רן גואילי

200px|ממוזער|שמאל|עמדת זיכרון לחטוף רן גואילי באירוע קבלת שבת בעיר נשר 12 בדצמבר 2025

רן (רני) גְוִאילִי (11 בפברואר 1999 – 7 באוקטובר 2023) היה לוחם ביחידת יס"מ נגב של משטרת ישראל, שנהרג בקרב בקיבוץ עלומים במהלך טבח שבעה באוקטובר וגופתו נחטפה לרצועת עזה על ידי מחבלי חמאס. בינואר 2026 אותרה הגופה ברצועת עזה, במהלך מבצע "לב אמיץ", והובאה לישראל. הוא היה האחרון שהושב מבין החטופים במלחמת חרבות ברזל.

 ביוגרפיה 
גואילי נולד בכ"ח בשבט ה'תשנ"ט, 11 בפברואר 1999. הוא בנם של טליק, עורכת דין ואיציק גואילי, האח האמצעי מבין שלושה אחים. משפחתו מתגוררת ביישוב מיתר.

גואילי התגייס לחטיבת גולני ושובץ בגדוד 12 לאחר מכינה קדם-צבאית. במהלך הטירונות עבר תאונה מבצעית בה נשברה לו עצם הירך, והרופא העריך שלא יוכל לשוב לשירות קרבי. למרות זאת, הוא עבר פיזיותרפיה אינטנסיבית והצליח לחזור לשירות קרבי בתוך ארבעה חודשים, ואף סיים מסע כומתה של 60 קילומטרים. ב-18 באפריל 2021 גואילי התגייס למשטרת ישראל ושירת כלוחם "יס"מ נגב" במחוז דרום.

 אירוע החטיפה והשבי 
ב-7 באוקטובר 2023 שהה רן גואילי בביתו ביישוב מיתר בחופשת מחלה, בעקבות שבר בכתף שנגרם כשבועיים קודם לכן במהלך רכיבת שטח. על אף שהיה מיועד לעבור ניתוח יומיים לאחר מכן, עם פרוץ מתקפת הטרור של חמאס החליט גואילי לצאת מביתו מיוזמתו כשהוא מצויד במדים ובאפוד, תוך שהוא מצהיר כי לא יאפשר לחבריו להילחם לבדם. הוא נסע לתחנת המשטרה בבאר שבע כדי להצטייד, והמשיך משם לעבר מוקדי הלחימה בעוטף עזה. בהגיעו לאזור חבר לסא"ל גיא מדר, ויחד השתתפו בלחימה סמוך לקיבוץ עלומים ובמרדף אחר מחבלים. במהלך פעילותם הגיעו השניים לתחנת הדלק בצומת סעד, שם פעלו תחת אש כבדה וסיכון חיים ממשי לחילוץ ולהצלה של עשרות שורדים מהטבח בפסטיבל "הנובה".

לאחר פעולות החילוץ שב גואילי לאזור עלומים כדי לסייע לכוחות הלוחמים, שם נקלע יחד עם סא"ל מדר למארב שכלל ירי מסיבי וירי רקטות כתף. במהלך חילופי האש נפצע גואילי באורח קשה בידו וברגלו. למרות פציעתו המשיך להילחם בנחישות, תוך שהוא תופס מחסה תחת עץ אקליפטוס ומניח לעצמו חוסם עורקים. הוא הצליח לחסל לפחות 14 מחבלים נוספים, שאותרו במקום שבו נחטף. חבריו העידו כי הפגין קור רוח יוצא דופן לאורך הקרב, ובמהלכו אף הספיק לשלוח הודעות המעדכנות על מיקומו ומתריעות מפני תנועת מחבלים, עד להודעתו האחרונה שנשלחה בשעה 10:39.

על פי ההערכות, גואילי נחטף לרצועת עזה בסביבות השעה 11:00 כשהוא פצוע קשה, ככל הנראה לאחר שאזלה לו התחמושת. כשבועיים לאחר האירועים עודכנה משפחתו של גואילי בדבר חטיפתו. בהמשך הוצגו ראיות מצולמות שלפיהן גופתו נמצאת בסמוך לבית החולים שיפא בעזה, כשסביבו מחבלים. ועדת מומחים שבחנה את הממצאים קבעה בדיעבד כי הוא נפל בקרב ב-7 באוקטובר וגופתו נחטפה לעזה. המסקנה הרשמית על מותו התבססה על ההשערה שלא קיבל טיפול רפואי לפציעתו הקשה. לאחר מותו הועלה לדרגת רב-סמל ראשון.

 המאבק לשחרורו 
ממוזער|נס ציונה 2026 - שלטים המביאים תמיכה במשפחה וקוראים לשחרורו של רן

ביום 30 בינואר 2024, לאחר 117 ימים של חוסר ודאות, קבעה ועדת מומחים המורכבת מגורמי ביטחון, מודיעין ובריאות כי רן גואילי אינו בין החיים. הוריו סירבו לקבל את ההודעה על מותו, בטענה כי המידע שהוצג להם רצוף סתירות. הם האמינו כי חוסנו הגופני אפשר לו לשרוד את הפציעה, ולא נשללה האפשרות שקיבל טיפול רפואי ברצועה. אמו טענה כי ההכרזה עליו כחלל הציבה אותו בעדיפות האחרונה בעסקאות כ"חטוף סוג ב'". כחברים ב"פורום תקווה", הביעו הוריו התנגדות נחרצת לעסקאות חלקיות ודגלו בהמשך הלחימה עד להכרעת חמאס. חששם המרכזי היה כי ההכרזה על בנם כחלל תציב אותו בעדיפות האחרונה במשא ומתן, או לסמל של חוסר הכרעה, בדומה למקרה של הדר גולדין, והחשש כי יהפוך ל"רון ארד הבא".

אמו סגרה את משרד עורכי הדין שבבעלותה כדי להתמסר באופן מלא למאבק להשבת בנה לקבורה בישראל. במסגרת זו קיימה ראיונות בתקשורת, הצטרפה למשלחות לחו"ל ונפגשה עם מקבלי החלטות בדרג המדיני והביטחוני. היא השמיעה קול ביקורתי נגד מתווים שישאירו חטופים מאחור. בתוך כך, הביעה התנגדות לשימוש פוליטי בסוגיית החטופים, ומתחה ביקורת חריפה על המערכת המשפטית. כמו כן ביקרה את שחרורו של מנהל בית החולים שיפא, מוחמד אבו סלמיה, בשל סרטון שפורסם בו נראה רן כשהוא פצוע קשה בסמוך לשלט עליו נכתב "מיון שיפא", ככל הנראה בבית החולים.

עם השבת גופתו של סותטיסאק רינטלאק, הפך גואילי לחטוף היחיד שגופתו נותרה בשבי בעזה. מצב שהגביר את הלחץ המדיני. גורמי הביטחון הבהירו למתווכות כי אירוע החטופים לא יחתם עד להשבתו, ועד אז ישראל לא תתקדם לשלב השני בהסכם, שכולל פירוק מנשק ופירוז הרצועה. המחבלים והצלב האדום אף תכננו חיפושים בשכונת זייתון ברצועת עזה. ישראל הציגה מידע מודיעיני המצביע על כך שארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי מכירים את מיקומו המדויק, ודרשה את החזרתו כתנאי להתקדמות בשלבי ההסכם. למרות הדיונים על חיפושים בשכונת זייתון ופעולות הצלב האדום, משפחתו המשיכה להביע חשש עמוק כי עם חלוף הזמן המאבק להשבתו ידעך, וכי רן יהפוך ל"רון ארד הבא".

 מבצע לב אמיץ 
בנובמבר 2025 הורחב הקו הצהוב וכלל אף את בית הקברות אל בטראש בשכונת א-תופאח, בעקבות מקומות מסתור רבים שהקשו על הלוחמים זיהוי על האיום. רק לאחר שהצטבר מספיק מידע מודיעני אמין, ב-25 בינואר 2026, כוחות צה"ל פתחו במבצע "לב אמיץ" בשכונת שג'אעייה שבצפון רצועת עזה, במטרה לאתר את גופתו ולהשיבה לקבר ישראל. המבצע, שנערך בהובלת חטיבת אלכסנדרוני ובשיתוף גורמי מודיעין והרבנות הצבאית, התמקד בפעילות בבית קברות בשכונה, בעקבות מידע מדויק.

ב-26 בינואר בשעות אחר הצהריים אותרה וזוהתה גופתו של גואילי בבית הקברות אל בטראש בשכונת א-תופאח. גואילי נמצא לאחר בדיקה של מעל 250 גופות, כשעל גופו מדי המשטרה שלו. הזיהוי אושר על-פי בדיקת שיניים של רופא פתולוג מיוחד שהגיע למקום. למקום מציאת הגופה הגיע הרמטכ"ל אייל זמיר, יחד עם כוחות צה"ל. במקום הוצבה גופתו, והחיילים הצדיעו לגואילי עם שירת ההמנון, התקווה ובשירת 'אני מאמין'.

 הלווייתו 
גואילי נקבר ב-28 בינואר 2026 בבית הקברות במיתר. מסע הלוויה החל במחנה שורה בשיירה משטרתית. השיירה המשטרתית כללה את סיירת האופנועים הארצית של אגף התנועה וניידות מחטיבת סה"ר במחוז דרום, וליוותה את ארונו של גואילי דרך כביש 431, מחלף נשרים, כביש 6 וכביש 60 עד שהגיעה ליישוב מיתר. בצמתי הדרכים עמדו רבבות בני אדם עם שלטים ודגלי ישראל וחלקו עבורו כבוד אחרון.

טקס ההספדים נערך בשעה 12:30 במתחם המיועד ביישוב מיתר בנוכחות ראש הממשלה, בנימין נתניהו, נשיא המדינה יצחק בוז'י הרצוג והשר לביטחון פנים איתמר בן גביר, אשר ספדו לגואילי. בנוסף נכחו בטקס מפכ"ל המשטרה, הרב הראשי לישראל, יו"ר הכנסת, חבר הכנסת בני גנץ ועוד. טקס הקבורה התקיים בבית העלמין בהשתתפות מצומצמת וללא כלי תקשורת.

 הנצחתו 
לאחר חטיפתו, ולאות הוקרה על עוז רוחו, העניקו לו תושבי קיבוץ "עלומים" את הכינוי "רני מגן עלומים". בקיבוץ הוצב שלט הנושא את התואר הזה, ובו נכתב כי גואילי ניהל קרב גבורה עילאי, ובכך הציל את חייהם של חברי הקהילה. התואר מבטא את בחירתו להילחם לבדו מול כוחות מחבלים עדיפים, תוך שהוא ממשיך להשיב אש גם לאחר שנפצע, עד שאזלה לו התחמושת.

המשפט "ראשון לצאת, אחרון לחזור" הפך למזוהה עם רן גואילי, לאור התייצבותו המיידית בחזית עם פרוץ הקרבות בשבעה באוקטובר, ואת סגירת המעגל עם חזרתו כחטוף האחרון שהושב לישראל.

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:שוטרים ישראלים
קטגוריה:חללי טבח שבעה באוקטובר
קטגוריה:חללי משטרת ישראל
קטגוריה:חטופים ישראלים שנרצחו במלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:בני ערובה וחטופים בטבח שבעה באוקטובר
קטגוריה:לוחמי חטיבת גולני
קטגוריה:מיתר: אישים
קטגוריה:עלומים (קיבוץ): אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1999
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2023