ג'ונתן סטריינג' ומר נורל

ג'ונתן סטריינג' ומר נורל (באנגלית: Jonathan Strange & Mr Norrell) הוא רומן הביכורים של הסופרת הבריטית סוזנה קלארק, שראה אור בשנת 2004. העלילה מתרחשת באנגליה של המאה ה-19, על רקע תקופת המלחמות הנפוליאוניות, ומציגה היסטוריה חלופית שבה הקסם, שנעלם זה מכבר מן הממלכה, שב ומופיע באמצעות שני גברים: גילברט נורל וג'ונתן סטריינג'.

הרומן מתמקד במערכת היחסים המורכבת בין שני הגיבורים, ובאמצעותה בוחן סוגיות של זהות אנגלית, וכן מתחים בין תבונה לשיגעון, בין מסורות אנגלו-סקסיות לאנגלו-דניות, ובין תרבויות צפון ודרום אנגליה. היצירה תוארה ככזו המשתייכת למספר סוגות ספרותיות, ובהן ספרות פנטזיה, היסטוריה חלופית ורומן היסטורי.

העלילה שואבת השראה ממסורות שונות של הספרות הרומנטית, ובהן קומדיית מידות, הסיפור הגותי ודמות הגיבור הביירוני. לשון הרומן בנויה כפסטיש של סגנונות כתיבה מן המאה ה-19, ובפרט כאלה המזוהים עם סופרים דוגמת ג'יין אוסטן וצ'ארלס דיקנס.

קלארק החלה לכתוב את הרומן בשנת 1992, ולאחר כעשור הגישה את כתב היד לפרסום. הספר התקבל להוצאה לאור על ידי "הוצאת בלומסברי", ופורסם בספטמבר 2004 בליווי איוריה של פורשיה רוזנברג. עם צאתו זכה הרומן לביקורות חיוביות, והגיע למקום השלישי ברשימת רבי-המכר של "הניו יורק טיימס". הוא נכלל ברשימה הארוכה לפרס בוקר לשנת 2004, וזכה בשנת 2005 בפרס הוגו לרומן הטוב ביותר.

 עלילה 
 כרך ראשון: מר נורל 

הרומן נפתח בשנת 1806 בצפון אנגליה, ומתמקד ב"אגודת המלומדים של קוסמי יורק" – חבורה של קוסמים תאורטיים העוסקים בלימוד כתבים היסטוריים של קסם, לאחר שהקסם המעשי דעך ונעלם מאנגליה מאות שנים קודם לכן. חברי החברה נדהמים לגלות את קיומו של קוסם מעשי חי, גילברט נורל, אשר מוכיח את יכולותיו בכך שהוא גורם לפסלי קתדרלת יורק לדבר. בעקבות הפגנת כוח זו, הוא מאלץ את האגודה להתפרק.

משרתו ועוזרו של נורל, ג'ון צ'ילדרמס, משכנע את אחד מחברי האגודה, ג'ון סגונדוס, לפרסם תיאור של המאורע בעיתונות הלונדונית. הכתבה מעוררת עניין ציבורי רב, ונורל עובר ללונדון במטרה להשיב את הקסם המעשי האנגלי למעמדו הראוי.

בלונדון חודר נורל לחוגי החברה הגבוהה בעזרת שני ג'נטלמנים: כריסטופר דרולייט, אדם ריקני וראוותני, והנרי לאסלס, אדם ערמומי ושאפתן. במקביל הוא פוגש את שר הקבינט סר וולטר פול, ובניסיון לזכות באהדתו מציע להשיב לחיים את ארוסתו המנוחה, אמה וינטרטאון. לשם כך מזמן נורל בן פיות רב-עוצמה המכונה "הג'נטלמן בעל שיער ציצת הסביון", אשר מסכים להחזיר את אמה לחיים בתמורה להסכם אפל: מחצית מחייה המחודשים של אמה תוקדש לשירותו. לאחר תחייתה של אמה ונישואיה המאושרים לוולטר פול, זוכה הקסם להכרה ציבורית מחודשת, והממשלה הבריטית פונה לנורל בבקשה שיסייע לה במלחמתה נגד נפוליאון.

במהלך שהותו בלונדון פוגש נורל את וינקולוס, קוסם רחוב נווד ומפוקפק, אשר מוסר לו נבואה מסתורית על "עבד חסר-שם" ושני קוסמים גדולים באנגליה. נורל דוחה את דבריו ומגרש את וינקולוס. בהמשך דרכו פוגש וינקולוס את ג'ונתן סטריינג', ומוסר לו את אותה נבואה – אירוע המעורר את סטריינג' לפנות ללימוד הקסם.

במקביל, הג'נטלמן מגלה חיבה מיוחדת לסטיבן בלאק, משרתו כהה-העור של סר וולטר פול, ומבטיח להכתירו כמלך. אמה, שכעת היא ליידי פול, שוקעת באדישות ובדיכאון, ממעטת לדבר ומגיבה בחרדה לפעמונים, מוזיקה ומסיבות. מדי לילה נאלצים היא וסטיבן להשתתף בנשפים המתקיימים בממלכת הפיות "תקווה אבודה", שם הם רוקדים עד כלות כוחותיהם. ניסיונותיהם לחשוף את מצוקתם נכשלים, שכן הכישוף מעוות את דבריהם והופך אותם לגיבובים חסרי פשר.
 כרך שני: ג'ונתן סטריינג' 

בשנת 1809 נודע לג'ונתן סטריינג' אודות קיומו של גילברט נורל, והוא נוסע ללונדון כדי לפגוש בו. כבר במפגשם הראשון מתגלע ביניהם עימות עקרוני בשאלת מעמדו של ג'ון אסקגלאס, הידוע גם כ"מלך העורב", במסורת הקסם האנגלית. סטריינג' טוען כי ללא מלך העורב לא היה קיים קסם אנגלי כלל, ואילו נורל משיב כי אסקגלאס נטש את אנגליה ועל כן יש לשכוח אותו.

על אף חילוקי הדעות העמוקים והבדלי האופי ביניהם, נורל מכיר בכישרונו הקסום של סטריינג' ומקבל אותו כתלמיד, אך עושה זאת בזהירות ומתוך חשדנות, תוך שהוא מסתיר ממנו חלקים מהידע שברשותו. בני הזוג סטריינג' זוכים לפופולריות רבה בחברה הלונדונית, ואשתו של סטריינג', ארבּלה, מתיידדת עם ליידי פול. במהלך ביקור בביתה של ליידי פול פוגשת ארבּלה את הג'נטלמן, אותו היא סבורה בטעות לקרוב משפחה של בני הזוג פול.

שרי הקבינט מוצאים את סטריינג' נוח יותר לשיתוף פעולה מאשר נורל, ושולחים אותו לסייע לארתור ולסלי במסע חצי האי האיברי. במשך למעלה משנה תורם סטריינג' למאמץ המלחמתי באמצעים מאגיים: הוא יוצר דרכים, מזיז עצים ממקומם ואף גורם למתים לדבר. עם שובו לאנגליה הוא נכשל בניסיונו לרפא את שיגעונו של המלך ג'ורג' השלישי, אך מצליח לחבל בתוכניתו של הג'נטלמן, המבקש להמליך את סטיבן בלאק במקומו.

לאחר בריחתו של נפוליאון מאלבה וחזרתו לשלטון, סטריינג' שב לשדה הקרב ומסייע לוולינגטון בניצחון על הצרפתים בקרב ווטרלו הקטלני. עם שובו לאנגליה מגלה סטריינג' כי כריסטופר דרולייט הונה אזרחים רבים, כשהבטיח להגשים את משאלותיהם באמצעות קסמו של סטריינג'. פרשיות ההונאה נחשפות, ודרולייט נעצר. נורל מבקש לראותו מוצא להורג בגין פשעים הקשורים לקסם, אך חסר את ההשפעה הפוליטית הדרושה לכך. באותה עת מתקרב הנרי לאסלס לנורל, דבר המערער את מעמדו של צ'ילדרמס ואת יחסיו עם אדונו.

מתוסכל ממעמדו כתלמיד הכפוף לנורל, מפרסם סטריינג' ביקורת חריפה על ספר המציג את תורתו של נורל על הקסם המודרני, ובייחוד תוקף את עמדותיו בנוגע למלך העורב. דעת הקהל האנגלית מתפצלת ל"נורליסטים" ו"סטריינג'יסטים". נורל מתוודה בפני סטריינג' כי בזבז שנים בניסיונות כושלים לזמן את מלך העורב, אך סטריינג' מסרב לקבל את הטענה שמדובר במאמץ חסר-תוחלת. השניים מחליטים להיפרד לדרכם, לא בלי תחושת צער הדדית.

סטריינג' שב לביתו ומתחיל לעבוד על ספרו, "ההיסטוריה והפרקטיקה של הקסם האנגלי". זמן קצר לאחר מכן נעלמת ארבּלה באורח מסתורי, שבה לפתע כשהיא חולה ותשושה, ולאחר שלושה ימים בלבד נפטרת.
 כרך שלישי: ג'ון אסקגלאס 

בשנת 1816 מנסה ליידי פול לירות במר נורל. צ'ילדרמס סופג את הכדור במקומו, אך שורד. ליידי פול נשלחת להתגורר בכפר ומטופלת בידי סגונדוס, המתחיל לחשוד בקיומה של קללה מאגית הפועלת עליה. במקביל, במהלך מסע בצפון אנגליה פוגש סטיבן בלאק את וינקולוס, החוזר ומשמיע את נבואתו בדבר "העבד חסר-השם אשר יהיה למלך בארץ זרה". סטיבן מאמין כי הנבואה חלה עליו, אך הג'נטלמן טוען כי כוונתה למעשה לג'ון אסקגלאס, מלך העורב.

סטריינג' נוסע לוונציה, שם הוא פוגש את פלורה גרייסטיל. השניים מתקרבים זה לזה, וחבריו של סטריינג' סבורים כי יינשא לה. אולם לאחר שהוא עורך ניסויים מסוכנים בקסם עתיק המאיימים על שפיותו, במטרה לחדור לממלכת הפיות, מגלה סטריינג' כי ארבּלה חיה ונכלאה יחד עם ליידי פול בממלכת הפיות "תקווה אבודה". בכך הוא מבין את משמעות העסקה שכרת נורל עם בן הפיות.

כגמול על חקירתו, מטיל הג'נטלמן על סטריינג' קללה של "אפלה בלתי-חדירה" – עמוד של חושך המקיף אותו ונע עמו לכל מקום. ניסיונותיו הנואשים של סטריינג' להציל את ארבּלה גובים ממנו מחיר כבד: מכתביו לידידיו נעשים מבולבלים וקרובים לטירוף, ושמו הטוב בציבור נפגע קשות. לבקשתו, עוברת פלורה עם משפחתה לפדובה ומתבודדת שם, כשברשותה מראה שסטריינג' נתן לה.

בהוראת לאסלס ונורל, נשלח דרולייט לוונציה במטרה להתחקות אחר פעולותיו של סטריינג'. עם הגעתו הוא מובא בכוח קסם בפני סטריינג', המורה לו להעביר מסרים לנורל, לצ'ילדרמס ולקהילת הקוסמים באנגליה, ולאחר מכן משחרר אותו. סטריינג' מחדש אז את הבריתות הקדומות שבין כוחות הטבע של אנגליה לבין ג'ון אסקגלאס. מעשה זה מצית תחייה מאגית רחבת היקף: דרכים לממלכת הפיות נפתחות מחדש, ואנשים רבים מתחילים לבצע קסמים באופן ספונטני – תהליך שנורל אינו מצליח להבין את משמעותו.

דרולייט מנסה למסור את המסרים, אך נתקל בלאסלס, הרוצח אותו כדי למנוע מנורל לגלות את האמת, מחשש לפגיעה בשליטתו בו. סטריינג', כשהאפלה הבלתי-חדירה נלווית אליו, מבקש מנורל לשתף עמו פעולה ולהסיר את הכישוף מעל ארבּלה באמצעות זימון ג'ון אסקגלאס. במקביל, צ'ילדרמס חודר לאזור נידח בממלכת הפיות ונתקל בטירה שמגינה עליה ישות הדורשת דו-קרב; הוא מסרב. לאסלס, המבקש לשמר את "כבוד אנגליה", מקבל על עצמו את האתגר, מצליח להרוג את השומר – אך נלכד בקסם והופך בעצמו לשומר החדש של הטירה.

צ'ילדרמס מקבל לבסוף את המסר שיועד לו מסטריינג', והוא וסגונדוס משתמשים בקסם כדי להסיר את הכישוף מעל ליידי פול. הג'נטלמן, הזועם על הפרת כללי ממלכת הפיות, מחליט להטיל עליה קללה קטלנית נוספת, כמתחייב ממסורת הפיות. בדרכו הוא נתקל בווינקולוס ותולה אותו למוות, בעוד סטיבן בלאק נאלץ לצפות במעשה.

באותו זמן מנסים נורל וסטריינג' לבצע לחש שיגרום לכוחות הטבע של אנגליה לחלוק כבוד לג'ון אסקגלאס. מאחר שאינם יודעים את שמו האמיתי, הם מקדישים את הלחש ל"עבד חסר-השם". אולם הכוח מתנקז דווקא לסטיבן בלאק, המשתמש בשליטתו הזמנית על הקסם האנגלי כולו כדי להשמיד את הג'נטלמן. לאחר מכן הוא עוזב את אנגליה לנצח דרך אחת מדרכי הפיות, מוותר על שמו והופך למלך החדש של ממלכת "תקווה אבודה" המתחדשת.

צ'ילדרמס מגלה את גופתו של וינקולוס ומבחין כי היא מקועקעת בטקסט – יצירתו האחרונה של ג'ון אסקגלאס. אדם מסתורי מופיע, מכנה את צ'ילדרמס משרתו, מחיה את וינקולוס ומבצע מעשי קסם רבי-עוצמה בקלות מופלאה. דמות זו, המרומזת בבירור כג'ון אסקגלאס עצמו, נעלמת לאחר מכן ומוחקת את זיכרונם של צ'ילדרמס ווינקולוס מן המפגש.

עקב חוסר הדיוק שבקללת הפיה, אשר הוטלה על "הקוסם האנגלי", נלכדים נורל וספרייתו יחד עם סטריינג' בתוך האפלה הבלתי-חדירה, ואינם יכולים להתרחק זה מזה מעבר למרחק מסוים. לאחר מותו של הג'נטלמן, עוברת ארבּלה דרך המראה שבפדובה, שם ממתינה לה פלורה בהתאם להוראותיו של סטריינג'. צ'ילדרמס מודיע ל"אגודת הקוסמים המלומדים של יורק" כי החוזה שלהם בטל, והם רשאים לשוב וללמוד קסם. הוא מציג בפניהם את וינקולוס, ששב לחיים, כהוכחה לכך ש"ספר הקסם" של ג'ון אסקגלאס עדיין קיים – וחרוט על גופו.

כעבור חודשיים משוחח סטריינג' עם ארבּלה, השוהה עדיין בפדובה. הוא מסביר כי הוא ונורל חוקרים יחד את הקסם ומבקשים ללמוד כיצד להסיר את האפלה הלוכדת אותם, אך בינתיים ייצאו להרפתקאות בעולמות אחרים. מתוך רצון שלא לחשוף את ארבּלה שוב לממלכת הפיות, הוא מבטיח לשוב אליה לאחר שהאפלה תוסר, ומבקש ממנה שלא תראה עצמה כאלמנה עד אז – והיא נענית לבקשתו.

 דמויות 
 גילברט נורל – הקוסם המעשי הראשון באנגליה מזה מאות שנים. בעל ספרייה עצומה של ספרי קסם, שאותם רכש במשך שנים במכוון כדי למנוע את הגעתם לידי אחרים. מתגורר באחוזת הרטפיו שביורקשייר.
 ג'ונתן סטריינג' – בן אצולה צעיר היורש את אחוזת משפחתו באשפייר שבמחוז שרופשייר, סמוך לגבול ויילס. הופך לקוסם האנגלי השני ולתלמידו של נורל. נישא לארבלה וודהופ, בתו של כומר כפרי וחברתו מילדות.
 הג'נטלמן בעל שיער ציצת הסביון – בן פיות רב-עוצמה, אותו מזמן נורל לראשונה על מנת להחיות את ליידי פול. שליטן של מספר ממלכות בממלכת הפיות, ובהן "תקווה אבודה", שבה הוא עורך נשפים ליליים.
 סטיבן בלאק – המשרת הראשי בבית פול. ממוצא אפריקאי, בן לאישה משועבדת שנולדה באחוזת סבו של סר וולטר פול בג'מייקה. מושך את תשומת לבו המיוחדת של הג'נטלמן.
 ליידי אמה פול (לבית וינטרטאון) – רעייתו של סר וולטר פול. מושבת לתחייה בידי נורל בעזרת הג'נטלמן, אשר כולא אותה תחת כישוף מתמשך.
 ארבלה סטריינג' (לבית וודהופ) – צעירה ממשפחת כמרים ורעייתו של ג'ונתן סטריינג'. מתיידדת עם ליידי פול ובהמשך נלכדת ומכושפת בידי הג'נטלמן.
 ג'ון צ'ילדרמס – סוכנו, מנהל ענייניו ויד ימינו של נורל. מתנגד להשפעתם של דרולייט ולאסלס, קוסם מעשי בעצמו ומאמין מסור של ג'ון אסקגלאס.
 ג'ון סגונדוס – חבר חדש ב"אגודת הקוסמים המלומדים של יורק". שאלתו בדבר היעלמות הקסם באנגליה היא הזרז ליציאתו של נורל ללונדון ולשרשרת האירועים המרכזית בעלילה.
 וינקולוס – קוסם רחוב נווד ובלתי-מהימן, הנושא ומפיץ את נבואת "מלך העורב" בפני נורל, סטריינג' ודמויות נוספות.
 ג'ון אסקגלאס / מלך העורב – ילד אנגלי שנחטף בידי פיות והפך למלך צפון אנגליה בשנים 1110–1434. יוצר הקסם האנגלי ומושא נבואתו של וינקולוס, המתארת את תחיית הקסם באמצעות נורל וסטריינג'.

 כתיבה והוצאה לאור 
180px|ממוזער|שמאל|בריאיון ציינה סוזנה קלארק כי: 

הרעיון לכתיבת הרומן התגבש לראשונה אצל סוזנה קלארק במהלך שנה שבה לימדה אנגלית בעיר בילבאו שבספרד. לדבריה, חוותה מעין חלום בהקיץ על אדם לבוש בגדי המאה ה-18, במקום המזכיר את ונציה, המשוחח עם תיירים אנגלים, והיא חשה כי לדמות עבר קסום וכי ניסיונותיו לעסוק בקסם הסתיימו בכישלון חמור. בתקופה זו קראה מחדש את "שר הטבעות" מאת ג'. ר. ר. טולקין, מה שעורר בה השראה לנסות ולכתוב רומן פנטזיה העוסק בקסם.

עם שובה מספרד בשנת 1993 החלה קלארק לשקול ברצינות כתיבת רומן. היא נרשמה לסדנת כתיבה בת חמישה ימים לספרות פנטזיה ומדע בדיוני, בהנחיית הסופרים קולין גרינלנד וג'ף ריימן. המשתתפים נדרשו להביא סיפור קצר מוכן, אך קלארק הגיעה עם מקבצי חומרים הקשורים לרומן העתידי. מתוכם עיבדה את הסיפור הקצר "The Ladies of Grace Adieu", העוסק בשלוש נשים העוסקות בקסם בסתר ונחשפות בידי ג'ונתן סטריינג'. גרינלנד התרשם מן הסיפור ושלח קטע ממנו, ללא ידיעתה, לידידו הסופר ניל גיימן, שהביע התפעלות רבה מן הבשלות והביטחון הספרותי שבכתיבה. גיימן העביר את הסיפור לעורך פטריק נילסן היידן, אשר פנה אל קלארק והציע לפרסמו באוסף הסיפורים הקצרים "Starlight 1". קלארק קיבלה את ההצעה, והאוסף זכה בפרס הפנטזיה העולמי בשנת 1997.

במהלך עשר השנים הבאות המשיכה קלארק לעבוד על הרומן בזמנה הפנוי, במקביל לעבודתה כעורכת ספרי בישול בהוצאת "סיימון אנד שוסטר" בקיימברידג'. באותה תקופה פרסמה סיפורים נוספים באנתולוגיות "Starlight 2" ו-"Starlight 3", וכתיבתה זכתה להכרה בקרב חוג מצומצם של חובבי פנטזיה ומבקרי ספרות, בעיקר באינטרנט. עם זאת, היא לא הייתה בטוחה שתשלים את הרומן או שיימצא מוציא לאור.

קלארק ניסתה לכתוב כשלוש שעות ביום, החל משעות הבוקר המוקדמות, אך התקשתה להתמיד. במקום כתיבה ליניארית, עבדה בשיטת קטעים נפרדים שחוברו יחד בדיעבד. לדבריה, שיטה זו אפשרה לה להעמיק ברעיונות ובפיתוח הדמויות, גם אם האריכה משמעותית את תהליך הכתיבה. בתקופה זו עברה להתגורר עם קולין גרינלנד, לימים שותפה לחיים, אשר נמנע מקריאת הרומן עד לפרסומו.

בסביבות שנת 2001 החלה קלארק לחשוש שהרומן לא יושלם. היא פנתה לסוכן הספרותי גיילס גורדון, שמכר את כתב היד הבלתי-גמור ל"הוצאת בלומסברי" בתחילת 2003, לאחר ששתי הוצאות אחרות דחו אותו בטענה שאינו מסחרי. "בלומסברי" הביעה אמון רב ביצירה והעניקה לקלארק מקדמה בסך מיליון ליש"ט. ההוצאה הדפיסה בו-זמנית 250,000 עותקים בכריכה קשה בארצות הברית, בבריטניה ובגרמניה, ויזמה תרגומים ל-17 שפות עוד לפני פרסום המהדורה האנגלית.

הרומן יצא לאור לראשונה בארצות הברית ב-8 בספטמבר 2004, בבריטניה ב-30 בספטמבר 2004, ובמדינות נוספות ב-4 באוקטובר 2004. בישראל, יצא הרומן לאור בשני כרכים בהוצאת "ינשוף" הפועלת תחת מטריית "כתר הוצאה לאור" בשנת 2007, בתרגומה של ורד טוכטרמן.

 סגנון 
180px|ממוזער|שמאל|מבקרי הספר חלוקים בדעותיהם באשר להשפעת האיורים מאת פורשיה רוזנברג: יש ששיבחו את האווירה הרודפת והמצמררת שהם יוצרים, ואחרים גינו את אופיים הסנטימנטלי כבלתי-הולמים.

סגנונה הספרותי של סוזנה קלארק תואר לעיתים קרובות כפסטיש, ובפרט כזה השואב השראה מכתיבתם של סופרים בריטיים בני המאה ה-19, ובהם צ'ארלס דיקנס, ג'יין אוסטן וג'ורג' מרדית'. דמויות המשנה ברומן – ובהן חנפנים, הוללים ודוכס ולינגטון – מזכירות לא אחת את הקריקטורות הספרותיות של דיקנס.

לורה מילר, בביקורת שפרסמה ב-"Salon", טענה כי הרומן עוסק בראש ובראשונה ב"קול ספרותי מסוים – הקול התרבותי והמהוגן של קומדיה חברתית מראשית המאה ה-19", כפי שהוא מתגלם במיוחד ביצירתה של אוסטן. לשם יצירת קול זה עושה קלארק שימוש מודע באיותים מיושנים – כגון "chuse" במקום "choose" ו-"shewed" במקום "showed" – וכן בשימוש נרחב בדיבור עקיף חופשי, טכניקה המזוהה עם כתיבתה של אוסטן.

קלארק עצמה ציינה כי השפעתה של אוסטן ניכרת במיוחד ב"סצנות הביתיות, המתרחשות בסלונים ובחדרי מגורים, שבהן הדמויות משוחחות בעיקר על קסם", בעוד שהשפעתו של דיקנס בולטת יותר בקטעים עתירי פעולה או תיאורים. עם זאת, לא כל המבקרים קיבלו השוואה זו במלואה. גרגורי פילי, בביקורתו ב-"The Weekly Standard", טען כי נקודות הדמיון בין קלארק לאוסטן הן בעיקר שטחיות. לדבריו, בעוד שאוסטן ניגשת לעלילה ביעילות ובתמציתיות, קלארק נוקטת אסטרטגיה נרטיבית של דחייה והשהיה מתמשכת. כדוגמה לכך מציין פילי כי דמותו של ג'ונתן סטריינג' מוזכרת כבר בעמוד הראשון של הרומן – אך אך ורק בהערת שוליים. הוא מופיע שוב בהערות נוספות בפרקי הפתיחה, אך אינו נכנס לעלילה עצמה כדמות פעילה אלא לאחר כרבע מן הספר.

ברומן משלבת קלארק הומור יבש עם נופך פרוזאי-ארכאי. כך, למשל, מציין המספר:  מישל פייבר, בביקורתו עבור "הגארדיאן", ציין כי בקטע זה מתלכדים כל מאפייני סגנונה של קלארק: הטון האוסטני המרומז, הארכאיות המודגשת במעט, השימוש הענייני בעל-כורחו בעל-טבעי, וההומור הדק.

גרגורי מגווייר, בביקורת עבור "הניו יורק טיימס", עמד על כך שקלארק אף לועגת בעדינות לסוגת הרומן עצמו. באחד הקטעים מתואר ג’נטלמן המרים ספר ומתחיל לקרוא בו, אך אינו שם לב לתוכנו עד שהוא מגיע לעמוד 22 ומגלה כי מדובר ברומן – סוגה שהוא מתעב יותר מכל – ואז מניחו בבוז. במקום אחר מציין המספר כי 

זהותו של המספר הייתה נושא לדיון ביקורתי. קלארק הבהירה כי המספר הוא דמות נשית וכל-יודעת, ולא חוקר עתידי הפועל בתוך עולם הסיפור, כפי שהוצע בפרשנויות מסוימות.

סגנונה של קלארק משתרע גם על מערכת של 185 הערות שוליים לאורכו של הרומן, המתעדות היסטוריה בדויה ומפורטת של תולדות הקסם האנגלי. לעיתים משתלטות הערות השוליים על עמודים שלמים. מייקל דירדה, בביקורתו עבור "הוושינגטון פוסט", תיאר הערות אלו כ"מפגן מסחרר של למדנות מדומיינת", שבו המספר האלמוני מציע מיני-מסות מורחבות: אנקדוטות מחייהם של קוסמים אגדיים למחצה, תיאורים של ספרים מוזרים ותכניהם, והשערות בדבר שנותיו המוקדמות וגורלו המאוחר של מלך העורב. מערך חוץ-טקסטואלי נרחב זה מזכיר יצירות פוסט-מודרניסטיות, כגון "מהתלה אינסופית" מאת דייוויד פוסטר וולאס ו"מייסון ודיקסון" מאת תומאס פינצ'ון, במיוחד לנוכח העובדה שהערות השוליים של קלארק מתייחסות לעיתים בהומור להערות קודמות בתוך אותו רומן. קלארק ציינה כי כלל לא ציפתה שמוציאה לאור תסכים לכלול את מערכת הערות השוליים בהיקף זה.

גרגורי פילי מסביר כי חזונו של המשורר הרומנטי ג'ון קיטס – שלפיו כל מגע עם פיות מוביל הן לכישוף והן להרס — עומד ביסוד הרומן, כפי שמרמזת ההתייחסות החולפת ל"גבעה הקרה". בהתאם לכך תואר הקסם ברומן כ"חורפי ומאיים" וכ"דבר מלנכולי וקודר". לאורך העלילה מופיעים דימויים חוזרים של להקות ציפורים שחורות, יער הצומח בתעלות ונציה, מרחבים עגומים של אדמות ביצה שניתן להיכנס אליהם רק דרך מראות, פעמון רפאים המעורר זיכרון של כל מה שאבד, ואפלת חצות הרודפת אדם מקולל לכל מקום שאליו יפנה.

גם המרחב הסיפורי משקף טון זה: האפלה, הערפל, הלחות והגשם מעניקים לספר את אווירתו הצפונית והמצמררת. ניסי שו, בביקורתה עבור "The Seattle Times", טענה כי האיורים תורמים לחיזוק תחושה זו: לדבריה, הצללים השולטים באיוריה של פורשיה רוזנברג מתאימים לא פחות מאלה של אדוארד גורי למהדורות המאיירות של "בית קדרות" מאת דיקנס.

לעומת זאת, הסופר והמבקר ג'ון קלוט חלק על הערכה זו, וטען כי האיורים "בלתי-הולמים באופן מפתיע" את הטון של הרומן. הוא ציין כי קלארק עצמה מתייחסת למאיירים חשובים מן המאה ה-19, ובהם ג'ורג' קרויקשנק ותומאס רולנדסון, שיצירתם התאפיינה בקווים חדים, מורכבות צורנית, אכזריות סאטירית והומור פראי. על רקע זה הביע אכזבה מן האיורים של רוזנברג, אותם הגדיר כ"רכים ונוקשים".

 סוגה 
200px|ממוזער|ימין|ברומן עצמו, לורד ביירון (המופיע בתמונה) ממדל וכותב את דמותו של מנפרד במחזה הנושא את שמו, על פי דמותו של ג'ונתן סטריינג'.
מבקרים תיארו את הרומן כספר פנטזיה, כהיסטוריה חלופית, כרומן היסטורי, או כשילוב של כמה מן הסוגות הללו. קלארק עצמה ציינה:  בריאיון הסבירה כי הושפעה במיוחד מן הרומנים ההיסטוריים של רוזמרי סאטקליף, כמו גם מספרות הפנטזיה של אורסולה לה גווין ואלן גארנר, וכי היא חובבת מוצהרת של ג'יין אוסטן.

בביקורתו עבור "הבוסטון גלוב", ציין ג'ון פרימן כי הפנטזיה של קלארק, בדומה לזו של פרנץ קפקא וניל גיימן, ספוגה בריאליזם מאגי. לדבריו, הערות השוליים בפרט מעניקות לעלילה תחושת אמינות, למשל באמצעות תיאור ביוגרפיה בדויה של ג'ונתן סטריינג' או ציון מיקומם של ציורים מסוימים בביתו של נורל. בריאיון אחר הסבירה קלארק כיצד היא יוצרת פנטזיה ריאליסטית: 

לשם יצירת אפקט זה כולל הרומן אזכורים רבים לדמויות, יצירות וחפצים אמיתיים מראשית המאה ה-19, ובהם האמנים פרנסיסקו גויה, קרויקשנק ורולנדסון; הסופרים פרנסס ברני, ויליאם בקפורד, "מונק" לואיס, לורד ביירון ואן רדקליף; הרומנים "בלינדה" מאת מריה אדג'וורת' ו"אמה" מאת אוסטן; המו"ל ג'ון מאריי; הפוליטיקאים לורד קאסלריי וג’ורג’ קנינג; כתבי העת "The Gentleman’s Magazine" ו-"The Edinburgh Review"; ריהוט בסגנון צ'יפנדייל וּוֶדג'ווד; וכן טירופו של המלך ג'ורג' השלישי. קלארק הביעה תקווה שהקסם ברומן יהיה ריאליסטי במידה דומה לזה המופיע בטרילוגיית "ארץ ים" של לה גווין.

ריאליזם זה הוביל מבקרים אחדים, ובהם פולי שולמן, לטעון כי ספרה של קלארק קרוב יותר לרומן היסטורי, בדומה ליצירותיו של פטריק אובריאן. לטענתה, הן אצל קלארק והן אצל אובריאן מתוארת מערכת יחסים מורכבת בין שני גברים הקשורים זה בזה באמצעות מקצועם; העלילות מתרחשות על רקע המלחמות הנפוליאוניות; והן מאופיינות בהומור יבש, מלנכולי, ובמבנה נרטיבי בלתי-שגרתי. שולמן הוסיפה כי פנטזיה ורומן היסטורי דומים בכך ששניהם מחויבים למערכת חוקים נוקשה, שחריגה ממנה עלולה לפורר את אמינות הסיפור.

מעבר לסוגות כלליות, קלארק עושה פסטיש למגוון ז’אנרים רומנטיים: קומדיית מידות, הסיפור הגותי, , הרפתקה צבאית, הגיבור הביירוני והרומן ההיסטורי בסגנון וולטר סקוט. למעשה, הרומן מתווה מיפוי של ההיסטוריה הספרותית של ראשית המאה ה-19: הוא נפתח בסגנון ובסוגות התואמים לאנגליה הריג'נסית – "עולם אוסטני של דיאלוגים קלילים, נוצצים ומנומסים" – ובהדרגה מתגלגל לכדי עלילה אפלה וביירונית יותר.

קלארק משלבת סוגות רומנטיות אלו עם סוגות מודרניות, ובראשן רומן הפנטזיה אורבנית, תוך הישענות על יצירותיהם של ג'. ר. ר. טולקין, פיליפ פולמן, טי. ה. וייט וק. ס. לואיס. כפי שציין גרגורי מגווייר, הרומן כולל טבעות כוח וספרי לחשים שמקורם במסורת ספרותית זו. מנגד, סשה צימרמן טענה ב-"The New Republic" כי בעוד שעולמו של טולקין הוא עולם חדש לחלוטין, עולמה של קלארק מרתק יותר דווקא משום קרבתו המצמררת לעולמו של הקורא.

על אף השוואות נפוצות לסדרת ספרי "הארי פוטר", טענה אנני לינסקי ב-"The Baltimore Sun" כי השוואה זו מטעה: בניגוד לרומנים של ג'יי קיי רולינג, ספרה של קלארק מאופיין בעמימות מוסרית, בעלילה מורכבת ובדמויות קודרות יותר.

 נושאים ותמות 
 חברות 
מבקרים רבים התמקדו בדינמיקה שבין נורל לסטריינג', וטענו כי הרומן עוסק בראש ובראשונה במערכת היחסים ביניהם. רוז קייבני, בביקורתה עבור "Times Literary Supplement", כתבה כי השניים מדגימים הן את מושגו של הרולד בלום בדבר "חרדת ההשפעה" והן מודל של חברות רומנטית. היחסים ביניהם מוצגים כ"מחקר בניגודים": נורל מתואר כ"מלומד להפליא אך ביישן, חששן וקפדן", בעוד סטריינג' מוצג כ"מקסים, צעיר, אופנתי ורומנטי". כפי שציין אחד המבקרים, 
 תבונה ושיגעון 
הרומן אינו עוסק בעימות בין טוב לרע, אלא בבחינה של הגבול המטושטש בין תבונה לשיגעון – כאשר עולם הפיות הוא זה המזוהה עם השיגעון (למשל, אנשים הלוקים בשיגעון מסוגלים לראות פיות). ליידי פול, הנלקחת מדי לילה אל ממלכת הפיות "תקווה אבודה", נראית בעיני סביבתה כמי שאיבדה את שפיותה. היא מוסתרת מן החברה, בדומה לארכיטיפ "המשוגעת" שנבחן בידי סנדרה גילברט וסוזן גובר בספרן המכונן, "" (1979). במהלך העלילה מתפתחת אצלה "תודעה מפוצלת": בבית היא פסיבית ושקטה, ואילו בעולם הפיות היא נקמנית ואלימה.
 זהות אנגלית 
200px|ממוזער|שמאל|"משתה הפיות" (1859), מאת ג'ון אנסטר פיצג'רלד.
הרומן מזוהה כיצירה אנגלית מובהקת לא רק בשל סגנונו הלשוני, אלא גם בשל עיסוקו בתמות המזוהות עם מסורת תרבותית אנגלית, ובהן "שכל ישר נמרץ", "איתנות מוסרית", ו"תבונה, שלווה וביטחון עצמי" – מאפיינים השאובים משורשיה הספרותיים האוגוסטניים. לצד זאת, גם "הרוח הבוצית, המדממת והאינסטינקטיבית של הפיות" מהווה חלק בלתי נפרד מן האנגליות של היצירה, כמו גם יסודות של יהירות, פרובינציאליות ודעות קדומות מעמדיות.

מסורת הפיות שעליה נשענת קלארק היא מסורת אנגלית מובהקת. היא רומזת לאגדות מספרות ילדים וכן לסיפורים שמקורם כבר בימי הביניים. כפי שציין גרגורי פילי,  בסיפורים אנגליים ימי־ביניימיים אלו מתוארים הפיות כ"גחמניות, בלתי-עקביות ביחסן לבני-אדם, ובסופו של דבר כבלתי-ניתנות להבנה" – תכונות שקלארק משלבת בעיצוב הפיות שלה. בריאיון ציינה קלארק כי שאבה את רעיון הפיות הבלתי-צפויות והא-מורליות מיצירותיו של ניל גיימן.

בריאיון לכתב העת "Locus" הסבירה קלארק מדוע וכיצד שילבה את רעיון ה"אנגליות" ביצירה:  במיוחד מדובר ב"אנגליות שהיא אמנם מחניקה במידת מה, אך ביסודה מיטיבה ואחראית מאוד כלפי שאר העולם" – תכונה המחברת בין דמותו של שרלוק הולמס של ארתור קונאן דויל לבין דמותו של ג'ונתן סטריינג'.
 אחרוּת היסטורית 
באמצעות כלים של סוגת ההיסטוריה החלופית, יוצרת קלארק דמויות ואירועים שהיו זרים למציאות החברתית של ראשית המאה ה-19. במקביל, היא בוחנת את מנגנוני ה"השתקה" של קבוצות מודרות: נשים, אנשים שאינם לבנים, ולבנים מן המעמדות הנמוכים. הן סטריינג' והן נורל משתיקים קבוצות אלו בדרכם לצבירת כוח. כך, למשל, נורל מנסה לרכוש את כל ספרי הקסם באנגליה כדי למנוע מאחרים גישה לידע, ואף סוחר במחצית מחייה של אמה וינטרטאון, לעתיד ליידי פול, בתמורה להשפעה פוליטית – עסקה שעליה, בשל כישוף, אין ביכולתה לדבר באופן קוהרנטי.

קלארק בוחנת את גבולות הקסם ה"אנגלי" באמצעות דמויותיהם של סטיבן בלאק ווינקולוס. לדבריה,  הג'נטלמן בעל שיער ציצת הסביון נוהג בצורה אידיאליזטיבית כלפי סטיבן כ"פרא אציל", ובפועל משעבד אותו באמצעות לקיחתו לממלכת "תקווה אבודה" – בדומה לליידי פול, גם סטיבן נתון להשתקה. שניהם "סובלים מכישוף השתקה המדמה את הפערים ברשומה ההיסטורית".

רצונו של הג'נטלמן לצרף את סטיבן לאולם הריקודים שלו מזכיר את ההחפצה שחוו עבדים שחורים מצד החברה האירופית. סטיבן נשבע לשנוא את כל הגברים הלבנים לאחר שהוא לומד על נסיבות מותה של אמו המשועבדת, אך כאשר הג'נטלמן הורג לנגד עיניו את וינקולוס הלבן, הוא פורץ בבכי.

גם סטריינג' וגם נורל רואים את תמצית האנגליות בדמותו של "מלך העורב" – דמות שגודלה בידי פיות ואינה דוברת אנגלית. כפי שמסבירה אליזבת הוים,  פרדוקס זה הוא שמביא לפתרון העלילה: כאשר סטריינג' ונורל מזמנים את "העבד חסר-השם", מועברות בריתותיו העוצמתיות של מלך העורב עם כוחות הטבע אל סטיבן בלאק, המצליח להשמיד את האדון בעל שיער הדרדר ולשחרר עצמו מן השעבוד.

נוסף לזאת, בסיום הרומן, סטריינג' ונורל הם אלו הלכודים באפלה נצחית, בעוד שהנשים המושתקות, האנשים שאינם לבנים ובני המעמדות הנמוכים הם אלה שמביסים את האנטגוניסט.

 ביקורות 
לצורך קידום הרומן, "הוצאת בלומסברי" – שהייתה גם המו״ל של סדרת "הארי פוטר" – השיקה מהלך שיווקי רחב-היקף, אותו "The Observer" כינה "אחד ממסעות השיווק הגדולים בתולדות עולם ההוצאה לאור". הקמפיין כלל תוכניות לפרסום בהמשכים בעיתונים, משלוחי ספרים בכרכרות רתומות לסוסים, והפצת "טיזרים נושאיים" כגון ניירת תקופתית ועיתונים מדומים בבתי קפה בארצות הברית. כ-7,500 עותקי קריאה מוקדמים נשלחו מראש, וחלקם נעטפו בנייר ונחתמו בשעווה. עותקים אלו נמכרו בשבועות שקדמו לפרסום במחירים העולים על 100 דולר אמריקאי באתר "איביי" באנגליה. עד שנת 2005 שילמו אספנים מאות ליש"ט עבור עותקים חתומים של מהדורה מוגבלת של הספר.

הספר נכנס לראשונה למקום התשיעי ברשימת רבי-המכר של "הניו יורק טיימס", וטיפס למקום השלישי כעבור שבועיים. הוא שהה ברשימה במשך אחד־עשר שבועות. ארבעה שבועות לאחר פרסומו הראשוני כבר נמנה עם עשרת הספרים הנמכרים ביותר באתר "אמזון". קלארק יצאה למסע קידום שכלל 20 ערים, לאחר פרסום כמעט סימולטני ב-20 מדינות. המלצות של מוכרי ספרים עצמאיים תרמו לכך שהמהדורה הראשונה אזלה במהירות, ועד סוף ספטמבר 2004 הודפס הספר שמונה פעמים.

כתב העת "The New Republic" הילל את הרומן כ"יצירה יוצאת-דופן", "מהורהרת ובעלת דמיון שופע שאינו יודע רסן". "The Houston Chronicle" תיאר את קלארק כ"בונת דמויות מעולה", ואילו "The Denver Post" הגדיר אותה כ"מספרת סיפורים מצוינת". מבקרים רבים שיבחו את שליטתה המיומנת של קלארק בפסטיש הסגנוני, אך לא מעטים מתחו ביקורת על קצב העלילה; "הגארדיאן" טען כי "העלילה חורקת באורח מפחיד במקומות רבים והקצב מתמהמה".

בסקירתו עבור "Science Fiction Weekly", הציע ג'ון קלוט כי "כמעט כל סצנה ב-300 העמודים הראשונים הייתה צריכה לעבור קיצור עדין ומוקפד", משום שלדבריו רבות מהן אינן מקדמות את העלילה. הוא הוסיף כי לעיתים הטון האוסטני של קלארק מעכב את התפתחות הסיפור. מנגד, The Baltimore Sun תיאר את הרומן כ״קריאה מהירה״. בביקורת עבור "הוושינגטון פוסט" נטען כי הספר מותיר את הקורא "כמה לעוד מעט ליריות ושירה", וצוין, בדומה למבקרים אחרים, כי "המין כמעט ואינו ממלא תפקיד בעלילה… ומי שמחפש השחתה של התמימות – יחפש לשווא".

אמנדה קרייג מ-"The New Statesman" שיבחה את הרומן כ"סיפור קסם שיכול היה להיכתב בידי ג'יין אוסטן הצעירה – או אולי בידי גברת רדקליף הצעירה, אשר דמיונה הגותי ועדינות סגנונה השופעת קובעים את הטון". עם זאת, היא גם ביקרה את היצירה: 

עם זאת, לא שררה תמימות דעים בין המבקרים. גרגורי מגווייר כתב ב"הניו יורק טיימס": 
במהלך קידום הספר, אמר ניל גיימן כי מדובר "ללא ספק ברומן האנגלי הטוב ביותר של הספרות הפנטסטית שנכתב ב-70 השנים האחרונות" – אמירה שקלוט ראה בה אמירה היפרבולית. עם זאת, הוא הבהיר כי כוונת גיימן הייתה שמדובר ב. גיימן עצמו אישר פרשנות זו, וציין כי אכן חשב על "Lud-in-the-Mist" כאשר אמר זאת, והוסיף כי כאשר נשאל על מקומו של טולקין בפנטזיה האנגלית, נהג להסביר שאינו רואה ב"שר הטבעות" פנטזיה אנגלית אלא "פנטזיה גבוהה".

קלוט סיכם כי טענה זהירה יותר תהיה: 

 עיבודים והמשך 
 עיבוד קולנועי 
ב־15 באוקטובר 2004 הודיעה חברת "ניו ליין סינמה" כי רכשה אופציה לשלוש שנים על זכויות עיבודו הקולנועי של הרומן. סוזנה קלארק קיבלה סכום לא-מוצהר בסדר גודל של מיליוני דולרים, עסקה שתוארה כ"אחת מרכישות זכויות הסרט הגדולות ביותר לספר בשנים האחרונות". החברה בחרה בתסריטאי כריסטופר המפטון, שעיבודו לסרט "יחסים מסוכנים" זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, לכתיבת התסריט; הפקת הפרויקט הושגחה בידי מנהלי החברה, מארק אורדסקי ואיילין מייזל.

ב-7 בנובמבר 2005 דיווח "הדיילי טלגרף" כי המפטון השלים טיוטה ראשונה של התסריט, וצוטט באומרו:  באותה עת טרם נבחרו במאי או צוות שחקנים. נכון ליוני 2006 המשיך המפטון לעבוד על התסריט. בהמשך עברו חובות הכתיבה לג'וליאן פלוז, אך הפיתוח הופסק בעקבות הפקעת זכויות העיבוד מ"ניו ליין סינמה", והעיבוד הקולנועי לא יצא אל הפועל.
 עיבוד טלוויזיוני 

פיתוח מוקדם של עיבוד טלוויזיוני בן שבעה פרקים החל באפריל 2013, והצילומים התקיימו בהמשך אותה שנה, בין היתר באנגליה (בעיקר ביורקשייר), בקנדה ובקרואטיה.

המיני-סדרה שודרה לראשונה בערוץ "BBC One" ביום ראשון, 17 במאי 2015. העיבוד נכתב בידי פיטר הרנס, בוים בידי טובי היינס, וכיכבו בו ברטי קארוול ואדי מארסן בתפקיד הקוסמים ג'ונתן סטריינג' וגילברט נורל.

 ספר שמע 
עיבוד ספר השמע לרומן, שאורכו עומד כ-32 שעות, יצא לאור בשנת 2004 בהוצאת "Audio Renaissance". בביקורת ב"הבוסטון גלוב" נכתב כי הקריין סיימון פרבל "מנווט את ההפקה בביטחון רב ובמגוון מבטאים… קולו המלא מתרכך לדמויות נשיות מהוגנות, או מתהדק כדי לשקף את העוקצנות המזוהה עם נורל". פרבל מקריא את הערות השוליים תוך עצירת הטקסט הראשי, ומקדים להן את המילה "footnote".

לפי ביקורת "AudioFile", רצף ההאזנה נפגע בשל ההפרעות הללו, והמבקר המליץ להאזין לספר השמע "כאשר הטקסט הכתוב מונח בהישג יד". כל הערת שוליים מוקלטת במסלול נפרד, כך שהמאזינים יכולים לדלג עליהן מבלי להחסיר טקסט מהעלילה המרכזית. בקריאות פומביות שערכה קלארק עצמה, היא נוהגת לדלג על ההערות.
 ספר המשך 
בשנת 2004 ציינה קלארק כי היא עובדת על ספר המתרחש כמה שנים לאחר סיום הרומן, ושעתיד להתמקד בדמויות כגון צ'ילדרמס ווינקולוס, אשר לדבריה הן "מעט נמוכות יותר בסולם החברתי". בשנים 2005 ו-2007 ציינה כי התקדמות הכתיבה הואטה בשל מצבה הבריאותי. בשנת 2006 דווח כי היא סובלת מתסמונת העייפות הכרונית, אם כי מאז קיבלה אבחנות רפואיות שונות.

בראיונות לקידום הרומן השני שלה, "Piranesi", הסבירה קלארק כי מחלתה הפכה את המאמץ המחקרי והכתיבתי הדרוש לספר בהיקף דומה ל"בלתי אפשרי", גם לאחר שיפור מסוים במצבה, ולכן פנתה לרעיון ישן ו"ישים בהרבה יותר" – שהפך ל-"Piranesi". לדבריה, ספר המשך היה "רחוק מאוד" ממימוש.

קלארק תיארה את מצבו של ספר ההמשך כך: 

 קישורים חיצוניים 



 הערות שוליים 

קטגוריה:ספרי 2004
קטגוריה:ספרי פנטזיה אורבנית
קטגוריה:רומנים היסטוריים
קטגוריה:ספרי הוצאת כתר