ניסויי הטילים של קוריאה הצפונית

ניסויי הטילים של קוריאה הצפונית (בקוריאנית: 북한의 미사일 실험) הם סדרה של ניסויים בטילים בליסטיים, טילי שיוט ומערכות שיגור ללוויינים שביצעה ההרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה (קוריאה הצפונית) החל משנות ה-80 של המאה ה-20. תוכנית הטילים של המדינה נחשבת לאחת המתקדמות והנרחבות בעולם בקרב מדינות המפתחות טילים בשלב מאוחר, והיא מהווה מרכיב מרכזי באסטרטגיית ההרתעה וההישרדות של המשטר אל מול מה שהוא תופס כ"מדיניות עוינת" מצד ארצות הברית ובעלות בריתה.Pinkston, Daniel A. (2008). "The North Korean Ballistic Missile Program". Strategic Studies Institute, p. 1. התוכנית התפתחה מהעתקה ושיפור של טכנולוגיית סקאד סובייטית ליצירת טילים בין-יבשתיים (ICBM) המסוגלים, לפי הערכות, להגיע לכל נקודה ביבשת אמריקה.

 רקע ואסטרטגיה לאומית 

המוטיבציה העיקרית של קוריאה הצפונית לפיתוח טילים נובעת מתחושת חוסר ביטחון מתמשכת, המעוגנת בחלוקת חצי האי הקוריאני, במורשת מלחמת קוריאה ובפחד מפני התערבות צבאית אמריקאית.Pinkston, Daniel A. (2008). "The North Korean Ballistic Missile Program". Strategic Studies Institute, p. 2. המשטר פועל תחת האידאולוגיה המדינית של "ג'וצ'ה" (Juche), המדגישה הסתמכות עצמית, ואידאולוגיית ה"סונגון" (Songun) המציבה את הצבא בראש סדר העדיפויות הלאומי.International Crisis Group (2009). "North Korea’s Nuclear and Missile Programs". Asia Report N°168, p. 5.

מבחינה אסטרטגית, הטילים משמשים לשלוש מטרות עיקריות:
 הרתעה צבאית: מניעת תקיפה חיצונית על ידי היכולת להנחית מכה קשה על מרכזי אוכלוסייה ובסיסים צבאיים בקוריאה הדרומית, יפן ובארצות הברית.Pinkston, Daniel A. (2008). "The North Korean Ballistic Missile Program". Strategic Studies Institute, p. 6.
 קלף מיקוח דיפלומטי: שימוש בניסויים ככלי ללחץ על הקהילה הבינלאומית להשגת סיוע כלכלי, מזון, אנרגיה וויתורים מדיניים.Cha, Victor (2012). "The Impossible State: North Korea, Past and Future". New York: Ecco, p. 222.
 מקור מטבע חוץ: ייצוא טילים וטכנולוגיה למדינות כמו איראן, סוריה ופקיסטן.Pinkston, Daniel A. (2008). "The North Korean Ballistic Missile Program". Strategic Studies Institute, p. 11.

 היסטוריה מוקדמת (שנות ה-60 וה-70) 

שורשי התוכנית נעוצים בשנות ה-60, כאשר קוריאה הצפונית החלה להקים תשתית לייצור עצמי של מערכות נשק מתקדמות לאחר שברית המועצות סירבה לספק לה טילים בליסטיים. בשנת 1965 הוקמה האקדמיה הצבאית בהמהונג להכשרת כוח אדם בתחום הרקטות והטילים. במהלך שנות ה-60 וה-70, המדינה רכשה רקטות מסוג FROG, טילים נגד מטוסים וטילים נגד ספינות מברית המועצות ומסין, מה שחשף את מהנדסיה לטכנולוגיות הנעה והנחיה בסיסיות.

בשנת 1971 חתמה פיונגיאנג על הסכם עם סין לפיתוח משותף של טילים, ובסוף שנות ה-70 השתתפו מהנדסיה בתוכנית הסינית לפיתוח הטיל DF-61, פרויקט שבוטל לבסוף ב-1978 עקב סיבות פוליטיות פנימיות בסין.

 משפחת טילי הוואסונג (סקאד) 

הפריצה המשמעותית בתוכנית הגיעה בסוף שנות ה-70, כאשר קוריאה הצפונית רכשה מספר טילי סקאד-B (R-17) מתוצרת סובייטית ממצרים. באמצעות הנדסה לאחור (Reverse Engineering), הצליחה המדינה לייצר גרסה מקומית המכונה הוואסונג-5 (Hwasong-5).
 הוואסונג-5: ניסויי טיסה ראשונים בוצעו באפריל וספטמבר 1984. הטיל הציג טווח משופר של 320 ק"מ לעומת 300 ק"מ של הסקאד המקורי. ייצור סדרתי החל ב-1987.
 הוואסונג-6: גרסה משופרת המבוססת על סקאד-C, שפותחה בין השנים 1987–1992. לטיל טווח של כ-500 ק"מ עם ראש קרב של 770 ק"ג, מה שמאפשר לו לכסות את כל שטח קוריאה הדרומית.Pinkston, Daniel A. (2008). "The North Korean Ballistic Missile Program". Strategic Studies Institute, p. 17.
 סקאד-ER: גרסה בעלת טווח מורחב (Extended Range) המוערך ב-600–1,000 ק"מ, המסוגלת להגיע עד לדרום יפן.Pinkston, Daniel A. (2008). "The North Korean Ballistic Missile Program". Strategic Studies Institute, p. 30.

 טיל הנודונג (Nodong) 

בסוף שנות ה-80 החלה קוריאה הצפונית בפיתוח הנודונג, טיל בליסטי לטווח בינוני (MRBM). הטיל הוא למעשה גרסה מוגדלת של טכנולוגיית הסקאד, עם מנוע חזק פי ארבעה.

ניסוי הטיסה המוצלח הראשון של הנודונג בוצע ב-29–30 במאי 1993 לעבר הים היפני.Pinkston, Daniel A. (2008). "The North Korean Ballistic Missile Program". Strategic Studies Institute, p. 19. לטיל טווח מוערך של 1,000–1,300 ק"מ, מה שמעמיד את רוב שטחה של יפן, כולל טוקיו, תחת איום. לפי הערכות המודיעין האמריקאי, קוריאה הצפונית פרסה כ-200 טילי נודונג ניידים.

 פיתוח יכולת בין-יבשתית (טפו-דונג) 

תוכנית הטפו-דונג (Taepodong) מייצגת את השאיפה של קוריאה הצפונית ליכולת פגיעה בטווחים אסטרטגיים.

 טפו-דונג-1 (Paektusan-1): טיל דו-שלבי (או תלת-שלבי בתצורת משגר לוויינים). ב-31 באוגוסט 1998 שוגר הטיל בניסיון להציב את הלוויין "קוואנגמיונגסונג-1" במסלול. השלב השלישי כשל והתפוצץ, אך הניסוי הוכיח יכולת הפרדת שלבים מתקדמת.Pinkston, Daniel A. (2008). "The North Korean Ballistic Missile Program". Strategic Studies Institute, p. 25.
 טפו-דונג-2 (Unha-2): טיל בין-יבשתי פוטנציאלי בעל טווח של למעלה מ-6,700 ק"מ.International Crisis Group (2009). "North Korea’s Nuclear and Missile Programs". Asia Report N°168, p. 31. ב-5 ביולי 2006 בוצע ניסוי בטיל זה כחלק מתרגיל הטילים הגדול ביותר של המדינה עד אז, אך הטיל התפוצץ כ-40 שניות לאחר ההמראה.
 ניסוי אפריל 2009: שוגר משגר הלוויינים Unha-2 (גרסה של טפו-דונג-2). השלב הראשון והשני פעלו כמצופה, אך השלב השלישי כשל שוב בניסיון להציב ללוויין במסלול.

 מערכות נוספות: מוסודן ו-KN-02 
 מוסודן (BM-25): טיל בליסטי לטווח בינוני המבוסס על ה-R-27 הסובייטי (טיל לשיגור מצוללות). הטיל נייד ובעל טווח מוערך של 3,000 ק"מ, מה שמאפשר פגיעה בבסיסים אמריקאיים בגוואם.Pinkston, Daniel A. (2008). "The North Korean Ballistic Missile Program". Strategic Studies Institute, p. 23. קוריאה הצפונית פרסה כ-15–20 טילים מסוג זה עוד לפני שבוצע ניסוי טיסה מוצלח אחד במדינה.Pinkston, Daniel A. (2008). "The North Korean Ballistic Missile Program". Strategic Studies Institute, p. 34.
 KN-02 (Toksa): טיל בליסטי קצר טווח (120 ק"מ) המונע בדלק מוצק, מבוסס על ה-SS-21 "טוצ'קה" הסובייטי. זהו הטיל המדויק ביותר בארסנל הצפון-קוריאני, בעל זמן הכנה קצר לשיגור.Pinkston, Daniel A. (2008). "The North Korean Ballistic Missile Program". Strategic Studies Institute, p. 37.

 תשתית מוסדית וייצור 

תוכנית הטילים מנוהלת על ידי מבנה ארגוני ריכוזי:
 האקדמיה השנייה למדעי הטבע: הגוף האחראי על מחקר ופיתוח צבאי יישומי. לאקדמיה כ-50 מכוני מחקר הכפופים לה.Pinkston, Daniel A. (2008). "The North Korean Ballistic Missile Program". Strategic Studies Institute, p. 39.
 הוועדה הכלכלית השנייה: הגוף המנהל את ייצור הנשק. היא מפעילה כ-130 מפעלים צבאיים, כאשר "לשכה 4" אחראית ספציפית על ייצור טילים ורקטות.Pinkston, Daniel A. (2008). "The North Korean Ballistic Missile Program". Strategic Studies Institute, p. 41.
 מפעל 125 ("מפעל החזירים של פיונגיאנג"): נחשב לאתר ההרכבה המרכזי לטילי הוואסונג ונודונג.The International Institute for Strategic Studies (2004). "North Korea's Weapons Programmes: A Net Assessment". IISS Strategic Dossier, p. 65.

המדינה הגיעה לרמת עצמאות גבוהה בייצור גופי טילים, מנועים ומערכות דלק, אך עדיין נשענת על רכיבי אלקטרוניקה והנחיה מתקדמים המיובאים דרך חברות קש ורשתות הברחה בינלאומיות.Pinkston, Daniel A. (2008). "The North Korean Ballistic Missile Program". Strategic Studies Institute, p. 20.

 חימוש ויכולות ראש קרב 

הטילים הבליסטיים של קוריאה הצפונית מסוגלים לשאת מגוון סוגי חימוש:
 חימוש קונבנציונלי: חומרי נפץ מרסקים. עקב הדיוק הנמוך של הטילים המוקדמים, השימוש בהם נחשב בעיקר כ"נשק טרור" נגד ערים.Pinkston, Daniel A. (2008). "The North Korean Ballistic Missile Program". Strategic Studies Institute, p. 48.
 נשק כימי וביולוגי: קוריאה הצפונית מחזיקה במלאי של 2,500–5,000 טונות של סוכנים כימיים (כמו סארין ו-VX) המסוגלים להיות מורכבים על ראשי קרב של טילי הוואסונג.Pinkston, Daniel A. (2008). "The North Korean Ballistic Missile Program". Strategic Studies Institute, p. 52.
 נשק גרעיני: המדינה ביצעה ניסויים גרעיניים בשנים 2006, 2009 ו-2013.Kerr, Paul K. et al. (2014). "Iran-North Korea-Syria Ballistic Missile and Nuclear Cooperation". Congressional Research Service, p. 2. האתגר המרכזי של מהנדסיה הוא מזעור הפצצה כדי שתתאים לראש קרב של טיל בליסטי ותשרוד את החזרה לאטמוספירה.Pinkston, Daniel A. (2008). "The North Korean Ballistic Missile Program". Strategic Studies Institute, p. 54.

 תפוצה בינלאומית ושיתוף פעולה 

קוריאה הצפונית הפכה לספקית הטילים הגדולה ביותר בעולם השלישי, תוך שהיא מייצאת מאות טילים וטכנולוגיה למדינות המזרח התיכון ודרום אסיה.Pinkston, Daniel A. (2008). "The North Korean Ballistic Missile Program". Strategic Studies Institute, p. 57.
 איראן: שיתוף פעולה עמוק שהחל במלחמת איראן-עיראק. הטילים האיראניים "שהאב-3" ו"חורמשאהר" מבוססים על טכנולוגיה צפון-קוריאנית.
 סוריה: רכשה טילי סקאד-C וטכנולוגיית ייצור מפיונגיאנג בשנות ה-90.Kerr, Paul K. et al. (2014). "Iran-North Korea-Syria Ballistic Missile and Nuclear Cooperation". Congressional Research Service, p. 5.
 פקיסטן: טיל ה"גאורי" הפקיסטני הוא למעשה גרסה של טיל הנודונג, שהועבר תמורת טכנולוגיית העשרת אורניום בצנטריפוגות.

 השלכות אסטרטגיות ודיפלומטיות 

ניסויי הטילים עוררו תגובות חריפות מצד הקהילה הבינלאומית, כולל שורת החלטות של מועצת הביטחון של האו"ם (כמו 1695 ו-1718) המטילות סנקציות כלכליות וצבאיות כבדות.International Crisis Group (2009). "North Korea’s Nuclear and Missile Programs". Asia Report N°168, p. 18. הניסויים האיצו את פריסת מערכות ההגנה מפני טילים (כמו ה-THAAD וה-Patriot) בדרום קוריאה וביפן.

למרות הסנקציות, קוריאה הצפונית ממשיכה לקדם את תוכניתה. המעבר לדלק מוצק בטילים חדישים (כמו ההוואסונג-18) והצגת טילים בין-יבשתיים ענקיים (כמו ההוואסונג-17/19) מעידים על נחישות המשטר להשיג יכולת פגיעה אמינה בארצות הברית כמרכיב קריטי בהרתעתו האסטרטגית.The International Institute for Strategic Studies (2025). "The Military Balance 2025". Routledge, p. 1665.

 ראו גם 
 תוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית
 צבא קוריאה הצפונית

 לקריאה נוספת 
 Pinkston, Daniel A. (2008). The North Korean Ballistic Missile Program. Strategic Studies Institute.
 Cha, Victor (2012). The Impossible State: North Korea, Past and Future. Ecco.
 The International Institute for Strategic Studies (2004). North Korea's Weapons Programmes: A Net Assessment. IISS Strategic Dossier.

 הערות שוליים 

קטגוריה:קוריאה הצפונית: צבא וביטחון
קטגוריה:טילים