מקסימיליאן אוליסס בראון

מקסימיליאן אוליסס, רוזן הרייך פון בראון, ברון דה קאמי ומאונטני (בגרמנית: Maximilian Ulysses Reichsgraf Browne; 23 באוקטובר 1705 – 26 ביוני 1757) היה קצין אוסטרי, אחד הקצינים הבכירים ביותר ששירתו את הקיסר ההבסבורגי במהלך אמצע המאה ה-18. כפליט אירי, הוא היה צאצא לאווזי הבר .

 רקע 
מקסימיליאן נולד בבזל, שווייץ, בנו של הרוזן אוליסס פון בראון (נולד בלימריק, אירלנד ב-1659; נפטר בפרנקפורט ב-1731, הרוזן השני מבראון באצולה היעקוביטית) ואשתו אנבלה פיצג'רלד, בת לבית דזמונד. שתי המשפחות גלו מאירלנד בעקבות המרד של טיירון.

 ראשית הקריירה 
ראשית הקריירה של בראון התבססה על קשרים משפחתיים וקשרי נישואין. אביו ואחיו של אביו, ג'ורג' (נולד בלימריק ב-1657; נפטר בפאביה ב-1729, הרוזן הראשון מבראון באצולה היעקוביטית), קיבלו תואר רוזני האימפריה הרומית הקדושה על ידי קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ב-1716 לאחר ששירתו בהצטיינות בשירות קיסרי האימפריה הרומית הקדושה. האחים נהנו מידידות ארוכה וקרובה עם ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו, שהיה אחראי בעיקר להתבססותם בשירות הקיסרי האוסטרי. עם מות אביו ב-1731, הוא הפך לרוזן השלישי מבראון באצולה היעקוביטית. לאשתו, הרוזנת מרי פיליפין פון מרטיניץ, היו קשרים יקרי ערך בחצר המלוכה, ואחותו, ברברה (נולדה בלימריק ב-1700; נפטרה במנטובה ב-1751), הייתה נשואה לפרייהר (ברון) פרנסיס פטריק אונילן (נולד בדיסרט ב-1671; נפטר במנטובה ב-1734), מייג'ור-גנרל בשירות האוסטרי. כך, בגיל 29 פון בראון כבר היה קולונל של רגימנט חי"ר אוסטרי.

עם זאת, הוא הצדיק את קידומו המהיר בשדה הקרב, ובמערכה האיטלקית של 1734 הצטיין מאוד. בלחימה בטירול ב-1735, ובמלחמה הטורקית, הוא הצטיין בתור גנרל.

 מלחמת הירושה האוסטרית 
ממוזער|פסלו של מקסימיליאן אוליסס בראון במוזיאון להיסטוריה צבאית, וינה, היכל המצביאים
הוא היה לוטננט פילדמרשל בפיקוד על חילות המצב בשלזיה כאשר ב-1740 פרידריך השני והצבא הפרוסי שטפו את המחוז. השימוש הזהיר שלו במשאבים שעמדו לרשותו עיכב באופן משמעותי את המלך בכיבושו ונתן לאוסטריה זמן לאסוף צבא שדה (ראו מלחמת הירושה האוסטרית). הוא נכח בקרב על מולביץ, שם נפצע קשה. התנגדותו הנחרצת לכל צעדים מהוססים הביאה אותו לעיתים קרובות לעימות עם מפקדיו, אך תרמה משמעותית לאנרגיה הבלתי רגילה שהפגינו הצבאות האוסטריים ב-1742 וב-1743.

במערכות הבאות הפגין פון בראון את אותן איכויות של מצביאות ואותו חוסר סבלנות לפיקוח. ב-1745 שירת תחת הרוזן טראון, וקודם לדרגת פלדצויגמייסטר. ב-1746 נכח במערכה האיטלקית ובקרבות פיאצ'נצה ורוטופרדו. פון בראון עצמו, עם המשמר הקדמי, פילס את דרכו דרך הרי האפנינים ונכנס לגנואה. לאחר מכן הופקד על הפיקוד על הפלישה לצרפת שנערכה בחורף 1746–1747, שהובילה למצור על אנטיב, אך נאלץ להפסיק את הפלישה ולחזור לאיטליה בפברואר 1747 לאחר שגנואה התקוממה נגד חיל המצב האוסטרי שהשאיר מאחור. בתחילת 1747 מונה למפקד כל הכוחות הקיסריים באיטליה, במקום אנטוניוטו בוטה אדורנו. בסוף המלחמה, עסק פון בראון במשא ומתן על נסיגת הכוחות מאיטליה, שהוביל לאמנת ניס (21 בינואר 1749). הוא הפך למפקד העליון בבוהמיה ב-1751, ולגנרל-פלדמרשל שנתיים לאחר מכן.

 מלחמת שבע השנים 
הוא עדיין היה בבוהמיה כאשר נפתחה מלחמת שבע השנים עם פלישתו של פרידריך לסקסוניה (1756). צבאו של פון בראון, שהתקדם לשחרור פירנה, נפגש, ולאחר מאבק קשה, הובס על ידי המלך בקרב לובוזיץ, אך הוא נסוג בסדר מופתי, ובמהרה עשה ניסיון נוסף עם כוח מובחר להגיע לפירנה, דרך שבילי הרים פראיים. הפילדמרשל מעולם לא חסך מעצמו, ולן בשלג עם אנשיו, וקרלייל מתעד שחיילים טוראים הכינו מעליו מחסות בזמן שישן.

הוא אכן הגיע לאלבה בשנדאו, אך מכיוון שהסקסונים לא הצליחו לפרוץ החוצה, פון בראון נסוג, לאחר שהצליח, עם זאת, לעכב את התפתחות המבצעים של פרידריך למשך מערכה שלמה. במערכה של 1757, שירת מרצונו תחת קרל אלכסנדר, נסיך לורן, שמונה למפקד עליון, וב-6 במאי באותה שנה, בעודו מוביל הסתערות כידונים בקרב פראג, פון בראון, בדומה לשוורין באותו יום, מצא את מותו. הוא נישא פצוע אנושות לפראג, ושם מת ב-26 ביוני.

 משפחה 
היו לו שני בנים, פיליפ ג'ורג' (1727–1803) ויוזף אוליסס (1728–1758). בנו הצעיר, יוזף, ירש את הבעלות על הרגימנט שלו, אך נהרג בקרב הוכקירך ב-1758. בנו הבכור, פיליפ, הפך ללוטננט-גנרל ולחבר מייסד של המסדר הצבאי של מריה תרזה. האחרון בשושלתו מת ללא ילדים ב-1803.Harman Murtagh, ‘Browne, Maximilian Ulysses von, Jacobite third earl of Browne, and Count von Browne in the nobility of the Holy Roman empire (1705–1757)’, Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004, accessed 15 Nov 2016 פיליפ היה הרוזן הרביעי מבראון באצולה היעקוביטית.Newerkla, Stefan Michael (2019). "Die irischen Reichsgrafen von Browne-Camus in russischen und österreichischen Diensten. Vom Vertrag von Limerick (1691) bis zum Tod ihres Hausfreunds Ludwig van Beethoven (1827)" [The Irish Imperial Counts of Browne-Camus in Russian and Austrian Service. From the Treaty of Limerick (1691) to the Death of their House Friend Ludwig van Beethoven (1827)]. In: Lazar Fleishman, Stefan Michael Newerkla & Michael Wachtel (eds.), Скрещения судеб. Literarische und kulturelle Beziehungen zwischen Russland und dem Westen. A Festschrift for Fedor B. Poljakov (= Stanford Slavic Studies, Volume 49). Berlin: Peter Lang. , pp. 43–68, here pp. 47–50.

 הנצחה 
מ-1888 עד 1918, חיל הרגלים האוסטרי ה-36 נקרא על שמו של פון בראון.

 לקריאה נוספת 
 "Броун, Максимилиан-Улисс". Brockhaus and Efron Encyclopedic Dictionary (in Russian). 1906.
 Zuverläßige Lebens-Beschreibung des verstorbenen kaiserl. königl. General-Feldmarschals, Ulyßes Maximilian, des heil. röm. Reichs Grafen von Browne. Frankfurt and Leipzig, 1757 (digitized copy).
 Baron O'Cahill, ‘Militairische Geschichte des K. K. General-Feldmarschalls Grafen von Browne’, Geschichte der Grösten Heerführer neuerer Zeiten gesammelt und mit taktisch-geographischen Noten begleitet. Zweyter Theil. Rastadt: Johann Wolfgang Dorner, 1785, pp. 264–317 (digitized copy).

 Gilman, D. C.; Peck, H. T.; Colby, F. M., eds. (1905). "Browne, Maximilian Ulysses". New International Encyclopedia (1st ed.). New York: Dodd, Mead.

 Stefan Michael Newerkla, "Die irischen Reichsgrafen von Browne-Camus in russischen und österreichischen Diensten. Vom Vertrag von Limerick (1691) bis zum Tod ihres Hausfreunds Ludwig van Beethoven (1827)" [The Irish Imperial Counts of Browne-Camus in Russian and Austrian Service. From the Treaty of Limerick (1691) to the Death of their House Friend Ludwig van Beethoven (1827)]. In: Lazar Fleishman, Stefan Michael Newerkla & Michael Wachtel (eds.), Скрещения судеб. Literarische und kulturelle Beziehungen zwischen Russland und dem Westen. A Festschrift for Fedor B. Poljakov (= Stanford Slavic Studies, Volume 49). Berlin: Peter Lang, 2019. , pp. 43–68, here pp. 47–50.

 קישורים חיצוניים 



 הערות שוליים 

קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:ילידי 1705
קטגוריה:נפטרים ב-1757
קטגוריה:מלחמת שבע השנים: אישים