער הראש, כסמל לחיי פרישות מוחלטים.
 טונזורה פשוטה: כוללת תספורת פשוטה עם שיער קצר מאד, שהייתה נפוצה בקרב נזירים פרנציסקנים, כסמל לצניעות.

ממוזער|261x261 פיקסלים|אישה הינדית מגולחת, כסמל לדבקות דתית
טונזורה בהינדואיזם היא פעולה סמלית המייצגת טיהור, שינוי רוחני ופרישה מהאגו והקשרים החומריים. טקס גילוח הראש משולב בחיים הדתיים ההינדואיסטיים, ומשמש בטקסי מעבר, מנהגי אבל, מעשי תשובה וקיום נדרים. המנהגים משתנים לפי אזור, כת ואמונה אישית. אחת מהצורות המוכרות ביותר של טונזורה היא טקס הצ'ודקראנה (Chudakarana), הגילוח הראשון של ראש ילד. הטקס נערך, בדרך כלל, במקומות קדושים כמו נהר הגנגס והוא מסמל את טיהור הילד והתחלה חדשה בחיים הרוחניים והחברתיים.

בהקשר של טקסי אבל, גברים, קרובי משפחה המת, נוהגים לגלח את ראשם, כדי לסמל ענווה והתרחקות ופרישה זמנית מהזהות החומרית בזמן האבל. טונזורה גם משמשת כתחילת חזרה בתשובה או כמימוש נדרים.

מאז שנות ה-60, מקדשים אוספים, מנקים ומוכרים שיער מגולח לשוק המסחרי כדי לממן את פעילותם. בשנת 2019, מקדש טירומלה (Venkateswara Temple, Tirumala) אסף ומכר 157 טון שיער מגולח בסך של 1.6 מיליון דולר.

 בודהיזם 
ממוזער|302x302 פיקסלים|ילדים, פרחי נזירים בודהיסטים
בבודהיזם, גילוח הראש (בסנסקריט: mundanā) הוא חלק מטקס הקבלה לנזירות (נשים וגברים). נזיר חייב להתגלח כל חודשיים או כאשר השיער גדל לאורך של שתי אצבעות. מקובל לגלח את הראש ביום בו הירח מלא, או ביום בו מולד הירח, אם כי המסורת הבודהיסטית הטיבטית מאפשרת לנזיר לקבוע באיזה יום בחודש הוא יתגלח, כאשר לכל יום "תכונות" משלו והנזיר בוחר את המתאים לו.

הבודהיזם הסיני (Chinese Buddhism) כולל מנהג הנקרא ג'ייבה (jieba ;戒疤), שבו הנזיר או הנזירה מקבלים כוויות קטנות בקרקפת כדי לסמל את דבקותם בדרך הבודהיסטווה.

 ביהדות 
תהליך הטהרה של מצורע כלל גילוח פולחני של כל גופו, למעט המקומות הנגועים.

בהמשך, לאחר שנרפא המצורע, עליו להיטהר ותהליך הטהרה כולל גילוח 

כדי להבדיל את עצמם ממנהגי עבודה זרה, נאסר על גברים יהודים לגלח את פאות זקנם או קרקפתם בסכינים, ככתוב:  והרמב"ם מסביר את הסיבה: 

 באסלאם 
ממוזער|מיניאטורה אסלאמית המתארת גברים ונשים מגלחים את ראשיהם כדי להתאבל על מות שליטם. (מקור לא ידוע)
באסלאם הסוני, גילוח חלקי של הראש תוך השארת חלקים אחרים לא מגולחים אינו מומלץ. נוהג זה מכונה בערבית אל-קזע (القزع), ומוזכר במפורש בכמה חדית'ים המיוחסים לנביא מוחמד, שמדגישים דווקא את הצורך בטיפוח השיער ולא גילוח חלק ממנו. בספר בחדית' צחיח אל-בוח'ארי נכתב: "על פי אבן עומר, שליח אללה (שלום וברכה עליו) אסר את הקזע" (عَنِ ابْنِ عُمَرَ أَنَّ رَسُولَ اللَّهِ – صلى الله عليه وسلم – نَهَى عَنِ الْقَزَعِ).

בכמ ספרי חדית' מוזכר מפי אבן עומר: ראה הנביא נער שחלק משיער ראשו גולח וחלקו הושאר, ואמר: "גלחו את כולו או הניחו את כולו". (عَنِ ابْنِ عُمَرَ رَأَى النَّبِيَّ ﷺ صَبِيًّا قَدْ حُلِقَ بَعْضُ شَعْرِ رَأْسِهِ وَتُرِكَ بَعْضُهُ فَقَالَ: احْلِقُوهُ كُلَّهُ أَوْ دَعُوهُ كُلَّهُ).

אנשי דת סונים קלאסיים פירשו סיפורים כגון אלו, במובן של מכרוה כלומר לא רצוי, לא מומלץ, אך לא חראם, כלומר לא אסור בהחלט. האסכולות השאפעית והחנבלית רואות במנהג זה כלא אהוב עקב האיסור מפי הנביא, בעוד שהאסכולה החנפית נוטה להתיר אותו אלא אם כן הוא קשור לגאווה או לחיקוי מנהגים ששל עמים אחרים..

היו חוקרים הציגו את הפסיקה הזו, כאמצעי להרתעת מוסלמים מחיקוי סגנונות טיפוח הנהוגים על ידי קבוצות דתיות לא מוסלמיות.

בזמנים המודרניים, פסיקות אסלאמיות בנוגע לתסרוקות ממשיכות להדגיש צניעות ולהימנע מסגנונות המשקפים יהירות, או מחקים סמליות דתית אחרת.

 גלריה 

 קישורים חיצוניים 

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:שיער
קטגוריה:הסרת שיער
קטגוריה:נזירות
קטגוריה:תספורות ותסרוקות