נועה מרציאנו

נועה מרציאנו (12 באוקטובר 2004 – 9 בנובמבר 2023) הייתה חיילת בצה"ל בדרגת רב-טוראי, ששירתה כתצפיתנית בגדוד 414 של חיל הגנת הגבולות. מרציאנו נחטפה לרצועת עזה ממוצב נחל עוז במהלך טבח שבעה באוקטובר ב-7 באוקטובר 2023, ונרצחה בשבי בבית החולים שיפא. גופתה חולצה על ידי כוחות צה"ל והובאה לקבורה בישראל בנובמבר 2023.

 ביוגרפיה ושירות צבאי 
מרציאנו נולדה ב-12 באוקטובר 2004 (כ"ח בתשרי תשס"ה) בעיר מודיעין, שם גדלה והתחנכה. מרציאנו הייתה בתם הבכורה של עדי, מזכירה רפואית, ואבי, עובד רכבת ישראל. היו לה שלושה אחים צעירים ממנה: יובל, הדר ואיתי. מרציאנו למדה בבית הספר היסודי הממלכתי "אילן רמון" במודיעין. את לימודיה התיכוניים השלימה בתיכון עירוני ג' על שם מוטה גור בעיר, שם למדה במגמות גאוגרפיה, סייבר ותיאטרון.

מרציאנו הייתה נערה פעילה ומעורבת בקהילה. היא התנדבה כמדריכה בתנועת הנוער של"ח והייתה פעילה בקבוצת המש"צים הבית-ספרית. על מעורבותה החברתית ופעילותה ההתנדבותית בקהילה זכתה באות הצטיינות ובמלגה מטעם ראש עיריית מודיעין. מרציאנו גילתה עניין רב בתחומי האומנות - היא אהבה לקרוא ספרים, לשיר, לרקוד ולהאזין למוזיקה. במסגרת לימודי התיאטרון שלה, היא ביימה את הצגת סוף השנה בתיכון. משפחתה תיארה אותה כמי ש"הכירה את הארץ דרך הרגליים", והיא הרבתה לטייל ולשהות בחיק הטבע. מרציאנו נהגה לכתוב יומנים אישיים. בין חפציה נמצא "פנקס תודה" שניהלה בהשראת הנופל , בו הקפידה לכתוב הכרת תודה על אירועים בחיי היומיום. המוטו שלה, שהופיע גם בסטטוס הוואטסאפ שלה, היה "חייכו כאילו אין מחר".

מרציאנו התגייסה לצה"ל ב-16 באפריל 2023. היא ציפתה לגיוס זמן רב ושאפה לשירות משמעותי. את הטירונות עברה בהצלחה וכבר בשלב זה זיהו מפקדיה את הפוטנציאל הפיקודי שלה והמליצו על קידומה למסלול פיקוד.

לאחר הטירונות שובצה לקורס תצפיתניות (בקריות איסוף יבשתי) בבית הספר להגנת הגבולות. היא שובצה למסלול "חנית", הנחשב למסלול יוקרתי המיועד לחיילות איכותיות המיועדות לפיקוד. ביומניה חשפה כי בתחילה קיוותה להשתבץ בגזרת מצרים והתאכזבה כשקיבלה את השיבוץ לגזרת עזה, אך לאחר שלמדה על חשיבות הגזרה, אימצה את התפקיד בתחושת שליחות והבינה את משמעותו הרבה.

עם סיום הקורס, שובצה מרציאנו בגדוד 414 של חיל הגנת הגבולות והוצבה בחמ"ל התצפיתניות במוצב נחל עוז, הממוקם בסמוך לגבול רצועת עזה. מפקדיה וחבריה לשירות תיארו אותה כחיילת מקצועית, בעלת מוטיבציה גבוהה ונוכחות שקטה ומשמעותית. במסגרת תפקידה, היא הייתה אחראית על ניטור ותצפית על המתרחש מעבר לגדר המערכת. מרציאנו נהנתה מהשירות במוצב ומהקשר עם חברי קיבוץ נחל עוז, שאפשרו לחיילות להשתמש במתקני הקיבוץ, כגון הבריכה, מה שתרם לתחושת ההערכה שחשה בתפקיד. היא הייתה מיועדת לצאת לקורס מפקדות בנובמבר 2023 ולהמשיך לקורס קצינות בינואר 2024.

במהלך שירותה כתצפיתנית, הייתה מרציאנו עדה לפעילות חריגה מצד חמאס מעבר לגדר. הוריה סיפרו כי שיתפה אותם בתחושותיה הקשות לגבי היחס לדיווחים שהעבירו התצפיתניות. לדברי אמה, מרציאנו סיפרה כי "התצפיתניות מתריעות ולא כל כך מקשיבים להן", וכי חשה זלזול מצד הדרג הפיקודי. היא דיווחה על אימונים של חמאס, חפירות ופעילות חשודה בקרבת הגדר, אך הרגישה שלא נעשה די עם המידע. שבוע לפני פרוץ המלחמה, בשיחה עם חברים במהלך חופשה, הביעה מרציאנו חשש מתרחיש של פלישה. היא סיפרה כי התצפיתניות יודעות שישנה היערכות של חמאס וכי היא מפחדת שהמחבלים יכבשו את המוצב ויחטפו אותן, תוך שהיא מציינת כי המפקדים "מסננים" את ההתרעות. כמו כן, ציינה בפני משפחתה בעיות מבצעיות במוצב, כגון תקלות במצלמות והיעדר בלוני תצפית.

 טבח שבעה באוקטובר והחטיפה 

בבוקר יום שבת, 7 באוקטובר 2023, שהתה מרציאנו בבסיס נחל עוז, שם שירתה כתצפיתנית. המתקפה על המוצב החלה סביב השעה 06:29 עם ירי מאסיבי של טילים ופצמ"רים ("גשם סגול"). במקביל לירי, זיהו התצפיתניות בחמ"ל את התקרבות המחבלים לגדר המערכת ופיצוץ המטענים לפריצתה. מרציאנו שוחחה עם אמה בשעה 06:30 ודיווחה לה כי היא נמצאת במיגונית עם פיג'מה וכי ישנה חדירת מחבלים למוצב. במהלך השיחה נשמעו ברקע קולות ירי, פיצוצים וצרחות. מרציאנו הספיקה לדווח כי "כל הגזרה חמה" ושיש פעילות חריגה. השיחה האחרונה עם משפחתה התקיימה סביב השעה 07:30. בשיחה זו לחשה מרציאנו לאמה: "אמא אני צריכה להיות בשקט עכשיו, אני צריכה לנתק", והשיחה הסתיימה. זמן קצר לאחר מכן, פשטו עשרות מחבלים על המוצב. מרציאנו שהתה במיגונית יחד עם תצפיתניות ולוחמות נוספות. המחבלים השליכו רימונים לתוך המיגונית וירו לעבר החיילות ששהו בה.

סביב השעה 08:00 נכנסו המחבלים למיגונית, בדקו מי מהחיילות נותר בחיים, לקחו את הטלפונים שלהן ושברו אותם. מרציאנו נחטפה מהמוצב כשהיא בחיים, יחד עם שש תצפיתניות נוספות. תיעוד שפרסם חמאס בטלגרם הציג את מרציאנו בתוך רצועת עזה זמן קצר לאחר החטיפה, כשהיא כפותה וצמודה לקיר, לצד חברותיה ליחידה. על פי עדויות של חטופות ששוחררו, מרציאנו הועלתה לג'יפ צבאי שנלקח מהמוצב ונחטפה לרצועה. עדויות מצביעות על כך שבמהלך הנסיעה לעזה היא הייתה במצב של הלם וככל הנראה לא תקשרה עם סביבתה.

 תקופת השבי ומותה 
מרציאנו הוחזקה בשבי חמאס במשך 38 ימים. על פי עדויות ומידע שנמסר למשפחתה, בתחילה היא הוחזקה יחד עם התצפיתניות נעמה לוי ואורי מגידיש, אך בהמשך הופרדה מהן. היא הוחזקה בדירת מסתור אצל משפחה דתית-מוסלמית, שם שהתה לצד בתם של השובים שהייתה בגילה.

ב-13 בנובמבר 2023, פרסם חמאס סרטון בו הופיעה מרציאנו. הסרטון חולק לשני חלקים: בחלקו הראשון נראתה מרציאנו כשהיא בחיים, מדברת למצלמה, מציינת את פרטיה האישיים ואת שמות הוריה. היא תיארה את ההפצצות של צה"ל וביקשה שיפסיקו את האש מחשש לפגיעה בחטופים, ואילו בחלקו השני של הסרטון הוצגו תמונות של גופתה, כשלטענת חמאס היא נהרגה כתוצאה מהפצצות צה"ל, טענה שהופרכה מאוחר יותר על ידי ממצאים רפואיים ומודיעיניים בישראל.

תאריך הנפילה הרשמי נקבע ל-9 בנובמבר 2023 (כ"ה בחשוון תשפ"ד). על פי תחקירים, דוחות פתולוגיים ומידע מודיעיני של צה"ל ושב"כ, כאשר כוחות צה"ל התקרבו לאזור בו הוחזקה מרציאנו, המחבלים ניסו להבריח אותה למרכז העיר עזה. במהלך ההעברה, הרכב שבו הוחזקה נפגע מתקיפה של צה"ל. המחבל שהחזיק בה נהרג, ומרציאנו נפצעה בגפיים ובראש, אך הפציעה הוגדרה ככזו שאינה מסכנת חיים. לאחר הפציעה, הובלה מרציאנו לתוך בית החולים שיפא בעזה. שם, על פי הודעת צה"ל ועדויות המשפחה, היא נרצחה על ידי איש צוות רפואי באמצעות הזרקת אוויר לווריד. לדברי אמה, החוטפים החליטו "לוותר עליה" כיוון שהייתה מעמסה, ורצחו אותה כמעשה נקמה. ב-4 בפברואר 2026 צה"ל עידכן שהמחבל שרצח אותה, מוחמד הביל, ראש חוליה בחמאס, חוסל בתקיפה מהאוויר.

גופתה של מרציאנו אותרה וחולצה על ידי כוחות צה"ל ב-16 בנובמבר 2023. החילוץ בוצע על ידי לוחמים מגדוד 603 של צוות קרב חטיבתי 7, יחד עם כוחות מיחידת עוקץ ושב"כ. הגופה נמצאה במבנה סמוך לבית החולים שיפא ברצועת עזה, לשם הוכוונו הכוחות בעקבות מידע מודיעיני מדויק של שירות הביטחון הכללי.

 הלוויה והנצחה 
 ממוזער | שמאלהלווייתה של מרציאנו התקיימה ביום שישי, 17 בנובמבר 2023, בבית העלמין הצבאי במודיעין. אלפים השתתפו בהלוויה, ומאות תושבים עמדו מחוץ לבית העלמין עם דגלי ישראל כדי לחלוק לה כבוד אחרון.
טקסט=מעלה נועה מרציאנו במודיעין|ממוזער
לאחר מותה, יזמו משפחתה, חבריה וגופים שונים שורת מיזמי הנצחה המבטאים את ערכיה ואהבותיה. בדצמבר 2023, חנכה עיריית מודיעין-מכבים-רעות את "מעלה נועה", שביל בסמוך לביתה, הקרוי על שמה. מועדון הכדורסל מכבי תל אביב שינה את שמה של קבוצת נערות א' ל-"מכבי נועה תל אביב" לזכרה. משפחתה יזמה פרויקט לגיוס תרומות להצבת דפיברילטורים של מגן דוד אדום במרחב הציבורי. אביה הסביר את הבחירה בהנצחה זו: . בעקבות מציאת "פנקס תודה" שכתבה מרציאנו בחייה, בתי ספר שונים הדפיסו לתלמידים פנקסים דומים בהשראתה. כמו כן, נערכו פעילויות חינוכיות בבתי ספר סביב דמותה וערך הכרת הטוב. חברה הקרוב, רועי יום טוב, כתב והלחין לזכרה את השיר "החיוך של נועה". לשכת נשיא המדינה הפיקה דף לזיכרה של נועה על היותה מופת לבני נוער בפעילויותיה והתנדבותה.

חילוץ גופתה של מרציאנו והבאתה לקבורה עוררו הדים ציבוריים נרחבים: אביה של מרציאנו הביע ביקורת ציבורית חריפה כלפי מקבלי ההחלטות. הוא מחה על שחרורו של מנהל בית החולים שיפא, מוחמד אבו סלמיה, בחזרה לעזה, וציין כי בתו הופקרה פעמיים – בחטיפה וברצח בתוך בית החולים תחת ניהולו. כמו כן, משפחת מרציאנו, יחד עם "מועצת אוקטובר" ומשפחות נוספות, דרשה הקמת ועדת חקירה ממלכתית שתיתן תשובות ותחקור לעומק את המחדלים שהובילו לטבח שבעה באוקטובר. בנוסף, משפחתה של מרציאנו האשימה את הצבא בניסיונות טיוח ובמניעת מידע מהמשפחות, כולל תיעוד ממסוק קרב מרגע החטיפה.

 קישורים חיצוניים 





 הערות שוליים 

קטגוריה:חיילי חיל הגנת הגבולות
קטגוריה:בני ערובה וחטופים בטבח שבעה באוקטובר
קטגוריה:חטופים ישראלים שנרצחו במלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:חללי צה"ל במלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:מודיעין-מכבים-רעות: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין מודיעין
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-2004
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-2004
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2023
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2023