האב, הבן ואורח הקודש

האב, הבן ואורח הקודש (באנגלית: The Father, the Son, and the Holy Guest Star) הוא הפרק ה-21 בעונה ה-16 של סדרת הטלוויזיה "משפחת סימפסון". הפרק שודר לראשונה ברשת פוקס ב-15 במאי 2005. העלילה מציגה את בארט והומר ממירים את דתם לקתוליות, לחרדתם של מארג' ויתר בני כנסייתם הפרוטסטנטים.

עלילה
בית-הספר בספרינגפילד עורך יריד ימי-ביניימי: בעוד שליסה מלוהקת לתפקיד המלכה, בארט נידון להיות חבתן נחות. וילי המטורף מגלם את שוטה הכפר ומושפל בידי הילדים. כנקמה, הוא גודש מאפה ענק בחולדות, המשתחררות בהיכל ההתעמלות כשליסה פורסת מן העוגה. האשמה נופלת על הסורר המועד של בית-הספר, בארט, והוא מסולק לצמיתות.

הומר ומארג' מתלבטים לאיזה מוסד לשלוח את בנם, ונוכחים שבתי-הספר הפרטיים יקרים מאוד. מחמת חסרון כיס, בארט נשלח לבית-ספר הקתולי "הירונימוס הקדוש". הוא נאלץ להתרגל למשמעת קשוחה בהרבה, כשהנזירה מצליפה באצבעותיו בקנה-מידה מעץ (במקום בסרגל, כנהוג פעם) ומכריחה אותו לעמוד כשידיו שלוחות לצדדים ונושאות ספרים כבדים, כדי שיהרהר בייסורי ישו על הצלב. הוא פוגש באב שון, הכומר האירי הכריזמטי של בית-הספר, המעניק לו חוברות מצוירות המציגות את חיי הקדושים בצורה ססגונית ורוויית-פעולה. בארט נלהב לדת הקתולית, ומארג' מבועתת לראותו מתפלל באמצעות מחרוזת ומברך על המזון בלטינית ("שפתו של פלוטרכוס, אבא!" אומרת ליסה, והומר עונה לה: "הכלב של מיקי מאוס?"). הומר נשלח בדחיפות כדי להוציא את בנו מבית-הספר, אך נהנה ממשחקי החברה במקום. כשהאב שון מסביר לו על טקס הווידוי ועל מחילת החטאים הכרוכה בו, הומר מחליט להצטרף אף הוא ("איך מצטרפים? האם עלי להכות כמה אוניטרים?"). הוא ובארט מתפללים לבתולה, מדליקים נרות ולומדים לקראת המיסה הראשונה שלהם, בה יתקבלו רשמית לדתם החדשה.

מארג' המבוישת מגיעה לבדה לכנסייה הפרוטסטנטית של ספרינגפילד, ומנסה להדוף את הנכבד לאבג'וי השואל לשלומם של בעלה ובנה בטענה שהם חולים. לאבג'וי מבהיר כי הוא יודע ששניהם "תחת קסמו של איש בכובע חרוטי לבן!" שניהם ונד פלנדרז האדוק מתכנסים לטכס עצה, ופלנדרז מבהיר שהומר ובארט אינם יכולים לחסות תחת האמונה הקתולית, ממנה התפלג הזרם שלהם – "דת האמת היחידה, הענף המערבי של הפרסבי-לותרניזם הרפורמי האמריקני", כפי שאומר זאת לאבג'וי – ב-1573, בעקבות מחלוקת על הזכות להגיע להגיע לכנסייה עם שיער רטוב. מארג' חולמת בהקיץ על חייה לאחר המוות: בעוד שפטרוס מקבל אותה בברכה לגן-העדן הפרוטסטנטי, המאוכלס בוואס"פים מתנשאים ועשירים המשחקים קרוקט, על ענן אחר ברקיע מבלים הומר ובארט עם אירים, לטינו-אמריקנים ואיטלקים השותים לשכרה, מתקוטטים ורוקדים בעליצות.

מארג', פלנדרז ולאבג'וי חוטפים את בארט משיעור הכנה למיסה ומביאים אותו לפסטיבל נוער פרוטסטנטי, בו מופיעות להקות רוק שחבריהן נולדו מחדש ועברו להפיק מוזיקה נוצרית, וילדים משחקים בקליעי-צבע. האב שון והומר פורצים למתחם ומבקשים לחטוף את בארט בחזרה. הוא קוטע את המריבה וקורא לנצים להתגבר על עוינותם ההדדית, משום ש"כל זאת היא נצרות! ההבדלים הקטנים המטופשים אינם ולא כלום לעומת קווי הדמיון הגדולים המטופשים." לאבג'וי מסכים, ופלנדרז מצהיר כי עליהם להתאחד למען מלחמה באויב המשותף, "להט"בים מונוגמיים ותאי גזע." כשהאב שון לוחץ את ידו, פלנדרז מהרהר בלבו כי עליו לבקש שיברכוה שוב.

כעבור אלף שנה, בעתיד פוסט-אפוקליפטי, שני צבאות נפגשים. צבא אחד מאמין כי "נביא האל האחרון בארט" הטיף לסובלנות ואהבה, בעוד שהצבא האחר מאמין בכך ש"הבארט הקדוש" הטיף להבנה ולשלום "בטרם נבגד על ידי תלמידו מילהאוס ונקרע לגזרים בידי אופנועי שלג." הם יוצאים לקרב.

הפקה וקבלה
כותבי הסדרה חשבו על הרעיון הכללי לפרק לאחר שאחד מאנשי הצוות הציע שעל הומר להפוך לקתולי לאחר שהוא מגלה שחטאים נמחלים בווידוי וכי קתולים שותים יין בכנסייה. התסריטאי מט וורברטון פיתח הלאה את ההצעה (באחת הטיוטות היה זה סנדק המאפיה טוני השמן שהציע את הרעיון של בית-ספר קתולי), עד שהגיע לטיוטה הסופית. התסריט זיכה אותו במועמדות לפרס גילדת הכותבים של אמריקה בקטגוריית האנימציה לשנת 2005.

הפרק נועד להיות משודר ב-10 באפריל 2005, אך נדחה עקב מותו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני. לפי נתוני המדרוג השבועיים, צפו בו 9.69 מיליון איש, והוא הגיע למקום 38 ברשימת המשדרים הנצפים ביותר.

הפרק לא גרר אחריו הד ציבורי באמריקה, אך עורר סערה זוטא באירלנד ובצפון אירלנד, שם יחסי הקתולים והפרוטסטנטים הם נושא רגיש. ארכידיאקון דבלין האנגליקני לשעבר גורדון ליני הצהיר בפני העיתונות כי תיאור גן-העדן הפרוטסטנטי היה "מעליב עד מאוד." ראש האחווה הקתולית להתנזרות מאלכוהול אמר כי איננו מתנגד להצגת שתייה לשכרה בגן העדן כל עוד ברור שהוא מוצג כמקום שמח וחיובי. משקיפים ציינו את השתתפותו של השחקן הצפון-אירי ליאם ניסן בדיבוב האב שון; ניסן סיפר כיצד בנעוריו חש כ"אזרח מדרגה שנייה" כשגדל כקתולי בעיר באלמינה בעלת הרוב הפרוטסטנטי. ג'ון ד. קרוסמן, כומר לשעבר, הסתייג מהפרק דווקא משום שהסאטירה הייתה חלשה ומאופקת מדי, והכותבים נמנעו מלבקר את רשויות הדת על ניצול כוחן לרעה והסתפקו בבדיחות שטחיות.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:פרקי טלוויזיה: משפחת סימפסון
קטגוריה:יחסי פרוטסטנטים–קתולים
קטגוריה:יצירות משנת 2005