לאורה (ג'ורג'ונה)

לאורה, המכונה לעיתים דיוקן של כלה צעירה, הוא ציור שמן על בד משנת 1506 מאת אמן הרנסאנס האיטלקי ג'ורג'ונה. זהו הציור היחיד המוכר של האמן שנחתם ונושא תאריך מטעמו. יצירה זו מסמנת את נטישתו של ג'ורג'ונה את המודלים שלג'ובאני בליני לטובת סגנון לאונרדי מובהק. הציור מוצג כיום במוזיאון לתולדות האמנות בווינה, אוסטריה.

הציור
 הנושא 
הדיוקן מתאר אישה צעירה ככלה. הוא הוזמן על ידי אדם בשם ג'אקומו, ששמו מופיע בגב הציור. זהותה של האישה אינה ידועה, אך היא מכונה "לאורה" בשל עלי דפנה (*laurel*) המופיעים ברקע הציור.

מוזיאון לתולדות האמנות מזהה את הדמות כלאורה די נובס, רעייתו של הרוזן הוג דה סאד. היא נחשבת למועמדת אפשרית להיות מושא שיריו של פטרארקה, המכונים "שירי לאורה", אך דבר זה לא הוכח. מאחר ש"לאורה" היה שם נפוץ בתקופה, זהות הדמות בציור לא אומתה.

לחלופין, ייתכן שהדמות היא של קורטיזנה - לא מעט ציורים במסורת הוונציאנית שהושפעו מ"לאורה" מציגים דמויות שיש לפרשן כקורטיזנות, לעיתים כמיתוסים או כהתגלמות תכונות מופשטות.

כמו כן, ישנה סברה שהמודל ששימש לציור זה שימש גם כמודל לציורו של ג'ורג'ונה הסערה.

תיאור

הדיוקן מציג אישה צעירה כהת-שיער, הלבושה בגלימה אדומה עם שוליים מפרווה. היא אוחזת בגלימה ופותחת אותה מעט, כך ששדה הימני גלוי. צעיף לבן ודק כרוך על שערה ונשמט על כתפה הימנית. ברקע הכהה נראים ענפי דפנה, המסגירים את שמה וממסגרים את דמותה.

הדמות אינה מביטה אל הצייר, ומבטה השקט אך המרוכז מופנה לעבר נקודה שמעבר לצופה - מה שמעיד שמחשבותיה נתונות למקום אחר. שערה אסוף בפשטות, אך קווצת שיער אחת נשמטת על פניה, ויוצרת נופך ארוטי בציור. טבעה האניגמטי של הדמות מושך את הצופה ויוצר תחושת אי-ודאות באשר לכוונותיה ולזהותה.

כתובת בגב הציור, המתוארכת לתחילת המאה ה-16, מזהה את ג'ורג'ונה כצייר ומספקת את תאריך היצירה – דבר ההופך את הציור ליחיד מסוגו שנושא תאריך מהימן מאת האמן. בתרגום מאיטלקית נכתב:
"[...] ביום 1 ביוני 1506, נעשה זה בידו של האמן ג'ורג'ו מקסטלפרנקו, עמיתו של האמן וינצ'נצו קטנה, ביוזמתו של מר ג'אקומו."

הציור הוא שמן על בד המתוח על עץ אשוח. במהלך השנים חלו שינויים בצורת הציור - תחילה נגזר לצורת אליפסה, ולאחר מכן הוחזר לצורתו המלבנית המקורית. החיתוך לצורת אליפסה יצר תחושת מיידיות חזקה יותר מזו שכנראה התכוון לה האמן.
קומפוזיציה

היצירה מסמנת את מעברו של ג'ורג'ונה מהסגנון של בליני להשפעה ישירה מעבודותיו של לאונרדו דה וינצ'י. השימוש בצבעים רכים ובטכניקת ההצללה המעודנת *ספומאטו* נובע מהשראתו של דה וינצ'י. גם ריכוך קווי המתאר סביב פני האישה מושפע מיצירתו של דה וינצ'י, ויוצר דיוקן אינטימי, מסתורי ועמוק.

מאחורי הדמות מופיע ענף דפנה (*Laurus*), סמל לצניעות או לשירה, שעליו מונחת רעלה כלתית. מחוות פתיחת הגלימה וחשיפת החזה עשויה לסמל פריון, ובהרחבה – אמהות, אהבה, ונישואים שעתידים להתברך בילדים. כשם שהדפנה מסמלת סגולה מוסרית, כך גם חשיפת השד יכולה להתפרש כביטוי לנאמנותה של הכלה לבעלה.

עץ הדפנה נחשב לסמל של מידה טובה, כפי שמופיע ב-*impresa* של לורנצו דה מדיצ'יי, שם ליווה אותו המוטו: *"Ita ut virtus"* – "כך היא המידה הטובה". הרעלה שעל כתפיה היא רעלה כלתית, ושדה החשוף מרמז לצניעות המיוחסת לאמזונות – שעל פי האגדה הקדומה, קיבלו את הגברים אך ורק לצורך רבייה, לא לשם עונג מיני. מכיוון שמוסר התקופה התיר רבייה מינית רק במסגרת הנישואין, רמיזות אלו שימשו כסמל לנאמנותה של האישה הנשואה.

רק מנקודת המבט הצנועה והמהוגנת של המאה ה-19 וראשית המאה ה-20, חשיפת שד הייתה נחשבת לפרובוקטיבית. במאה ה-16, העירום לא עורר התנגדות, אלא הוצג ברשות הרבים באופן פתוח. ציור זה הוצג גם הוא בפומבי, ככל הנראה על ידי אציל גאה שביקש לחגוג את יופייה של כלתו - מבנה גופה המלא תאם את אידיאל היופי הוונציאני של התקופה - וכן את סגולותיה ומידת צניעותה.

רקע היסטורי

הציור מופיע תלו על קיר בגלריית הארכידוכס בשנות ה־40 של המאה ה־17.
הכתובת בגב הציור מתארכת אותו ל־1 ביוני 1506. ייחוסו של הציור לג'ורג'ונה אינו שנוי במחלוקת, מאחר שהוא מתועד היטב לאורך השנים.

הוא היה חלק מאוספו של האספן הוונציאני ברתולומאו דלה נאבה, ובהמשך נרכש על ידי דוכס המילטון . לאחר הוצאתו להורג של הדוכס, עבר הציור לרשות לאופולד וילהלם, ארכידוכס אוסטריה - ומכאן נכנס לאוסף של מוזיאון לתולדות האמנות בווינה.

קישורים חיצוניים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16
קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:המוזיאון לתולדות האמנות בווינה: ציורים