ג'ון קופר פואיס

ג'ון קוֹפֵּר פוֹאִיס (באנגלית: John Cowper Powys, 8 באוקטובר 1872 – 17 ביוני 1963) היה סופר, משורר, פילוסוף, מרצה ומבקר ספרות אנגלי. נחשב לממשיך דרכו הספרותית של תומאס הרדי, וזכה להצלחה בעקבות ספרו משנת 1929, "וולף סולנט", שהיה לראשון בסדרת ספרי וסקס שלו. כמו יצירותיו של הרדי, לפואיס היה חשוב לתאר רקעי נוף, כמו גם פילוסופיית האלמנטלים של חיי דמויותיו.

 ביוגרפיה 
 תחילת חייו 
ימין|ממוזער|250px|כנסיית סיינט קתרין במונטקוט, סאמרסט, בה שימש האב צ'ארלס פרנסיס פואיס ככומר בין השנים 1885 ועד 1918.

פואיס נולד בשרלי, דרבישייר, הממלכה המאוחדת לכומר צ'ארלס פרנסיס פואיס ומרי קופר ג'ונסון, נכדתו של ד"ר ג'ון ג'ונסון - בן דודו וחברו הטוב של המשורר ויליאם קופר. משפחתו הייתה משפחה מרובת ילדים - 11 במספר, ומרביתם היו בעלי כישרונות. שני אחיו הצעירים, לואלין ותאודור פרנסיס, היו סופרים ידועים. אחותו פיליפה פואיס פרסמה רומן ומספר פואמות, בעוד אחותו גרטרוד מרי פואיס הייתה אמנית. אחות נוספת - מריאן פואיס - התמחתה בעבודות רקמה ופרסמה ספר בנושא. אחיו אלברט רג'ינלד פואיס היה מזכיר אגודה לשימור מבנים עתיקים, אשר פרסם מספר ספרים בנושא ארכאולוגיה. המשפחה התגוררה בדרבישייר בין השנים 1871 ל-1879, משם עברה לדורצ'סטר, דורסט לתקופה קצרה, ולבסוף השתקעה במונטקוט, סומרסט, שם שימש צ'ארלס ככומר למשך 32 שנים. פואיס התחנך בפנימיית שרבורן שבדורסט וסיים את לימודיים בקורפוס כריסטי קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג' ביוני 1894.

באפריל 1896, פואיס התחתן עם מרגרט ליון. לשניים נולד ילד, ליטלטון אלפרד, בשנת 1902. עבודתו הראשונה של פואיס הייתה הוראה בבית ספר לבנות בברייטון, ולאחר מכן באיסטבורן. יצירותיו הראשונות היו שני אוספי פואמות שפורסמו בשנות ה-90 של המאה ה-19. החל משנת 1898, הוא החל לעבוד כמרצה ברחבי אנגליה, בין היתר באוניברסיטת אוקספורד ובאוניברסיטת קיימברידג'.

 מרצה בארצות הברית 
שמאל|ממוזער|250px|פאצ'ין פלייס שבגריניץ' וילג', המקום בו פואיס התגורר במהלך שהותו בארצות הברית.

משנת 1905 ועד לתחילת שנות ה-30, פואיס הרצה בארצות הברית כחלק מהאגודה האמריקאית להרחבת הוראה אוניברסיטאית והרוויח מוניטין כדובר כריזמטי. הוא העביר את ימי הקיץ שלו באנגליה. בזמן זה, פואיס טייל לאורכה ולרוחבה של ארצות הברית, והגיע גם לקנדה. נישואיו למרגרט ליון לא נחלו הצלחה, והוא בחר לחיות את מרבית זמנו בארצות הברית, ולנהל מערכות יחסים עם נשים אחרות. אישה חשובה בחייו הייתה המשוררת האמריקנית פרנסס גרג, אותה הכיר בפילדלפיה בשנת 1912. היה חבר קרוב של הרקדנית המפורסמת איזדורה דאנקן. חבר נוסף ותומך חשוב היה הסופר תאודור דרייזר. בשנת 1921, פואיס הכיר את פיליס פלייטר, בתו של התעשיין ואיש העסקים פרנקלין פלייטר. השניים החלו במערכת יחסים ארוכת טווח, אם כי הוא לא יכול היה להתגרש מאשתו, שהייתה קתולית. למרות זאת, פואיס תמך בעקביות במרגרט ובחינוך בנם.

בארצות הברית, פואיס ניהול ויכוח פומבי עם הפילוסוף ברטראנד ראסל בנושא הנישואים, וגם עם הפילוסוף וההיסטוריון ויל דוראנט. פואיס היה גם עד במאבק המשפטי של ג'יימס ג'ויס על ספרו, והוזכר באוטוביוגרפיה של הפמיניסטית והאנרכיסטית היהודייה-אמריקאית אמה גולדמן. בהמשך, פואיס תמך כמוה במהפכה הספרדית של שנת 1936 .

הרומן הראשון שלו, "עץ ואבן" - אותו הקדיש לתומאס הרדי - פורסם בשנת 1915. לאחר מכן, פואיס פרסם שני אוספים של מאמרים ספרותיים בשם "Visions and Revisions" ו-"Suspended Judgment". בספרו משנת 1916, "Confessions of Two Brothers", פואיס כתב על הפילוסופיה שלו, עליה הרחיב יותר בספרו משנת 1920, "The Complex Vision". פרסם גם שלושה אוספי פואמות בין השנים 1916 ו-1922.

מבחינה פוליטית, פואיס הזדהה כאנרכיסט וכאנטי-פשיסט המתנגד למדיניותו של יוסיף סטלין.

פואיס לא זכה לרווחה כלכלית עד לפרסום ספרו "וולף סולנט" בשנת 1929. בשנת 1930, הוא ופיליס עברו מגריניץ' וילג' שבניו יורק להילדסדייל שבאפסטייט ניו יורק. אחד הרומנים המוערכים ביותר שלו, "A Glastonbury Romance", פורסם בשנת 1932 וזכה להצלחה מסחרית, אם כי הוא לא קיבל רווחים עקב תביעת דיבה שהוגשה נגדו. יצירה חשובה נוספת הייתה ספר האוטוביוגרפיה שלו, שפורסם בשנת 1934.

 השתקעות בוויילס 
שמאל|ממוזער|250px|בליינה פסטיניוג, המקום בו פואיס התגורר מאז שנת 1955 ועד למותו בשנת 1963.

ביוני של שנת 1934, פואיס ופיליס עזבו את ארצות הברית ועברו לאנגליה. הם התגוררו תחילה בדורצ'סטר - הרקע הציורי לספרו "Maiden Castle", משם עברו ביולי 1935 לקורוון, דנבישייר שבצפון ויילס בעזרתו של הסופר ג'יימס הנלי . קורוון הייתה עיירה שהשתייכה מבחינה היסטורית למחוז אדיירניון שבויילס העתיקה (ממלכת פוויס לשעבר). מעברו של פואיס לוויילס גרם לו להקדיש את זמנו לספרות, המיתולוגיה והתרבות הולשית, כמו גם למידת השפה הולשית. המעבר היווה השראה לשני רומנים היסטוריים עיקריים הכוללים תפאורה ולשית - "Owen Glendower" משנת 1941 ו-"Porius" משנת 1951. הראשון היה אודות האציל הולשי אווין גלינדור והשני היה למעשה רומן חניכה מימי הביניים, ששאב השראה מאגדות המלך ארתור והמיתולוגיה הולשית.

מרגרט פואיס נפטרה בשנת 1947, ובנו ליטלטון אלפרד נפטר בשנת 1954.

במאי 1955, פואיס ואשתו עברו פעם נוספת ואחרונה לבליינה פסטיניוג שבצפון ויילס. פואיס נפטר בשנת 1963 ופיליס פלייטר נפטרה בשנת 1982.

 יצירותיו 
 שירה 
היצירות הראשונות אותן פרסם פואיס היו שירה, שנכללה באוספים "Odes and Other Poems" משנת 1896 ו-"Poems" משנת 1899. שירים אלו הדהדו את השפעותיהם של משוררים בני זמנו כמו טניסון, ארנולד וסווינברן, אך גם של מילטון, וורדסוורת' וקיטס. שירים אלה פורסמו בעזרתו של בן דודו ראלף שירלי, מנהל החותם ויליאם ריידר ובנו של ספרי פינגווין-רנדום האוס. בקיץ של שנת 1905, פואיס כתב את השירה האפית "The Death of God", שממודלת לפי ורסיה של מילטון, קיטס וטניסון, והיא פורסמה בספר "Lucifer: A Poem" משנת 1956. שלושה כרכים נוספים של שירה פורסמו בין השנים 1916 ל-1922 - "Wolf's Bane", "Mandragora" ו-"Samphire". השניים הראשונים היו אוספים שפורסמו בידי מנהלו ג. ארנולד שאו. פואמה קצרה ובלתי גמורה בשם "The Ridge" פורסמה בינואר 1963, מעט לפני מותו של פואיס. בשנת 1964, הוצאת קנת' הופקינס פרסמה את האוסף "John Cowper Powys: A Selection from his Poems", ובשנת 1979, המשורר ומבקר הספרות הולשי רולנד מתיאס פרסם את "The Hollowed-Out Elder Stalk: John Cowper Powys as Poet". הסופרת וההיסטוריונית הולשית בלינדה המפרי הציעה ש"ייתכן והפואמות הטובות ביותר של פואיס היו אלה שניתנו לג'ייסון אוטר ב'וולף סולנט' ולטליאסין ב'פוריוס'".

ספר אוקספורד לורסיות אנגליות של המאה ה-20, ספר אנתולוגיה שיצא בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד ובעריכתו של פיליפ לרקין בשנת 1973, מכיל את הפואמה "In A Hotel Writing-Room" מאת פואיס.

 רומנים 
 סדרת ספרי וסקס 
בעוד פואיס עבד כמרצה ידוע ופרסם ספרים בדיוניים ושאינם בדיוניים באופן תדיר מאז שנת 1915, הוא זכה להצלחה מסחרית כסופר רק בשנות ה-50 לחייו, אחרי פרסום ספרו "וולף סולנט" בשנת 1929. הרומן הודפס מחדש מספר פעמים בארצות הברית ובממלכה המאוחדת, ותורגם לשפה הגרמנית בשנת 1930 ולצרפתית בשנת 1931. בהקדמה למהדורת מקדונלד שפורסמה בשנת 1961, פואיס כתב "'וולף סולנט' הוא ספר על נוסטלגיה, שנכתב בארץ זרה בעזרת עטו של עורך מסעות ובדם הדיו של ארץ מולדתו". עלילת הספר מתרחשת בראמסגארד - עיירה המבוססת על שרבורן, דורסט בה למד פואיס בשנת 1883 - ובבלאקסוד, המבוססת על העיירות יאוּוִיל שבסאמרסט, ויימות' ודורצ'סטר. באותה שנה התפרסם ספר הפילוסופיה שלו, "The Meaning of Culture", וגם הוא הודפס מחדש מספר פעמים. ספרי הפילוסופיה "In Defence of Sensuality" (1930) ו-"A Philosophy of Solitude" (1933) היו גם הם רב-מכר.

לפני כתיבתו של הספר "וולף סולנס", פואיס כתב ארבעה ספרי חניכות מוקדמים - "עץ ואבן" (1915), "רודמור" (1916), "After my Fashion" שנכתב בשנת 1920 ופורסם לאחר מותו ב-1980 ו-"Ducdame" משנת 1925. "וולף סולנט" היה הראשון מבין ספרי וסקס, שכללו את "A Glastonbury Romance" מ-1932, "Weymouth Sands" מ-1934 ו-"Maiden Castle" מ-1936. פואיס העריץ את יצירותיו של תומאס הרדי, ורומנים אלה מתרחשים בסאמרסט ובדורסט - חלקים בוסקס הבדיונית והמיתולוגית של הרדי. ריצ'רד מקסוול, פרופסור אמריטוס של אוניברסיטת דיוק תיאר את ארבעת הרומנים הללו בתור "המצליחים ביותר בקרב קהל הקוראים שבתקופת חייו". האחרון בסדרת הספרים, "Maiden Castle", התרחש בדורצ'סטר - גרסתו של פואיס לקסטרברידג' של הרדי. פואיס התכוון לכך שרומן זה יתחרה ברומן "ראש העיר קסטרברידג'" של הרדי.

למרות הכרת התודה שפואיס חש כלפי רומנים מהתקופה הוויקטוריאנית ואישים כמו תומאס הרדי, סיר וולטר סקוט ופחות ידועים כמו ויליאם האריסון איינסוורת' , הוא היה מודרניסט. הוא הזדהה עם יצירותיהם של אישים כמו פיודור דוסטויבסקי, פרידריך ניטשה, מרסל פרוסט, קרל גוסטב יונג, זיגמונד פרויד, דייוויד הרברט לורנס, ג'יימס ג'ויס, דורותי ריצ'רדסון ו-וולטר פייטר .

שמאל|ממוזער|250px|מיידן קאסל, המבצר מתקופת הברזל על גבעת דורסט מילא תפקיד חשוב בספרו של פואיס, "Maiden Castle".

לדברי הסופרת האקדמאית מורין קריסדוטיר, ניכר מעיון ביומניו של פואיס שהצלחתו הגיעה בזכות מערכת היחסים היציבה אותה חלק עם פיליס פלייטר, ועצותיה התכופות על עבודתו. עצותיה עזרו עד כדי כך, שככל הנוגע לספר "Weymouth Sands", פואיס האמין ש"נדמה שהיא רצתה ששמה יהיה מוזכר בספר".

העלילה המרכזית של הספר "A Glastonbury Romance" היא ניסיונו של הכומר לשעבר וראש העיר גלסטונבורי בהווה, ג'ון גירד, להחזיר את העיירה לתהילתה הישנה מימי הביניים ולהפוך אותה למקום של צליינות דתית. מנגד, התעשיין המקומי פיליפ קרואו מביע סלידה מהאגדות והמיתולוגיה. פיליפ, תושב נורפוק במקור, רואה בעיירה עתיד שכולל מכרות ומפעלים. לעומתו, בנו ג'ון קרואו הוא חסר-כל שמארגן מפגן ראווה עבור גירד. באותו זמן, קבוצה של אנרכיסטים, מרקסיסטים ויעקובינים מנסה להפוך את העיירה לקומונה. המהדורה הבריטית של הספר נמכרה היטב יחסית, אך פואיס לא ראה מכך הרבה רווחים. הסיבה לכך הייתה בעיקר בגלל תביעת הדיבה שהוגשה נגדו על ידי ג'רארד הודג'קינסון, הבעלים של מערות ווקי הול, שהרגיש שלא הצטייר היטב בספר בדמותו של פיליפ קרואו. לדברי פואיס, גיבור הסיפור אינו אדם כלשהו, כי אם החיפוש המיתי אחר הגביע הקדוש וכן האגדות וההיסטוריה של גלסטונבורי. לא רק שהרומן מתייחס לאגדה שיוסף הרמתי הביא את הגביע הקדוש - אשר החזיק את דמו של ישו - לעיירה, אלא שגם המלך ארתור הובא לקבורה באותו מקום. נוסף על כך, אחת הדמויות המרכזיות בסיפור, אואן אוונס הולשי, מציע הצעה לפיה מקורו של הגביע הקדוש הוא קלטי ופגאני מלפני תקופת הנצרות. המקורות העיקריים לרעיונותיו של פואיס על המיתולוגיה ואגדת הגביע הקדוש היו ספרי המחקר "Studies in the Arthurian Legend" של ג'ון ריס , "Celtic Myth and Arthurian Romance" של רוג'ר שרמן לומיס  ו-"From Ritual to Romance" של ג'רי וסטון . ארץ הישימון של ת"ס אליוט היא מקור השראה אפשרי נוסף.

 רומנים ולשים 
ימין|ממוזער|250px|קר דרווין, ששמו המקומי הוא "מיניד'-אי-גאר" (הר המצודה), הוא המבצר מתקופת הברזל על גבעת קורוון ממנו השלים פואיס את ספרו "Owen Glendower" ב-24 בדצמבר 1939.

המיתולוגיה הולשית הייתה חשובה כבר בעת כתיבתם של "A Glastonbury Romance" ו-"Maiden Castle", והייתה אף יותר לאחר שפואיס ופיליס עברו לקורוון, ויילס בשנת 1935. עדות לכך הייתה בספר "Morwyn or The Vengeance of God" משנת 1937. פואיס היה צמחוני, ובספר זה הוקיע נחרצות את ההתאכזרות בבעלי חיים, לרוב עריכת ניסויים עליהם - אלמנט שהיה קיים גם בספרו הקודם "Weymouth Sands" משנת 1934. כתוצאה מכך, יש סופרים שמחשיבים את פואיס כמקדם התנועה המודרנית לזכויות בעלי חיים. בשנת 1944, פואיס כתב מאמר נגד ניסויים בבעלי חיים לכתב העת של האקטיביסט הבריטי ליאו רודנהרסט, "The Abolitionist". הוא גם היה מזוהה עם האגודה הלאומית נגד ניסויים בבעלי חיים, שם פגש את אוולין ווסטקוט. ווסטקוט הייתה מחברת הספר "A Century of Vivisection and Anti-Vivisection" משנת 1949, שהביעה בספר את התנגדותו של פואיס לניסויים בבעלי חיים והדבר עורר את חמתו.

בהמשך, פואיס פרסם שני רומנים היסטוריים על ויילס - "אואן גלנדאור" משנת 1941 ו"פוריוס" משנת 1951. הראשון עוסק במרד של הנסיך הולשי אווין גלינדור, שחי בין השנים 1400 ל-1416, בעוד "פוריוס" התרחש בתקופת הזמן של המלך ארתור האגדי בשנת 499. אולם, בספר זה ארתור הוא דמות משנה בהשוואה לנסיך הולשי פוריוס והקוסם של המלך מיירדין וילט (מרלין). בשתי היצירות - ובמיוחד ב"פוריוס" - פואיס משתמש במיתולוגיות הכתובות בקלסיקה הולשית מבינוגיון. עבור חלק מהקוראים, הספר "פוריוס" הוא הישג ספרותי של פואיס המעיד על בגרותו הרבה, אך עבור אחרים הוא מעורפל מדי ולא שגרתי כמו שאר יצירותיו של פואיס. הספר נערך בכבדות לקראת פרסומו, אך בשנים האחרונות נעשו שתי ניסיונות לשחזר את עבודתו המקורית של פואיס על הספר.

לא היה זה מקרי שפואיס החל לעבוד על הספר "אואן גלנדאור" לאחר שעבר לקורוון, שכן במקום זה החל המרד של גלינדור נגד הנרי הרביעי, מלך אנגליה ב-16 בספטמבר 1400. כאשר הוא קיבל על עצמו את זכותו מלידה כנסיך פאוויס באחוזתו שבגלינדיפרדווי. בספטמבר 1936, פיליס פלייטר הציעה שכדאי לו לכתוב רומן היסטורי על אווין גלינדור. אלמנט חשוב ברומן זה היה ההקבלות ההיסטוריות בין תחילת המאה ה-15 וסוף שנות ה-30 ותחילת שנות ה-40 של המאה ה-20, או כדבריו "קיימת תחושת מודרניות ב'אואן גלנדאור' - עולם של שינויים ממש כמו שלנו". הרומן נכתב בזמן שבו מלחמת האזרחים בספרד הייתה נושא לדיון פומבי סוער, והושלם ב-24 בדצמבר 1939, מספר חודשים לאחר פריצתה של מלחמת העולם השנייה.

הרומן "פוריוס" מתרחש בעיקר בעיירה קורוון בין ה-18 באוקטובר ל-25 באוקטובר 499 - תקופה היסטורית בבריטניה שלדבריו של פואיס לא היה הרבה תיעוד היסטורי לגביה. הייתה זו למעשה תקופה של שינוי היסטורי משמעותי בבריטניה, החלפת מסורת רומית בשלטון סקסוני והמרתה של בריטניה לנצרות. גם ברומן זה ישנן הקבלות עם ההיסטוריה המודרנית: ימי הביניים ושנות ה-30 של המאה ה-20 היו, כדברי פואיס בביטוי ייטסי טיפוסי - "ימי מעבר מחרידים". והייתה קיימת האפשרות לפלישה "סקסונית" שנייה כשפואיס החל לכתוב את הרומן בשנת 1942.

פואיס גם ראה את המרד של גלינדור מתרחש "בתקופה של אחד מרגעי המעבר המבהילים שהעולם אי פעם ראה". בדיוק כפי שהנוף של דורסט ושל סאמרסט ויחסיהם העמוקים של הדמויות היו חשובים לסיפור הרומן, כך הנוף של ויילס חשוב ובמיוחד באזור קורוון. הנוף הסיפורי, כמו גם יחסי הדמויות עם האלמנטלים - השמיים, הרוח, הצמחים, החיות והחרקים - מהווים חשיבות רבה ביצירותיו של פואיס. יחסים אלה מקושרים להשפעה גדולה נוספת: רומנטיציזם, במיוחד זו של ויליאם וורדסוורת' וסופרים המושפעים על ידו כמו וולטר פייטר. פואיס העריך גם את יוהאן וולפגנג פון גתה וז'אן-ז'אק רוסו. כדי לתאר את יחסו של פואיס לטבע, נעשה שימוש במילים כמו מיסטיציזם ופנתאיזם, אך דאגתו הייתה לתגובות לעולם הטבע, חזיונות אותם תיאר וורדסוורת' בפואמה שלו "Ode: Intimations of Immortality" (בתרגום לא רשמי "שיר הלל: רמזים לאלמוות מזכרונות הילדות המוקדמת"). לעומתו, פואיס האמין שהתלהבותו של ילד צעיר יכולה להישמר בידי מבוגר שמפיק תועלת מהדמיון שלו. יש כאלה שהשוו גישה זו לזן וזרמים מודרניים אחרים. עבור פואיס, הפרוטגוניסטים בספריו נוטים להידמות אליו, וההגשמה של פילוסופיה פסיכו-חושית חשובה בדיוק כשם שהדת הנוצרית הייתה לדור הקודם.

 רומנים מאוחרים 
הרומנים שהגיעו בעקבות "פוריוס" היו קטנים יותר בגודלם, ונגעו באלמנטים פנטסטיים. הרומן "The Inmates" משנת 1952 מתרחש בבית חולים לחולי נפש וחוקר את התעניינותו של פואיס במחלת הנפש, אך הייתה זו יצירה שפואיס לא הקדיש לה מספיק זמן. האקדמאי והסופר גלן קווליירו מאוניברסיטת אוקספורד תיאר במאמרו "John Cowper Powys: Novelist" את הספרים שפואיס כתב אחרי "פוריוס" כ"מעשיות ספונטניות של סוריאליסט רבלי שמוקסם מהחיים". קווליירי מצא שהרומן הבא של פואיס, "Atlantis" הוא "העשיר והמתמיד ביותר שלו". "אטלנטיס" מתרחש בעולם של הומרוס, והפרוטגוניסט הראשי הוא ניסוס, בנו הצעיר של אודיסאוס, שמתכנן לערוך מסע מערבה מאיתקה אל עבר אטלנטיס. הסיפורת הבדיונית האחרונה של פואיס, "Up and Out" משנת 1957 ו-"All or Nothing" משנת 1960 משתמשת במודל מדע בדיוני, למרות שאין בהם כל מדע.

 סיפורת שאינה בדיונית 
 אוטוביוגרפיה 
אחת מיצירותיו החשובות ביותר של פואיס הייתה האוטוביוגרפיה שלו, שפורסמה בשנת 1934 ותיארה את 60 שנות חייו עד לאותה עת. בשעה שפואיס היה כנה מאוד לגבי עצמו, במיוחד המוזרויות המיניות שלו, הוא לא שיתף מידע על הנשים שבחייו. הסיבה לכך ידועה נכון להיום משום שבזמן זה הוא עדיין היה נשוי למרגרט, אם כי חי חיים משותפים עם פיליס פלייטר.

בשל חשיבותה של האוטוביוגרפיה, הסופר והמחזאי ג'ון בוינטון פריסטלי  מציע שאפילו אם פואיס לא היה כותב רומן אחד במהלך כל חייו, "ספר זה היה מוכיח את רמת גאוניותו", ואף נערכה השוואה לספר "הווידויים" של ז'אן-ז'אק רוסו.

ג'ון קופר פואיס היה כותב מכתבים פורה, שרבים ממכתביו פורסמו. הוא גם שמר על יומן אישי, אותו החל לכתוב בשנת 1929. בין שאר המכותבים נמנו תאודור דרייזר, הנרי מילר, דורותי ריצ'רדסון, ג'יימס פורדי  וג'יימס הנלי , אך הוא גם ענה למספר מעריצים שכתבו לו.

 פילוסופיה 
במשך כחמישים שנים - באופן בלתי רציף - פואיס כתב יצירות המשקפות את פילוסופיית החיים שלו, החל מזמן פרסום הספר "Confessions of Two Brothers" בשנת 1916. יצירות אלה אינן פילוסופיות במובן האקדמי של המילה. את ספר הפילוסופיה "A Philosophy of Solitude" משנת 1933, פואיס מתאר כ"ספר טקסטים קצר הכולל שיטות חשיבה שונות, לפיהן נפש האדם יכולה להשיג אושר מידתי מתחת לכל מעמסות הגורל האנושי". יצירותיו הפילוסופיות השונות של פואיס יכולות להיחשב כנחותות וכאמצעי עזר למימון ספריו, אולם מבקרים ספרותיים כמו דניס ליין, האראלד פוקנר וג'נינה נורדיוס רואים בהם כ"תובנות לתוך הבסיס האינטלקטואלי שבונה את יסודות הרומנים הגדולים שלו". יצירות אלה היו לרבי-מכר, במיוחד בארצות הברית, לרבות "In Defence of Sensuality" משנת 1930, "A Philosophy of Solitude" משנת 1933 ו-"The Meaning of Culture" משנת 1929. האחרון הודפס בכעשרים מהדורות במהלך חייו של פואיס.

 ביקורת ספרותית 
פואיס ניצל את עבודתו כמרצה נודד, ופרסם בשנת 1915 סדרת מאמרים תחת השם "Visions and Revisions". כשנה לאחר מכן, הוא פרסם גם את "Suspended Judgements: Essays on Books and Sensations" ו-"One Hundred Best Books". במשך השלושים שנים הבאות, הוא פרסם את סדרות המאמרים "The Enjoyment of Literature" (1938), שלושה מחקרים על הסופרים דורותי ריצ'רדסון (1931), פיודור דוסטויבסקי (1947) ופרנסואה רבלה (1948), וכן סדרת יומנים על הסופרים תאודור דרייזר, מרסל פרוסט, ג'יימס ג'ויס ודייוויד הרברט לורנס. קיימות גם עבודות מחקר על ג'ון קיטס, שחלקו פורסם לאחר מותו, ועל אריסטופאנס, עליו עבד בשנותיו המאוחרות.

הביקורת הספרותית של פואיס התקבלה יפה בידי אלה המבקרים את יצירותיו. בביוגרפיה האחרונה של מורין קריסדוטיר, היא מתארת את סדרת המאמרים "Suspended Judgements" כ"ביקורת מצוינת". בנוגע לסדרת המאמרים "The Pleasures of Literature", הסופר קנת' הופקינס ציין ש"אם אי פעם היה ספר ביקורת עבור קהל הקוראים הרחב, זהו הספר". בשנות ה-40 של המאה ה-20, פואיס כתב על שניים מהסופרים המועדפים עליו - דוסטויבסקי ורבלה. זה האחרון קיבל ביקורות משבחות בידי הקוראים. המבקר הספרותי דונלד מ. פריים, שבדרך כלל מנתח את יצירותיו של רבלה, מתאר את יצירתו של פואיס כ"ביקורת הטובה ביותר שיש לנו בשפה האנגלית". תרגום צרפתי של הביקורת על רבלה פורסמה בידי קתרין לוטננט בשנת 1990.

 מוניטין 
פואיס היה סופר שנוי במחלוקת, שכתביו עוררו גם סלידה וגם הערצה. בעוד המבקר הספרותי וולטר אלן זיהה את גאוניותו של פואיס בספרו "Tradition and Dream", הוא לא היה מרוצה ממה שפואיס עשה איתה. גישתו לכתיבת רומן היא "כל כך מנוכרת למשב התקופה עד כדי כך שקשה לקוראים לקחת אותו ברצינות". הסופרת האמריקנית אנני דילארד  ראתה בפואיס "גאון רב עוצמה, שהרומנים שלו מעוררים בצורה עמוקה". במשך הקריירה שלו, פואיס זכה להערצתם של תאודור דרייזר, הנרי מילר, אייריס מרדוק, מרגרט דראבל , ג'יימס פורדי  והמבקרים האקדמאים ג'ורג' סטיינר, ג'ורג' ד. פיינטר, ג'ורג' ריצ'רד וילסון נייט, האראלד פוקנר וג'רום מק'קגאן. הבמאי הבריטי ג'ון בורמן כתב באוטוביוגרפיה שלו ששקל ליצור עיבוד קולנועי לרומן "A Glastonbury Romance" בתחילת הקריירה שלו.

בשנת 1958 הוגש לפואיס אות הוקרה מברונזה מטעם האקדמיה החופשית לאמנויות בהמבורג על תרומתו לספרות ולפילוסופיה. ב-23 ביולי 1962, בהיותו בן 90, הוא קיבל תואר כבוד של דוקטור לספרות מאוניברסיטת ויילס. היה מועמד לפרס נובל לספרות בשנים 1958, 1959 ו-1962.

 ביבליוגרפיה 
 רומנים 
Wood and Stone (1915)
Rodmoor (1916)
After My Fashion (נכתב ב-1919, פורסם ב-1980)
Ducdame (1925)
Wolf Solent (1929)
A Glastonbury Romance (1933)
Weymouth Sands (1934, עם מהדורה ערוכה לשוק הממלכה המאוחדת כשנה לאחר מכן)
Maiden Castle (1936)
Morwyn: or The Vengeance of God (1937)
Owen Glendower (1941)
Porius: A Romance of the Dark Ages (1951)
The Inmates (1952)
Atlantis (1954)
The Brazen Head (1956)
Up and Out (שתי נובלות, 1957)
Homer and the Aether (1959)
All or Nothing (1960)
Real Wraiths (נובלה, 1974)
Two and Two (נובלה, 1974)
You and Me (נובלה, 1975)

 סיפורים קצרים 
The Owl, The Duck, and – Miss Rowe! Miss Rowe! (1930)
Romer Mowl and Other Stories (אוסף שפורסם ב-1974)
Three Fantasies (אוסף שפורסם ב-1985)
Abertackle
Cataclysm
Topsy-Turvy

 פילוסופיה 
The War and Culture (1914)
The Complex Vision (1920)
Psychoanalysis and Morality (1923)
The Religion of a Sceptic (1925)
The Meaning of Culture (1929)
In Defence of Sensuality (1930)
A Philosophy of Solitude (1933)
The Art of Happiness (1935)
Mortal Strife (1942)
The Art of Growing Old (1944)
In Spite of: A Philosophy for Everyman (1953)

 ביקורת ספרותית ומאמרים 
Visions and Revisions (1915)
Suspended Judgements (1916)
One Hundred Best Books (1916)
Dorothy Richardson (הוצאת לונדון ג'וינר, 1931)
The Enjoyment of Literature (1938, מהדורה בריטית ערוכה The Pleasures of Literature)
Dostoievsky (לונדון, הוצאת ג'ון ליין ובודלי הד, 1946)
Obstinate Cymric: Essays 1935–47 (1947)
Rabelais (1948)

 שירה 
Odes and Other Poems (1896)
Poems(1899)
Wolf's Bane: Rhymes (1916)
Mandragora: Poems (1917)
Samphire (1922)
Lucifer: A Poem (נכתב ב-1905, פורסם ב-1956)
John Cowper Powys: A Selection from His Poems, מהדורת קנת' הופקינס. לונדון, הוצאת מקדונלד, 1964

 מחזות 
Paddock Calls, בצירוף הקדמה של צ'ארלס לוק. לונדון, הוצאת גריימיטייר, 1984

 אוטוביוגרפיה 
Confessions of Two Brothers (עם לואלין פואיס, 1916)
John Cowper Powys's Autobiography (1934)

 יומנים 
The Diary of John Cowper Powys for 1929, מהדורת אנתוני הד. לונדון, הוצאת ססיל וולף, 1998
The Diary of John Cowper Powys 1930, מהדורת פרדריק דייוויס (1987)
The Diary of John Cowper Powys 1931 (פורסם בידי ג'פרי קווינטר, 1990)
Petrushka and the Dancer: The Diaries of John Cowper Powys 1929–1939, מהדורת מורין כריסדוטיר, 1995)
1939 Diary ms, הספרייה הלאומית של ויילס

 מכתבים 
Letters of John Cowper Powys to Louis Wilkinson 1935–1956 (1958)
Letters of John Cowper Powys to His Brother Llewelyn (מהדורת מלקולם אלווין, שני כרכים, 1975)
Jack and Frances: The Love Letters of John Cowper Powys to Frances Gregg (מהדורת אוליבר וילקינסון בעזרתו של כריסטופר וילקינסון, שני כרכים, 1994)
Powys and Dorothy Richardson: Letters of John Cowper Powys and Dorothy Richardson, מהדורת ג'אנט פאולי, 2008)
Powys and Emma Goldman: Letters of John Cowper Powys and Emma Goldman, מהדורת דייוויד גודוויי, 2008)
John Cowper Powys: Letters to Nicholas Ross (מכתבים מובחרים בידי ניקולאס ואדליין רוס, מהדורת ארתור אפהיל, 1971)
Powys to Sea Eagle: Letters of John Cowper Powys to Philipa Powys, מהדורת אנתוני הד, 1996)
Letters to Henry Miller from John Cowper Powys (1975) ו-Proteus and the Magician: The Letters of Henry Miller and John Cowper Powys, (מהדורת ג'קלין פלטייה. לונדון, אגודת פואיס, 2014)
Powys to Knight: Letters of John Cowper Powys to G. R. Wilson Knight, ed. Robert Blackmore (1983)
John Cowper Powys: Letters 1937–54, מהדורת יורוורת' סי. פיט, (1974)
The Correspondence of James Purdy and John Cowper Powys 1956–1963, נערך עם הקדמה מאת מייקל באלין וצ'ארלס לוק. Powys Journal, Vol. XXIII (אוגוסט 2013)

 ביאורים 

 לקריאה נוספת 
 מורין קריסדוטיר, Descents of Memory: A Life of John Cowper Powys, בהוצאת אוברלוק דאקוורק 2007, , באתר Internet Archive
 צ'ארלס אנדרו קואטס, John Cowper Powys in Search of a Landscape, הוצאת מק'מילן הממלכה המאוחדת 1982, , באתר Internet Archive
 וולטר אלן, Tradition and dream : a critical survey of British and American fiction from the 1920's to the present day, הוצאת ספרי פינגווין, 1965, , באתר Internet Archive

 קישורים חיצוניים 




 יצירותיו של ג'ון קופר פואיס, במסד הנתונים Internet Archive 
 כתבי יד ואוספים של ג'ון קופר פואיס, באתר אוניברסיטת אקסטר 
 אוסף הארכיון של ג'ון קופר פואיס, באתר אוניברסיטת קולומביה 
 מאמריו של ג'ון קופר פואיס, באתר אוניברסיטת קיימברידג' 
 אגודת פואיס הבריטית, אתר רשמי

 הערות שוליים 

פ
פ
פ
פ