נשק חם קדום

ממוזער|נורמנים משתמשים בלפידים כדי להדליק את מגדל העוז העשוי עץ, על מוט בדינאן, 1064, שטיח באייה.
שמאל|ממוזער|תחריט משנת 1869 המציג טרבושה מהמאה ה-13 משגרת טיל תבערה
שמאל|ממוזער|ספינות אש סיניות מכתב היד הצבאי ווג'ינג זונגיאו, 1044, שושלת סונג
ממוזער|300x300 פיקסלים|שני חיצי אש (ברחי קשת מוצלבים). דרום גרמניה, בערך מהמאה ה-15, עם תערובת שריפה שמורה של סלפטר, פחם, גופרית וטקסטיל על המוט.
ממוזער|רימוני יד מלאים באש יוונית; מוקפים בקלטרופים (המוזיאון ההיסטורי הלאומי מהמאות ה-10-12, אתונה, יוון)
שמאל|ממוזער|בניינים שרופים בהמבורג לאחר התקפות התבערה של בעלות הברית ב-1943
נשק חם קדום, הם כלי נשק קדומים אשר עשו שימוש בחום או בפעולת בעירה כדי להשמיד או לפגוע באנשי אויב, ביצורים או בשטחים. כלים אלו שימשו בלוחמה בעת העתיקה והפוסט-קלאסיות (בערך מהמאה ה-8 לפנה"ס ועד אמצע המאה ה-16 לספירה).

אמצעי תבערה שימשו לעיתים קרובות כקליעים במהלך לוחמה, במיוחד במהלך מצור וקרבות ימיים. חומרים מסוימים הורתחו או חוממו כדי לגרום נזק על ידי כוויות, חומרים אחרים הסתמכו על תכונותיהם הכימיות כדי לגרום לכוויות או נזק. כלי נשק או מכשירים אלה יכלו לשמש אנשים פרטיים, להיזרק על ידי מנועי מצור, או לשמש כאסטרטגיה צבאית. תערובות תבערה, כגון האש היוונית על בסיס נפט, שוגרו על ידי מכונות השלכה או באמצעות סיפון. חומרים ספוגים בגופרית ושמן הוצתו לעיתים ונזרקו לעבר האויב, או חוברו לחניתות, חצים וברגים ונורו ביד או במכונה.

הקליעים התרמיים הפשוטים והנפוצים ביותר היו מים רותחים וחול חם, שניתן היה לשפוך על אנשי צוות תוקפים. כלי נשק אחרים נגד אדם כללו שימוש בזפת חמה, שמן, שרף, שומן מן החי ותרכובות דומות אחרות. עשן שימש לבלבול או להרחקת תוקפים. חומרים כמו סיד וגופרית יכלו להיות רעילים ולגרום לעיוורון.

אש וכלי נשק תבערה שימשו גם נגד מבנים ושטחי אויב, לעיתים בקנה מידה עצום. שטחי אדמה גדולים, עיירות וכפרים הוצתו לעיתים קרובות כחלק מאסטרטגיית "אדמה חרוכה". טכניקות מצור שונות, ככרייה וקידוח, הסתמכו על חומרים דליקים ואש כדי להשלים את קריסת החומות והמבנים.

לקראת החלק האחרון של התקופה, הומצא אבק השריפה, מה שהגביר את תחכום כלי הנשק, החל מרומח אש, שהוביל בסופו של דבר לפיתוח התותח וכלי ירייה אחרים. פיתוח כלי הנשק המוקדמים נמשך מאז, כאשר כלי נשק מלחמה מודרניים כמו נפאלם, להביורי להבה וחומרי נפץ אחרים מקורם ישירות בנשק החם המקורי. עדיין ניתן לראות הדלקת אש ואסטרטגיות הרסניות אחרות בהפצצות אסטרטגיות מודרניות.

 במקרא 
במקרא ישנם מספר אזכורים לשימוש בטכניקת הצתת שרפה כחלק ממאבק באויב:

 בני ישראל שרפו באש את יריחו לאחר כיבושה, וכן את העי, את מרכבות מלכי הצפון, ואת חצור.
 שמשון הבעיר את שדות הפלשתים באמצעות לפידים בוערים הקשורים לזנבות שועלים.
 העמלקים שרפו באש את צקלג, עירו של דוד באותה העת.
 פרעה שרף את העיר גזר לאחר שכבשה מידי הכנענים.
 נבוזראדן, שר הטבחים של נבוכנאצר מלך בבל שרף את ירושלים לאחר כיבושה.

 ראו גם 
 אדמה חרוכה
 מוות על ידי הרתחה

 הערות שוליים 

קטגוריה:נשק נגד אדם
קטגוריה:נשק תבערה