יומנה של זוזי שמרלר, ילדה יהודיה מבוכום

יומנה של זוזי שמרלר, ילדה יהודיה מבוכום (בגרמנית: Das Tagebuch der Susi Schmerler, eines jüdischen Mädchens aus Bochum) הוא סיפרו השלישי של ההיסטוריון הגרמני הוגו שניידר בנושא הקהילה היהודית בבוכום, והוא מתמקד בגירוש יהודי בוכום ממוצא פולני בשנת 1938. הספר בנוי סביב היומן שנכתב על ידי זוזי שמרלר, נערה בת 15 שהייתה בין המגורשים, ועדויותיהם וסיפוריהם של מגורשים נוספים ועדי ראייה מהעיר בוכום. הספר יצא לאור בשנת 2019 בגרמניה.

 הרקע ההיסטורי 
בתום מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי פולין מהתנכלויות הולכות וגוברות מצד האוכלוסייה הנוצרית והשלטונות, עקב זיהויים של היהודים כנטע זר ועוין באוכלוסייה הפולנית, והיו אף שהאמינו שהיהודים זוממים להשתלט על פולין ולהקים בה מדינה יהודית. מסיבה זאת היגרו רבים מיהודי פולין לארצות מערב אירופה, ביניהן גרמניה וצרפת.

בין השנים 1933 – 1938 במסגרת מדיניות היודנפריי\ יודנריין, עשתה ממשלת גרמניה הנאצית מאמצים רבים כדי לגרום להודי גרמניה להגר מרצון, אך כאשר נוכחה לדעת שקצב ההגירה מרצון אינו מהיר דיו, התחילה לאיים בגירוש בכוח. איום זה התממש בין 27 ל-29 באוקטובר 1938 כאשר כ-17,000 יהודים ממוצא פולני נעצרו, הועלו לרכבות והועברו לשטחה של פולין. מתוך מגורשים אלה, כ-8,000 הופנו לעיר זְבּוֹנְשׁין שם הוקם מחנה מאולתר בו נשארו היהודים בתנאים קשים במשך יותר משנה. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין באוקטובר 1939, נחרץ גורלם של המגורשים שנותרו בשטחה של פולין והם הובאו למחנות הריכוז שם נרצחו.

בין המגורשים הייתה גם ילדה בשם זוזי שמרלר מהעיר בוכום שבגרמניה. עם הגעתה לזבונשין התחילה לכתוב יומן אישי שאת כתיבתו סיימה בשנת 1941.

 אודות זוזי שמרלר 
ממוזער|אבן נגף שהותקנה לזכרה של זוזי שמרלר, נערה שגורשה מבוכום במסגרת גירוש זְבּוֹנְשׁין באוקטובר 1938.
זוזי (זוזן) שמרלר (בגרמנית: Susi (Susanne) Schmerler), לימים שולמית נדיר, נולדה בבוכום, באפריל 1923, להוריה מוריץ וסילי שמרלר שהגיעו לגרמניה בשנת 1912 מגליציה. אחותה פאני נולדה בשנת 1915 ואחיה, יוסף-ארתור (בוּבי) נולד בשנת 1931. בדומה ליהודים אחרים שהיגרו מפולין לגרמניה, גם למשפחת שמרלר לא הייתה אזרחות גרמנית. בתחילת שנת 1938 נסעה זוזי לחוות הכשרה של תנועת החלוץ בקלן. ב-27 באוקטובר 1938, הועלו זוזי ו-25 מחברי קבוצתה לרכבת, ללא כל הודעה מוקדמת, וגורשו לפולין. גם הוריה ואחיה של זוזי גורשו מבוכום לפולין והמשפחה נפגשה בתחנת הרכבת בזבונשין. הוריה ניסו להשיג אשרת כניסה לארצות הברית, שם התגוררה אחותה מאז נישואיה, אך הדבר לא עלה בידם. הם נשארו בפולין יחד עם אחיה וגורלם לא נודע. במרץ 1939 קיבלה זוזי אשרת כניסה לארץ ישראל.

עם הגעתה לארץ, שינתה את שמה הפרטי לשולמית. לימים הצטרפה לקיבוץ כפר מנחם שם הקימה משפחה. שולמית נדיר נפטרה בקיבוץ כפר מנחם ב-30 בדצמבר 2001. היא הותירה אחריה את בעלה, יונתן נדיר, שלושה ילדים וחמישה נכדים ונכדות.

בשנת 1979 מסרה שולמית נדיר לארכיון יד יערי עדות בכתב על שהותה בזבונשין, בה תיארה את העזרה שקיבלו המגורשים מוועד יהודי פולין,את תנאי החיים הקשים במחנה המאולתר ואת העזרה שהושיטה קבוצת הנוער לה היא השתייכה למגורשים. בשנת 1997, עם שובה מהסיעור בבוכום, כתבה שולמית נדיר עבור יד ושם מסמך שכותרתו "מסילת הרכבת" (בגרמנית: Bahngleise).

 מבנה הספר ותוכנו 
 אודות הוברט שניידר 
הוברט שניידר (1941 – 2022) היה היסטוריון ומרצה בכיר באוניברסיטת רוהר בוכום אשר עסק במשך שנים רבות בחקר הקהילה היהודית בבוכום. תוצאות מחקריו פורסמו בין היתר בספריו "מחיקת האופי היהודי של מרחב המגורים. "בתי יהודים" בבוכום. היסטוריה של המבנים ודייריהם (בגרמנית: Die "Entjudung" des Wohnraums. "Judenhäuser" in Bochum. Die Geschichte der Gebäude und ihrer Bewohner) שיצא לאור בשנת 2010, המטפל בתקופה שבין 1933 ל-1941 ו"החיים אחרי ההישרדות. יהודים בבוכום אחרי 1945" המטפל בהיווצרות הקהילה היהודית החדשה בבוכום, (בגרמנית: Leben nach dem Überleben. Juden in Bochum nach 1945) שיצא לאור בשנת 2014.

הספר השלישי בסדרה זאת, " יומנה של זוזי שמרלר, ילדה יהודיה מבוכום" (בגרמנית: Das Tagebuch der Susi Schmerler, eines jüdischen Mädchens aus Bochum), שיצא לאור בשנת 2018 מתאר את מצבם של היהודים ממוצא פולני ואת גירושם מבוכום במסגרת מבצע הגירוש שיצא לפועל בגרמניה בין 27 ל-29 באוקטובר 1938. הספר מבוסס על מסמכים השמורים בארכיון העיר בוכום, על עדויותיהם של משפחות מגורשים ועדים לגירוש, אך בעיקר על יומנה של זוזי שמרלר.

 מבנה הספר 
לאחר הקדמות שנכתבו על ידי אינגריד וולק מארכיון העיר בוכום ופרופסור ד"ר ברנד פאולנבאך יושב ראש מיזם ההנצחה בתחנת רכבת צפון בוכום (בגרמנית: Nordbahnhof Bochum eV initiative), מפרט המחבר את המסמכים אותם חקר ועליהם התבסס בכתיבת הספר ומביא הסבר מפורט על הגורמים שהביאו לגירושם של היהודים ממוצא פולני מגרמניה ועל גורלם של המגורשים. פרק מיוחד מוקדש לחייה ולאופייה של קבוצת יהודי פולין בתוך קהילת יהודי בוכום. בהמשך מובאת עדותו של הרמן ברכר על גירוש משפחתו, עדותה של אוטילי שונוואלד, לשעבר חברה במועצת העיר בוכום ופעילה חברתית, שעזרה רבות ליהודים המגורשים, וקטעים מיומנה של זוזי שמרלר.

במרכז הספר עומדים קטעים מיומנה של זוזי שמרלר משולבים בקטעי מכתבים שקיבלה זוזי מהוריה שנשארו בזבונשין ובקטעים ביוגרפיים המתארים את חייה בארץ ישראל החל מהגעתה ועד להתיישבותה בקיבוץ כפר מנחם. הוברט שניידר מספק בספר זה מידע רב על חייה האישיים, אליו התוודע בפגישתו הראשונה עמה, בעת ביקורה בבוכום בשנת 1995, ולאחר מכן מתוך התכתבות עמה ומשיחות שקיים עם בעלה, יונתן נדיר, במהלך ביקורו בכפר מנחם.

בהמשך מובא החיבור "מסילות רכבת" אותו כתבה שולמית נדיר עבור מוסד יד ושם בשנת 1997.

פרק הסיום של הספר שכותרתו "סיפורי חיים נבחרים מבוכום, אוקטובר 1938: גירושן של משפחות יהודיות ממזרח אירופה" מביא את סיפוריהן של תשע משפחות.

 היומן, המכתבים והקטעים הביוגרפיים 
החלק המוקדש ליומנה של זוזי שמרלר משלב בין קטעי יומן לבין קטעי מכתבים שקיבלה זוזי מהוריה שנשארו בזבונשין ומכתבים שכתבה לחברותיה, וקטעים ביוגרפיים המתארים את חייה בארץ ישראל החל מהגעתה ועד להתיישבותה בקיבוץ כפר מנחם. הקטעים מלווים בהערות רבות של המחבר לגבי סגנון כתיבתה, יחסיה עם חבריה ואם בני משפחתה, תהליך קליטתה ברץ ישראל ונושא הקיבוץ.

עמודים 21-25

בפברואר 1939 כותבת זוזי שמרלר ביומנה על התנאים הקשים בהם חיים המגורשים בזבונשין, ישנים במרתף של בית הרוס על הארץ או על קש ומבשלים את ארוחותיהם על מדורה המשמשת גם לחימום. המצרכים נתרמים על ידי ועד יהודי פולין בכמויות שלא מספיקות להאכיל את כל הפליטים. זוזי, יחד עם 25 חברים שהיו איתה בהכשרה, דואגים לפי מיטב יכולתם לצורכי הפליטים. היא נזכרת ביום בו נכנסו השוטרים לבית החלוץ בקלן (28.10.1938), שם התקיימה ההכשרה, עצרו אותם והעלו אותם לרכבת ללא כל שהות. בהגיעם לזבונשין ממשלת פולין לא אפשרה להם לצאת מתחומי תחנת הרכבת. על הרציפים התאספו כבר אלפי פליטים בגשם ובקור ללא מזון או מים. על הרציף היא פגשה את הוריה ואת אחיה הקטן. הפליטים התחילו לשלוח מכתבים לקרוביהם בארצות שונות כדי לידע אותם על מצבם ולבקש עזרה. בין המגורשים היו גם הוריו של הרשל גרינשפן, נער בן 17 שהתגורר בפריז. נודע לה שכתגובה על סירובו של הדיפלומט הגרמני ארנסט פוֹם רָאט להאריך את אשרת השהייה שלו בפריז, ירה בו ולאחר מכן הסגיר את עצמו. המעשה שימש אמתלה לפרוץ פרעות ליל הבדולח ב-9 בנובמבר 1938. באותו יום היא הבינה שלאחר אירועי ליל הבדולח ושליחתם של יהודים רבים לדכאו אין כל סיכוי לחזור לגרמניה.

עמודים 25 - 108

ב-5 במרץ 1939 כותבת זוזי שמרלר ביומנה על כך שארבעה חודשים לאחר הגעתה לזבונשין הוזמנה לבוא לקבל את אישור העלייה לארץ. היא מזכירה שוב את הפגישה עם משפחתה ועם חברותיה בתחנת הרכבת זבונשין ואת העבודה שהיא וחבריה עשו למען היהודים המגורשים. במכתבים שכתבה לחברתה אידה וביומנה היא מספרת על הפרידה הקשה ממשפחתה כאשר עמדה לעלות לארץ, על הנסיעה ברכבת שנבדקה על ידי חיילי האס.אס, על שהותה בברלין במשך שלושה ימים לצורך סידור המסמכים הדרושים להמשך נסיעתה ועל ביקור בן ארבעה ימים בבוכום, במהלכו נפגשה עם מורתה אלזה הירש ועם מכרים של משפחתה ואף ביקרה בדירה בה התגוררה עם משפחתה טרם הגירוש, ממנה נעלם כל רכושם לאחר שעברה לידיים אחרות. את גרמניה היא עזבה ב-13 במרץ לכיוון טריאסטה, משם הפליגו ב-15 במרץ לכיוון ארץ ישראל. דרך מכתבי הוריה ואחיה לומדת זוזי על כך שבני משפחתה עדיין מקווים לקבל אשרת כניסה לארצות הברית כדי להצטרף לאחותה פאני.

בפורים 1940 ובחנוכה באותה השנה היא כותבת ביומנה על הגעגועים למשפחתה ונזכרת בעצב על האופן בו היו חוגגים יחד את החגים בבוכום. במשך כל שנת 1940 היא עוקבת בדאגה רבה אחרי התנהלות המלחמה באירופה ומביעה חשש לגבי גורלם של יהודי אירופה בכלל ומשפחתה בפרט. היא מספרת גם על קשיי הקליטה שלה בארץ שנבעו במידה רבה מגעגועיה ומדאגתה למשפחתה.

יומנה של זוזי מסתיים ב-12 במאי 1941.

 ראו גם 

 הקהילה היהודית בבוכום
 גירוש זבנושין

הערות שוליים

קטגוריה:שואת יהודי גרמניה
קטגוריה:גירוש יהודים
קטגוריה:פליטים יהודים
קטגוריה:חקיקה אנטישמית