הנס גינתר אדלר

הנס גינתר אדלר או ה.ג.אדלר (בגרמנית:Hans Günther Adler או H.G.Adler; 2 ביולי 1910 – 21 באוגוסט 1988) היה משורר, סופר, סוציולוג והיסטוריון צ'כי-בריטי בשפה הגרמנית, ניצול שואה שהתבלט בתרומתו לחקר השואה.

ביוגרפיה
אדלר נולד ב-1910 בפראג, אז בממלכת בוהמיה במסגרת הקיסרות האוסטרית (ציסלייטניה) באימפריה האוסטרו-הונגרית כבן יחיד למשפחה יהודית חילונית. הוריו היו אמיל אלפרד אדלר, כורך ספרים וסוחר, ואליס אדלינדה בטי פרידריקה לבית פרנקל, ילידת ברלין, מורה לחינוך גופני.
הנס גינתר קיבל את שני השמות האלה לזכר שני אחים של אמו שמתו. הוא גדל ברובע קרלין (קרוליננטאל) בפראג.
בילדותו אמו לקתה במחלה קשה שהטילה צל כבד על חיי המשפחה.
אביו התחתן עם אישה בשם זדנקה לבית פיזינגר. הנס גינתר נשלח לפנימיות: בשנים ב-1923-1921 בבית ספר עממי בדויטש בנשאו בדרום מורביה (כיום בנשוב נאד צ'רנואו) ובהמשך ב-1925-1923 בפנימיית הבונים החופשיים בדרזדן-שטריזן (Freimaurerinstitut) בה סבל מאוד ולימים תיאר אותה בפני לאו בק כ"מחנה הריכוז הראשון שלו". ב-1925 הרשה לו אביו לחזור הבייתה בפראג. אחרי לימודים בגימנסיה גרמנית ממלכתית במהריש טריבאו (כיום מורבסקה טז'בובה) המשיך לימודים בגימנסיה גרמנית ממלכתית בפראג. אולם העדיף לעזוב וללמוד לבד.
ב-1930 הוא עבר את מבחן הבגרות כתלמיד אקסטרני. לאחר מכן נרשם ללימודי מוזיקולוגיה וספרות באוניברסיטה הגרמנית בפראג על שם קרל פרדיננד, הלימודים כללו גם קורסים לפילוסופיה ופסיכולוגיה. ב-1931 פרסם יצירה ספרותית ראשונה "Meer und Gebirge " (ים והרים).

עבודת הגמר הייתה על "קלופשטוק ומוזיקה".
בתום לימודיו הוא עבד כמזכיר ומורה במכון הפדגוגי "אוראניה" (Urania). במסגרת עבודתו השתתף לפעמים בתוכניות משודרות ברדיו. באותן השנים קישר יחסי ידידות עם אנשי תרבות כמו הסופר אליאס קנטי או הפסל ברנהרד רדר.

ימי השואה. מחנות המוות
עלייתו של היטלר לשלטון בגרמניה בינואר 1933 שמה קץ לתוכניותיו להמשיך להשתלם בגרמניה. אחרי האנשלוס וכניסת הנאצים לצ'כיה לא הצליח להשיג ויזה כדי להגר ונשאר בפראג.
ב-17 באוגוסט 1941 הוא נשלח כיהודי למחנה עבודות כפייה סאזאבה - ולקה לוסניצה. ב-8 בפברואר 1942 נשלח עם משפחתו למחנה הריכוז טרזינשטט. הוא שהה שם שנתיים וחצי. בתקופה הזאת התחמק ממשימות קשורות לניהול הגטו ועבד בעיקר בעבודות פיזיות, כמו ניקיון ובנייה. אשתו, גרטרוד ניהלה את המעבדה המרכזית של הגטו. ב-14 באוקטובר 1944 שניהם ואמה הגיעו ב"טרנספורט" לאושוויץ
לפני גירושו לאושוויץ הפקיד אדלר את רשימותיו מטרזינשטט בידי הרב ליאו בק, חבר "מועצת הזקנים היהודית", לשמירה בכספת של הגטו. כתביו של אדלר שרדו את מלחמת העולם השנייה בתיק שחור ולאחר מכן הוחזרו לרשותו.

באושוויץ אשתו ואמה נשלחו באותו ים לתאי הגז. אשתו יכלה אולי לשרוד אך התעקשה שלא לעזוב את אמה. פרט להוריו ולאשתו של אדלר נספו בשואה עוד ששה עשר בני משפחתו. אביו ואמו החורגת נספו בשנת 1941, אמו הביולוגית - ב-1942.
אחרי שהות קצרה ב"מחנה הצוענים" ב-28 באוקטובר 1944 נשלח אדלר לנידראושל, מחנה משנה של מחנה הריכוז בוכנוואלד ומשם באמצע פברואר 1945 הוא הגיע למחנה הריכוז לאגנשטיין-צוויברגה, מחנה משנה אחר של בוכנוואלד שבו עבד במפעל תת-קרקעי ללוחות מתכת. כפקיד המחנה הייתה לו גישה לנייר ולמכונת כתיבה והצליח לכתוב שירים אותם שמר בקופסת אלומיניום. ב-9 באפריל המחנה פונה וככל הנראה שלושת אלפים אסירים נהרגו. אדלר שרד ושוחרר על ידי הצבא האמריקאי ב-13 באפריל 1945.
כמו איוון איוואני ואנטון הילקמן ואחרים, הוא הצליח להסתתר מצעדות המוות. הוא שוחרר על ידי צבא ארצות הברית ב-11 באפריל 1945, ומשם חזר לפראג דרך הלברשטט בדרך מסוכנת.

השנים אחרי השחרור בצ'כוסלובקיה
ביולי-דצמבר 1945 שהה על יד פראג, וסייע לפשמישל פיטר לטפל בילדים יהודים, גרמנים ואחרים ששרדו את המלחמה. עם ילדים אלה נמנה האמן לעתיד יהודה בקון.
החל מ-1945 קיצר אדלר את שמו המלא באמצעות ראשי תיבות H.G
בגלל דמיון שמותיו הפרטיים לשמו של הנס גינתר, סגנו של אדולף אייכמן בפראג.
באוקטובר 1945 - פברואר 1947 עבד אדלר במוזיאון היהודי בפראג והקדיש את עצמו בעיקר לבניית הארכיון על תקופת השואה ועל מחנה טרזינשטאט.
הוא עסק באותם הימים באיסוף מסמכים מהמחנה, ייתכן מתוך כוונה להביאם לארץ ישראל. חומר מסוים אכן הגיע לירושלים, אבל רוב התוכנית הזאת לא הושלמה.
ביוני 1946נאמר לו שאיבד את אזרחותו הצ'כוסלובקית בגלל היותו בעל שפת אם גרמנית. האווירה במדינה שנמצאה תחת כיבוש סובייטי הצביעה על האפשרות של מעבר לשלטון קומוניסטי.

חייו ופעילותו בבריטניה
בפברואר 1947 היגר אדלר ללונדון, שם התחתן עם הפסלת בטינה גרוס, ידידה מנעוריו.
באנגליה הפך אדלר לסופר וחוקר עצמאי, ובמהלך השנים חיבר 26 ספרים בתחום ההיסטוריה, הסוציולוגיה ופילוסופיה, כמו כן כתב שירה, כמה יצירות אוטוביוגרפיות, בעיקר יצירות עיון וסיפורת על השואה. ב"פייננשל טיימס, העריך ההיסטוריון סיימון שאמה שרמת כתביו של אדלר כעד על השואה ראויה למקום לצד עדים אחרים מהמאה העשרים למחנות הריכוז, מן הקטגוריה של פרימו לוי ואלכסנדר סולז'ניצין. ב-1956 קיבל אדלר את האזרחות הבריטית.

בלונדון הוא פגש שוב את אליאס קנטי וכן את פרנץ ברמן שטיינר ופקד את חוגי הסופרים הגולים דוברי גרמנית כמו אריך פריד, גרטה פישר ווילהלם אונגר. הוא תמך בהקמת ספרייה גרמנית בלונדון שלאחר המלחמה ביוזמת מו"לים מערב גרמנים, ובעידוד סופרים ריקרדה הוך, גינתר וייזנבורן ואריך קסטנר. בשנת 1959, לבקשתו של הרמן לנגביין, הוא הצטרף לוועד הבינלאומי לאושוויץ (IAC) וארגן את עבודתו בבריטניה. בין השנים 1960 ל-1962, הוא סייע ללנגביין בפרסום "תיעוד אושוויץ", שהתגשם חרף התנגדות הקומוניסטים ב-IAC. אדלר העדיף בהמשך לעזוב את IAC. בשנת 1960 הוא פרסם את המאמר "ניהול עצמי והתנגדות במחנות הריכוז של האס אס" ב-Vierteljahrshefte für Zeitgeschichte (כתב עת רבעוני להיסטוריה עכשווית).[ ב-18 באוקטובר 1961, שידר רדיו מערב גרמניה את הכתבה בת שלוש השעות "אושוויץ: טופוגרפיה של מחנה השמדה", פרי יצירתם של לנגביין ואדלר. אדלר פרסם את מחקריו הביקורתיים, תרומותיו ומאמריו על הסוציולוגיה של ההיסטוריה העכשווית בקובץ "חוויית חוסר האונים" משנת 1964.בין השנים 1973 ל-1985, שימש אדלר כיושב ראש המרכז PEN לסופרים דוברי גרמנית בחו"ל.

כתבו הגדול הראשון של אדלר היה המחקר על גטו טרזינשטט, טרזינשטט 1941-1945. Das Antlitz einer Zwangsgemeinschaft (טרזינשטט 1941–1945. פניה של קהילה כפויה), שפורסם לראשונה בשנת 1955 ובמהדורה מורחבת בשנת 1960. הספר זכה להד בינלאומי. בתור המונוגרפיה האקדמית הראשונה שהוקדשה למחנה יחיד, הספר הפך לאחד הכתבים הבסיסיים בתחום לימודי השואה. הוא עדיין התיאור המפורט ביותר של מחנה ריכוז יחיד. הרומן הבדיוני הראשון של אדלר היה "פנורמה" (1968). רומן נוסף שלו, "המסע", תואר בביקורת משנת 2009 בניו יורק טיימס כביטוי "מודרניסטי של השואה". שלושה מבין הרומנים של אדלר, "המסע", "פנורמה" ו"החומה", תורגמו לאנגלית על ידי פיטר פילקינס. תרגום לאנגלית של המונוגרפיה שלו על טרזינשטט פורסם בשנת 2017.
הדו"חות שאסף באושוויץ שימשו במהלך המשפט אייכמן.
בעזרת כמות מדהימה של תיעוד, הוא העיד על מערכת המחנות הנאצים, ההיסטוריה שלה, הסוציולוגיה והפסיכולוגיה שלה כקהילה כפויה, והביע ביקורת על מנהיגות היהודים בגטאות.
חנה ארנדט אימצה גישה זו והיא באה לידי ביטוי בספרה "אייכמן בירושלים". ייז'י קוסטה, לעומת זאת חלק עליו לגבי תיאורו את המסגרות לניהול עצמי של היהודים.
וינפריד גיאורג זבאלד התייחס לה. ג. אדלר וטרזינשטט ברומן שלו "אוסטרליץ". במשך שנים, ספרו של אדלר על טרזינשטאט נחשב לספר שקבע אמות מידה. הוא השלים אותו בשנת 1958 עם הסרט התיעודי Die verheimlichte Wahrheit "האמת המוסתרת".

בסתיו 1958, המכון להיסטוריה עכשווית (IfZ) במינכן הזמין מאדלר עבודה לפי בחירתו בנושא השואה.. בנסיבות אלה רתב אדלר את ספר הגדול השני, *האדם המנוהל: מחקרים על גירוש היהודים מגרמניה*, שפורסם בשנת 1974. בעבודה זו, אדלר בחן, תוך שימוש בדוגמת הקהילה היהודית של וירצבורג, את ניהול הגירוש להשמדה, שקיבל לגיטימציה על ידי הסדר אזרחי ברברי שהונהג במדינה. ניקולא ברג דן בפרוטרוט בתולדות הפרסום של מחקר זה בפרק "פיוס וחוסר אונים: ה.ג. אדלר והמכון להיסטוריה עכשווית" בתוך ספרו *השואה והיסטוריונים של מערב גרמניה: מחקר וזיכרון*.

הקריירה הספרותית של אדלר הלכה והתבססה. בנוסף לפרסים רבים על עבודתו, ב-1977 הוא זכה באוסטריה לתואר של פרופסור לשם כבוד.

חייו הפרטיים
ב-1938 התחתן אדלר עם הרופאה והכימאית גרטרוד קלפטאר.
איתה שהה במחנה טרזינשטאט. היא נרצחה באוקטובר 1944 בתאי באושוויץ יחד עם אמה.
אדלר התחתן שנית ב-1947 בלונדון עם ידידה מנעוריו, בטינה גרוס (1993-1913), שהיגרה לאנגליה ב-1938.
ב-1947 נולד להם בן, המשורר והגרמניסט האנגלי ג'רמי אדלר.

הזוג אדלר התגורר באחוזת וות'רבי (Wetherby Mansions) בכיכר ארלז קורט בלונדון. הוא נפטר באוגוסט 1988 בגיל 78. הובא לקבורה בבית הקברות אדג'וורברי (Edgwarebury)

הוקרה
1958 - פרס לאו בק - מטעם המועצה המרכזית של יהודי גרמניה
1969 - פרס שארל וייון (לוזאן) עבור הרומן "פנורמה"
1985-1973 - יושב ראש המועדון PEN של הסופרים הגולים כובתי גרמנית
1974 - מדליית בובר-רוזנצווייג (ברלין) לשיתוף פעולה יהודי-נוצרי
1979 - חבר מתכתב של האקדמיה הבווארית לאמנויות
1980 - דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטה לחינוך בברלין.
1985 - צלב מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
1985 - צלב הכבוד האוסטרי למדע ולאמנות

כתביו
אדלר כתב 26 ספרים (שירה, פרוזה, פילוסופיה והיסטוריה) ומעל 200 מאמרים.
 Theresienstadt. 1941–1945. Das Antlitz einer Zwangsgemeinschaft, Geschichte Soziologie Psychologie. Tübingen: Mohr, 1955. (Theresienstadt: Das Antlitz einer Zwangsgemeinschaft. Göttingen, :reprint הודפס מחדש על ידי הוצאת Wallstein Verlag  926 עמודים. 2005. )
Die verheimlichte Wahrheit. Theresienstädter Dokumente, 1958 מסמכים מטרזינשטאט. האמת המוסתרת
Der Kampf gegen die „Endlösung der Judenfrage“, 1958 (המאבק נגד הפתרון הסופי של "הבעיה היהודית")
Die Juden in Deutschland. Von der Aufklärung bis zum Nationalsozialismus, 1960
(היהודים בגרמניה. מעידן הנאורות ועד לנאציונל-סוציאליזם)
Unser Georg und andere Erzählungen, 1961
(גאורג שלנו וסיפורים אחרים)
Eine Reise, Roman, Bibliotheca christiana, Bonn 1962; mit einem Nachwort von Jeremy Adler, Aufbau
("המסע", רומן - עם אחרית דבר מאת ג'רמי אדלר)
Taschenbuch Verlag, Berlin, 2002, 
Der Fürst des Segens, 1964
Die Erfahrung der Ohnmacht, 1964
Sodoms Untergang, Bagatellen, 1965
Kontraste und Variationen, Essays, 1969
Ereignisse, Kleine Erzählungen und Novellen, 1969
Der verwaltete Mensch: Studien zur Deportation der Juden aus Deutschland, Mohr-Verlag, Tübingen, 1974, 
Fenster, Gedichte, 1974
Viele Jahreszeiten, Gedichte, 1975
Die Freiheit des Menschen, Essays, 1976
Spuren und Pfeiler, Gedichte, 1978
Transsubstantations, Gedichte, 1978
Zeiten auf der Spur, Gedichte, 1978
Blicke, Gedichte, 1979
Stimme und Zuruf, Gedichte, 1980
Panorama. Roman in 10 Bildern, Piper-Verlag, 1988,  - פורסם שני עשורים אחרי כתיבתו
Der Wahrheit verpflichtet. Interviews, Gedichte, Essays Hrsg. von Jeremy Adler, Bleicher-Verlag, Gerlingen, 1998, 
Nach der Befreiung, Ausgewahlte Essays zur Geschichte und Soziologie, Hrsg. von Peter Filkins, Konstanz University Press, 2013, 
Theresienstadt, 1941-1945 : the face of a coerced community / H.G. Adler; translated by Belinda Cooper; general editor, Amy Loewenhaar-Blauweiss; with an afterword by Jeremy Adler; New York, NY: Cambridge University Press, 2017

בתרגום לעברית
2013 - מסע - בתרגום חנה לבנת, הוצאת זמורה-דביר

לקריאה נוספת
 Franz Hocheneder,, H. G. Adler - Werk und Nachlass : eine bio-bibliographische Studie, Wien, Univ., Diss., 1997
Franz Hocheneder - H.G.Adler - Privatgelehrter und freier Schriftsteller - Monographie, Böhlau 2009

קישורים חיצוניים
 באתר קינגס קולג' בלונדון
 פרק בספר Sander L.Gilman, Jack Zipes - Yale Companion to Jewish Writing and Thought in German Culture 1096-1996 1997 עמ' 599
 באתר פורום אוסטריה

הערות שוליים

קטגוריה:סופרים יהודים צ'כים
קטגוריה:משוררים יהודים צ'כים
קטגוריה:סופרים צ'כים כותבי גרמנית
קטגוריה:סוציולוגים יהודים
קטגוריה:היסטוריונים יהודים בריטים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קארל בפראג
קטגוריה:פראג: אישים
קטגוריה:ניצולי השואה: צ'כיה
קטגוריה:צ'כים שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:צ'כים שנפטרו במאה ה-20