יהדות אומסק

ממוזער|250px|בית הכנסת הישן באומסק, הידוע גם בשם בית הכנסת של החיילים, נבנה בשנת 1855. חזית צדדית עם חלונות בסגנון מורִי
יהדות אומסק מתארת את תולדות נוכחותם והתפתחותם של הקהילה היהודית בעיר הסיבירית אומסק, רוסיה, מראשית המאה ה-19 ועד ימינו, תוך תקופות של גלות, צמיחה, דיכוי והתחדשות.

בתחילה הייתה אומסק מקום יישוב כפוי בתקופת האימפריה הרוסית, והקהילה היהודית בעיר נוסדה בעיקר על ידי קנטוניסטים – נערים יהודים שגויסו בכפייה ליחידות אימון צבאיות בשנים 1830–1850, אשר רבים מהם נותרו בסיביר לאחר תום שירותם והקימו בה משפחות. קנטוניסטים וחיילים משוחררים אלו הקימו בשנת 1855 את בית הכנסת הראשון מעץ, שנודע בשם "בית הכנסת של החיילים", והוא נותר מוקד מרכזי לחיים היהודיים בעיר.

גודל האוכלוסייה היהודית באומסק השתנה לאורך השנים עקב הגירה, מלחמות ומדיניות שלטונית, והגיע לשיאו בתקופת ברית המועצות, ולאחר מכן פחת לאחר מלחמת העולם השנייה. כיום פועלת באומסק קהילה יהודית פעילה, הכוללת מוסדות השומרים על המורשת התרבותית והדתית היהודית בעיר.

 התקופה המוקדמת (המאה ה-19) 
ההתיישבות היהודית באומסק החלה בראשית המאה ה-19, בעיקר באמצעות גולים ואסירים שנשלחו לסיביר. עד לרפורמות של שנת 1861 בתקופת שלטונו של הצאר אלכסנדר השני, אשר הקלו על מגבלות המגורים של יהודים מחוץ לתחום המושב, הייתה אומסק ברובה סגורה בפני יהודים. היהודים הראשונים הגיעו לעיר לעיתים כחלק מקבוצות אסירים רוסים, ובהם גם מגורשים מחלוקת פולין השלישית. כבר בשנת 1807 התקיים בית קברות יהודי בפרבר נובוסלובודסקי. חלק מן היהודים הראשונים עסקו במסחר במשקאות חריפים.

גל התיישבות משמעותי התרחש בשנים 1828–1856, כאשר ילדים יהודים גויסו בכפייה כקנטוניסטים – נערים בני 10–14 שנלקחו לשירות צבאי ממושך בצבא האימפריה הרוסית. קנטוניסטים אלו היוו את גרעין הקהילה היהודית באומסק, והגיעו מדי שנה בשנות ה־30 וה־40 של המאה ה-19 לגדוד־המשנה של אומסק. בשנת 1846 ציינו רישומים צבאיים 129 יהודים ששוכנו במצודת אומסק, ובסך הכול מנתה האוכלוסייה היהודית בעיר 178 נפש. הקהילה היהודית נוסדה רשמית בשנת 1848.

בשנת 1854 בחרו חברי הקהילה רב ממלא מקום מקרב אנשיהם. בשנת 1855 הוקם בית הכנסת הראשון מעץ, שנודע בשם "בית הכנסת של החיילים", מכספי הקהילה, בפינת הרחובות פוצ’טובאיה וסמינרסקאיה (כיום רחוב מרשל ז’וקוב 53). מבנה זה נותר עד היום מוקד מרכזי לחיים היהודיים באומסק. מספר היהודים בעיר גדל בהדרגה: 270 נפש בשנת 1858 ו־323 בשנת 1862. חווה יהודית סמוך לאומסק סיפקה מספוא ליחידות הקוזאקים הסיביריים באמצע המאה ה-19.

בעקבות רפורמותיו של אלכסנדר השני בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-19, השתקעו בסיביר, ובכלל זה באומסק, יהודים משכילים, בעלי מלאכה וסוחרים מרוסיה האירופית, דבר שתרם לצמיחת הקהילה. בית כנסת שני נבנה בשנת 1873 בפינת הרחובות סמינרסקאיה ובודוצ’נאיה. היהודים התגוררו בעיקר באזור סלובודסקוי פורשטאט (כיום חלק מן הרובע המרכזי). בבית הכנסת הישן פעלה ספרייה, ובשנת 1878 התחנכו בבית ספר יהודי חמישה ילדים. בית קברות יהודי חדש נוסד בשנת 1866 בגדה הימנית של נהר האום.

 סוף המאה ה־19 וראשית המאה ה־20 

שמאל|250px|ממוזער|בית הכנסת החדש באומסק, שנות ה־80 של המאה ה־19. המבנה לא שרד.

בשנות ה־80 וה־90 של המאה ה־19 הקשתה הבידוד ממרכזים יהודיים מסורתיים על קיום אורח חיים דתי סדיר, אולם תחושת הסולידריות הקהילתית נותרה בעינה. בשנת 1898 הוזמן לעיר הרב והחזן שמואל לוין, אשר תרם להתפתחות חיי הקהילה בתקופה של רדיפות מקומיות. בשנת 1897 מנתה האוכלוסייה היהודית 1,138 נפש, כ־2% מתושבי אומסק. שריפה שפרצה בשנת 1895 החריבה אחד מבתי הכנסת, ובשנת 1896 נבנה תחתיו בית כנסת חדש, אשר ייתכן שתוכנן בידי האדריכל מואיסיי ישראלייביץ' שוכמן. באותה שנה נפתחו ספרייה יהודית וחדר קריאה.

250px|ממוזער|בית הכנסת הישן באומסק בגלויה (מס' 18), 1902.
250px|ממוזער|בית הכנסת החדש באומסק בגלויה (מס' 20), 1905.

בראשית המאה ה־20 פעלו באומסק שני בתי כנסת ברחוב סמינרסקאיה. בסוף שנת 1901 נפתח בסמוך לבית הכנסת הישן בית ספר פרטי לבנים יהודים, שמומן בידי הנהלת הכלכלה היהודית של אומסק. המבנה שהשתמר שימש לפעילות חינוכית ותרבותית. בשנת 1902 הוקמו בעיר קבוצות ציוניות, ובהן חוגים בשם ראשון־לציון ו־מבשרי ציון בשנת 1903, אך פעילותן דוכאה בידי המשטרה. מספר היהודים בעיר גדל ל־3,572 בשנת 1910 ול־3,782 בשנת 1914. במהלך מלחמת העולם הראשונה הצטרפו לקהילה פליטים רבים. בשנת 1915 פעלו בעיר בית ספר יהודי, וכן חדר ותלמוד תורה.

בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה (1917–1919) חודשה הפעילות הציונית לאחר מהפכת פברואר. בין הארגונים שפעלו בעיר נמנו הבונד (שהוקם באפריל 1917 ומנה כ־100 חברים), פועלי ציון, צעירי ציון, אגודת צרכנים, חברה קדישא, ועד סיוע לפליטים וסניף של תנועת מכבי. במרץ 1919 נערכה עצרת זיכרון לקורבנות הפרעות בפולין ובאוקראינה, ובמהלכה נאספו 8,000 רובלים.

 התקופה הסובייטית 

בראשית התקופה הסובייטית הופקעו שני בתי הכנסת בשנת 1920, ובית הספר היהודי הפך ל״בית הספר הסובייטי היהודי מס' 72״, שפעל עד סגירתו בשנת 1922. בשנת 1920 פעלה בעיר ה־יבסקציה — המחלקה היהודית של המפלגה הקומוניסטית. אומדני האוכלוסייה היהודית עמדו על כ־10,000 נפש בשנת 1921, 5,713 בשנת 1923 ו־4,587 בשנת 1939. חיי הקהילה נמשכו למחצה באופן חוקי, ותפילות נערכו בבתים פרטיים (למשל ברחוב דקבריסטוב 15). לאחר מחאות מצד חברי הקהילה הוחזר בית הכנסת החדש, שבו התקיימו תפילות עד שנת 1940. שלושה משקים חקלאיים יהודיים קולקטיביים (קולחוזים) פעלו בקרבת אצ'איר בשנים 1927–1939.

שמאל|250px|ממוזער|בית הכנסת החדש באומסק, נטוש בעת צילום התמונה, 1978.

בשנת 1935 הולאמו בתי הכנסת במסגרת גלי הדיכוי הדתי. במהלך מלחמת העולם השנייה גדל מספר היהודים בעיר באופן ניכר עקב הגעת מפונים מאזורים מערביים של ברית המועצות; רבים מהם נותרו באומסק לאחר המלחמה ונטלו חלק בשיקום העיר. בשנת 1946 נפתח בית כנסת חדש בהנהגת הרב אפרים ניסונוביץ' סטוליאר, אשר נרדף על ידי השלטונות, נידון בשנת 1951 ל־25 שנות מאסר (ושוחרר בשנת 1956), והמשיך לכהן כרב הקהילה עד שנת 1970. החיים הדתיים ירדו למחתרת, וכללו בין היתר אפייה ביתית של מצה (למשל ברחוב קרסני פוט, 51). בית הכנסת החדש נשרף בסוף שנות ה־70 ונהרס לאחר מכן. בשנת 1959 פוזר מניין, ובשנת 1960 נסגר בית העלמין היהודי. בית הכנסת של החיילים שימש בשנות ה־50–80 של המאה ה־20 כבית לחינוך סניטרי.

מסמכים ארכיוניים חושפים את הקשיים המשפטיים והחברתיים־כלכליים של הקהילה היהודית בשנים 1945–שנות ה־60, ובכלל זה מדיניות שלטונית שדיכאה פעילות דתית תוך התרת פעילות מצומצמת תחת פיקוח מתמיד. מספר היהודים בעיר הגיע ל־7,854 בשנת 1970 ול־6,762 בשנת 1979.

 תחייה פוסט־סובייטית 

עם תחילת הפרסטרויקה בשנות ה־90 של המאה ה־20 החלה תחייה של החיים היהודיים באומסק. בשנת 1990 נוסד המרכז התרבותי „שלום”. הארגון הדתי „אור חדש” (Or Hadash) נרשם בנובמבר 1991, וב־15 בנובמבר 1991 הוחזר לרשות הקהילה מבנה „בית הכנסת של החיילים”. בשנת 1995 ניזוק המבנה בשריפה, אשר החריבה תוספות ורכוש יקר, אולם הוא שוקם במאמץ קהילתי. בעשור זה יצאו לאור העיתונים „שלום” (משנת 1994) ו־„אחדות” (2002–2017). בשנת 1990 הוכר בית הכנסת כאתר מורשת אדריכלית מעץ.

בראשית שנות ה־90 תמך האיחוד העולמי ליהדות מתקדמת (WUPJ) בניסיונות להקים באומסק קהילה רפורמית (מתקדמת), סיפק ספר תורה וסייע בשיפוץ בית הכנסת. עם זאת, בשנת 2000 שינתה הנהגת הקהילה את שיוכה לחב"ד ולפדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה עקב קשיי מימון, ובעקבות זאת מונה הרב אושר קריצ'בסקי בשנת 2001. חלק מחברי הקהילה הצעירים וחברים שאינם יהודים על פי ההלכה המשיכו לקיים פעילות רפורמית בלתי־פורמלית בנפרד.

250px|ממוזער|בית הכנסת הישן מעץ באומסק, 2013.
250px|ממוזער|חזית צדדית עם חלונות בסגנון מורִי, 2013.

בשנות ה־2000 וה־2010 הרחיבה הקהילה את תשתיותיה תחת הנהגת חב״ד. גן הילדים היהודי חיה מושקא נפתח בשנת 2004, ולאחריו בית הספר היהודי אור אבנר, אשר זכה לתמיכת השלטון המקומי ושימש מודל לחינוך רב־תרבותי. הליציאום היהודי של אומסק נפתח בשנת 2007 והציע חינוך ממלכתי לצד לימודי יהדות. מחנות קיץ שנתיים לילדים התקיימו בשנים 2002–2017. מקהלת סתיו זהב פעלה בעיר, וכן חוגי עניין שונים. הקבורה מתבצעת כיום בבית העלמין היהודי החדש שבדרך סירופיאצקי; שני בתי העלמין גודרו בשנים 2003–2009. מטבח צדקה מעניק סיוע לקשישים ולנזקקים. בשנת 2016 הושלמה בניית מקווה נשים חדש — הראשון בעיר מזה למעלה ממאה שנה — במימון של יותר מ־1,000 מחברי הקהילה, והדבר סימן גידול משמעותי בשמירת המסורת הדתית. הרב אושר קריצ'בסקי, שהגיע לעיר בשנת 2001, הנהיג תהליכים אלו עד סוף העשור השני של המאה ה־21.

הקהילה, שבראשה עמד גנאדי שמרלייביץ' פרידמן (2008–ראשית 2024) ולאחריו אולג גנאייביץ' מיליוטין, משתלבת בחיי החברה של אומסק. מספר היהודים בעיר עמד על 2,290 בשנת 2002 ועל כ־8,000 בשנת 2005.

 הערות שוליים 

קטגוריה:יהדות רוסיה