מריון באטלר

מריון באטלר (באנגלית: Marion Butler; 20 במאי 1863 – 3 ביוני 1938) היה פוליטיקאי, חקלאי ועורך דין אמריקאי. הוא ייצג את קרוליינה הצפונית בסנאט של ארצות הברית במשך קדנציה אחת, בין השנים 1895 ו־1901. בתקופתו היה ממנהיגי המפלגה הפופוליסטית בקרוליינה הצפונית, ובמהלך חייו היה מזוהה גם עם המפלגה הדמוקרטית וגם עם המפלגה הרפובליקנית.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
באטלר נולד ב-20 במאי 1863 במחוז סמפסון שבקרוליינה הצפונית, בתקופת מלחמת האזרחים. הוריו היו חקלאים זעירים. לא ידוע אם למד באחד מבתי הספר הציבוריים שנפתחו לאחר המלחמה, אך הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ושם היה חבר בחברת הדיאלקטיקה. הוא תכנן ללמוד משפטים, אך מות אביו חייב אותו לחזור הביתה ולנהל את החווה המשפחתית במקום ללמוד.

 ברית החקלאים והפופוליזם 
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19, עם התפשטות תנועת ברית החקלאים אל קרוליינה הצפונית, הצטרף באטלר לארגון. הארגון פתח בפניו הזדמנות פוליטית, והוא התקדם בו במהירות. כבנו של חקלאי זעיר שהחזיק בהשכלה אקדמית, בלט באטלר לעומת חבריו. בגיל 25 נבחר לנשיא סניף ברית החקלאים המקומית, וב־1893 נבחר לנשיא הלאומי של ברית החקלאים.

בשלב זה היה עדיין איש המפלגה הדמוקרטית. בשנת 1890 נבחר לסנאט של קרוליינה הצפונית כנציג "דמוקרטי של הברית". ב־1891, כשהוא בן 28, נבחר לנשיא ברית החקלאים המדינתית. בשנת 1892, עקב התנגדות רחבה בקרב פעילי הברית למועמד הדמוקרטי גרובר קליבלנד, וכן בשל החלטת המפלגה הדמוקרטית המדינתית שלא לאפשר פתק מפוצל, הוביל באטלר פרישה המונית של חברי הברית מהמפלגה הדמוקרטית – אל המפלגה הפופוליסטית.

באטלר תמך במדיניות של "פיוז'ן" – שיתוף פעולה הדוק בין הפופוליסטים לבין המפלגה הרפובליקנית כדרך להשגת מטרותיהם. למרות ההתנגדות בקרב חלק מהפופוליסטים, החזון של באטלר הצליח: בבחירות 1892 קיבלו הפופוליסטים והרפובליקנים יחד יותר קולות מהדמוקרטים, ובבחירות 1894 זכו יחד בשליטה על שני בתי המחוקקים של קרוליינה הצפונית.

 קריירה בסנאט 
ב־1894 נבחר באטלר לסנאט של ארצות הברית מטעם קרוליינה הצפונית, לצד הסנאטור ג'טר פריצ'רד. בסנאט המשיך לקדם רפורמות פופוליסטיות, בהן רגולציה או הלאמה של מסילות הברזל והטלגרף, וכן תמיכה במערכת מוניטרית המבוססת על בימטאליזם – שימוש גם בזהב וגם בכסף כמטבעות תקניים.

בבחירות לנשיאות 1896 זכה באטלר להכרה לאומית כאשר תיווך פשרה היסטורית בין הדמוקרטים לפופוליסטים: הפופוליסטים תמכו במועמד הדמוקרטי ויליאם ג'נינגס ברייאן, כאשר המועמד לסגן הנשיא מטעם הפופוליסטים היה תומאס אדוארד ווטסון. פשרה זו הייתה דוגמה נוספת למדיניות ה"פיוז'ן" של באטלר. במקביל, הפופוליסטים בקרוליינה הצפונית המשיכו לשתף פעולה עם הרפובליקנים.

לאחר תבוסת ברייאן בבחירות, המשיך באטלר לקדם רפורמות חקלאיות בזירה הלאומית. אולם מסע ה"עליונות הלבנה" של המפלגה הדמוקרטית בקרוליינה הצפונית הביא להפסדו בבחירות 1900. אף על פי כן, הוא נשאר יו"ר המפלגה הפופוליסטית עד 1904, אז עבר רשמית למפלגה הרפובליקנית והצטרף לזרם הרפובליקנים הפרוגרסיביים לצד דמויות כמו תאודור רוזוולט.

 לאחר הסנאט 
במהלך כהונתו בסנאט השלים באטלר תואר במשפטים באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. לאחר תבוסתו בבחירות שב לכהן כעורך דין בוושינגטון די.סי..

ב־31 באוגוסט 1893 נשא לאישה את פלורנס פייזון ממחוז סמפסון, ולזוג נולדו חמישה ילדים.

באטלר נפטר בטקומה פארק שבמרילנד, ב-3 ביוני 1938, ונקבר בכנסיית סנט פול בעיר קלינטון שבקרוליינה הצפונית. דיוקנו מתקופת כהונתו בסנאט מוצג באוספי חברות הדיאלקטיקה והפילנתרופיה באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.

 מורשתו 
הערכת פועלו של באטלר שנויה במחלוקת בין חוקרים. היסטוריונים פרוגרסיביים, שנוטים להעריך את מפעל הפופוליזם, ראו בעין ביקורתית חלק מעמדותיו, כמו תמיכתו בבימטאליזם ובשיתוף הפעולה הפוליטי, ולעיתים רטוריקה של עליונות לבנה. אחרים הדגישו את פופולריותו העצומה בקרב הפופוליסטים ואת תפקידיו המרכזיים – נשיא ברית החקלאים הלאומית ויו"ר המפלגה הפופוליסטית.

אין מחלוקת על כך שבאטלר היה אחת הדמויות המשפיעות ביותר במפלגה הפופוליסטית בקרוליינה הצפונית וברמה הלאומית, במיוחד לאחר מותו של מנהיג התנועה, ליאונידס פולק, בשנת 1892.

בית הולדתו של מריון באטלר הוכנס למרשם הלאומי של אתרים היסטוריים בשנת 1986.

הוא היה הסנאטור החי האחרון שעוד כיהן בתקופת נשיאותו של גרובר קליבלנד.

 קישורים חיצוניים 




קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקרוליינה הצפונית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1863
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1938