ולטר PP

אקדחי סדרת Walther PP (בגרמנית: Polizeipistole מילולית: אקדח משטרתי) הם אקדחים חצי־אוטומטיים הפועלים בשיטת תנועה לאחור , אשר פותחו מיוצרים ונמכרים על ידי יצרנית הנשק הגרמנית קרל ולטר בע"מ (בגרמנית: Carl Walther GmbH) בשנת 1929 החל מפעל קרל ולטר לייצר את דגמי הולטר PP (בגרמנית: Polizeipistole מילולית: אקדח משטרתי). דגם זה היה אחד התכנונים המוצלחים ביותר ונותר בייצור ובשימוש כמעט ללא שינוי גם אל תוך המאה ה-21 מול תחרות של אקדחים מודרניים ומשוכללים יותר. הולטר PP מהווה אבן דרך משמעותית בתולדות כלי הנשק. הוא שינה את האופן שבו אקדחים עוצבו ופעלו, והציג מספר חידושים שהפכו אותו לאחד האקדחים המצליחים והמשפיעים ביותר במאה ה-20. בשנת 1931 יצרה חברת ולטר את אקדחי הולטר PPK הראשונים (בגרמנית: Polizeipistole Kriminalmodell, מילולית: דגם אקדח "בלשים" משטרתי) שזכו להצלחה זהה לאקדחי ה-PP ומיוצרים כמעט ללא שינוי גם אל תוך המאה ה-21. ולטר ייצרה את אקדחי ה-PP וגם את אקדחי ה-PPK בקליברים שונים החל מ-022 לונג רייפל, דגמי ה-PP היו האקדחים הראשונים שיוצרו בייצור המוני, מבלי שאיכות המוצר ואמינותו יפגעו אף על פי שעלויות הייצור היו נמוכות יותר מאקדחים אחרים בני התקופה שיוצרו לעיתים בעבודת-יד או במספרים קטנים יחסית במחרטות או יציקות. הולטר PP ו-PPK מיוצרים הן בגרמניה והן ברישיון במדינות אחרות ההערכה היא שכ-5,000,000 יחידות יוצרו. הוא נחשב לאחד האקדחים הקלאסיים והאמינים ביותר שיוצרו אי פעם. הפופולריות המתמשכת שלו, במיוחד בגרסת ה-PPK, שזורה גם בתרבות הפופולרית, בין היתר ככלי הנשק המזוהה עם ג'יימס בונד. והוא סמל מהווה לחדשנות גרמנית ועיצוב על-זמני שהותיר חותם בל יימחה על עולם כלי הנשק.

רקע

בשנת 1908, ביוזמתו של פריץ ולטר, בנו הבכור של קרל ולטר, החלה החברה לייצר אקדחים. דגמים 1 עד 5 ו־7 עד 9 יוצרו בקליברים.25 ACP (6.35 מ"מ) ו־.32 ACP (7.65 מ"מ). דגם 6 היה ניסיונה הראשון של ולטר לפתח אקדח בקליבר 9 מ"מ לוגר. הוא פעל בשיטת רתע חופשי (blowback) ולא באמצעות נעילה, ונחל כישלון, כאשר יוצרו ממנו רק כ־1,000 יחידות. עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה ולטר הייתה יצרנית נשק קטנה יחסית, שהתמקדה בייצור אקדחי כיס לשוק האזרחי. בתחרות ובצל של יצרניות הנשק הגדולות בגרמניה ובראשן חברת מאוזר, חברת Deutsche Waffen - und Munitionsfabriken (DWM) היצרן העיקרי של אקדח הלוגר וחברת Sauer & Sohn שהייתה בתחרות על השוק האזרחי. בדצמבר 1915, בעקבות ביקוש גבוה מהממשלה הגרמנית לכלי נשק עבור הכוחות הלוחמים והמשטרה האזרחית הרחיבה החברה את היקף הייצור. המפעל הורחב משמעותית הוקם מתקן חדש מתפרש על 22,000 מ״ר, ובהמשך הוקמו מחלקות נוספות בהן הוצבו 750 מכונות, וייצור על ידי מאות עובדים. התוצאה הייתה מעבר מחברה קטנה "משפחתית" לגורם מרכזי בתעשיית הנשק באימפריה הגרמנית. עם זאת עד לסוף שנות העשרים של המאה העשרים החברה התמקדה בייצוא אקדחים קטנים, לשוק האזרחי.

ה-PP היה מבוסס על עבודתם של שני ממציאים גרמניים אלויס טומישקה וסרגיי קורובין, שניהם רשמו פטנטים בשנת 1914 על מערכות הדק "פעולה כפולה". ייצור אקדח ה"ליטל טום" של טומישקה, אף על פי שהיה קטן יחסית, יצר מוניטין מספיק כדי למשוך את תשומת לבו של פריץ ואלטר. נאמר כי בשנת 1922 פנה פריץ לטומישקה בבקשה לשווק אקדחים המשלבים את הפטנטים של האחרון. עם זאת, לאחר רכישת הזכויות, פריץ או שעיכב את התהליך במכוון עד שתוקף הפטנטים הבסיסיים פקע, או שעמל ללא הצלחה להתאים את ה"ליטל טום" לשיטות הייצור ההמוני של החברה. במהלך תקופה זו, שילב פריץ את רעיונותיו של טומישקה עם כמה מרעיונותיו שלו, ופנה למשרד הפטנטים הגרמני עם עיצוב של האקדח.

ולטר PP
ממוזער|חיילת בצבא האיראני מתאמנת בירי באקדח ולטר PP צילום משנת 1971
ממוזער|אקדח PP סופר בקוטר 9מ"מ "אולטרה"
ממוזער|אקדח PP ספורט בקוטר 0.22 לונג רייפל
עם הוצאתו לשוק בשנת 1929 הביא אקדח ה־PP למהפכה בתכנון וייצור של אקדחים בעלי מנגנון פעולה כפולה, בהיותו האקדח הראשון שהציע הדק פעולה כפולה באיכות מבנית גבוהה ובפעולה חלקה ואמינה. תקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה, במהלכה ולאחריה, היה אקדח ולטר PP חלק מחימוש התקני של משטרות וגופי ממשל במדינות רבות, ובהן מינהל הכספים של ממשלת הרייך השלישי עד לשנת 1943. בוורמאכט שימש האקדח כנשק תקני לקצינים. האקדח המשיך לשמש את כוחות אכיפת החוק של גרמניה המערבית שנים רבות לאחר סיום מלחמת העולם. בתחילת שנות השבעים של המאה ה-20, בעקבות ההכרה כי הביצועים הבליסטיים הסופיים של קליבר 7.65×17 מ״מ, שהיה הקליבר הנפוץ בשירות המשטרתי והצבאי, אינם מתאימים יותר לצורכי המשטרה הוצאו ה"וולטרכן", (בגרמנית:Waltherchen) כפי שכונו האקדחים בחיבה בפי השוטרים והחיילים, משירות המשטרה בגרמניה. אקדחים רבים נמכרו במחירים נמוכים לבעלי רישיונות מתאימים. ממדיהם הקומפקטיים ואמינותם הפכו אקדחים אלו לכלי נלווה פופולרי בקרב ציידים, לצורכי לכידה, ירי סיום והגנה עצמית, באירופה הפופולריות של אקדחים אלו לא דעכה בשוק האזרחי עד לכניסתם לשוק של אקדחים מודרניים בדגמים צבאיים. משנת 1973 יוצר הדגם ולטר PP Super, שעבר שינויים משמעותיים והיה מותאם לתחמושת 9×18 מ"מ Police. עם זאת, אקדח זה זכה לפופולריות נמוכה בהרבה בשוק בהשוואה לגרסה המקורית, הפשוטה והאלגנטית.

אקדח ולטר PP הוא כלי ירייה פשוט במבנהו הפועל בשיטת התנועה לאחור, בעל קנה קבוע ובהתאם לגרסה, הוא יורה תחמושת חלשה יחסית עד בינונית בעוצמתה בקליברים 022 לונג רייפל, 6.35 מ"מ 7.65 מ"מ ו-9 מ"מ קצר מאחר שלא נעשה שימוש בקליברים גדולים יותר, מסת מכלול המחלק מספיקה לצורך עיכוב הפתיחה של בית הבליעה קפיץ הרתע מושחל בפשטות מעל הקנה, המשמש גם כמוט ההנחיה שלו. תצורה זו, שמבטלת במידה רבה חלקים נעים מעניקה יתרון טכני מסוים לעומת פתרונות אחרים בכל הנוגע לדיוק הירי ואמינות של הנשק. נוסף על כך, ניתן לשמור על גובה נמוך של מכלול המחלק, דבר התורם למבנה קומפקטי במיוחד של האקדח. האקדח הביא לכדי שימוש מספר תכונות חדשניות שהפכו למאפיינים המשמשים גם אל תוך המאה העשרים ואחת והעיקרי שבהם היה מגוון מנגנוני הבטיחות ששולבו באקדח, שנחשבו פורצי דרך והשפיעו על פיתוחם של אקדחים עתידיים. מנגנון בטיחות ראשון הייתה הנצרה, במצב התחתון, הנצרה נעלה את הנשק על ידישילוב של מנגנון חוסם נוקר, כאשר הידית הייתה מורמת כלפי מעלה, הנצרה שחררה את הנשק לירי, מצב זה היה בעל אינדיקציה ויזואלית כך שנקודה אדומה נחשפה לעיני היור לאחר שהייתה מוסתרת קודם לכן בידי הידית.
מנגנון ההדק SA/DA אפשר למשתמש לטעון את האקדח, לשחרר את דריכת הפטיש ולהחזירו למצב בטוח, תוך שמירה על היכולת לירות באקדח במהירות ועד לרגע ההפעלה לשאת אותו בבטחה. כאשר הנצרה הייתה מופעלת, מנגנון מבטל דריכה היה מוריד אוטומטית ובבטחה את הפטיש, על הנוקר מבלי לשחרר ירי. לצורך ירי הירייה הראשונה נדרש מהיורה להתגבר על משיכת הדק כבדה יותר מאחר שהאקדח ביצע את מחזור הירי כפעולה כפולה, לאחר הירייה הראשונה נדרך הפטיש אוטומטית, ומשיכת ההדק נעשית קלה בהרבה והנשק ממשיך לפעול במצב של יריה בודדת. הירי במצב זה עשוי לשפר את הדיוק, שכן משיכת ההדק הקלה יותר תורמת ליציבות רבה יותר בזמן הירי. מנגנוני הבטיחות כללו גם הגנה מפני פליטת כדור על השהיית שחרור מנגנון הנעילה שהפריד בין הנוקר לבית הבליעה רק כאשר ההדק נלחץ עד סופו, ממש לפני הירי,. כך, גם זעזועים חזקים או נפילת הנשק לא יכלו לגרום לירי. מנגנון בטיחות נוסף וחדשני היה הכללת פין אינדיקטור על כדור בבית הבליעה הממוקם בחלקו האחורי של המחלק, מעל הנוקר. כאשר הוא בולט, משמעות הדבר היא שכדור מצוי בבית הבליעה, האינדיקציה היא לא רק ויזואלית וניתן לזהות את מצב הפין הפין בקלות גם באמצעות מישוש, אפילו בחשכה. פין זה אינו מותקן באקדח ה-PP בקליבר 0.22 לונג רייפל שכן הוא היה בא במגע עם שפת התרמיל ועלול היה לגרום לירי לא מכוון.

ל-Walther PP הייתה בתחילה לוחית כיסוי קטנה מעל נוקר האקדח, אך זו התבררה כמיותרת לאחר המלחמה והוסרה. גרסאות מסוימות של ה-Walther PP כוללות גוף העשוי מסגסוגת אלומיניום דורלומין  החוסך כ-40 גרם ממשקל האקדח בהשוואה לגוף פלדה. אבות-טיפוס עם מחסניות בעלות טור כפול ל-10 ו-13 כדורים לא הגיעו לייצור סדרתי. הניסיונות לייצר אב טיפוס עם מחסניות טור כפול (High Capacity) כבר בשנות ה-30 וה-40 היו מאוד מתקדמים לזמנם. רוב האקדחים באותה תקופה נשאו 7–8 כדורים בלבד. לו היו נכנסים לייצור, הם היו מקדימים את עידן אקדחי ה-9ממ "המופלאים" (באנגלית: Wonder Nines) בעלי קיבולת מחסנית הגבוהה בכמה עשורים.

לרגל יום הולדתו ה-50 בשנת 1939, קיבל אדולף היטלר אקדח וולטר PP בקליבר 7.65 מ"מ מקארל וולטר, הנשק היה מעוטר בעיטורים וחריטות רבות. על גבי כתות השנהב הלבנות נחרטו ראשי התיבות "AH". הכיתוב על האקדח מזהה אותו כתוצרת וולטר, שככל הנראה העניק את המתנה להיטלר באופן אישי, הנשק התגלה כביכול בדירתו הישנה של היטלר במינכן בסוף שנת 1945. עם זאת, בשנות ה-80 הוא נמכר לאספן נשק פרטי תמורת למעלה מ-100,000 דולר וההערכה היא שאקדח הזהב עשוי להימכר בסכום שקרוב למיליון דולר אם יעמוד שוב למכירה.

דגמים
 PP Sport לאחר המלחמה, יוצרו גרסאות "ספורט" שונות של ה-Walther PP בקליבר 22. LR עם קנה מוארך (152 מ"מ או 204 מ"מ). דגמים אלו היו זמינים עם כוונת מיקרומטרית ובשל הקנה המוארך, מרחק הכוונות גדל, מה שמאפשר קליעה מדויקת בהרבה לטווחים של 25 מטרים. בניגוד לדגם המבצעי, כאן הדגש היה על הדק "פעולה יחידה" קל ורגיש מאוד, המונע רעידות בזמן הלחיצה. הקתות המיוחדות כללו לעיתים קרובות מנח מיוחד לאגודל כדי להעניק יציבות מרבית ליורה.
 גרסה צבאית MP (Militärpistole) סדרת ה-MP מייצגת את הניסיונות של חברת וולטר לייצר אקדח שירות לצבא הגרמני שיהיה חזק יותר מה-PP. בעוד ה-PP תוכנן לקליברים קטנים יחסית ה-MP תוכנן לירי של 9 מ"מ פרבלום שהיה התחמושת הצבאית הסטנדרטית בצבא הגרמני. אף על פי שה-MP עצמו לא אומץ על ידי הצבא, הלקחים מהפיתוח שלו והניסיון להתמודד עם עוצמת הרתע של ה-9 מ"מ הובילו ישירות לפיתוחו של ה-ולטר P38, שהפך לאקדח השירות המרכזי של הוורמאכט במלחמת העולם השנייה.
 Walther PP Super דגם זה הושק בשנות ה-70 כמענה לצורך של משטרת מערב גרמניה בנשק חזק יותר לעצירת פשיעה גוברת. הוא השתמש בכדור 9x18 מ"מ Ultra (או Police). הרעיון היה ליצור כדור חזק יותר מה-9 מ"מ הקצר (0.380), אך כזה שעדיין מאפשר שימוש במנגנון "תנועה לאחור" פשוט ללא צורך בנעילת קנה מורכבת. אף על פי שהיה אקדח איכותי מאוד, הוא נדחק הצידה כאשר המשטרה הגרמנית החליטה לעבור לאקדחים בקליבר 9 מ"מ פאראבלום, וייצורו הופסק באמצע שנות ה-80.

ולטר PPK
ממוזער|אקדח ולטר PPK מפורק
ממוזער|אקדח PPK מתוצרת רינג'ר בקוטר 9 מ"מ קצר
ממוזער|אקדח PPK-E בקוטר 7.65 מ"מ
ממוזער|אקדח PPK-L בקוטר 6.75 מ"מ
אקדח הולטר PP יועד להיות אקדח נרתיק קטן, אך משטרת המדינה של פרוסיה ציינה בפני הנהלת קרל ולטר כי אקדח קטן עוד יותר יהיה נחוץ לצורך הסלקה בנרתיק כתף. התוצאה הייתה האקדח המוכר בשם "אקדח בלשים משטרתי" (Polizei-Pistole, Kriminal) או "PPK"; מקור הכינוי, לעומת זאת, עדיין מוטל בספק. הסברים שהוצעו עבור הסיומת "K" כוללים את המילים Kriminal (משטרה פלילית), kurz (קצר) ו-klein (קטן). וולטר הוסיפה אותו בסופו של דבר לתבניות ההטבעה על הצינה. דף המידע של וולטר שהוכנס למהדורת 1943 של המדריך הטכני של קרל פישר לנשק וקליעה עבור ה-Ordnungspolizei (משטרת הסדר), אינו מזכיר את המשטרה הפלילית (Kriminalpolizei) בהקשר לאקדח זה. היסטוריונים של נשק מציינים כי השם "קרימינל" אומץ מאוחר יותר מטעמי שיווק ומיתוג. ה-PPK שונה מה - PP ב-3 פרטים הקנה והמחלק (צינה) קצרים יותר ובידית אחיזה אף היא קצרה יותר. ממדיו הקטנים יותר ומשקלו הקל הופכים את ה-PPK לנוח מעט יותר לתמרון ומקלים על נשיאה מוסלקת. עם זאת, המרחק הקצר בין הכוונות והקנה הקצר מפחיתים את הדיוק. עבור יורים בעלי ידיים גדולות, זמינה מחסנית מוארכת הכוללת משענת לזרת.

אקדח ה-PPK נרכש על ידי מדינות רבות בגרמניה כנשק שירות, בעיקר עבור גופי אכיפת חוק עוד לפני מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה ואחריה, הנשק הפך לנפוץ ביותר.
מינהל הכספים של הרייך הכניס את הנשק לשימוש בשנת 1937 עבור שירות חקירות המכס; הוא שימש שם עד שנת 1943. לאחר מלחמת העולם השנייה, באישור בעלות הברית, הוא הונפק מחדש לחוקרי מכס. הנשק מצא חן גם בעיני חיילי הוורמאכט, כאשר קצינים רבים רכשו את ה-PPK באופן פרטי. לאחר שנת 1972, ה-PPK, בדומה ל-PP, הוצא בהדרגה משירות משטרתי מכיוון שהמשטרה דרשה כלי נשק בקליבר 9x19 מ"מ עוצמתי יותר. בבוואריה, ה-PP וה-PPK נותרו נשק השירות הסטנדרטי של המשטרה עד 1981/82.

לאחר שה-PPK הוצא משירות המשטרה, כלי הנשק נמכרו במספרים גדולים ובמחירים נמוכים לרוכשים בעלי רישיון. גודלם הקומפקטי ואמינותם הפכו את האקדחים לבני לוויה פופולריים עבור ציידים שהשתמשו בהם לצורך המתת חיות שנפצעו במהלך הצייד ולהגנה עצמית כאשר היריה הראשונה לא הספיקה להרוג את החיה. השימוש באקדח בידיים אזרחיות ההעלה לאור בעיה בטיחותית ותאונות התרחשו בגלל היעדר נצרת מחסנית. אם כדור היה בבית הבליעה, ניתן היה לירות ירייה גם ללא מחסנית בנשק אף על פי שפין חיווי הטעינה הצביע על כך. בשל הקליבר הקטן לאקדח יש כוח עצירה מועט, דבר שעלול להיות בעייתי במיוחד בעת ציד חזירי בר. לכן, הוא הוחלף במידה רבה בגרמניה בכלי נשק חזקים יותר.

דגמים
 PPK/L בשנות הייצור שקדמו למלחמת העולם השנייה, פותחה גרסה של ה-PPK בשם PPK/L (כאשר ה-"L" מייצגת "Light" - קל), שבה גוף האקדח היה עשוי מדורלומין סגסוגת אלומיניום. אקדחים אלו אלו יוצרו רק בקליברים 7.65 מ"מ ו-0.22 לונג רייפל, וזאת בשל העלייה ברתע הנובעת ממשקלו הקל יותר של האקדח.
 PPK/S גרסה זו שבה ה-"S" מייצגת "Sport" (ספורט), נוצרה במיוחד עבור שוק הנשק האמריקאי. בעקבות חוק הפיקוח על כלי נשק של שנת 1968, אקדחים שיובאו לארצות הברית ככלי נשק לצורכי ספורט היו חייבים לעמוד בממדי מינימום מסוימים. כדי לעמוד בממדים אלו, נעשה שימוש בידית האחיזה הגדולה יותר של אקדח ה-PP יחד עם מכלול הקנה והצינה של אקדח ה-PPK. מכיוון שהחוק בארצות הברית התיר ייצור מקומי של ה-PPK הייצור תחת רישיון החל בארצות הברית בשנת 1983 גרסה זו הופצה על ידי חברת אינטר ארמס. אקדח ה-PPK/S עשוי מפלדת אל-חלד, אם כי קיימות גם דוגמאות בגימור מושחם. ה-PPK/S שונה מה-PPK בנקודות הבאות: גובה של 104 מ"מ לעומת 100 מ"מ. משקל ה-PPK/S שוקל 51 גרם יותר מה-PPK והמחסנית של ה-PPK/S מכילה כדור אחד נוסף בשני הקליברים. ה-PPK/S וה-PPK מוצעים בקליברים הבאים:.7.65 קיבולת של 8 כדורים ב-PPK/S ו-7 ב-PPK או 9 מ"מ קצר ב-PPK/S: 7 כדורים; ב-PPK: 6 כדורים. ה-PPK/S מוצע גם בקליבר 0.22 לונג רייפל עם קיבולת של 10 כדורים.
 PPK/E דגם שבו הקיצור "E" מייצג את המילה אירופה, הוא גרסה המיוצרת ברישיון ובמחיר מופחת, הכוללת שינויים קלים בידית האחיזה הארכת מחסנית ושיטות ייצור ששונו במטרה להוריד בעלויות הייצור. ה-PPK/E יוצר למעשה על ידי חברת FEG בהונגריה עבור חברת וולטר, כדי להציע גרסה זולה יותר לשוק האירופי, בעוד שהייצור הגרמני והצרפתי היו ליקרים ויוקרתיים יותר. למרות הדמיון בין השניים, חלקים מסוימים של דגמי ה-PP, ה-PPK וה-PPK/S, כגון מחסניות, אינם ניתנים להחלפה עם דגם ה-PPK/E. תצלומי המפעל הרשמיים אינם מזכירים את מקורו ההונגרי של האקדח. תחת זאת, הכיתוב המסורתי של וולטר (".Carl Walther Waffenfabrik Ulm/Do") מוטבע בצד שמאל של הצינה. ה-PPK/E מוצע בקליברים 0.22 לונג רייפל, 7.65 מ"מ ו-9 מ"מ קצר.

יצרנים אחרים 
ממוזער|אקדח תוצרת FEG מדגם FEG PA-63 בקוטר 9 מ"מ קצר
ממוזער|מקרוב PM
ממוזער|אקדח Pistol Carpați Md. 1974
לאחר כניעת גרמניה ב-1945, בעלות הברית אסרו על מפעלים גרמניים לייצר נשק. חברת וולטר, שמפעלה המקורי נהרס על ידי הסובייטים, הקימה מפעל חדש, אך היא לא יכלה לייצר בו אקדחים.
כדי להמשיך למכור את דגמי ה-PP וה-PPK המבוקשים, וולטר חתמה על חוזה עם החברה הצרפתית מאנורהין (בצרפתית: Manurhin - Manufacture de Machines du Haut-Rhin). במשך משנות ה-50 ועד אמצע שנות ה-80 ובתקופה זאת כל אקדחי ה-PP וה-PPK יוצרו בצרפת. גם אקדחים שעליהם הוטבע הכיתוב "Made in West Germany" יוצרו לעיתים קרובות מחלקים שייצרו בצרפת, נשלחו למפעל וולטר לגימור סופי, בדיקה והטבעת סימני בחינה גרמניים, ורק אז נמכרו כ"גרמניים". האקדחים שיוצרו על ידי מאנורהין נחשבים עד היום לאיכותיים ביותר.

כמענה לחוקי הייבוא הנוקשים של ארצות הברית (Gun Control Act of 1968), שמנעו ייבוא של אקדחים קטנים כמו ה-PPK חברת "אינטר ארמס" (באנגלית: Interarms) שהייתה היבואנית הרשמית של וולטר לארצות הברית קיבלה רישיון לייצר את האקדחים על אדמת ארצות הברית. הייצור בפועל בוצע על ידי חברת "רינג'ר" (באנגלית: Ranger Manufacturing) בגדסדן, אלבמה. הם היו הראשונים לייצר את ה-PPK מפלדת אל-חלד (Stainless Steel), דגם שלא היה קיים באירופה. הייצוא נמשך מ-1978 עד 1999.

לאחר סגירת אינטרארמס, וולטר חתמה על הסכם רישוי חדש עם ענקית הנשק האמריקאית סמית' אנד וסון ייצרה את ה-PPK וה-PPK/S במפעליה. דגמים אלו כללו שינוי בגוף האקדח, האקדחים מתוצרת סמית' אנד ווסון כוללים הארכה של בליטת המתכת בחלק האחורי של הגוף מתחת לפטיש במטרה לפתור את המצב שבו הצינה הנעה לאחור פוצעת את גב היד של היורה בעיה נפוצה אצל בעלי ידיים גדולות שמשתמשים ב אקדחים קטנים. בשנת 2009 בוצע ריקול (Recall) נרחב לדגמים אלו בשל בעיה במנגנון הבטיחות. באקדחים אלו על צד ימין של הצינה ועל המחסניות יופיע הלוגו של סמית' אנד ווסון והכיתוב "Under License of Carl Walther Germany". בשנת 2018 ולטר הקימה מפעל משלה בפורט סמית', ארקנסו, והחלה לייצר את ה-PPK וה-PPK/S בעצמה.

מפעל הנשק ההונגרי FEG ייצרו את אקדחים מדגם PA-63 ו-AP7 - 65 שהיו העתקים יחסית מדויקים של אקדחי ה-PPK, בשנות ה-2000 חברת FEG ייצרה עבור וולטר דגם שנקרא PPK/E שהיה גרסה אירופאית זולה יותר ויוצר ברישיון וולטר.

מפעל הנשק הטורקי MKE ייצרו העתק של אקדח הולטר PP תחת השם Kirikkale. הייצור החל בשנות ה-40 ולעיתים נטען כי נעשה תחת רישיון או בעזרת מכונות מקוריות, אך הסטטוס המשפטי של הרישיון מוטל בספק.

במקביל לתקומה מחדש של חברת ולטר מה שנותר מהחברה במזרח-גרמניה שימש את השלטון על מנת לחדש את הייצור בעזרת מהנדסים של החברה שנותרו במזרח גרמניה. מספר דגמים שיוצרו במפעלי VEB (Volkseigener Betrieb – תאגיד בבעלות המדינה), כמו Ernst Thälmann Werke ייצרו את אקדחי PP-1001 שהיו העתקים של אקדחי ולטר PP ו-PPK על בסיס תוכניות וחלקים שנותרו במזרח הערכה היא שיוצרו בין 10,000–20,000 יחידות בשנים 1953–1957 אז הוחלף באקדח מקארוב PM שהוא בעצמו מבוסס על אקדח ה-PP.

קיימים גם מספר העתקים של אקדחי המשטרה של וולטר שיוצרו ללא רישיון. בנוסף, העיקרון המכני של הנשק אומץ על ידי יצרנים אחדים כדי לפתח עיצובים משלהם המבוססים על אקדחי המשטרה של וולטר לדוגמה, אקדח המקארוב PM הסובייטי או אקדחי VZ-50 וה - 82/83CZ הצ'כיים, אקדח הרומני קרפטי M74  ורבים אחרים.

משתמשים
שימוש צבאי ומלחמתי
במהלך מלחמת העולם השנייה, האקדחים הונפקו לצבא הגרמני, כולל ללופטוואפה (חיל האוויר), וכן למשטרת הסדר (Ordnungspolizei), לבלשים בבגדים אזרחיים של המשטרה הפלילית (Kriminalpolizei) ולפקידי המפלגה הנאצית. גרסאות ה-PP וה-PPK נקנו באופן פרטי ושימשו את חברי המשמר הלאומי הלטבי (Aizsargi).

בולטר PPK השתמשו צוותי סיור של צנחני יחידת MACVSOG (יחידת מבצעים מיוחדים אמריקאית), שהייתה יחידת קומנדו אמריקאית סודית ביותר שפעלה מעבר לקווי האויב בווייטנאם, לאוס וקמבודיה. הלוחמים היו זקוקים לנשק קטן ומושתק שניתן להסתיר בקלות למקרה של נפילה בשבי או לצורך "חיסול שקט" של זקיפים. ה-PPK היה הבחירה המועדפת בגלל הגודל שלו והעובדה שניתן היה להתאים לו בקלות משתיק קול. משום שהיחידה פעלה במדינות שבהן ארצות הברית לא הייתה אמורה להיות נוכחת רשמית (כמו לאוס), הלוחמים נשאו לעיתים נשק מתוצרת אירופאית כמו הולטר. אם לוחם היה נהרג או נתפס, הנשק הגרמני לא היה מקשר אותו באופן ישיר ומיידי לצבא ארצות הברית. האקדחים היו בדרך כלל בקליבר 7.65 מ"מ שמתאים מאוד להשתקה מכיוון שמהירות הלוע שלו נמוכה יחסית. משתיקי הקול היו מורכבים על קנה מוארך עם הברגה.

בשנת 1974, חיל החימוש המלכותי הבריטי רכש כמה אלפי אקדחי וולטר PP בקליבר 0.22 לונג רייפל עבור חברי רגימנט ההגנה של אלסטר (Ulster Defence Regiment). האקדחים הונפקו כנשק אישי לנשיאה על ידי חיילים שלא בתפקיד לצורך הגנה עצמית במהלך תקופת הצרות (באנגלית: The Troubles) בצפון אירלנד. היו עליהם סימונים צבאיים, בניגוד לאקדחי וולטר PP סטנדרטיים. הם היו בעלי ידיות אחיזה מפלסטיק שחור. בשנות ה-80 צופו האקדחים בלכה בשם סנקורייט , אשר מאוחר יותר התגלתה כרעילה ואינה נמצאת עוד בשימוש.

משטרה ואכיפת חוק
ה-PP וה-PPK היו פופולריים בקרב כוחות משטרה ויחידות מיוחדות ברחבי העולם. אוסטרליה, אוסטריה, ברזיל, דנמרק, שוודיה, בריטניה וארצות הברית, לצד מדינות נוספות, הנפיקו את ה-PP וה-PPK כנשק אישי לקציניהם. אקדח PPK שנשא ג'יימס ביטון, קצין המשטרה האישי של הנסיכה אן, סבל ממעצור מפורסם לשמצה במהלך ניסיון חטיפה של הנסיכה ובעלה. בחקירה שלאחר מכן התברר כי האקדח היה במצב תחזוקה ירוד, ושמן שהתייבש בתוך המנגנון יחד עם הצטברות לכלוך מנעו מהצינה לחזור למקומה. בעקבות האירוע, המשטרה הבריטית (והסקוטלנד יארד) החליטה להחליף את אקדחי הוולטר הקטנים באקדחים חזקים ואמינים יותר, ולבסוף עברה לשימוש באקדחי זיג זאואר וגלוק. ביטון עצמו קיבל את "צלב ג'ורג'" על גבורתו.

משטרת המדינה של קנטקי (באנגלית: Kentucky State Police) הנפיקה את דגם ה-PPK/S מפלדת אל-חלד כנשק גיבוי, כאשר לוגו הסוכנות חרוט על הצינה.

מספר מוגבל של אקדחי ולטר PP בקוטר.22LR נרכש בידי מדינת ישראל ככל הנראה בשנות ה־60 המאוחרות עד ה־70 המוקדמות, ושימש אנשי אבטחת מטוסים ומוסדות רגישים. השימוש בקליבר זה, חרף עוצמתו הנמוכה יחסית, היה מודע ומתוכנן – מתוך מגמה לדיוק, שקט ויכולת פעולה סמויה במרחבים ציבוריים רגישים. א'דחים אלו נשאו הטבעה של מגן דוד ואותיות עבריות נוספות.

אקדחי ולטר כסמלי שלטון הנאצי

אקדחי הולטר PP ו-PPK היו אהודים מאוד על רשויות המשטרה, יחידות מיליציה וצבאיות כאחד. ממדיהם הקומפקטיים התאימו במיוחד לטייסים ולצוותי טנקים, אך ככלל, קציני "הֶר" (צבא היבשה) (בגרמנית: Heer) רבים רכשו אקדחים באופן פרטי.המערכים הפוליטיים הגרמניים החלו לרכוש אקדחי ולטר כבר בשנים 1935–1936, הצלחתו של פריץ ואלטר על חשבון החברות המתחרות הובטחה כאשר ה-PPK הפך ל" נשק מוקדש למנהיגים פוליטיים" (בגרמנית: Ehrenwaffe des Politischen Leiters). סימון ה-RZM הופיע בצד שמאל של הצינה, ממש לפני נצרת האקדח. אקדחים שסופקו לאחר פברואר 1938 היו בעלי קתות פלסטיק חומות מיוחדות, שעליהן מופיע עיט בכנפיים פרושות וראשו מופנה לצד שמאל האוחז בציפורניו צלב קרס עטור זר. הרכישות של אקדחים מסדרה מיוחדת זאת נמשכו גם לאחר שניתנה עדיפות לייצור עבור הכוחות המזוינים הגרמניים. אקדחי PPK עם קתות "מנהיג מפלגה" (בגרמנית: Parteileiter) הנושאים מספרים סידוריים נמוכים הם או זיופים או שעוטרו בדיעבד על ידי בעליהם. חלק מהאקדחים, בדרך כלל מסדרות ייצור טרום המלחמה, זכו לגימור מיוחד, חלקם צופו בניקל, אחרים בכרום מט, וכמה מהם אף נצרבו או נחרטו לצורך הענקה כמתנה לאישים חשובים במיוחד. ציפוי זהב ושיבוץ, הזהבה וגימור כסף שימשו גם הם מדי פעם, אם כי הרוב המכריע של האקדחים היו סטנדרטיים לחלוטין. לכמה מהם אף
דגמי הואלטר PP וה-PPK היו בין האקדחים הפופולריים ביותר שהוענקו לקצינים בעלי דרגות גבוהות ואזרחים בעלי תפקידים ועמדותצכוח במפלגה הנאצית הדבר נבע לפחות בחלקו מאימוץ ה-PPK כנשק המועדף על המנהיגות הנאצית, אך גם מקשרים בין בני משפחת ואלטר לבין המפלגה הנאצית. אקדח מעוטר הנושא את הכיתוב "אקדח בהקדשה של משפחת ולטר" (בגרמנית: "Ehrengabe der Familien Walther") חרוט על הצד השמאלי של הצינה הוענק לאדולף היטלר בשנת 1939, לרגל חגיגות יום הולדתו ה-50. ב-30 באפריל 1945, היטלר ירה בעצמו באמצעות אקדח ולטר PPK, אך האקדח שניתן כמתנת יום הולדת נמצא לאחר מכן בדירתו במינכן. אקדחי ואלטר הוענקו לאנשים שונים על ידי אישים כמו היינריך הימלר ופריץ זאוקל. אף על פי שחלק מהאקדחים ששרדו נמצאים במצב גרוע יחסית, כולם מראים עדויות לחריטה באיכות גבוהה ושימוש נרחב בציפוי זהב. טעות נפוצה היא ייחוס חריטות ועיטורים לכל אקדחי ה-PP וה-PPK למפעל חברת ולטר. מחלקת החריטה של קרל ולטר לא הייתה רק זעירה אלא גם עסקה בעיקר ברובי ציד. עבודות חריטה על אקדחים הועברו כבשגרה בקבלנות משנה לבעלי מלאכה מקומיים. קבוצות קטנות של אקדחים, שטרם צופו בציפוי מגן הוקצו למטרה זו. כתוצאה מכך, תאריכי הייצור ותאריכי העיטור אינם זהים תמיד.

בתרבות הפופולרית
חברת קרל ולטר הצליחה לחרוג הרבה מעבר לאספנות והתרבות הפופולרית והפכה לאחת מהחברות המזוהות ביותר עם נשק "גרמני" .אקדחי ולטר, לצד אקדח הלוגר מעידים כי האוחז בהם הוא חייל או שליח של גרמניה. המותג "ולטר" מגלם שילוב של היסטוריה רבת תהפוכות, ונוכחות בלתי נשכחת על המסך הגדול. כך בסדרת הסרטים של אינדיאנה ג'ונס חיילים וקצינים נאצים מופיעים לא אחת כשהם חמושים ולטר P38 בסרטים כמו להציל את טוראי ריאן, רשימת שינדלר ניתן לראות שימוש ב-P38 וב PPK, אשר שימשו את הצבא והמודיעין הנאצי ומופיעים לא רק כאביזרי לחימה, אלא כסמל לשלטון, טרור ודיכוי. מאידך כלי הנשק של חברת ולטר משמשים כמייצגים של הנשק הגרמני ביחד עם כלי הנשק של חברת מאוזר וכלי הנשק המודרניים של חברת הקלר וקוך כך הנשק עצמו נהפך להרחבה של האופי קר, שיטתי, חסר רחמים אך גם אלגנטי ומרשים. התוצאה היא שיקוף של התכונות כמו שליטה, אינטלקטואליות, מסורת, נוקשות תרבותית. האקדחים של חברת ולטר הפכו לסמלי המלחמה שניהלה גרמניה הנאצית והפכו לאייקונים של רוע ממוסד. בסרטים, הקצין הנאצי המחזיק אקדח לוגר או ולטר ומבצע הוצאה להורג הוא דימוי חוזר, כמעט קלישאתי, של אכזריות מסודרת. כך דמויות כמו האנס לנדה בסרט ממזרים חסרי כבוד מגלמות בדיוק את הדימוי הזה: רשע אינטלקטואלי, מדויק, שפועל בשם "חוק וסדר". גם בסרטים היסטוריים שמור לאקדחי ולטר תפקיד משמעותי כך בסרט מבצע ואלקירי המבוסס על קשר העשרים ביולי שאירע בשיאה של מלחמת העולם השנייה, כאשר קבוצה של קצינים מן הוורמאכט תכננו להתנקש בחיי אדולף היטלר ב־20 ביולי 1944, על מנת לסיים את המלחמה ובו מופיעים ה־PP והPPK לצד P38 בידי או בנרתיק של כל הדמויות. גם בסרט חסר הקשר צבאי כמו ראן לולה ראן סרט שעלילתו נסובה סביב עבריינים קטנים בברלין מופיע ה-PP בידי השחקנים.

הקשר בין אקדחי קרל ולטר ובעיקר אקדח ה-PPK לבין ג'יימס בונד נוצר מתוך שילוב של שיקולים ספרותיים, קולנועיים, טכניים וסמליים. בספרים הראשונים, בונד נשא אקדח איטלקי קטן מתוצרת ברטה בקוטר 0.25, אחד הקוראים של פלמינג, מומחה נשק בריטי בשם ג'פרי בות'רויד  שלח מכתב לפלמינג ב־1956 ובו טען שהברטה "בלתי ראויה לסוכן חשאי" והציע במקומה את PPK בקוטר 7.65 מ"מ אותו תיאר כקומפקטי, אמין, קל להסתרה ובעל יכולת פגיעה משמעותית יותר מהברטה. האקדח שכבר אז היה מפורסם ונהנה מהילה של איכות בנייה גרמנית גבוהה נתפש כמדויק, אמין, ומעוצב באלגנטיות ושונה מהעיצוב של אקדחים אמריקאים מתוצרת קולט או סמית' אנד וסון אשר בתורם מסמלים מערך אחר של דימויים. המראה והתחושה התאימו לדמות של בונד כג'נטלמן מתוחכם אך קטלני.פלמינג התרשם עד כדי כך שהוא גם נתן לבות'רויד דמות בספרים קצין הנשק של שירות הביון הלוא הוא Q.

בסרטים הראשונים, במיוחד ד"ר נו, במאי הסדרה טרנס יאנג שם דגש חזק על עיצוב הדמות. ואקדח ה-PPK שירת את המטרה כאקדח המצטלם היטב קטן אך קשוח ונתפש כהמשך ישיר של הטוקסידו, השעון והמרטיני ותואם את דמותו של בונד כמי שנע בין מזרח למערב, בין סדר לבין כאוס. הבחירה בנשק גרמני לדמות של סוכן בריטי דווקא שירתה מטרה סמלית בונד משתמש בטכנולוגיה של "האויב לשעבר", אך עושה בה שימוש אצילי ומבוקר. לאחר הופעתו של ה־PPK בסרטים הראשונים הפך המותג ולטר לסימן ההיכר של ג'יימס בונד 007. גם כאשר עבר זמנית לאקדח ולטר P99 הבחירה נועדה לשמור על קשר למותג המקורי עם מראה מודרני. השחקן דניאל קרייג החזיר את ה־PPK לקדמת המסך ולידיו של ג'יימס בונד כסמל של נאמנות לשורשים והמותג הפך מנשק לכלי נרטיבי.

ברומנים כמו האיש במצודה הרמה או ארץ אבות שמתארים מציאויות חלופיות בהן גרמניה הנאצית ניצחה את מלחמת העולם השנייה, מופיעים אקדחי P38 ו־PPK כנשק בידי הקלגסים הנאציים של נאצים ומקבלים משמעות סמלית של דיכוי מתורבת וקטלני. גם בסדרת הקומיקס כמו הלבוי, בהם מוצגים נאצים או דמויות מהתרבות הטבטונית מופיעים אקדחים אלו כ"נשק הרשמי של הרוע".

לקריאה נוספת
 Gangarosa, Gene Jr. The Walther Handgun Story, Stoeger Publishing, Wayne, N 1999 
 Marschall, Dieter H. Walther Pistols, Models 1 - P99, by Ucross, Los Alamos, NM: 2000. 
 John Walter Walther Pistols PP, PPK and P 38 Osprey Publishing 2022 
 Dieter H. Marschall Walther Pistols Models 1 to PPX: Factory Variations and Copies Legacy Collectibles Press 2024 
 Thomas Whiteman PhD SS Contract Walther PP/PPK: Contract Variations & Serial Numbers Legacy Collectibles Press 2021 
 E. J. Hoffschmidt Know Your Walther Pp and Ppk Pistols (Know Your Gun) Blacksmith Corp 1975 

קישורים חיצוניים


 Megan Kriss (History) Walther PPK: From James Bond to Today Published October 16, 2018 נקרא בדצמבר 2025 
 Encyclopedia of firearms and ammunition of the XX and XXI centuries Walther PP & PPK נקרא בדצמבר 2025

הערות שוליים

קטגוריה:אקדחים גרמניים
קטגוריה:אקדחים חצי אוטומטיים מתוצרת קרל ולטר