יחזקאל פרק ב

יחזקאל פרק ב הוא הפרק השני בספר יחזקאל. הפרק הוא המשך ישיר לחזון המרכבה שבפרק א', ובו מתרחש טקס "הקדשה לנבואה" של יחזקאל. בפרק זה מצטווה הנביא לקום על רגליו, מקבל את שליחותו אל "בית המרי" (עם ישראל המורד), ומוזהר מפני הקשיים הצפויים לו. הפרק מסתיים בציווי על הנביא לאכול את המגילה הנשלחת אליו, ובחשיפת תוכנה הקשה.

 תוכן הפרק 
הפרק נפתח בפנייה ישירה של האל אל יחזקאל בתואר "בֶּן אָדָם" – כינוי שמלווה אותו לכל אורך הספר. יחזקאל, שנפל על פניו מאימת ההתגלות בפרק א', אינו מסוגל לקום בכוחות עצמו. רוח נכנסת בו ומעמידה אותו על רגליו.

האל מגדיר את קהל היעד של השליחות במילים קשות: "גּוֹיִם מוֹרְדִים", "בָּנִים קְשֵׁי פָנִים וְחִזְקֵי לֵב". בניגוד לנביאים אחרים שנשלחו מתוך תקווה לשינוי, יחזקאל מקבל הגדרה מפוכחת של המציאות: העם הוא "בֵּית מְרִי". מטרת השליחות אינה בהכרח שכנוע, אלא עצם ההכרזה האלוהית, "וְיָדְעוּ כִּי נָבִיא הָיָה בְתוֹכָם" – כדי שלא יוכלו לטעון בעתיד שלא הוזהרו.

בהמשך, מצטווה הנביא לא לפחד מתגובת העם האלימה, המדומה לקוצים ("סָרָבִים וְסַלּוֹנִים") ולעקיצת עקרבים. הוא נדרש להיות עז נפש ולא להפוך לסרבן כמו שומעיו ("אַל תְּהִי מֶרִי כְּבֵית הַמֶּרִי").

בסיום הפרק מצטווה יחזקאל לפתוח את פיו ולקבל את מה שהאל נותן לו. הוא רואה יד מושטת ("יָד שְׁלוּחָה") האוחזת ב"מְגִלַּת סֵפֶר". המגילה נפרשת לעיניו והיא כתובה משני צדיה ("פָּנִים וְאָחוֹר") בקינות ודברי נהי. (אכילת המגילה בפועל מתוארת בפרק העוקב). 

 פרשנות ותכנים מרכזיים 
 הכינוי "בן אדם" 
בפרק זה מופיע לראשונה הצירוף "בֶּן אָדָם" כפנייה ליחזקאל. צירוף זה חוזר בספר 93 פעמים, והוא ייחודי ליחזקאל (ולדניאל) בפנייה ישירה
פרשנות מסורתית: רש"י ורד"ק מפרשים כי השימוש בכינוי נועד להדגיש את הפער התהומי בין האל הנשגב, כפי שהתגלה ב"מעשה מרכבה", לבין הנביא. לשיטתם, הכינוי נועד להזכיר ליחזקאל שהוא בשר ודם, בן תמותה, כדי שלא תזוח דעתו עליו ויתגאה בכך שראה את המראות האלוהיים.פירוש רש"י ורד"ק ליחזקאל ב', א'.
 במחקר המקרא: חוקרים כדוגמת משה גרינברג וולטר צימרלי (Zimmerli) מציינים כי הצירוף "בן אדם" הוא תרגום של ניב שמי (המקביל ל-mār awīlim באכדית), שמשמעותו פשוט "אדם" או "איש" (Human being), כניגוד לישות אלוהית. השימוש החוזר מדגיש את המרחק האונטולוגי בין המצווה (האל) למצווה (האדם), מאפיין בולט בספרות הכהנית.Greenberg, Moshe. Ezekiel 1–20 (Anchor Bible), p. 61.

 דמותו של ה"נביא המוכיח" 
יחזקאל נשלח לשליחות שנראית ככישלון ידוע מראש. דון יצחק אברבנאל בפירושו לפרק, עומד על ההיבט הפסיכולוגי של ההקדשה. לטענתו, האל מכין את יחזקאל מראש לכך שיתקל בסירוב ובאלימות ("וסלונים אותך"), כדי שלא יישבר ברוחו כאשר נבואתו לא תתקבל. זוהי הכנה לנביא שצריך להיות "קשה" כמו סלע מול גלי ההתנגדות של הגולים.פירוש אברבנאל ליחזקאל ב'.

הרב משה ליכטנשטיין מציין כי הקדשה זו שונה מהקדשת ישעיהו: ישעיהו התנדב לשליחות מתוך תקווה להשפיע, ואילו על יחזקאל נכפתה ("רוח נשאה אותי") מתוך ידיעה שהשפעתו תהיה מועטה, ותפקידו הוא בעיקר דקלרטיבי (הצהרתי).הרב משה ליכטנשטיין, ציר וצאן, הוצאת תבונות, תשס"ב.

 המגילה הכתובה "פנים ואחור" 
תיאור המגילה הכתובה משני צדיה עורר דיון הן בהיבט הריאלי והן בהיבט הסמלי:
 ההיבט הריאלי: בעת העתיקה, מגילות (מפפירוס או עור) היו יקרות ונכתבו בדרך כלל רק על צדן הפנימי (Recto), שם הסיבים היו מאוזנים ונוחים לכתיבה. מגילה הכתובה משני צדיה (Opisthograph) הייתה חריגה והעידה בדרך כלל על עומס מידע רב וחוסר במקום.Millard, Alan. "Books in the Late Bronze Age in the Levant". Israel Oriental Studies 18 (1998), p. 176.
 ההיבט הסמלי: חוקר המקרא דניאל בלוק (Daniel Block) טוען כי המגילה מסמלת את הטוטאליות של הדין. אין בה "שטח לבן" או מקום לרחמים; היא מלאה כולה, מלפנים ומאחור, ב"קִינִים וָהֶגֶה וָהִי" (דברי צער ואסון), רמז לחורבן המתקרב של ירושלים.Block, Daniel I. The Book of Ezekiel, Chapters 1–24, p. 125.

 בנצרות 
פרק ב' ביחזקאל, והמוטיבים המופיעים בו, השפיעו רבות על התאולוגיה הנוצרית ועל הברית החדשה:

 הכינוי "בן אדם" וישו 
הביטוי "בן אדם", המופיע בפרק ככינוי ליחזקאל, אומץ על ידי ישו בבשורות (למשל במרקוס ב', י') ככינוי לעצמו. עם זאת, בנצרות נוצרה הבחנה תאולוגית בין שני השימושים:
 אצל יחזקאל, הביטוי מדגיש את אנושיותו ושפלותו של הנביא מול האל.
 אצל ישו, הביטוי מתכתב גם עם חזון "כבר אנש" (כבן אדם) בספר דניאל (פרק ז'), שם מדובר בדמות משיחית ושמימית. הנצרות רואה ביחזקאל "פרה-פיגורציה" (הטרמה) לישו: שניהם נביאים סובלים שנשלחו לעם דחוי, אך ישו משדרג את המעמד מנביא למושיע.Carley, Keith W. The Book of the Prophet Ezekiel, Cambridge University Press, 1974, p. 23.

 חזון יוחנן 
מוטיב המגילה הנשלחת משמיים (בסוף פרק ב') מופיע כמעט במדויק בחזון יוחנן בברית החדשה (פרק י'). שם, כמו ביחזקאל, המלאך נותן ליוחנן ספר קטן ומצווה עליו: "קַח וֶאֱכֹל אוֹתוֹ". בשני המקרים, הציווי לאכול מסמל את ההכרח של הנביא להפנים את דבר האל (ההופך לחלק מגופו) לפני שיוכל לנבא אותו החוצה, ואת המורכבות שבהתגלות המכילה מתיקות (עצם הדיבור האלוהי) לצד מרירות (תוכן הנבואה הקשה).Kovacs, Judith L. & Rowland, Christopher. Revelation: The Apocalypse of Jesus Christ. Blackwell Publishing, 2004, pp. 122-123.

 ראו גם 
 הקדשה לנבואה
 יחזקאל פרק א
 יחזקאל

 הערות שוליים 

קטגוריה:יחזקאל