מקצועה של הגברת וורן

"מקצועה של הגברת וורן" (באנגלית: Mrs Warren's Profession) הוא מחזה מאת ג'ורג' ברנרד שו, שהוצג לראשונה בלונדון בשנת 1902. הוא נכתב כבר בשנת 1893, ונכלל באסופה של שו מ-1898, "מחזות לא נעימים", לצד הפילנדר ובתי האלמנות. העלילה עוסקת בזונה לשעבר, שכיום היא מאדאם (בעלת בית בושת), המנסה להתפייס עם בתה שאינה מקבלת את דרכה. זהו מחזה פרובוקטיבי, המציג ביקורת חברתית בטענה כי זנות אינה תוצאה של כישלון מוסרי, אלא נובעת מהכרח כלכלי. שו שאב כמה אלמנטים מן הרומן שכתב בשנת 1882, מקצועו של קאשל ביירון, העוסק באדם ההופך למתאגרף בשל היעדר אפשרויות תעסוקה.

 תקציר 
המחזה מתמקד במערכת היחסים בין גברת קיטי וורן לבין בתה, ויוי. גברת וורן, שבעברה הייתה זונה וכיום מנהלת בית בושת, מתוארת כ"אישה זקנה וחביבה למדי". ויוי, צעירה אינטליגנטית ופרגמטית שזה עתה סיימה את לימודיה באוניברסיטה, שבה הביתה כדי להכיר את אמה לראשונה בחייה. העלילה עוקבת אחר האופן שבו הקשר ביניהן משתנה כאשר ויוי מגלה את עיסוקה של אמה. המחזה מציג את הנסיבות שהובילו את גברת וורן לעסוק בזנות, תוקף את הצביעות החברתית ביחס למקצוע זה, ומבקר את המחסור באפשרויות תעסוקה לנשים באנגליה הוויקטוריאנית.

 עלילה 
ויוי וורן, צעירה מודרנית ומשכילה, סיימה זה עתה את לימודיה באוניברסיטת קיימברידג' בהצטיינות יתרה במתמטיקה. אמה, גברת וורן, שהייתה דמות מרוחקת במהלך ילדותה של ויוי בפנימיות ובמכללות, מארגנת לה פגישה עם מר פרייד, אדריכל נאה בגיל העמידה, בבית שבו מתארחת ויוי. גברת וורן מגיעה יחד עם שותפה העסקי, סר ג'ורג' קרופטס, שמגלה עניין רומנטי בוויוי, למרות פער הגילים בן 25 השנים ביניהם. במקביל, ויוי מפלרטטת עם פרנק גרדנר, צעיר קל דעת ובזבזן. אביו של פרנק, הכומר סמואל גרדנר, נושא עבר משותף עם גברת וורן – ואף ייתכן שהוא אביה של ויוי מחוץ לנישואין, מה שהופך את ויוי ופרנק לאחים למחצה.

גברת וורן מגלה לבתה כי בשל ילדות קשה ודלות כלכלית נאלצה לפנות למקצועה מתוך אילוץ ולא מבחירה. לאחר שצברה די כסף לרכישת עסק, סייעה להקמת רשת בתי בושת ברחבי אירופה. לדבריה, בזכות כבודה העצמי ומשמעתה האישית הצליחה להיחלץ מהעוני, ולחיות חיים עצמאיים שאפשרו לה לממן לבתה השכלה ברמה הגבוהה ביותר. בתחילה ויוי נגעלת מעבר אמה, אך לבסוף מהללת אותה כאישה מופלאה – "חזקה יותר מכל אנגליה".

אולם השקפתה משתנה כשהיא מגלה שאמה עדיין מחזיקה ומנהלת את העסק יחד עם סר ג'ורג' קרופטס, אף על פי שכבר התעשרה ואינה זקוקה לכך עוד. היא נחרדת לגלות שאמה נהנית מעבודתה ואינה מתכוונת לוותר עליה. ויוי מחליטה לקבל משרה משרדית בעיר, מסיימת את הקשר עם פרנק ונשבעת שלעולם לא תינשא. היא מנתקת את יחסיה עם אמה – ומשאירה את גברת וורן שבורת לב.

 מקורות 
שו אמר כי כתב את המחזה "כדי להסב את תשומת הלב לעובדה שזנות אינה נובעת משחיתות נשית והפקרות גברית, אלא פשוט משכר בלתי מספיק, הערכה נמוכה ועבודה מופרזת של נשים – עד כדי כך שהעניות שבהן נאלצות לפנות לזנות כדי להחזיק את גופן ונפשן יחד".

שו "מתמודד עם בעיה חברתית – זנות מאורגנת – וממחיז אותה באמצעות הדמות ויויאן וורן".

הוא הסביר את מקורות ההשראה למחזה במכתב לעיתון דיילי כרוניקל, שפורסם ב-28 באפריל 1898:"מיס ג'נט אצ'רץ' (שחקנית וחברתי) הזכירה בפניי רומן מאת סופר צרפתי כלשהו איווט מאת גי דה מופאסאן] כיצירה בעלת פוטנציאל דרמטי. מאחר שלא היה סיכוי שאקרא את הספר, היא סיפרה לי את תוכנו... בסתיו שלאחר מכן התארחתי אצל גברת ביאטריס וב, בעלת כישרון יוצא דופן לא רק בהיכרותה עם טיפוסים חברתיים אנגליים, אלא גם בהבנתה את סוגיות התעשייה והפוליטיקה. היא הציעה שאעלה על הבמה דמות של אישה מודרנית מהמעמד השליט, דמות השונה מהתדמית המקובלת שמעלים על הדעת מבקרי התיאטרון ובכיריו. עשיתי זאת; והתוצאה הייתה מיס ויוי וורן... גברת וורן עצמה היא גרסה שלי לגיבורת הרומן שמיס אצ'רץ' תיארה. הסצנה רבת-העוצמה – שילד היה יכול לכתוב, אילו ראייתו הייתה חדה – שבה היא מצדיקה את עצמה, היא למעשה פרפרזה על סצנה מתוך הרומן שלי מקצועו של קאשל ביירון, שבו מתאגרף מסביר כיצד נדחף לזירה, בדיוק כפי שגברת וורן נדחפה לרחובות." 

 היסטוריית הפקות 
המחזה נאסר בתחילה על ידי הלורד צ'מברלין – הצנזור הרשמי של התיאטרון בבריטניה – בשל ההתייחסות הגלויה בו לזנות. עם זאת, הוא הוצג לראשונה ביום ראשון, 5 בינואר 1902, במועדון "ניו ליריק" בלונדון, בהפקה אינטימית לחברי המועדון בלבד. בהצגה השתתפו השחקן והבמאי המכובד הארלי גרנוויל-ברקר בתפקיד פרנק, פאני בראף כגברת וורן, ג'ורג' גודהארט כסר ג'ורג' קרופטס, ג'וליוס נייט כמר פרייד, מדג' מקינטוש כויוי, וקוזמו סטיוארט ככומר סמואל גרדנר. מועדונים פרטיים היו דרך לעקוף את הצנזורה, וההצגות בהם נערכו לרוב בימי ראשון – אז היו התיאטראות סגורים – לעיני קהל מצומצם של אמנים ומוזמנים. ההצגה הפומבית הראשונה בלונדון התקיימה רק בשנת 1925.

ההופעה הראשונה של המחזה בניו יורק התקיימה בשנת 1905, והפעם על במה ציבורית. ההצגה נקטעה על ידי המשטרה, שעצרה את צוות השחקנים וההפקה באשמת הפרת גרסתה המקומית של ניו יורק לחוקי קומסטוק. בהמשך נקבע כי המחזה אינו מפר את החוק, ומאז הוא הועלה בברודוויי חמש פעמים נוספות.

המחזה הועלה מחדש פעמיים על ידי התיאטרון הלאומי: לראשונה בשנים 1970–1971 בתיאטרון האולד ויק, בבימויו של רונלד אייר, בכיכובן של קורל בראון כגברת וורן ושרה באדל כויוי; ובהמשך בשנים 1985–1986 בתיאטרון ליטלטון, בבימויו של אנתוני פייג', עם ג'ואן פלורייט בתפקיד גברת וורן וג'סיקה טרנר כויוי.

בהפקה המחודשת של המחזה בברודוויי בשנת 1976 כיכבו רות גורדון בתפקיד קיטי וורן, לין רדגרייב כויוי, פיליפ בוסקו כסר ג'ורג' קרופטס ואדוארד הרמן כפרנק גרדנר. רדגרייב הייתה מועמדת לפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזה, והרמן היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר – בו גם זכה.

בשנת 2006 הועלתה ההצגה מחדש באוף-ברודוויי על ידי תיאטרון הרפרטואר האירי, בכיכובם של דנה אייבי בתפקיד גברת וורן, לורה אודה כויוי וורן, ודייוויד סטאלר כמר פריד.

בשנת 2022 הועלה המחזה בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר, בכיכובן של קרוליין קוונטין בתפקיד גברת וורן ובתה, רוז קוונטין, בתפקיד ויוי. ההצגה הוצגה בין 30 בנובמבר ל-3 בדצמבר, ולאחר מכן יצאה לסיבוב הופעות בשנת 2023, בין היתר בתיאטרון איבון ארנו בגילדפורד ובתיאטרון אברימן בצ'לטנהאם.

בשנת 2025 עלתה הפקה מחודשת של המחזה בתיאטרון גאריק בלונדון, בכיכובן של אימלדה סטונטון בתפקיד גברת וורן ובתה, בסי קרטר, בתפקיד ויוי.

 בישראל 
בישראל הועלה המחזה בתיאטרון הבימה לראשונה בבימויו של יוסף כריסטוף והוצגה לראשונה ב‑16 באוקטובר 1961. בהפקה זו גילמו אלישבע מיכאלי ותמרה רובינס את דמותה של גברת וורן, זהרירה חריפאי גילמה את ויוי, ורפאל קלצ'קין, שמואל רודנסקי ויוסי בנאי הופיעו בתפקידים ג'ורג' קרופטס, פרנק גרדנר והכומר סמואל גרדנר בהתאמה. ההצגה הוצגה 21 פעמים במסגרת העונה, ותרגומה לעברית היה מאת חיים גליקשטיין.

 המשך 
בסביבות שנת 1920 פרסם סר הארי ג'ונסטון רומן המשך למחזה, בשם "בתה של הגברת וורן".

 עיבודים 
עיבוד קולנועי גרמני למחזה יצא לאקרנים בשנת 1960 תחת השם "מקצועה של הגברת וורן", בכיכובה של לילי פאלמר.

רשת BBC הפיקה גרסת טלוויזיה למחזה, ששודרה לראשונה ב-3 באוקטובר 1972 בערוץ BBC2 במסגרת סדרת הדרמה "Stage 2". ההפקה, בבימויו של הרברט וייז ובהפקת סדריק מסינה, הציגה את קורל בראון בתפקיד הראשי ואת פנלופה וילטון כויוי. בין שאר המשתתפים נמנו גם ג'יימס גראוט, רוברט פאוול, ריצ'רד פירסון ודריק גודפרי. ההפקה שודרה שוב ב-21 באפריל 1974 במסגרת הסדרה "Play of the Month" בערוץ BBC1, ויצאה ב-DVD בשנת 2006.

עיבוד רדיו למחזה שודר ב-BBC בשנת 2002, ושודר מחדש בינואר 2009 ברדיו 7 של BBC, בכיכובה של מגי סטיד בתפקיד גברת וורן.

״מקצועה האלקטרוני של הגברת וורן", עיבוד מודרני מאת ארמן פנדולה, מציב את הסיפור בעידן הדיגיטלי: גברת וורן מתעשרת מהפעלת אתרי פורנו והיכרויות מקוונות, בעוד בתה המוגנת נחרדת לגלות שחייה הנוחים מבוססים על ניצול נשים.

 הדמות של ויוי ותפקידה המשתנה של האישה 
במהלך התקופה הוויקטוריאנית, גברים שיכלו להרשות לעצמם להתחתן נהנו מ"חוקים שהעניקו להם שליטה מוחלטת על גופה של אשתם – ועל רכושה". נשים נדרשו לשמור על מראה מאופק ומכובד ולציית לבעליהן.

ויוי חורגת מציפיות אלה: היא משכילה, עצמאית לחלוטין ודוחה שתי הצעות נישואין – ביטוי להסתמכותה על מוסר עבודה חזק וראייה ריאלית של החיים. שו מציג את ויוי כתוצאה של מהפכה מגדרית מסוימת – דמות א-מינית ו"בלתי רומנטית לחלוטין".

במהלך המחזה, הגבול בין תשוקה מינית להצעות נישואין מיטשטש. פרנק מפלרטט הן עם גברת וורן והן עם ויוי; סר ג'ורג' קרופטס, שותפה של גברת וורן, מציע נישואין לויוי – אף על פי שהוא מקיים מערכת יחסים עם אמה.

החוקרת פטרה דירקס-תרון טוענת כי דוגמאות אלו ממחישות כיצד שו "ביקר את המערכת האידאולוגית והכלכלית שייצרה את גברת וורן, תוך שהוא תוקף את אמות המידה הכפולות של הפריווילגיה הגברית ואת החפצת הנשים, ששו זיהה כשזורה בכל רמות החברה הוויקטוריאנית – עד לרכיב הבסיסי ביותר שלה: המשפחה".

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:מחזות אנגליים
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו