רומחית חיננית

רָמְחִית חִנָּנִית (שם מדעי: Coenagrion scitulum) היא מין של שפרירית ממשפחת הרומחיתיים. זהו מין נדיר אך עם תפוצה נרחבת, המצוי בעיקר בדרום אירופה, צפון אפריקה, ודרום-מערב אסיה. בישראל היא לא שכיחה, נצפית בעיקר ברמת הגולן והגליל העליון.

 תיאור 
מידות: אורך כולל 30–33 מ"מ (מתוכם הבטן 20–27), ואורך הכנף האחורית 15–20 מ"מ.

הרומחית החיננית היא שפרירית דקה בצבע כחול-שחור עם גוון ירוק-צהוב בצד התחתון. יש לה פסי כתף (Antehumeral stripes) דקים אך בולטים, והפטרוסטיגמות ארוכות בצבע חום בהיר.

♂: סימני הזיהוי העיקריים לזכרים הם הדוגמה השחורה על הרקע הכחול של החלק העליון של פרקי הבטן; על פרק S2 צורת גביע, פרקים S3–S4 שחורים עד פחות מחציים, פרקים S5–S7 יוצרים יחד מקטע שחור רציף של 2 וחצי פרקים, S8–S9 כחולים, ו-S10 שחור ברובו.

♀: הנקבות לרוב גם בעלות צבע כחול בולט, אך אצל חלקן הצבע דהוי יותר עד צהבהב. הדוגמה השחורה על גב הבטן אצלן נרחבת יותר מאצל הזכר.

 אקולוגיה 
עונת התעופה העיקרית שלה היא ממאי עד יולי.

 תפוצה 
הרומחית החיננית נמצאת בעיקר בדרום אירופה, צפון-מערב אפריקה, הלבנט, מערב הים הכספי ואזורי דרום הקווקז. נראה שיש אוכלוסייה נוספת שלה במרכז אסיה ולא ברור אם זהו מין נפרד או שהם נדדו מהאוכלוסייה האירופית דרך הרי אפגניסטן וצפון איראן.

 תנועות גאוגרפית 
ישנם גורמים רבים התורמים לשינויים בתפוצה הגאוגרפית של המין, חלקם כוללים שינויי טמפרטורות, שיבושי קרקע וירידה במפלסי המים. הסיבה מספר אחת לשינויים הללו היא עליית הטמפרטורות שגורמת לכך שהנישה האקולוגית התרמית האופטימלית שלהן מתשנה לאזורים חדשים. בשנות ה-90, הקצה הצפוני ביותר של אזור התפוצה שלהן היה ממוקם בצפון צרפת; עקב שינויי האקלים, חלה תפוצה מוגברת לכיוון צפון, וכעת אוכלוסיות הרומחיות העדינות התרחבו מאזור התפוצה ההיסטורי והקימו אוכלוסיות קצה בכיוון צפון, מזרח ומערב.

התפשטות זו צפונה נקשרה לשינוי פנוטיפי מהיר ואפקט המייסד, כולל הפחתה בגיוון הגנטי ועלייה בבידול הגנטי. נמצא כי אוכלוסיות הקצה החדשות נבדלות גנטית מאוכלוסיות הליבה וכל האוכלוסיות החדשות נבדלו זו מזו, דבר המצביע על כך שכל הרחבת טווח היא בלתי תלויה. עם זאת, ישנן כמה בעיות עם השינויים בגיוון הגנטי. נערכו מחקרים על המין המראים כי גיוון גנטי יכול להשפיע על הצלחת ההתיישבות ויכול להפחית את העמידות ללחץ ומחלות. זה יכול להפוך את השפרירית לרגישה יותר לרעלים כמו חומרי הדברה, מה שבתורו משפיע גם על יכולתו של המין להמשיך את פיזורו באמצעות תנועה איטית, גידול אוכלוסייה מופחת ותעופה. הרומחיות העדינות נחשפות לחומרי הדברה בתדירות גבוהה יותר עקב פיזורן ובשל הצורך לחצות אדמות חקלאיות כדי להגיע לבתי גידול חדשים. לא רק פיזור עקב שינויי אקלים גורם לשינויים הגנטיים אצל המין, אלא גם התפשטות טבעית של טווח התפוצה.

 בית גידול 
הרומחיות החינניות נמצאות בבריכות גדולות בדרך כלל של מים עומדים, עם צמחייה שופעת הכוללת אלף עלה ואנתוצרוטה, וניתן למצוא אותן גם בתעלות מוצפות. כמו כן התגלה כי ביצות מלאכותיות הן בתי גידול ומקלט חשובים עבור המין. הסיבה לכך היא שבאזורים אלה חסרים דגים הטורפים חרקים, מה שנותן למין בית גידול בטוח לחיות ולהתרבות בו. אף על פי שהרומחיות החינניות הן קטנות למדי, יש להן את היכולת לעבור מרחקים בין בריכות אם המשאבים הופכים דלילים.

 רבייה 
המין מציג הרגלי הזדווגות ייחודיים בהשוואה למיני שפיראים אחרים. ברבייה של שפריריות יש הזרעה עקיפה. הזכר מעביר את הזרע שלו מאיבר מין ראשי למשני על מנת להעביר אותו לנקבה. טרנסלוקציה זו מתרחשת רק פעם אחת בכל מיני השפריריות האחרים ואילו ברומחית החיננית תהליך זה קורה עד שש פעמים במהלך מחזור ההזדווגות. ישנן מספר השערות לגבי הסיבה לתהליך זה, אחת מהן היא שייתכן שיהיה צורך במספר טרנסלוקציות כדי להשיג הפריה מלאה. לאחר שתהליך זה מסתיים והנקבה הפרתה בהצלחה את ביציה, היא מטילה אותן. הזכר בדרך כלל עדיין מחובר לנקבה בשלב זה כדי למנוע מזכרים אחרים להזדווג איתה.

 גלריה 

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:שפריריות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1842
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פייר רמבו