לואיס ה. בויאר

לואיס "לו" ה. בויאר (באנגלית: Louis H. Boyar, 10 בינואר 1898 – 12 בדצמבר 1976) היה נדבן יהודי אמריקאי, יזם נדל"ן וחלוץ התכנון הקהילתי, ציוני נלהב וממנהיגי הקהילה היהודית בלוס אנג'לס שנודע בקשריו עם המנהיגות הפוליטית האמריקאית והישראלית. פעל רבות לגיוס כספים למען מדינת ישראל, ממייסדי ארגון הבונדס (Israel Bonds) ו"החברה לפיתוח מדינת ישראל", תורם לאוניברסיטה העברית בירושלים ומקים בית הספר התיכון ע"ש מיי בויאר בירושלים.

 ראשית חייו 
לואיס בויאר נולד בשנת 1898 בסן פרנסיסקו, קליפורניה, לרב אליהו פרץ בויארסקי (1866–1916), סופר ועורך בעיתונות היידית, ולפאולין פרל בויארסקי (לבית הרשקוביץ, ילידת 1872). הוא היה הבכור מבין תשעה ילדים, וגדל תחת חינוך דתי קפדני.

אביו של בויאר, הרב אליהו פרץ בויארסקי, נולד בגרודנו שבבלארוס למשפחת רבנים ידועה והיה נינו של ר׳ תנחום, תלמידו של הגאון מווילנה. הוא כתב עבור העיתון ״יידישעס טאגבלאַט“, התגורר מספר שנים בקליפורניה וב־1913 עבר לשיקגו, שם שימש כעורך בעיתון ׳יידישער קורייר“.

משנת 1934 חי לואיס בויאר בלוס אנג'לס עם משפחתו, שם הקים את עסקיו.

 קריירה עסקית 
בשנת 1939 החל בויאר את עסקי פיתוח הקהילתי והנדל"ן בלוס אנג'לס בהלוואה צנועה. תחילה עסק בבנייה ממשלתית, אך עד מהרה הגה את רעיון העיר המתוכננת הראשונה מסוגה, העיר לייקווד שבקליפורניה (במקור: Lakewood). בויאר, יחד עם שותפיו בן ווינגארט ומארק טייפר (במקור: Mark Taper), עמדו בראש חברת Lakewood Park Corporation שפיתחה את העיר.
הפרויקט נולד מהזדמנות מימונית שאפשרו תקנות ההלוואות הממשלתיות החדשות, ושילב עקרונות של נגישות, לפיהם כל בית יהיה במרחק של עד רבע שעה ממרכז העיר, ובעלות נגישה על בתים לחיילים משוחררים.
העיר לייקווד, שנבנתה בשנים 1950–1954, הפכה למודל עולמי של תכנון עירוני מתועש: 17,150 בתים נבנו בשטח של 3,500 אקרים, והיא כונתה „העיר המיידית“. הבתים נבנו בשיטה מודולרית, בגודל של 850 עד 1,200 מטרים רבועים של שטח, ונמכרו במחירים שבין 9,400 ל־14,000 דולר (1954). התכנון כלל הנחת כבלי חשמל תת-קרקעיים ופיתוח שטחי ציבור בהם בתי ספר, פארקים, כנסיות ומרכזי קניות. מרכז הקניות,״Lakewood Center“ הפך לגדול מסוגו בעולם באותן שנים, עם חניון בן 10,000 מקומות חניה. בתוך חודש אחד נרכשו למעלה מ־1,000 בתים, ובתוך עשרה חודשים 7,200 נוספים. רוב הקונים היו יוצאי צבא צעירים שניצלו את ההלוואות הממשלתיות (GI Bill).

הקהילה כללה בעיקר עובדי תעשיות הביטחון והתעופה, ונחשבה לדוגמה קלאסית של התפתחות מעמד הביניים האמריקאי. המודל זכה לשם ״תוכנית בויאר״ (במקור The Boyar Plan) נלמד באוניברסיטאות ונכתב עליו בספרות האדריכלות והתכנון העירוני.

מאוחר יותר הקים את חברת פיתוח המטרופולין (במקור: Metropolitan Development Corporation (MDC)ֿ), שרכשה קרקעות נוספות ופיתחה גם את אוק פארק (במקור: Oak Park). החברה פיתחה שכונות קהילתיות נוספות ופארקים רבים בדרום קליפורניה, בעמק סן פרננדו, כגון וואלי פארק, גבעות ואלי פארק, ומרכז הקניות כיכר פולברוק (במקור: Fallbrook Center, originally Fallbrook Square), חלקם נקראו על שמו ועל שם רעייתו מיי.

 חיים ציבוריים ופוליטיים 
טקסט=לואיס בויאר ומרטין לותר קינג|ממוזער|לואיס בויאר ומרטין לותר קינג
בויאר היה ציוני נלהב ותורם גדול למדינת ישראל. בשנות ה־40 היה מעורב בלובי למען הכרה בינלאומית במדינת ישראל, ונודע כמי ששכנע את נשיא ארצות הברית הארי טרומן לתמוך בהקמתה של מדינת ישראל ומאוחר יותר השיג את הסכמתו של טרומן להקים מכון על שמו באוניברסיטה העברית. הוא היה פעיל במפלגה הדמוקרטית האמריקאית (DNC) ואירח את הוועידה הדמוקרטית בלוס אנג'לס ב־1964. בויאר ניהל קשרים ענפים עם מנהיגות הקהילה השחורה בארה"ב, בהם מרטין לותר קינג וטום בראדלי, לימים ראש העיר השחור הראשון של לוס אנג׳לס.

 פעילותו למען ישראל ולהקמת הבונדס 
טקסט=לאיס ומיי בויאר|ממוזער|לאיס ומיי בויאר
טקסט=פולה ודוד בן-גוריון, מיי ולואיס בויאר|ממוזער|פולה ודוד בן-גוריון, מיי ולואיס בויאר
בויאר היה ממייסדי ארגון הבונדס (Israel Bonds) לבקשת דוד בן-גוריון. הוא שימש כיו"ר חבר הנאמנים של הבונדס. ארגון הבונדס גייס מאות מיליוני דולרים ממכירת איגרות חוב ליהודי ארצות הברית ששימשו לפיתוח תשתיות חיוניות במדינת ישראל הצעירה. בויאר היה מיוזמי הוועידה הלאומית של הבונדס בלוס אנג'לס בשנת 1968, בה היה יצחק רבין, אז שגריר ישראל בארצות הברית ולימים ראש ממשלת ישראל, אורח הכבוד.

בויאר היה גם ממייסדי "החברה לפיתוח מדינת ישראל", וכיהן כיו"ר מועצת המנהלים שלה, הוא עמד בראש קרן המשקיעים בישראל (Israel Investors, Inc), ותמך בהסתדרות הציונית של אמריקה (ZOA).

בויאר היה ידוע בקשרי הידידות ההדוקים שלו עם ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר. בשנת 1971 דיווחו מדורי הרכילות על רומן בין השניים, אף שהדברים הוכחשו על ידי נכדתו שציינה כי גולדה הייתה ידידה קרובה של המשפחה ואורחת קבועה בארוחות שישי. לאחר שבויאר פנה לגולדה בבקשה להסדיר ויזה לישראל למאפיונר היהודי מאיר לנסקי, העמיד אותו ה־FBI תחת מעקב.

 מנהיגותו בקהילה היהודית בארצות הברית 
בויאר שימש בתפקידי מפתח במגוון ארגוני רווחה וקהילה של יהודי ארה״ב. בין היתר, הוא שימש כיו"ר קרן הרווחה של יהודי לוס אנג׳לס, וכסגן יו"ר לשכת המסחר של יהודי ארה״ב.
טקסט=לואיס בויאר ומשה שרת|ממוזער|לואיס בויאר ומשה שרת

 פעילותו לקידום האוניברסיטה העברית 
בויאר תרם רבות לפיתוחה של האוניברסיטה העברית. הוא שימש כסגן נשיא ״ידידי האוניברסיטה העברית בארצות הברית“ וכחבר מועצת הנאמנים הבין־לאומית של האוניברסיטה בירושלים. בויאר תרם רבות לפיתוח קמפוס הר הצופים. הוא מימן את הקמת ״בניין מיי בויאר לכימיה“ שבו נחנך „אולם פלורנס גולדנברג דוורסקי“ בתרומת קרן משפחת גולדנברג.

בנוסף הוקם "בניין לואיס ה. בויאר" בקמפוס הר הצופים, שנחנך רשמית ב־8 ביוני 1998 ומשמש את בית הספר הבין־לאומי ע"ש רוטברג. רשות הדואר הנפיקה בול מיוחד לציון חנוכת הבניין.

 הקמת תיכון מיי בויאר 
לאחר מותה של רעייתו מיי בשנת 1960, יזם בויאר את הקמת בית הספר התיכון ע"ש מיי בויאר בירושלים מבית האגודה לקידום החינוך, בית ספר ופנימייה לתלמידים מצטיינים ובני נוער במצוקה. הפרויקט החל בתרומה אישית שלו בסך 1.25 מיליון דולר. בטקס הפתיחה השתתפו ראש הממשלה לוי אשכול שר החינוך זלמן ארן, שרת החוץ גולדה מאיר, ראש העיר ירושלים מרדכי איש שלום, שגריר ארצות הברית ולוורת' ברבור ונשיא האוניברסיטה העברית ד"ר אליהו אילת.
טקסט=לואיס בויאר ואבא אבן|ממוזער|לואיס בויאר ואבא אבן
המוסד נבנה לקליטת 1000 תלמידים, מתוכם 200 בפנימייה, וכולל מגורי מורים.

 חייו האישיים 
בויאר היה נשוי למיי בויאר (לבית כהן) משיקגו, שהייתה חברה קרובה של גולדה מאיר. לשניים נולדו שני ילדים, מרשל בויאר (1930–1982ֿ) ופרל בויאר (1932–1982). בתו פרל עלתה לישראל בשנת 1973, והיא קבורה בקיבוץ גדות. לבויאר 11 נכדים, בהם בנותיה של פרל, נכדתו הבכורה קרן קנדי, שהמשיכה את דרכו בתחום הנדל״ן, וג'ולי גודמן אהרוני, אשת חינוך שעבדה בתיכון בויאר במשך שנים.

 פרסים 
בויאר זכה בפרס קפלן לשנת 1958.

 פטירה 
בויאר נפטר מהתקף לב ב־12 בדצמבר 1976 במהלך ארוחת ערב חגיגית שנערכה לכבודו בלוס אנג'לס על ידי ארגון הבונדס של ישראל. בן 78 במותו.

הוא נטמן בבית העלמין Hillside Memorial Park שבקאלבר סיטי, לוס אנג׳לס, קליפורניה.

 הערות שוליים 

קטגוריה:נדבנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:סן פרנסיסקו: אישים
קטגוריה:זוכי פרס קפלן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1898
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1976