ירחי אורנוס

ירחי אורנוס הם 29 הירחים (לוויינים טבעיים) הידועים של כוכב הלכת אורנוס. שמות הירחים לקוחים ממחזותיהם של ויליאם שייקספיר ואלכסנדר פופ, ולכן נקראים לעיתים "הירחים הספרותיים" ("literary moons"). נהוג לחלק את הירחים לשלוש קטגוריות: ישנם ארבעה עשר ירחים פנימיים המצויים קרוב יחסית לכוכב הלכת, חמישה ירחים עיקריים, ועשרה ירחים רחוקים יותר, בעלי מסלולים שאינם סדירים.

היסטורית גילוי
בגלל מרחקו הגדול של אורנוס מכדור הארץ וצבעו החיוור, הוא נראה כנקודה בשמי הלילה ולכן החשיבו אותו הקדמונים לכוכב. כיוון שכך, הוא היה לכוכב הלכת הראשון שזוהה ככוכב לכת באמצעות טלסקופ. אורנוס התגלה בשנת 1781 על ידי ויליאם הרשל, בתצפית מחצר ביתו שבעיר באת'. כשש שנים מאוחר יותר, ב-11 בינואר 1787, גילה הרשל שניים מירחיו הגדולים של אורנוס, שנקראו מאוחר יותר בשמות טיטניה ואוֹבֵּרוֹן. המשך התצפיות מכדור הארץ הניבו את גילויים של שלושת הירחים הנוספים מבין חמשת הגדולים: אריאל ואומבריאל שהתגלו על ידי ויליאם לאסל ב-1851 ומירנדה שהתגלה בצילום אסטרונומי על ידי ג'ררד קאיפר כמאה שנים לאחר מכן, בשנת 1948. קפיצת מדרגה משמעותית בחקר אורנוס הגיעה מאוחר יותר, הודות להגעת גשושית המחקר וויאג'ר 2 לקרבתו של אורנוס בסוף 1985 ותחילת 1986. וויאג'ר 2 גילתה, מלבד את מערכת הטבעות של אורנוס, עוד עשרה מירחיו הפנימיים, כאשר חלקם משמשים כירחים רועים עבור הטבעות. הירח פּאק התגלה בדצמבר 1985 והירחים שהתגלו בינואר 1986 היו קורדיליה, אופליה, ביאנקה , קרסידה , דסדמונה , יוליה , רוזלינד, בלינדה  ופורשיה .

ב־6 בספטמבר 1997 גילתה קבוצת חוקרים שפעלה ממצפה הכוכבים פאלומר את הירחים קליבן  וסיקורקס .

ב־18 במאי 1999 נתגלה הירח פרדיטה ,  שלא התגלה במחקר הראשוני של תמונות הגשושית וויאג'ר 2. קיומו של פרדיטה אושר סופית ב-2003 באמצעות תצפיות מחודשות, מה שהביא את מספרם הכולל של הירחים שנתגלו על ידי הגשושית לאחד-עשר. ב־18 ביולי 1999 התגלו גם הירחים: סטפאנו , פרוספרו  וסטבוס .

ב־13 באוגוסט 2001, קבוצת חוקרים שפעלה מ שבצ'ילה, גילתה את הירחים פרנסיסקו , טרינקולו  ופרדיננד . האחרון התגלה מחדש ב־29 באוגוסט 2003 על ידי צוות אחר שפעל מטלסקופ סובארו שבהוואי, לאחר "שנעלמו עקבותיו" לפני סיווגו כירח אורנוס. אותו הצוות מהוואי גילה גם את הירח מרגרט .

ב-2003 התגלו בתצפיות מכדור הארץ שני ירחים פנימים נוספים: קופידון  ומאבּ . מקור אחר טוען כי הם התגלו על ידי טלסקופ החלל האבל.

הירחים האחרונים שהתגלו וקיבלו שמות זמנים הם: S/2023 U1 שהתגלה בנובמבר 2023 על ידי סקוט סנדר שפרד באמצעות טלסקופ מגלן הענק, ו־S/2025 U1 שהתגלה בחשיפה ממושכת בתת-אדום באמצעות טלסקופ החלל ג’יימס ווב בפברואר 2025.

 מתן שמות לירחים 
עד שנת 1852 לא ניתנו לירחי אורנוס שמות, אלא רק מספור בספרות רומיות I ועד VI. ויליאם הרשל, מגלה אורנוס, גילה שני ירחים ב־1787 (וטען לעוד מספר ירחים, לצד טבעת), גילוי שאושר על ידי ויליאם לאסל ב־1851 יחד עם גילויים של שני ירחים נוספים. שנה לאחר מכן פנה ויליאם לאסל לג'ון הרשל, בנו של ויליאם הרשל, והעניק לו את הזכות לבחור את שמות ארבעת הירחים. ג'ון החליט לחרוג "מהמסורת" של מתן שמות לגרמי שמים מתוך המיתולוגיה היוונית או הרומאית, ובמקום זה נתן את שמות הירחים על שם דמויות של רוחות (פיות או ) מהספרות האנגלית של ויליאם שייקספיר ואלכסנדר פופ.

עם גילוים של ירחים נוספים, מגמת מתן השמות אלה נשמרה חלקית כאשר הסתפקו במתן שמות של דמויות שונות של שני מחזאים אלה, ולאו דווקא שמות של רוחות.

תיאור והרחבה
הירחים בעלי המסה הגדולה
קבוצת הירחים הגדולים כוללת חמישה ירחים המורכבים בעיקר מקרח ממים ומסלע והם מהווים את עיקר המסה של ירחי אורנוס:
 מירנדה הוא הירח הפנימי והקטן ביותר מבין החמישה. בעל טופוגרפיה קיצונית ומשונה במיוחד (צוקים בגובה 20 ק"מ, שכבות מדורגות), דבר המרמז אולי על התפרקות והרכבה מחדש בעבר. צפיפותו הממוצעת היא 1.2 גרם לסמ"ק, עובדה המעידה על יחס קרח לסלע גבוה יותר מבארבעת הירחים האחרים, שצפיפותם בין 1.4 ל-1.7 גרם לסמ"ק.
 אריאל הוא בעל פני השטח הבהירים והככל הנראה הצעירים ביותר מבין הירחים הגדולים. אריאל משופע בעמקים סדוקים ועמוקים המרמזים על פעילות גאולוגית (טקטונית) יחסית צעירה, ואולי מכיל אוקיינוס תת-קרקעי.
 אומבריאל הוא הירח הכהה ביותר וכנראה העתיק ביותר מבין החמישה, והוא מכוסה במכתשים גדולים וישנים. לאומבריאל טמפרטורת פני שטח נמוכה במיוחד ובצידו האחד טבעת בהירה שמקורה אינו ידוע.
 אוברון הוא הירח החיצוני ביותר מבין חמשת הירחים הגדולים והשני בגודלו. אוברון עתיק ומכוסה מכתשים רבים ועמוקים, עם סימנים מועטים לפעילות פנימית. עשוי להכיל שכבת מים נוזליים מתחת לפני השטח.
 טיטניה הוא הירח הגדול ביותר של אורנוס וקוטרו כ-1,500 קילומטר. טיטניה מכוסה במכתשים עתיקים, אך גם בעמקים שקועים גדולים מאוד (מערכות העתקה), המעידים על התרחבות פנימית בעבר. בתחילת שנות ה-2000 התגלו על פניו, בתצפיות מכדור הארץ, מי קרח, ולכן נראה שיש לו אטמוספירה דלילה.

הירחים הפנימיים
ממוזער|355x355 פיקסלים|תרשים סכמטי של מערכת הירחים והטבעות של אוראנוס, (לא כולל את S/2025 U1, שלא היה ידוע בזמן יצירת התרשים).
בניתוח מדוקדק של תצפיות הסתבר כי בעשר השנים שלפני 2005 חלו שינויים מהותיים במסלולי הירחים הפנימיים של אורנוס, מה שמרמז כפי הנראה על מערכת צעירה ודינמית של טבעות וירחים, שייתכן ויתנגשו זה בזה בעוד כמה מיליוני שנים. הירח שמסלולו כנראה הכי פחות יציב הוא קופידון.
 קורדיליה הוא הירח הפנימי ביותר השוכן בתוך הטבעות של אורנוס. על כן, הוא מהווה ירח רועה יחד עם אופליה, וכח הכובד מהירחים מונע מהחלקיקים בטבעת הפנימית, אופסילון, מלהתפזר. קורדיליה התגלה בתמונות שצולמו על ידי וויאג'ר 2 ב-20 בינואר 1986, והוא נמצא בתהודה מסלולית ביחס של 3:5 עם הירח רוזלינד.
 אופליה הוא הירח השני במרחקו מאורנוס שהתגלה גם הוא על ידי וויאג'ר 2 ב־1986. יחד עם הירח קורדיליה הוא משמש כירח הרועה של טבעת אופסילון מצידה החיצוני.
 פאק הוא הגדול מבין הירחים הפנימיים, קוטרו 162 קילומטר. פאק התגלה ב־30 בדצמבר 1985 על ידי וויאג'ר 2. הודות לגילוי היחסית מוקדם ולגודלו, המידע עליו הוא הרב ביותר מבין הירחים הפנימיים.
 פורשיה הוא הירח השני בגודלו מבין הירחים הפנימיים, לאחר הירח פאק. כמו רבים מהירחים הוא התגלה על ידי וויאג'ר 2 ב־1986, ועל שמו נקראת קבוצת הירחים פורשיה המאופיינת במסלולים קרובים מאוד זה לזה.
 יוליה הוא ירח בגודל קטן עד בינוני, בעל צורה לא סדירה. כמו רוב הירחים הפנימיים, הוא ככל הנראה עשוי מקרח ואבק. יוליה התגלה גם הוא על ידי וויאג'ר 2 ב־1986, וגם הוא משויך לקבוצת ירחי פורשיה.

 טבלת הירחים 
+ מפתח ירחים פנימיים (14) ♠ ירחים עיקריים (5) ♦ קבוצת קליבן (3) † מרגרט (1) ‡ ירחים בלתי מקובצים (לא סדירים) – רטרוגרדיים (6)
+ ירחי אורנוס מזהה שם תמונה בהירות מוחלטת(H) קוטר(ק"מ) מסה(×1016 ק"ג) חצי הציר הראשי(ק"מ) זמן הקפה(ימים) נטייה (°) אקסצנטריות שנת גילוי שנת הכרזה מגלה קבוצה VI  קורדליה 50px  10.3  40±6  6.08  49,755  0.3347  0.2  0.000  1986  1986  ריצ'רד ג' טרייל (וויאג'ר 2)  רועה טבעת ε VII  אופליה 50px  10.2  43±8  3.57  53,765  0.3764  0.2  0.011  1986  1986  ריצ'רד ג' טרייל (וויאג'ר 2)  רועה טבעת ε  S/2025 U 1  50px  ≈13.6  כ- 8–10  ≈0.04  57,844  0.4201  4.0  0.039  2025  2025  אל מותמיד ואח' (JWST)  VIII  ביאנקה 50px  9.8  51±4  ≈6.9  59,170  0.4347  2.3  0.006  1986  1986  ברדפורד סמית' (וויאג'ר 2)  פורשיה IX  קרסידה 50px  8.9  80±4  18.39  61,770  0.4639  1.8  0.004  1986  1986  סטיבן סינוט (וויאג'ר 2)  פורשיה X  דסדמונה 50px  9.3  64±8  ≈14  62,663  0.4736  3.1  0.007  1986  1986  סטיבן סינוט (וויאג'ר 2)  פורשיה XI  ג'ולייט 50px  8.5  94±8  ≈43  64,362  0.4931  3.0  0.006  1986  1986  סטיבן סינוט (וויאג'ר 2)  פורשיה XII  פורשיה 50px  7.7  135±8  ≈130  66,101  0.5132  2.7  0.004  1986  1986  סטיבן סינוט (וויאג'ר 2)  פורשיה XIII  רוזלינד 50px  9.1  72±12  ≈20  69,930  0.5583  1.7  0.003  1986  1986  סטיבן סינוט (וויאג'ר 2)  פורשיה XXVII  קופידון 50px  12.6  כ-18  ≈0.31  74,396  0.6125  2.0  0.007  2003  2003  שוולטר וליסאור (HST)  בלינדה XIV  בלינדה 50px|מרכז  8.8  90±16  ≈38  75,258  0.6236  1.4  0.002  1986  1986  סטיבן סינוט (וויאג'ר 2)  בלינדה XXV  פרדיטה 50px  11.0  30±6  ≈1.4  76,418  0.6382  1.6  0.005  1999  1999  קרקושקה (וויאג'ר 2)  בלינדה XV  פאק 50px|מרכז  7.3  162±4  191  86,004  0.76183  0.327  0.0001  1985  1986  סטיבן סינוט (וויאג'ר 2)  XXVI  מאב 50px|מרכז  12.1  כ-18  ≈0.31  97,737  0.9229  1.8  0.006  2003  2003  שוולטר וליסאור (HST)  מקור טבעת μ V  מירנדה♠  50px|מרכז  3.5  471.6±1.4  6,293  129,846  1.4135  4.421  0.0014  1948  1948  חררד קויפר  I  אריאל♠  50px|מרכז  1.0  1157.8±1.2  123,310  190,929  2.5204  0.026  0.0014  1851  1851  ויליאם לסל  II  אומבריאל ♠  50px|מרכז  1.7  1169.4±5.6  128,850  265,986  4.1442  0.083  0.0039  1851  1851  ויליאם לסל  III  טיטניה♠  50px|מרכז  0.8  1576.8±1.2  345,500  436,298  8.7059  0.114  0.0016  1787  1787  ויליאם הרשל  IV  אוברון♠  50px|מרכז  1.0  1522.8±5.2  311,040  583,511  13.463  0.125  0.0016  1787  1787  ויליאם הרשל  XXII  פרנסיסקו‡  50px  12.9  כ-22  ≈0.56  4,275,700  −267  146.8  0.144  2001  2003  הולמן ואח'  XVI  קליבן♦  50px  8.9  42 ≈3.9  7,167,000  −580  141.4  0.200  1997  1997  ברט גלאדמן ואח'  קליבן XX  סטפאנו♦  50px  11.6  ≈32  ≈1.7  7,951,400  −677  143.6  0.235  1999  1999  ברט גלאדמן ואח'  קליבן  S/2023 U 1♦   13.7  ≈8  ≈0.027  7,976,600  −681  143.9  0.250  2023  2024  שפארד ואח'  קליבן XXI  טרינקולו‡  50px  12.7  ≈18  ≈0.31  8,502,600  −749  167.1  0.220  2001  2002  הולמן ואח'  XVII  סיקורקס‡  50px  7.5  157 ≈200  12,193,200  −1286  157.0  0.520  1997  1997  ניקולסון ואח'  XXIII  מרגרט†  50px  12.7  ≈20  ≈0.42  14,425,000  1655  60.5  0.642  2003  2003  סקוט שפארד ודייוויד ג'ואיט  XVIII  פרוספרו‡  50px  10.6  ≈50  ≈6.5  16,221,000  −1974  149.4  0.441  1999  1999  הולמן ואח'  XIX  סטבוס‡  50px  10.6  ≈47  ≈5.4  17,519,800  −2215  153.9  0.579  1999  1999  קוולרס ואח'  XXIV  פרדיננד‡  50px  12.4  ≈21  ≈0.48  20,421,400  −2788  169.2  0.395  2001  2003  הולמן ואח' 

גלריה

 קישורים חיצוניים

 לקריאה נוספת 
 ירחי אורנוס, באתר האנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

 ביאורים 

הערות שוליים

*
קטגוריה:אורנוס
קטגוריה:ירחים במערכת השמש
קטגוריה:ירחים