מעוף המכשפות

מעוף המכשפות (Vuelo de brujas, מוכר גם בשם Witches' Flight) הוא ציור שמן מאת האמן הספרדי פרנסיסקו דה גויה, שנוצר בשנת 1797 או 1798. הציור הוא חלק מסדרה בת שישה ציורים העוסקת בכשפים ודמוניות, אשר הוזמנה על ידי דוכס ודוכסית אוסונה עבור בית הקיץ שלהם, אל קפריצ’ו, בפרברי מדריד. כיום שמור הציור באוסף הקבע של מוזיאון הפראדו במדריד.

תיאור היצירה

הציור מציג שלוש דמויות חשופות חזה, עוטות כובעים מחודדים, אשר מרחפות באוויר ואוחזות בגבר עירום. יש הרואים בסצנה תיאור של מציצת דמו של הקורבן, בעוד אחרים סבורים שהדמויות נושפות בו, כחלק מתהליך של החדרת שדים או טקס דיבוק.

מתחת לסצנה המרכזית מופיעים שני גברים פשוטי-לבוש. האחד שרוע על הקרקע, מכסה את אוזניו, והשני נע קדימה עם בד לבן המכסה את ראשו, ידיו פרושות והוא מבצע את מחוות ה-mano fico - סמל מסורתי להגנה מפני עין הרע. מימין בתחתית, מופיע חמור לבן, סמל חוזר אצל גויה לייצוג בורות. רקע הציור קודר ושטוח, ללא שמיים, אופק או פרטי נוף, ומדגיש את ההתרחשות המרכזית בעזרת תאורה חזקה וחיצונית.

פרשנות
הציור מעוף המכשפות (Vuelo de brujas), שצויר בשנת 1798, מגלם את אחד הרגעים המורכבים והמרובי־רבדים בגישתו של גויה לעולם הדמיון, האימה והביקורת החברתית. במרכז היצירה מתוארת סצנה על־טבעית: שלוש דמויות עילאיות חצי־עירומות, חובשות כובעים מחודדים המזכירים את כובעי האינקוויזיציה, מרחפות באוויר ואוחזות בגבר עירום הנראה כקורבן. זהו מחזה טעון, אפל, שנע בין סיוט לבין סאטירה פוליטית. הדמויות, שלפי חלק מהחוקרים הן מכשפים ולא מכשפות, נושאות סמלים ברורים של האינקוויזיציה – כגון כובעים עם ציורי להבות, המסמלים גזרי דין מוות בשריפה לאלו שלא הביעו חרטה. הסצנה מוארת באור מלאכותי מסתורי, על רקע שמיים שחורים וחסרי אופק, מה שמחזק את תחושת האימה וחוסר המציאות.

בקרקע שמתחת לדמויות המעופפות, נראים שני גברים כפריים: האחד כורע ומכסה את אוזניו, והשני מתקדם קדימה כשראשו מכוסה בבד לבן – בידיו הוא יוצר את תנועת ה־mano fico, מחווה עממית להגנה מפני עין הרע. לצידם עומד חמור לבן – סמל חוזר ונשנה אצל גויה לבורות. פרשנויות שונות רואות בדמויות הכורעות סמלים להתעלמות הציבור מן הזוועות של תקופתם – רצון לא לראות, לא לשמוע, לא לדעת. לפי קריאה זו, העל־טבעי בציור מייצג לא כשפים אמיתיים אלא את פירות הדמיון המעוות, החרדה והאמונה התפלה בחברה.

יש שטוענים כי הציור מבטא ביקורת חריפה על הממסד הדתי, ובראשו הכנסייה והאינקוויזיציה. גויה משתמש באסתטיקה גרוטסקית ובסמלים טעונים כדי להציג את הכמרים – או מי שמתחזים ל"מושיעי הציבור" – כטורפים של התמימים. אותם יצורים מעופפים אינם בהכרח מכשפות מן המסורת העממית, אלא דמויות מטונפות בכוח מדכא, המחדירות פחד ואמונה עיוורת. ייתכן אף כי גויה מצביע על הקורבן – הגבר העירום – כמי שעובר טקס של "השתלטות דמונית", לא כדי להדגיש את הסכנה שבכישוף, אלא כדי לחשוף את האבסורד שבו. האמונה במאגיה נתפסת כאן ככיסוי לזוועות אמיתיות: עינויים, בערות ודיכוי מוסרי.

נקודת מבט נוספת בוחנת את האפשרות שהציור מתכתב עם סצנה מתוך המחזה El dómine Lucas של חוסה דה קניסרס, ומכאן שאין מדובר בהצגה ישירה של אמונה במכשפות, אלא בעיבוד דמיוני ויצירתי של יצירה ספרותית מוכרת בתקופתו. הקונוטציה התיאטרלית מגבירה את הממד הסאטירי של גויה – שכן הוא ממקם את הצופה בעמדה של משתתף במחזה חברתי, שבו פחדים, אשליות וסמכות דתית שזורים יחד. החמור והמחוות הקטנות מקבלים משקל סימבולי חריף: תגובותיהם של הגברים משקפות פסיביות או דחייה רגשית, אך לא התנגדות ממשית – וייתכן שזו בדיוק האשמה המרומזת של גויה כלפי בני תקופתו.

 השוואות ליצירות אחרות 
הציור מעוף המכשפות שייך לקבוצת יצירות שבהן עסק גויה בתמות של כישוף, פחדים מיסטיים והזיות, וניתן להשוותו למספר יצירות אחרות שלו ומחוץ לו. ראשית, הציור חולק מאפיינים סגנוניים ואיקונוגרפיים עם תחריטי סדרת הקפריצ'וס שגויה פרסם שנה לאחר מכן, במיוחד בלוח מספר 50 הצ'ינצ'ילות, שבו ניכרת סאטירה דומה על הדת, הבערות והכוח המדכא של מוסדות. המוטיב של דמויות אנושיות במצבי הכנעה או עיוורון מוסרי מופיע גם שם, כמו גם השימוש בדמויות גרוטסקיות לייצוג סמכות מעוותת.

בממד הקומפוזיציוני והסימבולי, הציור מהדהד את יצירתו הידועה של האמן השווייצרי הנרי פוסלי הסיוט (The Nightmare, 1781). גם אצל פוסלי מופיעה דמות עירומה במצב של חוסר אונים מוחלט, כאשר ישות שטנית או דמונית רוכנת מעליה. גויה ככל הנראה הכיר את הציור, שהוצג בלונדון ב־1782 ועורר תגובות עזות. המוטיב של יצור דמוני המרחף מעל גופו של הקורבן שוחזר גם באמנות הדנית, ובפרט בציורו של ניקולאי אברהם אבילדגארד הסיוט מ־1800. גויה עצמו שב אל הדימוי הזה בלוח מספר 72 מסדרת אסונות המלחמה, שנקרא התוצאות, מה שמעיד על חשיבותו לדמיון האמנותי שלו.

בקרב יצירותיו של גויה עצמן, מעוף המכשפות משתלב בסדרה של שישה ציורים בנושאים על־טבעיים שצוירו בשנת 1798 עבור ארמון הכפר של הדוכס והדוכסית מאוסונה. בין שותפיו לסדרה ניתן למנות את שבת המכשפות 1798, הכישוף, האיש המכושף, האור של השטן והאורח האבן. ברבים מן הציורים חוזר המבנה החזותי המאפיין את מעוף המכשפות – קומפוזיציה חשוכה, דמויות מהפנטות המרחפות או פועלות מחוץ להיגיון הרציונלי, ושילוב של סאטירה, פחד ותובנה פסיכולוגית. עם זאת, מעוף המכשפות בולט כציור שבו המתח בין הבלתי־נראה לבין הממשי מגיע לשיאו, בעיקר בשל הפער הברור בין הדמויות התחתונות שאינן מביטות למעלה לבין הסצנה העליונה שטבעה אינו חד־משמעי.

גלריית תמונות

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:פרנסיסקו דה גויה
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:כישוף ומכשפות
קטגוריה:מוזיאון הפראדו
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-18