ג'ורג' פפה-פלטי

ג'ורג'יש כמה צורות לכתיבת שמו הפרטי. בגרמניה בה נולד היה קרוי גיאורג (ולא ג'ורג'). השם ג'ורג' בו השתמש בתקופת חייו בארץ ישראל נכתב במקומות מסוימים כ-ג'ורג', ובמקומות אחרים כ-ז'ורז'.  (גרשון) פפה (פלטי) (25 בפברואר 1912 - 5 במאי 1958), היה דיפלומט ישראלי, מראשוני העובדים במשרד החוץ בעשור הראשון לאחר הקמת המדינה.

 ביוגרפיה 
נולד בדנציג (בממלכת פרוסיה שב) להלנה ויצחק פפה. אביו בא מבלארוס. משפחתם הייתה חלק מ"מושבה רוסית" של סוחרים יהודים שהגיעו לעיר מרוסיה הצארית. הבית היה בית ציוני ובחדרו של פפה-הילד הייתה קופסת קרן קיימת לתרומת כספים.

עוד כנער נמנה פפה, בדנציג, עם צעירי תנועת הנוער היהודית בלאו-וייס, כמו כל חבריו ושכניו. בגיל בר מצווה, עם קבוצה של כמה נערים נוספים, התארגן לפעולה רעיונית בשם ״יונג יודה״. הנערים קראו מכתביהם של הרצל, פינסקר ואחד העם. כמו כן דנו בתנועת הפועלים הציונית ואבותיה הרוחניים - אהרון דוד גורדון, נחמן סירקין ודב בר בורוכוב.

עם סיום לימודיו בגימנסיה, בהצטיינות מיוחדת, התמסר פפה לארגון התנועה. ב-1930 פפה, כמנהיג ״ברית הבונים״ (ארגון הנוער הציוני בדנציג), נסע לארץ ישראל, לראשונה בחייו. בארץ שהה כשלושה חודשים. במכתב להוריו סיכם את החלטתו: ״זאת ארצי, הֵנה אחזור כפועל ומגשים״.

עם שובו, נקרא לרכז את הנהלת ברית העולים בברלין. הוא אמנם למד משפטים באוניברסיטת ברלין, והצליח בלימודיו, אולם בעיקר התמסר לפעולה בין חניכיו וחבריו בברית העולים הן בברלין והן בגרמניה כולה.

ב-1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון והטלת גזירות על היהודים, נוצרו תנאים חדשים ליהדות גרמניה. פפה, שעמד אז בראש הנהלת התנועה שהתאחדה, ״החלוץ״, הכיר בצורך במידי לדאוג לילדים יהודים ולפעול להעלותם ארצה, אפילו ללא הוריהם. פפה עבד בנושא זה עם רחה פריאר והנרייטה סאלד, כאשר נערכו דיונים על רעיון עליית הנוער, והוא עזר במימוש הפרויקט.עדי נחמני, לזכר נעדרים: ג'ורג' פפה (פלטי) (שנה למותו), למרחב, 7 ביוני 1959 במקביל להכרה זו, עמד גם, אצל פפה, באותן שנים (1933-1931) הצורך לעזור ליהודים ״סתם״ בהצלת נפשם והעברת רכושם, ולו בחלקו.

ב-1935 בתום הכשרה בת חצי שנה אצל איכר בדנמרק, עלה פפה לארץ ישראל. הוא הצטרף ל״שער הנגב״, פלוגת הקיבוץ המאוחד ששהתה בגדרה. רוב זמנו שם (שנתיים) עבד עם חבריו בעבודה גופנית קשה בפרדסי גדרה ובכרמיה.

מאז ביקורו הראשון בארץ ישראל בשנת 1930 נתגלו אצלו סימני מחלה לא-מזוהה, שלמעלה מ-25 שנה לא התגלו סיבותיה. המחלה הקשתה על חייו, הגבילה את פעילותו וגרמה לו סבל מתמיד. בסוף 1937, נאלץ לפרוש מעבודתו בקיבוץ ולצאת לשווייץ, לדרוש בעצת רופאים מומחים.

אבל גם בתקופה הזאת לא יכול היה לשבת בחיבוק ידיים. הוא ביקר בגרמניה הנאצית אצל חברי התנועה הציונית שנאבקו לשרוד ובקהילות היהודיות המתפוררות. חידש קשרים, מצא דרכים להעברת כספים ורכוש, ועזר בארגון עליית מעפילים. כשנשאר להתגורר בציריך, כמצוות רופאיו, שימש שם מרכז לקשרים ואחראי לכספים שזרמו לגרמניה וממנה.

עם חזרתו לארץ, נכנס פפה בהמלצתו של ברל כצנלסון לעבודה בלשכת ההסברה של הסוכנות היהודית בירושלים. ב-1940–1941 טרח בהכנת ״סקירת העיתונות היומית״, שנמסרה כל בוקר לחברי הנהלת הסוכנות היהודית ועובדיה, ומאות עותקים נשלחו למוסדות ולאנשים שמחוץ לבניין הסוכנות ולמגויסים בצבא הבריטי, בפלמ״ח, בנוטרות ועוד.

הוא גם יזם והקים מפעלים חדשים. אחד מהם היה הפרסום "דייג׳סט אוף פרס אנד איוונטס" בשפה האנגלית. פרסום זה, בא כתוצאה מעבודה ממושכת שהשקיע פפה בהכנת דעת קהל, בתוך בית הסוכנות, להבנת הצורך בהרחבת פעולת ההסברה הציונית בכתב.

בזמן המערכה המדינית, להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, היה פפה בין הפעילים בהכנת הטיעון הארץ-ישראלי בפני ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל (1946), ואחר כך בפני ועדת אונסקו"פ (1947). לאחר מכן דאג לכך שהחומר המפורט שהוכן לא יישאר גנוז בארכיון, והגה את הרעיון של הוצאת שני הכרכים הגדולים: "The Jewish Plan" ו-"The Jewish Case", שבהם נכללו מיטב הנאומים והתזכירים שהוכנו ונמסרו לשתי ועדות אלו.

מאוחר יותר, במלחמת העצמאות, כאשר ירושלים נותקה משאר חלקי הארץ, היה פפה שותף לחבר עובדי שירות השידור המחתרתי של ההגנה בירושלים, ״קול המגן העברי״. מדי ערב היה מביא, לעיתים תחת מטר יריות ובתנאי מחתרת, את סקירת העיתונות היומית, המלווה פרשנות מדינית קצרה, לשם שידור לחברי ההגנה הלוחמים בירושלים (ששידורי ״קול המגן העברי״ היוו את הקשר היחיד בינם לבין העולם שמחוץ לירושלים).

עם הקמת המדינה, ב-15 במאי 1948, משה שרת, יו"ר המחלקה המדינית של הסוכנות, מנהל המחלקה ולטר איתן וכמה מעובדיהם הבכירים, ובהם פפה וחנה (מי שלימים תהיה רעייתו השנייה), הפכו לגרעין של משרד החוץ הישראלי. בתקופה זו גם עיברת את שמו, והפך מ"ג'ורג' פפה" ל"גרשון פלטי", כמקובל בשירות הציבורי בישראל של אותן שנים.

בשנים 1948–1950 "הושאל" פפה ממשרד החוץ ללשכת העיתונות הממשלתית בתל אביב. ב-1950 חזר למשרד החוץ והיה מעורב במבצע הסברה על ירושלים, במחלקת אסיה. כמו כן נסע בתקופה זו לארצות הברית לבדיקות רפואיות, אולם שם לא גילו מהות מחלתו.

ב-1951 מונה לסגן מנהל מחלקת ההסברה בירושלים.

ב-1955 נשלח לשמש כמזכיר ראשון בצירות ישראל בהאג (הולנד), וב-1956–1958 שירת כמזכיר ראשון/נספח לענייני עיתונות בשגרירות ישראל בלונדון. ב-1957 החמיר מצב בריאותו.

ב-5 במאי 1958 נפטר בלונדון והובא לקבורה בירושלים.

 הנצחתו 
 במלאת שנה למותו התפרסמה בעיתון למרחב כתבה לזכרו, שכתב חברו עדי נחמני.
 במלאת שלוש שנים למותו הוציאו חבריו בקיבוץ גבעת חיים (איחוד) חוברת זיכרון לזכרו בשם ג'ורג' פפה (גרשון פלטי) במלאת שלוש שנים לפטירתו.
 במלאת חמש שנים למותו נערך כנס ובו נאמו: עדי נחמני, אריה לבבי, מנחם דורמן, ברוך אזניה, אריה הראל, סנטה יוספטל, חנה צורבל, אליעזר ורשנר, חיים יחיל, משה ברטל, משה לנדוי, חיים זליגמן, נחמיה גינצבורג וחנה פלטי (אשתו).
 במלאת 10 שנים למותו התקיים בקיבוץ גבעת חיים איחוד כנס בנושא "העלייה" לזכרו. השתתפו בו כ-80 מוותיקי תנועת ה"בונים". בכנס הוחלט על ייסוד ספריה, בעיקר של ספרי אמנות, לזכרו של ג'ורג' פפה.

 חיים אישיים 
פפה היה נשוי פעמיים:

ב-1935 בנישואיו הראשונים התחתן פפה עם גיטה בלסון, חברתו מתנועת הנוער היהודית בלאו-וייס. מנישואין אלו נולד ב-1945 גבריאל, בנם היחיד. ב-1949 התגרשו. גיטה התחתנה ב-1955, בנישואיה השניים, עם איל הפלדה מוונצואלה, מיילס שרובר, ונודעה בהמשך חייה כגיטה שרובר.

ב-1953 בנישואיו השניים התחתן פפה עם חנה פלטי לבית פרגר, שהייתה אחת הדיפלומטיות הראשונות במשרד החוץ. מנישואים אלה נולדו לפפה בן ובת. בנו, אורי פלטי, הוא משפטן ודיפלומט ישראלי.

התגורר ב"שיכון עובדי משרד החוץ" ברחוב הפלמ"ח (ירושלים).

 לקריאה נוספת 
 ג'ורג' פפה (גרשון פלטי) במלאת שלוש שנים לפטירתו, גבעת חיים, הוצאת ידידיו-חבריו, תשכ"א (1961). חוברת-זיכרון שהוציאו חבריו של פפה ומוקדשת לחייו, פעילותו, ואמונתו הציונית של ג'ורג' פפה.


 הערות שוליים 

קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:עובדי משרד החוץ
קטגוריה:דיפלומטים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1958