הדחת סלובודן מילושביץ'

הדחת סלובודן מילושביץ' התרחשה ביוגוסלביה לאחר הבחירות הכלליות ב-24 בספטמבר 2000 והגיעה לשיאה בסיומה של ממשלת סלובודן מילושביץ' ב-5 באוקטובר 2000. היא מכונה מהפכת 5 באוקטובר (בסרבית: Петооктобарска револуција) או מהפכת הדחפורים (Багер револуција), על שם אירוע במהלך הפגנה שנמשכה יום שלם, ובו מפעיל ציוד מכני הנדסי תקף את בניין רדיו וטלוויזיה של סרביה, שנחשב לסמל התעמולה של משטר מילושביץ'.

 רקע 
ממוזער|מילושביץ'
שלטונו של מילושביץ' תואר כסמכותני או אוטוקרטי. הושמעו גם האשמות כי מדובר במשטר קלפטוקרטי החוטא בזיוף בחירות, התנקשויות פוליטיות, דיכוי חופש העיתונות ואלימות משטרתית. הוא היה ראש המדינה המכהן הראשון שהועמד לדין באשמת פשעי מלחמה. תפקידו במלחמות יוגוסלביה הוביל להטלת סנקציות בין-לאומיות נגד יוגוסלביה, שהשפיעו באופן הרסני על הכלכלה והחברה היוגוסלבית, בעוד שהפצצות נאט"ו במסגרת מבצע כוח מאוחד פגעו משמעותית בתשתיות במדינה. אף שהדחתו של מילושביץ' דווחה כמהפכה ספונטנית, למעשה התנהל מאבק ממושך במטרה לשלול את הלגיטימיות של המנהיג, להפנות את כוחות הביטחון נגדו ולכפות עליו ללכת לבחירות.

בשנת 1998, תריסר סטודנטים נפגשו כדי להקים את אוטפור (התנגדות בסרבית). הם ניתחו את המחאות שנערכו בשנתיים קודם לכן, והבינו שהם זקוקים לארגון, אסטרטגיה, תכנון וגיוס יעילים יותר למאבק מתמשך. בעקבות זעם על חוקים חדשים שהובילו לשליטה פוליטית על האוניברסיטאות ולרדיפת התקשורת העצמאית, הסטודנטים של אוטפור קראו להדחתו של מילושביץ', להקמת דמוקרטיה ולייצוב שלטון חוק.

משנת 1991 היו קמפיינים של התנגדות אזרחית לממשל מילושביץ', שהגיעו לשיאם במהפכה הלא-אלימה ברובה של אוקטובר 2000. לקראת סיום כהונתו הראשונה כנשיא יוגוסלביה (קודם לכן נבחר לכהן כנשיא סרביה, בשתי כהונות, בין 1989 ל-1997), ב-6 ביולי 2000, שונו הכללים לבחירת הנשיא. בעוד שנשיא יוגוסלביה נבחר בעבר לכהונה אחת בלבד על ידי בית המחוקקים בפרלמנט היוגוסלבי, כעת היה עליו להיבחר ישירות באמצעות הצבעה בשני סיבובים, עם מקסימום של שתי כהונות. ב-27 ביולי 2000 הודיעו הרשויות כי הבחירות המוקדמות יתקיימו ב-24 בספטמבר 2000, אם כי כהונתו של מילושביץ' לא תסתיים עד 23 ביולי 2001. הבחירות לבית העליון של הפרלמנט הפדרלי, מועצת האזרחים, וכן הבחירות המקומיות, תוכננו להתקיים באותו תאריך.

ב-25 באוגוסט 2000, , מנטור לשעבר ובעל ברית פוליטי של מילושביץ', נחטף באופן מסתורי מביתו והוצא להורג ב. נטען כי מילושביץ' עמד מאחורי חיסולו, כדי למנוע ממנו להיות יריב פוטנציאלי בבחירות. חלקי גופתו נמצאו שלוש שנים לאחר מכן, במרץ 2003. ארבעת השוטרים שחטפו אותו נשפטו, ומילושביץ' הואשם בתכנון ההתנקשות.

 בחירות 
הבחירות התקיימו ב-24 בספטמבר 2000.  (DOS) דיווחה כי ווייסלב קושטוניצה זכה ביותר ממחצית מהקולות, מספיק כדי להביס את מילושביץ' כבר בסיבוב הראשון. ועדת הבחירות הפדרלית הנשלטת על ידי הממשלה טענה כי אף מועמד לא זכה ביותר מ-50% מהקולות וכי יתקיים סיבוב שני בין קושטוניצה למילושביץ'. ההודעה הובילה להאשמות בהונאת בחירות ולהפגנות שקטות להפלת הממשלה.

נמצאו לא מעט אי סדרים בפרסומים של ועדת הבחירות, ובעקבותיהן התוצאות הוכרזו מזויפות מיד לאחר הדחתו של מילושביץ', והתוצאות הרשמיות המתוקנות פורסמו זמן קצר לאחר מכן.
+הבדלים בין התוצאות הרשמיות לפני ואחרי 5 באוקטוברמועמדתוצאות
רשמיות (28 בספטמבר 2000)תוצאות
רשמיות (10 באוקטובר 2000)קולותאחוזקולותאחוזווייסלב קושטוניצה2,474,39248.96%2,470,30450.24%סלובודן מילושביץ'1,951,76138.62%1,826,79937.15%טומיסלב ניקוליץ'292,7595.79%289,0135.88%146,5852.90%145,0192.95%מיודראג וידויקוביץ'46,4210.92%45,9640.93%סך כל הקולות הכשרים (אחוז מהקולות הכוללים)4,911,91897.20%4,778,92997.19%קולות לא כשרים (אחוז מהקולות הכוללים)135,3712.68%137,9912.81%סך כל הקולות5,053,42869.70%4,916,92071.55%בעלי זכות הצבעה7,249,8316,871,595

 מחאות והפיכה 
ממוזער|בניין הפרלמנט עולה בלהבות במהלך ההפגנות
ההפגנות החלו בשביתה ב-29 בספטמבר במכרות הפחם בקולוברה, מהן מפיקים את רוב החשמל של סרביה. המחאה הגיעה לשיאה ב-5 באוקטובר 2000. מאות אלפי מפגינים מכל רחבי סרביה הגיעו לבלגרד למחות, תוך שהם קוראים "גוטוב יה!" ("הוא סיים!") בניגוד להפגנות קודמות, לא היה דיכוי רחב היקף של המשטרה. הפרלמנט נשרף חלקית במהלך ההפגנות.

ליוביסאב ג'וקיץ היה מפעיל טרקטור כבד שהפך לסמל של ההפיכה, כשהתנגש עם הטרקטור שלו בבניין השידור הציבורי בבלגרד, שהיה במשך עשור סמל לשלטונו של מילושביץ'. אף על פי שהמחאה הייתה שקטה באופן יחסי, 65 אנשים נפצעו במהומות ושני מפגינים נהרגו.

לפני ההפגנה, מילושביץ' אמר שיתפטר אך ורק לאחר תום כהונתו ביוני 2001. בעקבות ההפגנות, מילושביץ' התפטר ב-5 באוקטובר 2000.

 מעורבות ארצות הברית 
בשנה שקדמה לבחירות, יועצים שמומנו על ידי ארצות הברית מילאו תפקיד מרכזי בקמפיין נגד מילושביץ'. הסמל המרכזי של הקמפיין היה הסיסמה Gotov je! (בסרבית: "הוא גמור!"), שנוצרה על ידי אוטפור. חלק מהמימון האמריקאי לאופוזיציה כלל 2.5 מיליון מדבקות עם הסיסמה ו-5,000 פחי ריסוס לגרפיטי נגד מילושביץ'. המימון הועבר על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית בדרכים שונות. בחודשים שקדמו לבחירות, הקרן הלאומית לדמוקרטיה מימנה מפלגות אופוזיציה, תקשורת, איגודים וקבוצות סטודנטים.

המכון הרפובליקני הבין-לאומי הכשיר מחוץ למדינה 400 פעילים, והם חזרו לסרביה והכשירו עוד 15,000 פעילים לפקח על קלפיות בתוך המדינה. ביום הבחירות, האופוזיציה הצליחה להביא לפחות שני משקיפים מיומנים לכל קלפי בתשלום של 5 דולר - סכום שסופק על ידי המערב (בשנת 2000, השכר החודשי הממוצע במדינה היה 30 דולר).

נשיא ארצות הברית ביל קלינטון הנחה את ה-CIA להשקיע מאמץ כדי למנוע מהמנהיג הסרבי לזכות בבחירות לנשיאות. וינס הוטון, שלימים הפך להיסטוריון של מוזיאון הריגול הבין-לאומי, אמר שלארצות הברית אין כוונה לאפשר למילושביץ' להישאר בשלטון.

 תוצאות והשלכות 
ניצחון DOS הובטח בבחירות לפרלמנט בדצמבר עם השגת רוב של שני שלישים. ב-1 באפריל 2001, מילושביץ' נעצר על ידי המשטרה הסרבית ולאחר מכן הועבר להאג כדי להעמידו לדין על ידי בית הדין הפלילי הבין-לאומי ליוגוסלביה לשעבר. הוא מת בתאו ב-11 במרץ 2006, כמה חודשים לפני סיום משפטו שנמשך ארבע שנים.

זמן קצר לאחר ההפיכה, ג'וקיץ' החל להתנגד לממשלה החדשה, בטענה שהיא כמעט ולא שיפרה את רמת המחיה במדינה. הוא סיפר שבמהלך שלטונו של מילושביץ' הוא היה בעליה של חברה מצליחה, אך הפוליטיקאים שלאחר מילושביץ' יצרו תנאים כלכליים שהובילו לקריסת העסק שלו והוא פשט רגל, מכר את הטרקטור האייקוני שלו, וחי מכספי רווחה. ג'וקיץ' נפטר ב-11 ביולי 2020.

סבורים כי מהפכת הדחפור היוותה השראה למהפכת הוורדים בגאורגיה ולמהפכות צבע נוספות בשנים שלאחר מכן. ארגון האופוזיציה הסרבי אוטפור היה מעורב בהכשרת סטודנטים באי-ציות אזרחי בגאורגיה.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:מהפכות צבע
קטגוריה:דמוקרטיזציה
קטגוריה:יוגוסלביה: פוליטיקה
קטגוריה:בלקן: היסטוריה
קטגוריה:הפיכות ומהפכות שלטוניות
קטגוריה:2000 בפוליטיקה