מה שיבוא

"מה שיבוא" הוא דואט מאת רן דנקר ושי המבר, שנכתב והולחן בידי המבר, והופק מוזיקלית בידי ניר מימון.

 על השיר 
השיר עוסק במתח שבין מציאות רועדת לבין היכולת למצוא בתוכה מוקדי יציבות וקרבה אנושית. היצירה מדגישה את הבחירה להישאר יחד ברגעי קושי, וכך הופכת האהבה למרחב שבו נוצר כוח רגשי המתמודד עם תנודות הזמן. הדגש על ההווה כמקור לביטחון מובע באמצעות הצבתו של האדם לצד זולתו, ולא באמצעות ציפייה לעתיד מרוחק. השורה "חכה לי שם בקצה, ונתחיל מחדש את הכל" מציגה את רעיון ההתחדשות כמעשה הכרוך בהכרה במורכבות המציאות. בכך השיר משלב בין הקשבה למציאות ובין הפנייה לעבר אופק של שינוי. לצד זאת, מוצג הרעיון כי מה שמבקש האדם למצוא עשוי להיות כבר חלק מעולמו הקרוב, והדבר מצריך התבוננות מחודשת במרחב חייו.

 ביקורות 
בכתיבתו על "מה שיבוא" הצביע יוסי חרסונסקי על מאפייניו כתוצר אמנותי המבקש לעצב מרחב צלילי ונפשי המאופיין באיפוק, דיוק ובחירה מודעת בהבעה מרוסנת. חרסונסקי עמד על כך כי היצירה נמנעת מן המחווה הדרמטית ומעדיפה להתמקד ברצף מתון ובפריסת שכבות מוזיקליות הנבנות כפעולת נשימה. לשיטתו, הבחירה במינימליזם הפקתי מאפשרת לטקסט לרשת את מרכז הבמה, ולשמש מנוף להבניית חוויה של הרהור פנימי ושל התבוננות לא־מתווכחת במציאות. בכך, כך טען, מתאפשר לשיר להישמע לא כהצהרה רגשית אלא כעמדה רעיונית שיש בה מן היציבות וההכלה.

עוד הדגיש חרסונסקי כי הדיאלוג הווקאלי המתהווה בין דנקר להמבר יוצר מארג הרמוני המבוסס על השלמה הדדית ולא על תחרות טונאלית. תופעה זו, לדבריו, מגלמת את התמה המרכזית של השיר: עמידה משותפת בתוך הווה רועד, תוך עיצובו של מרחב רגשי שבו הקרבה הקולית משמשת עדות למפגש מהותי בין שני סובייקטים מוזיקליים. חרסונסקי ציין כי האופן שבו שתי השורות ההרמוניות נשזרות זו בזו, לעיתים בהמשכיות ולעיתים בחפיפה, מייצר תחושת זרימה מחזורית, ההולמת את רעיון ההתחדשות המובלע בטקסט. בכך משיג הדואט מעמד של יצירה המעמידה את התקווה לא כיעד עתידי אלא כתנאי קיומי המצוי בתוך פעולת השירה עצמה.

 מיקומי שיא 

 הערות שוליים 

קטגוריה:שירי רן דנקר
קטגוריה:דואטים
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ניר מימון
קטגוריה:סינגלים בהוצאת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
קטגוריה:סינגלים בהוצאת די-מיוזיק