נימפה ליד פלג מים

נימפה ליד פלג מים (בצרפתית: Nymphe à la source) הוא ציור שמן על בד מאת פייר-אוגוסט רנואר, שצויר בשנים 1869–1870. היצירה נמנית עם ציורי העירום המוקדמים ביותר של רנואר, ומשלבת גישה מסורתית לנושא מיתולוגי עם טיפול ציורי חופשי המערער על ההפרדה בין גוף, טבע ומרחב. הדמות הנשית מתוארת כמעין נאיאדה – נימפת מים מן המיתולוגיה היוונית – אך בה בעת מזוהה כדמות ממשית ומוכרת מחייו של האמן.

 תיאור היצירה 
הציור מציג אישה עירומה השרועה על גדת פלג מים, על מצע עשב זרוע פרחים לבנים. היא נשענת על מרפקה, כאשר ידה מונחת במים והזרם זורם בין אצבעותיה. תנוחת הגוף מרמזת על מנוחה והתמזגות עם הסביבה, אך קווי המתאר מטושטשים במכוון. משיחות המכחול הנוזליות מטשטשות את הגבול בין הגדה למים, עד שלא ניתן לקבוע בוודאות היכן מסתיים הקרקע ומתחיל הזרם.

כותרת היצירה, שעשויה להיות מקורית, ניתנת גם לתרגום כ"נימפה ליד המעיין". אפשרות זו פותחת פרשנות שלפיה הדמות אינה שוכבת לצד המים אלא מצויה בתוכם, והפרחים הלבנים עשויים להיות צמחי מים. שערה המעוטר בזר משתלב ברקע הצמחייה, והדמות כולה נראית כמתמזגת עם סביבתה. עם זאת, רנואר יוצר ניגוד ברור בין הירוקים הכהים והצללים של הצמחייה והמים לבין בשר הגוף הבהיר והזוהר, המעוצב בגוונים עדינים של ורוד ואפור.

 דיוקן וזהות הדמות 
לצד היותה דמות מיתולוגית, היצירה מתפקדת גם כמעין דיוקן. בניגוד לאידיאליזציה האקדמית שאפיינה ציירים בני זמנו של רנואר, כגון ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר, תווי פניה של האישה ניתנים לזיהוי. הדמות היא ליז טרהו, בת זוגו של רנואר והמודל לרוב ציוריו בשנותיו הראשונות. היא שימשה מודל כמעט לכל עבודותיו בין השנים 1866–1872 והופיעה ביותר מעשרים ציורים.

בזמן יצירת היצירה ייתכן כי טרהו הייתה בהיריון. היא ילדה ביולי 1870 בת בשם ז’אן, שנמסרה לאימוץ. רנואר לא הודה בפומבי באבהותו, אך תמך בבת כלכלית לאורך חייה, דבר המחזק את ההנחה כי היה אביה. לאחר תקופה זו נותק הקשר בין האמן למודל.

 השוואות ליצירות אחרות 
ליז טרהו שימשה גם מודל לציור נוסף, הנחשב ליצירת־בת של עבודה זו: אישה מאלג'יר, המצוי בהגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון. בציור זה מוצגת אותה דמות בתנוחה דומה אך לבושה בלבוש מזרחי עשיר, כמי שנמצאת בהרמון. שתי היצירות כמעט זהות בממדיהן, והיפוך מיקום הדמות מרמז כי נועדו להיתלות זו לצד זו.

רעיון הצגת אותו מודל בשתי גרסאות – לבושה וערומה – אינו חידוש. מסורת ההכשרה האמנותית חייבה לימוד עירום לצורך הבנת הגוף גם בציור דמויות לבושות. רעיון זה קיבל ביטוי מפורסם במיוחד אצל פרנסיסקו דה גויה, בצמד ציוריו מן סביב 1800, המציגים את המאחה הלבושה והמאחה העירומה. בשני המקרים הדמות מוצגת במבט חזיתי ובמבט ישיר אל הצופה, כפי שמופיע גם ביצירתו של רנואר.

 הקשר אמנותי 
רנואר היה מודע לכך שהנושא טופל קודם לכן בידי אמנים מרכזיים בני תקופתו, ובהם אנגר וכן גוסטב קורבה. עם זאת, טיפולו בצבע, באור ובקו מתרחק מן האקדמיות ומקדים מאפיינים שיתפתחו מאוחר יותר בציוריו האימפרסיוניסטיים. הטשטוש בין הדמות לסביבתה, והדגש על חוויית מגע, מים ואור, מציבים את היצירה בנקודת מעבר בין מסורת מיתולוגית לציור מודרני.

הערות שוליים

קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:פייר אוגוסט רנואר
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:הגלריה הלאומית (לונדון)
קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית