פיר שאליאר

פִּיר שַׁאלְיָאר ( בכורדית: زەماوەندی پیر شالیار; תרגום: חתונתו של פיר שאליאר; נקרא בקיצור: שאליאר) הוא שמן של חגיגות טקסיות מסורתיות עתיקות, המתקיימת מדי שנה בכפר אוראמאן תח'ת (בפרסית: اورامان تخت), שבאזור אוראמאן (בפרסית: اورامان), בכורדיסטן האיראנית. החגיגה הראשונה מתקיימת ביום ה-40 של החורף והשניה ביום ה-40 של האביב. כל חגיגה נמשכת שלושה ימים רצופים ומגיעים עשרות אלפים, רובם כורדים.

 מיקום 
אוראמאן (בכורדית: ه۾ورامان, בפרסית: اورامان) הוא אזור הררי הממוקם במחוזות כורדיסטן וקרמנשאה במערב איראן ובצפון מזרח כורדיסטן העיראקית. הערים מריוון (Marivan) ופווה (Paveh) ממוקמות בצד האיראני ואזור כורדיסטן העיראקית והעיר חלבג'ה ממוקמים בצד העיראקי. המקומיים מאמינים שאוראמאן תח'ת הייתה בעבר עיר הבירה ובעלת משמעות פוליטית לאומה הכורדית, וזו הסיבה לקבלת הסיומת "תח'ת" שמשמעותה "מרכז שלטון".

רוב תושבי האזור דוברים את הניב החווארמי, שהוא חלק מהניב הגוראני, ענף של השפה הכורדית.

לחגיגות יש תיעוד ספרותי, ה"עתיק ביותר", בכורדית, לפני האסלאמיזציה של כורדיסטן.

 פיר שאליאר 
על מקור השם יש כמה גרסאות:,שעיקרן הוא: "פיר" פירושו קדוש או מגי ו"שאליאר" הוא אחד המקדשים ההיסטוריים הממוקמים באזור אוראמאן. על פי המסורת המקומית, פיר שאליאר היה בנו של מנהיג רוחני בשם ג'מאסב.

אין מידע היסטורי, אמין, על זמנו וחייו והסיפורים השונים, הקיימים, עברו מדור לדור, עד שנכתבו. יש הסוברים שאין זו אלא אגדה והאיש כלל לא היה קיים, יש שייחסו אותו לתקופה הפרתית, יש הסוברים שפיר חי בשנת 150 לפנה"ס ויש שרואים בו אחד הכוהנים הזורואסטרים של סוף התקופה הסאסאנית. בנוסף, יש חוקרים הסבורים שאכן פיר שאליאר הראשון היה זורואסטרי, אך החגיגה מיוחסת למוסטפא פיר ח'ודאדאד (مصطفى پیر خداداد), המכונה פיר שאליאר השני, שלאחר שראה בחלומו את הנביא מוחמד, התאסלם ושינה את ספרו של סבו פיר שאליאר הראשון, "ספר הידע", בהתאם לחוקי האסלאם.

על פי המסורת בתו החירשת והאילמת של מלך בוכרה, "שאה בהר ח'תון", הובאה אל פיר שאליאר כדי שירפא אותה. בדרך נס, הוא הצליח להחזיר לה את שמיעתה ויכולת הדיבור וכגמול, נשא אותה לאשה בכפר אוראמאן תח'ת. מאז חוגגים תושבי האזור את טקס החתונה של פיר שאליאר.

 החגיגות 
 החגיגה בחורף 
החגיגה נמשכת שלושה שבועות ונחלקת לשלושה שלבים עיקריים:

 השלב הראשון 
מתחיל בסמוך לסיום מחצית הראשונה של החורף הראשונה (ה"שיטפון הגדול") ותחילת המחצית השנייה (ה"שיטפון הקטן"), בחודש בהמן (חודש פרסי-כורדי, המקביל בערך לפברואר). בעבר, מועד החג נקבע על ידי שומר מקדש פיר שאליאר, שהיה מתבונן במיקום השמש בנקודה מסוימת בהרים המשקיפים על הכפר אוראמאן תחת. בהמשך נקבע שהשלב הראשון מתחיל ביום שישי הראשון שלפני ה-15 בחודש בהמן. גנני הגן שסביב מקדש פיר שאליאר מכריזים בכפר על תחילת החגיגה והאימאם מזכיר זאת בדרשות תפילת יום שישי. זמן קצר לאחר מכן, שומרי הקבר מחלקים אגוזי מלך מהגן, באופן שווה לכל משקי הבית בכפר, באמצעות ילדים ובני נוער. בתמורה, בעלי הבתים נותנים להם כסף, חיטה, קמח או תרומות אחרות לשימוש בחגיגה. במקביל, צעירים יוצאים לכפרים הסמוכים ומכריזים על תחילת החגיגות.

 השלב השני 
מתחיל בערב יום שלישי שלאחר מכן, בטקס "כותה כותה" (کوته کوته; מכות או דפיקות). הצעירים צובעים את פניהם, עוטים מסכות מוזרות ודופקים בקול רם על דלתות הבתים. כשבני הבית (בעיקר הנשים) פותחים, הצעירים מנסים להפחיד אותן. לעיתים הגברים רודפים אחריהם, ואם נתפסים – "מענישים" אותם בצחוק ונותנים להם מתנות סמליות.

 השלב השלישי 
עם שחר יום רביעי, מתחיל שחיטת בעלי חיים, כקרבנות, מול מקדש הפיר. בעבר, נשחטו רק כבשים ובהמשך החלו לה הקריב גם עיזים, עגלים ופרות. בעלי החיים נשלחים מראש על ידי תושבי אורמן טכט וכפרים סמוכים בסוף הסתיו, ונשמרים באורווה ובמרעה של הפיר. שומרי המקדש מחלקים את הבשר, באופן שווה בין תושבי הכפר, חלק ניתן לאורחים, והשאר משמש להכנת מאכלים מיוחדים. לאחר הארוחה, המשתתפים אוחזים ידיים, רוקדים ורוקעים במעגל. בתחילה רוקדים הגברים והדרווישים בעלי שיער ארוך, ובאז מצטרפים הצעירים והנערים. לאחר זמן, הדרווישים נכנסים לטראנס, מתירים שערם הארוך, שרים, תוך כדי חזרה מדיטטיבית על המלה "אללה" ומניעים ראשיהם בקצב, מעלה, מטה, בעוד המשתתפים האחרים מניעים את גופם ורגליהם קדימה ואחורה, בקצב איטי, מלֻווים בנגינת חלילים ותופים.

 החגיגה באביב 
על פי המסורת, איכר הגיע אל פיר שאליאר וביקש ממנו שיברך את יבולו ופרנסתו והציע לו דולמה (עלי גפן ממולאים). פיר שאליאר הורה לו להכות עם אבן על סלע ולקחת את השברים כחפץ מקודש. מאז, חוגגים באביב את הקומסאי (Komsay), בבית הקברות שבו טמון פיר שאליאר. ממונה מטעם האימאם מכה בפטיש קטן על סלע המוצב שם והתושבים לוקחים את הנתזים לביתם, למזל טוב, לרפואת בני המשפחה ולשלום בין התושבים. במהלך החגיגות מגישים דולמה, מעל קברו של פיר שאליאר, לזכר אותו אירוע.

חגיגת הקומסאי היא בת חמישה שלבים:

 האימאם של מסגד אוראמאן שליד מקדש פיר שאליאר, נושא נאום על שלום ודו-קיום. חברי המועצה, הבקיאים במספר ובגודל הגנים באזור כולו, מקבלים החלטות באשר לחלוקת מכסות המים, בשנה החקלאית הקרובה.
 שבירת הסלע שהוצב מול מקדש פיר שאליאר. התושבים מאמינים ש: (א) הסלע יישבר רק עם כולם יסכימו עם ההחלטות שיתקבלו ואין "מקופחים". (ב) לאחר שבירתו, יחזור הסלע לגודלו המקורי, בכל שנה. (ג) ניתן לשבור את הסלע, רק ביום שנקבע לה.
 ביום טקס קומסאי, נבחרים יושב ראש המועצה, סגן יושב ראש המועצה וחברי המועצה, בהצבעה הנערכת באמצעות ספירת פירות יבשים המונחים על ידי התושבים בסלים, בקברו של פיר שאליאר וכל סוג של פרי יבש מייצג מועמד. הבחירות מסתיימות בשעה 13:00.
 בזמן ארוחת הצהריים, עורכים המשתתפים פיקניק באזור הקבר דולמה או ממולאים אחרים מהמטבח התרבותי הכורדי.
 לאחר ארוחת הצהריים, נערכים מופעי שירה וריקוד של הגברים. זמרים, נגני דף (תופי מסגרת גדולים) ומשוררים מופיעים והקהל, הלבוש בתלבושות כורדיות מסורתיות, משתתף בריקודים ובחגיגות.

 קישורים חיצוניים 

תיעוד החגיגות בסרטון וידאו (בכורדית.ן ללא תרגום)

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:כורדיסטן: תרבות
קטגוריה:פסטיבלים