המנודה (רדגרייב)

המנודה הוא ציור שמן על בד משנת 1851 מאת הצייר הבריטי הוויקטוריאני ריצ׳רד רדגרייב. היצירה הוצגה באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון ועוסקת בגירושה של אישה צעירה ובנה שנולד מחוץ לנישואין מבית משפחתה. הציור נחשב לאחת הדוגמאות הבולטות לעיסוקו של רדגרייב בנושאים חברתיים ובמעמדן של נשים באנגליה הוויקטוריאנית, ובמיוחד בדמות האישה ה״נופלת״ ובהשלכות החברתיות של חריגה מן הנורמות המוסריות המקובלות.

 תיאור היצירה 
הסצנה מתרחשת בפתח בית משפחתי. אב המשפחה מתואר כדמות קפדנית ונוקשה המגרש את בתו אל מחוץ לבית. הבת מחזיקה בזרועותיה תינוק קטן שנולד מחוץ לנישואים, וסף הדלת מפריד בין פנים הבית לבין נוף מושלג, קר ואפל, המסמן את העתיד הצפוי לה מחוץ למסגרת המשפחתית והחברתית. בתוך הבית שוררת מצוקה רגשית עמוקה. אחד האחים מניח את פניו על השולחן ובוכה, אחיות אחדות מתחננות לרחמים או מבטאות ייאוש וחוסר אונים, ואם המשפחה מנסה לנחם ילד בוכה. האב עצמו נותר בלתי מתפשר ואדיש לסבל הסובב אותו.

 סמליות 
על רצפת החדר מונח מכתב שנראה כמפליל ושקט, חפץ דומם המכריע את גורלה של האישה. על הקיר תלוי הדפס בעל אופי דידקטי מוסרי, אשר זוהה כמרמז לסצנות מקראיות כגון גירוש הגר וישמעאל או ישו והאישה הנואפת. עם זאת, אף אחד מן הסיפורים המקראיים אינו תואם במלואו את המתרחש בציור. שילוב המכתב וההדפס יוצר מתח בין ראיות חיצוניות לבין השיפוט המוסרי שמפעיל האב, ומדגיש את הדרמה ואת חוסר המוצא של הדמות הנשית.

 פרשנות חברתית 
הציור משקף מוסר ויקטוריאני נוקשה וצבוע, אשר לא הותיר לנשים אפשרות לטעות או לסטות מן הדרך המקובלת. דמות האב מגלמת את אידיאל ה משפחה פטריארכלית, ראש המשפחה והסמכות המוסרית העליונה, שדבריו נתפסים כחוק שאין לערער עליו. גירוש הבת מדגיש את יחסי הכוח במשפחה ואת העובדה שהענישה החברתית הוטלה כמעט בלעדית על נשים. במאה העשרים נתפס הציור כסמל מובהק לגישה ויקטוריאנית קרה ופוריטנית כלפי מיניות נשית.

הפרשנות לציור נותרה עמומה. אין ודאות אם רדגרייב ביקש להזהיר נשים צעירות מפני ההשלכות של חריגה מן הנורמות החברתיות, או אם מטרתו הייתה לעורר הזדהות וחמלה כלפי הבת המגורשת. העמימות הזו מודגשת באמצעות הבחירות הסמליות והדרמטיות בציור ומונעת קריאה חד משמעית של עמדת האמן כלפי פעולת האב.

 השוואות ליצירות אחרות 
ממוזער|הנמצאת, ציור מאת דנטה גבריאל רוזטי

הציור המנודה נדון במחקר בהשוואה ליצירות ויקטוריאניות נוספות שעסקו בדמות האישה המגורשת או ה״נופלת״. הוא הושווה לציור עבר והווה מאת אוגוסטוס אג, המתאר אף הוא את קריסת התא המשפחתי בעקבות חריגה מוסרית, אך עושה זאת באמצעות מבנה נרטיבי מפורש ורב־שלבי. בהקשר האיקונוגרפי הושוותה הסצנה להדפסים מקראיים של גירוש הגר וישמעאל, המופיעים כרמז חזותי גם בתוך הציור עצמו. כן הועמדה היצירה אל מול ציורים פרה־רפאליטיים מאוחרים יותר, כגון הנמצאת מאת דנטה גבריאל רוזטי, שבהם דמות האישה ה״נופלת״ מוצגת באמצעים דרמטיים וזוהרים יותר. במסגרת השוואות אלו נתפס המנודה כעבודה מתונה ונגישה, אשר תרמה לגיבוש שיח חזותי רחב יותר סביב אובדן מעמד חברתי נשי באמנות הוויקטוריאנית.

 הערות שוליים 

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:גלריית טייט