פסאג' ג'ופרואה

פאסג' ז'ופרואה הוא אחד המעברים המקורים של פריז, צרפת. הוא משתרע בין שדרות מונמארטר מדרום לרחוב גראנז'-בטליירברובע ה-9.

פסאז' הוא מעבר מקורה בין בתים בו הוקמו גלריות מסחריות.

 תיאור 
פסאג' ז'ופרואה הוא מעבר מרוצף ומקורה שנבנה בדרום הרובע ה-9 של פריז, על הגבול עם הרובע השני. הפסאג' נבנה תוך כדי שהוא פולש לגן של מלון ד'אוני, המשמש היום כבניין העירייה של הרובע ה-9.' ברובו הוא באורך של כ-140 מטרים וברוחב של 4 מטרים. לאחר כ-80 מטרים מהכניסה שלו לשדרות מונמארטר, יש פנייה בזווית ישרה לכיוון מערב ולאחר מספר מטרים יש ירידה של כמה מדרגות. לאחר מכן, הוא ממשיך צפונה עד ליציאתו ברחוב גראנג'-באטלייר. גישה זו נכפתה, בשל התבנית הלא סדירה של שלושת המגרשים עליהם נבנה המעבר. חלקו האחרון של המעבר צר במיוחד, ומשאיר רוחב של מסדרון וחנות. פסאג' הפנורמות  הוא בהמשך למעבר ז'ופרואה בצד השני של שדרות מונמארטר.

הפסאג' מקורה בחופה של מתכת וזכוכית ונמצא בו שעון מעוטר. רצפתו של הפסאג' מרוצפת בדוגמה גאומטרית המורכבת מריבועים לבנים, אפורים ושחורים. היציאה ממוזיאון גרווין ממוקמת בתוך פאסג' ז'ופרוי.

 היסטוריה 
ממוזער|הפסאג' ב-1877
במאה ה-18, הרחובות היו מכוסים בבוץ ובלכלוך, והיו לא מוארים בערבים ומסוכנים להולכי רגל. המעברים המקורים נועדו להולכי רגל בלב וסיפקו להם סביבה נקייה, מוגנת מפני פגעי מזג האוויר והתנועה. מכאן נבעה הצלחתם.                                                                                            

פסאג' ג'ופרואה נבנה בשנת 1845 לאורך קו פסאג' הפנורמות , בעקבות הפופולריות של מעבר זה. חברה פרטית בראשות הרוזן פליקס דה ז'ופרואה-גונסאן, הוקמה לניהול הפאסג' ומכאן נגזר שמו של המעבר. האדריכלים פרנסואה דסטייר ואחיינו רומן דה בורז', השתמשו בחידוש התעשייתי בתעשיית המתכת. זה היה הפסאג' או הארקדה הפריזאית הראשונה, שנבנתה כולה ממבנה יצוק ממתכת. בכך פסאג' ז'ופרואה מייצג שלב חשוב באבולוציה הטכנולוגית של המאה ה-19 ובשימוש במבני ברזל.                                                                                            

היה זה מעבר שנבנה כולו ממתכת וזכוכית. רק האלמנטים הדקורטיביים שבו, היו עשויים מעץ. זהו גם המעבר הראשון המחומם בקרקעיתו. בשנת 1974 נרשם הפסאג' כ"אתר היסטורי" .בשנת 1987, המעבר שופץ לחלוטין והוחזר לו הריצוף המקורי שלו. המעבר היה מפורסם בתחילה בזכות בית הקפה-קונצרט שלו, ה-Estaminet-Lyrique, שם נהרו המונים כדי לשמוע את זמר האופרה ז'וזף דארסייר. היו בו גם שלוש מסעדות גורמה. הפסאג' יצא מהאופנה במחצית השנייה של המאה ה-19, בדומה לכל הפסאג'ים הפריזאים.                                                                                           ממוזער|תצוגת הספרים

המעבר הצליח לשמור על קסמו, בזכות מלון שופן, חנות מקלות ההליכה וחנות הספרים Librairie du Passage המתמחה בספרי אמנות, ומציגה ספרים על דלפקים חיצוניים.

 מוזיאון השעווה                                                                                                                        
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19, ארתור מאייר, מייסד העיתון לה גולאיס, הצטרף לקריקטוריסט אלפרד גרווין כדי ליצור גלריה של דמויות שעווה על שטח סמוך לפסאג'. הגלריה נחנכה ב-10 בינואר 1882 והפכה למוזיאון גרווין. היציאה מהמוזיאון, המעוטרת במונטאז' של דמויות שונות, היא חלק מהפסאג' ותורמת במידה רבה להצלחתו. המוזיאון כולל אולם מראות ששכן במקור ב"ארמון המיראז" שעוצב על ידי אז'ן הנארד עבור התערוכה העולמית של פריז (1900).

 גלריית תמונות 

 קישורים חיצוניים 

 Le passage Jouffroy(בצרפתית)
 פסאג' ג'ופרואה(בצרפתית)
 Presentation sur le site Insecula.com (צילום תמונות)
 הפסאג' במהלך היום(באנגלית)
 הפסאגים של פריז(בצרפתית)

 הערות שוליים 

קטגוריה:פריז: מבנים
קטגוריה:פריז: כלכלה
קטגוריה:פריז: אטרקציות תיירותיות
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
קטגוריה:מבנה עירוני
קטגוריה:הרובע התשיעי של פריז