יד אחות

יד אחות הוא ספרה של נאוה מקמל-עתיר, סיפור חייה של רחל המשוררת, מזווית ראייה מיוחדת, המשלבת עבר והווה, היסטוריה ובדיון. הספר יצא לאור בהוצאת ידיעות אחרונות בשנת 2018.

הספר מעלה את דמותה של רחל המשוררת ותולדות חייה דרך אופירה בן-נעים, אישה שהתברכה-קוללה בסגולה, הכופה עליה קשר בלתי מובן ומטריד עם רחל, שראשיתו בסיור מודרך בין בתי אישים ברחובות תל אביב. בהגיעה אל מעונה האחרון של רחל, ברח' בוגרשוב, היא פורשת מן הסיור ומתעכבת בחדר המדרגות, ומאותו רגע היא מרגישה דחף בל-יסורב לעקוב אחר תולדותיה של המשוררת, באמצעות שיריה, מחקרים על אודותיה וזכרונות מקורביה. סיפור העלילה נע בין אירועי חייה של רחל, מעלותה ארצה וימי האושר בכנרת, שנות לימודיה בצרפת וגלותה מחמת המלחמה ברוסיה, שובה לארץ ישראל ומחלת השחפת, שבעטיה גורשה מדגניה ונדונה לחיי בדידות, עוני וייסורים, עד מותה.

 הדמויות 
לצד אופירה, החוקרת ללא ליאות את חיי רחל בלי להבין את הקשר הכופה עליה להמשיך בכך, מופיעות בספר דמויות נוספות - סיגי, צעירה חרדית שנטשה את בית הוריה ועברה לתל אביב, לחיי לחץ ובדידות, ורגינה, שכנתה הישישה, ניצולת שואה ערירית וממורמרת, שילדה נטושה מוטלת עליה שלא מרצונה והיא נקשרת אליה באהבה.

כאשר רגינה מתה, סיגי לוקחת את סאשה בת החמש לביתה, עד שתחליט מה לעשות בה. הילדה נחשבת למהגרת בלתי חוקית, שאמה הובאה לישראל מאוקראינה לשמש כעובדת מין בשביל הסרסור סרגי. האם מסתלקת ומשאירה את הילדה, עם סכום כסף ככל שיכלה להרשות לעצמה ועם הדרכה לילדה, שלא תצא לעולם מן הבית. אסור לאיש לדעת על קיומה, מפחד הסרסור ומפחד רשות ההגירה גם יחד. נחמתה היחידה של סאשה היא בובת הארנבת סינילגה (שלגיה, כשם בתו של אלכסנדר פן), שממנה אינה נפרדת אף לרגע. סינילגה מייעצת לסאשה איך לנהוג, בדומה לג'ימיני הצרצר, חברו של פינוקיו.

סיגי שוקלת אפשרויות שונות להעברת הילדה מסמכותה, אך תוך זמן קצר היא נקשרת אליה וברור לה שסאשה תישאר אצלה ויהי מה. הילדה נכספת לחברת ילדים ולמשחקים, ומתגנבת החוצה כשסיגי בעבודה.
סיגי עצמה יוצרת קשר רופף עם ירקן בשוק הכרמל, אך קוטעת אותו כשמתברר לה באקראי שהוא נשוי ואב לילד.

אופירה מחזיקה חנות לבגדים יד שנייה, שנכפתה עליה בצו אביה כמורשת משפחתית מאבי-סבה. היא שונאת את החנות ואת האיום בקללה הכובל אותה אליה, אך איננה מעזה להפר את הבטחתה לאביה. היא מתוודעת אל סיגי כשזו באה לחפש שמלה זולה להחליף את בגדיה החרדיים. את רוב זמנה מעבירה אופירה בקומה העליונה של החנות, שם היא עוסקת באופן כפייתי במחקר שלה על רחל המשוררת, בלי להבין את הדחף הכופה עליה את המעקב אחרי רחל במהלך חייה הקצרים והטרגיים.

סיפורה של רחל בספר מתחיל מן הסוף, משנות חייה האחרונות, בין 1925 ל-1931, ברח' בוגרשוב בתל אביב, לתל אביב עברה מירושלים, משום שעורך עיתון דבר הציע לה תשלום תמורת שירים שתמסור לפרסום בעיתונו, ורחל נזקקה נואשות לפרנסה. אביה העשיר פיזר מכספו למטרות שונות, אך את בתו החולה והבודדה נטש לגורלה, בצו אשתו השלישית, שמינתה עצמה לשומרת ממונו.

החוט המקשר בין הדמויות בספר, רחל בעבר וסיגי, אופירה, רגינה וסאשה בהווה, הוא הבידוד, הנטישה וחיפוש הדרך.
רחל מתאמצת להתמודד עם מחלתה ועם הניתוק מכל מה שהיה קרוב לללבה, מחבריה, ממשפחתה ובעיקר, מן הכנרת, שם ידעה ימי אושר ואהבה. פעם אחר פעם היא יוצרת קשר עם גבר, קושרת לו כתרים של אהבה ותקווה, ופעם אחר פעם ננטשת על ידו. בסוף ימיה היא בודדה ונשכחת, ורק שניים-שלושה מחבריה בעבר עוד זוכרים לעלות אל חדרה שעל הגג ולשבת עמה מעט. שיריה הוציאו את שמה ברבים בציבור הארץ-ישראלי, והיא זוכה להוקרת רבים, אך מחלתה המידבקת מרחיקה אותה מן הציבור, עד שהיא זכורה ואהובה כמשוררת גדולה, אך נשכחת מלב כאישה בשר ודם. אופירה שומרת על גחלת אהבתה לאביגדור, תאורן אמן שבכישרונו התאהבה כשראתה את פועלו בהצגה בתיאטרון קטן, אך הוא נטש אותה ונעלם, והיא, כבולה אל חנותה השנואה בצו אביה ומורשת משפחתה, ממשיכה לחיות בבדידות. עיקר עניינה בחיים הוא בניסיון לגלות, איך ומדוע נקשרת רחל המשוררת אל חייה ומה מאלץ אותה ללכת בעקבותיה. סיגי מקווה לקשור בעיר הגדולה קשרי ידידות ואולי אף אהבה, אך גם במקום עבודתה היא נידונה לבדידות וניכור מצד מנהלת הספרייה, לאחר שהעובדת היחידה שנטתה לה חיבה וקירבה אותה, עוברת למקום עבודה אחר. ניסיון אמיץ לחדש את הקשר שניתק עם בני משפחתה הדתיים נכשל, כאשר הבטחת אחיה הבכור לבוא עם כל המשפחה לסעודת חג בדירתה בתל אביב מתגלה כריקה מתוכן - אביהם המקפיד במצוות והרודני מסרב לפגוש את בתו בעיר החטאים תל אביב, וכל המשפחה מצייתת בנמיכות רוח לצו האכזרי. סיגי נשארת לבדה עם המון המאכלים שהכינה בשמחה ובתקווה, שנכזבו.סאשה הקטנה מייחלת כל ימיה לשוב אמה, שהסתלקה ללא מילה והניחה לה רק צו אחד ברור - להישאר תמיד בבית ולהיות שקטה, שלא יתפסו אותה. גם רגינה, שהתייחסה אליה כסבתא אוהבת, הסתלקה ממנה פתאום לבלי שוב, ונותרה לה רק סיגי, שמי יודע אם ועד מתי תמשיך להחזיק בה.

עוד מופיעות בספר שתי דמויות משניות, שהקשר שלהן לדמויות הראשיות יתברר בהמשך. הראשונה היא לאה כץ, תלמידתה של רחל בבית הספר לחקלאות של חנה מייזל בירושלים, לשם הזמינה אותה רחל ינאית. השנייה היא עוגניה מוזר, אישה בודדה, בעלת ממדי ענק וידיים נכות, שאיננה יכולה לדפדף בספר אך רוצה שקול חי יקרא לפניה ולא קלטת, ועל כן היא שוכרת את שירותיה של סיגי לקרוא לה מספריה הרבים מספור פעמיים בשבוע, בבית המשונה והמסוגר שברמת גן.
לאה כץ היא דמות טרגית, דחויה ומתלבטת. רחל מקרבת אותה, מאירה לה פנים ומעודדת אותה, אך לאחר זמן היא נאלצת לעזוב את ירושלים ואת בית הספר, ולאה מתדרדרת. בלית ברירה, היא חוזרת לרחוב כדי להתפרנס, כפי שעשתה בגיל 16 כדי לפרנס את אמה ואחיה הקטנים אחרי נטישת אביה. היא נכנסת להריון מאב לא ידוע ובלית ברירה מסכימה למסור את התינוקת לצירל, בעלת מאפיה עקרה מצפת. אך נטישת בתה מעיקה עליה עד דיכאון כבד ולאחר שהיא נישאת לאיש ויולדת תינוק בריא, היא מחליטה להשיב אליה את הבת, שמסרה לאימוץ, אלא שבהגיעה אל הבית שם מתגורר הזוג שאימץ את בתה, נודע לה שהם עזבו את ירושלים לאחר שבתם מתה וצירל השתגעה ואושפזה. לאה מתמוטטת ובעלה מוזעק ובא מתל אביב להחזירה הביתה. בעלה של לאה שמו אליהו בן נעים, הלא הוא סבא-רבא של אופירה, זה שבשלו היא כבולה אל החנות השנואה, העוברת במשפחה מדור לדור. בתמונה שמצאה אצל סבה אחרי מותו נראית אישה צעירה עם תינוק ולידה אשה גבוהה, שפניה נגזרו מן התמונה ואין לדעת מי היא. תמונה זו הולכת לאיבוד, לדאבונה של אופירה. הקשר בין עוגניה מוזר לסיפורן של רחל, אופירה וסיגי מתברר לאחר מותה של עוגניה, כאשר העוזרת הפיליפינית שלה מוסרת לסיגי חבילה עם ההנחיה המפורשת של עוגניה, שתיקח אותה ותמהר להסתלק מן הבית לפני שיגיע בנה של עוגניה. עם פתיחת החבילה מתגלה
לסיגי ספר שירי ילדים מאוייר, "בבית ובחוץ", הספר שרחל התבקשה לכתוב לו שירי ילדים מתאימים לציורי החיות שהביא לה עורך העיתון, מעסיקה. הספר הזה אזל ונעלם ואיש לא הכיר אותו עוד, עד שנמצא במרתף ביתה של עוגניה מוזר, שם החביא בנה העבריין את כל שלל גניבותיו, תכשיטים וכסף, ואיתם גם את שלל הגניבה מבית אחותה של רחל, שושנה, כל ארכיון שיריה, מכתביה ויומניה של רחל. כל השלל הזה, שאותו בא לקחת עכשיו ממקום מחבואו, ניזוק ללא תקנה בשיטפון מי גשמים שהציף את המרתף, ונשאר רק הספר, שעוגניה החביאה בין ספריה הרבים, ובין הדף האחרון לכריכה, כמה מסמכים ישנים ותמונה. את הספר, המסמכים והתמונה תביא סיגי לאופירה, שעוסקת ברחל וודאי תדע מה לעשות בהם. ואופירה מסתכלת נדהמת בעותק המקורי של הספר, שלא שיערה את דבר קיומו, ואחר בתמונה - הלא היא אותה תמונה שאבדה מארנקה בשוק, אלא שכאן היא שלמה ופני האישה הגבוהה שלצד לאה הם פני רחל. והתעלומה נפתרת באחת.

 אהבותיה של רחל 
רחל הקדישה רבים משיריה לגברים, הנזכרים בשמם או בכינוי. אחד מהם הוא יוחנן רטנר, אדריכל ואיש צבא, שרחל פגשה ברוסיה, בתקופה שבין לימודיה בצרפת לבין שיבתה ארצה לאחר המלחמה. היא הקדישה לו שלושה שירים ברוסית, שהתפרסמו בתרגומה של רנה ליטוין.
עוד דמות, המופיעה רבות בשיריה, כאהבה שהייתה ונותרה רק כגעגוע בלתי ממומש, הוא מיכאל ברנשטיין, שאותו פגשה בטולוז, כשבאה לשם ללמוד חקלאות וציור. מיכאל למד הנדסת חשמל, ושני הסטודנטים הצעירים היו לזוג אוהבים, עד שבאה המלחמה והפרידה ביניהם. מיכאל שמר את זכר רחל כאהובה רומנטית בחייו הדלים וחסרי המעוף ברוסיה, ואילו רחל המשיכה להתגעגע אליו ולהנציח את אהבתה בשיריה.
קשר ידידות/אהבה היה לרחל גם עם זלמן שזר, אז רובשוב. שזר פרסם את שיריה של רחל ב"דבר", ערך את ספרי שיריה, ובשנת 1932 תרגם כמה משיריה ליידיש והוציאם לאור.. בכנרת פגשה את ברל כצנלסון ואת נח נפתולסקי, ויצרה גם איתם קשרי ידידות ואהבה, אך גם הם לא ניסו למנוע את גירושה מדגניה בגלל מחלתה, ולא שמרו איתה על קשר רצוף בשנות מחלתה, בדידותה ועוניה.
בדרכה האחרונה, בעגלה איטית ומקרטעת מבית המרפא בגדרה לבית חולים הדסה בתל אביב, מבקשת רחל לעצור ברחובות, להיפרד לשלום מאהבתה הראשונה בארץ ישראל, נקדימון אלטשולר, שאותו נטשה לטובת נח נפתולסקי והכנרת. נקדימון נשוי עכשיו ואב לילדים, והוא יוצא אל הרחוב להיפרד מרחל הגוססת, ולבו נחמץ למראה יופיה שאבד, וכולה עור ועצמות. אכן, שונה מאוד דמותה מרחל שהכיר לראשונה מיד עם עלייתה לארץ, כשגרה ב"רחוב המליונרים" ברחובות עם אחותה שושנה, שם ציירה ולשם הובא פסנתר גדול בשביל אחותה המוזיקאית, לתדהמת בני מושבת האיכרים.

 לקריאה נוספת 
 שירי רחל
 חוות העלמות, שולמית לפיד
 "אדום עתיק", גבריאלה אביגור-רותם
 "ים ביני לבינך", נורית גרץ

 קישורים חיצוניים 
 ביקורת על הספר באתר "סימניה"
 ד"ר רות קרמן, ביקורת על הספר, ספריית דימונה
 מיכל זפט, "מכתבי רחל המשוררת", ארכיון המדינה
 אבי הרטמן, מבט-על, "רחל המשוררת" 2018

הערות שוליים

קטגוריה:רחל המשוררת