בגולינו

בׇּגו֗לִינו֗ (באיטלקית: Bagolino), בשפה המקומית ברשיאנית בׇגו֗לִי, או בׇגוּלִי (Bagolì/Bagulì), היא עיירה קטנה וקומונה בצפון איטליה. העיירה נכללה בשנת 2025 ברשימת היישובים היפים ביותר באיטליה (I Borghi più belli d'Italia). מספר תושבי העיירה הוא 3,879. מספר התושבים מצוי בירידה מתונה ומתמשכת משנות ה-90 של המאה ה-20. בגולינו מוזכרת כאחד הגורמים להכרתה של אונסק"ו בנפת ברשה, כאתר מורשת עולמית בלתי מוחשית.
 מקור השם 
סבורים שהשם בגולינו מגיע מהשפה הלטינית, מהביטויים פׇּגו֗לו֗ס, או פׇּגו֗לִינו֗ס ( ,Pagolus Pagolinus) שפירושם יישוב קטן, או עיירה קטנה. מסופר, שבשנת 16 לפני הספירה נסללה דרך סמוכה, בהוראתו של הקיסר אוגוסטוס. הדרך חיברה את אזור טרנטו בצפון עם ברשה. ליד בגולינו הייתה צומת דרכים חשובה, שנזקקה להשגחה ביטחונית, ולהקמת תחנה להחלפת סוסים. 35 משפחות הועברו להתגורר באתר, וכך נוסד היישוב הקטן במקום. במהלך השנים השתבש השם, והפך בהדרגה לשם הנוכחי בׇּגו֗לִינו֗-Bagolino.
שמאל|ממוזער|312px|מיקומה של בגולינו בנפת ברשה. האגם הגדול מימין הוא אגם גארדה, האגם משמאל הוא אגם איזאו, והאגם הקטן הסמוך הוא אגם אידרו.

 היסטוריה 

סבורים שהעיירה נוסדה כישוב השומר על צומת דרכים וכתחנה לריענון והחלפת סוסים, בדרך שנסללה בהוראת הקיסר אוגוסטוס. במאה ה-7 לספירה הפך המקום לחלק מדוכסות טרנטו ומאוחר יותר כונה ג'ודיקאריה (Giudicarie). במהלך המאה ה-11 השליטה הייתה בידי הכנסייה הנוצרית באמצעות הבישופות של טרנטו. מאוחר יותר המקום עבר לשליטת האימפריה הרומית הקדושה. בתקופת היריבות של האצולה הגיבלינית והגואלפית, העיירה צידדה חלק מהזמן בברשה הגואלפית (Guelph) ובזמנים אחרים בנסיכות טרנטו הגיבלינית (Ghibelline). במאה ה-15 ונציה השתלטה על האזור ונשארה בעמדת שליטה בעיירה עד שנת 1797. במאה ה-15 קיבלה משפחת לודרון את העיירה מ-ונציה, וג'ורג'ו ופייטרו לודרון (Lodron Giorgio, Pietro) הפכו לשליטים פאודלים של המקום. העיירה התפתחה כלכלית ונהנתה מתנופה של פריחה, למרות אסונות טבע שפקדו אותה, דוגמת המגפה השחורה שפגעה באזור מספר פעמים, רעידת האדמה בשנת 1555 ופגעי טבע נוספים. ב-1779 שריפה השמידה את רוב העיר. לאחר השריפה, ונציה סייעה בשיקום העיירה ושלחה מפקחים שווידאו, כי השחזור מתבצע בנאמנות למקור שלפני השריפה. ב-1797 הסתיימה התקופה הוונציאנית, נפוליאון כבש את האזור, ולאחר מכן הייתה העיירה חלק מממלכת לומברדיה-ונציה, תחת שלטונה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1861 לאחר אירועי תהליך איחוד איטליה (Risorgimento italiano), עבר המקום ביחד עם האזור כולו להיות חלק מממלכת איטליה, תחת מלכותו של מלך איטליה ויטוריו אמנואלה השני. העיירה הייתה מעורבת עם חלק משכנותיה במסע "הציות" (Obbedisco) של ג'וזפה גריבלדי ב-1866, שבעקבותיו חבל ונטו סופח לממלכת איטליה, ואילו טרנטינו הצפונית סופחה לאיטליה רק סיומה של מלחמת העולם הראשונהב-1918.

 גאוגרפיה ואקלים 
 גאוגרפיה 
בגולינו נמצאת בצפון איטליה, במחוז לומברדיה, נפת ברשה. היא בנויה בעמק (Valle Sabbia), על גדת נהר קאפארו (Caffaro). העיירה קרובה לגבול עם המחוז הצפוני השכן טרנטו (Trento), ולרגלי הרי האלפים המזרחיים, על גבול הרי הדולומיטים. שני אגמים בקרבת העיירה. אגם אידרו (Lago d’Idro) הקטן במרחק נסיעה של כ-10 ק"מ, ואגם גארדה במרחק נסיעה של כ-50 ק"מ. מרחק הנסיעה לעיר הנפה ברשה מסתכם בכ-64 ק"מ, ואל מילאנו בירת המחוז מרחק הנסיעה הוא כ-162 ק"מ. מרחק הנסיעה לעיר המרכזית של הנפה השכנה טרנטו מסתכם בכ-87 ק"מ, ואל ורונה במחוז ונטו כ-122 ק"מ. הגובה הממוצע של העיירה מעל פני הים הוא 755 מטר. שכנותיה של בגולינו הן צ'רטו (Cerreto) ו-סן קולומבנו (San Colombano). לעיר שלוחה אדמיניסטרטיבית בצפון אגם אידרו, בשם "פונטה קאפארו" (Ponte Caffaro-גשר קאפארו), הממוקמת בחיבור של הנהרות קאפארו וקיאזה, לפני שהם נשפכים לאגם אידרו.

 אקלים 
הטמפרטורות בבגולינו בקיץ חמימות ונעימות, ובתקופת החורף המקום קר ומושלג. לגובהה של העיירה מעל פני הים (755 מטר בממוצע) יש השפעה משמעותית על תנאי האקלים במקום. בעיירה יורדת כמות גדולה של משקעים, ממוצע הגשם השנתי מגיע ל-870 מ"מ, וממוצע השלג השנתי עומד על 195.3 ס"מ. החודש הקר ביותר בשנה הוא ינואר, עם טמפרטורה ממוצעת גבוהה של 4 מעלות צלזיוס, וממוצע הטמפרטורה הנמוכה ברמה של 2- מעלות. החודש החם ביותר הוא אוגוסט, עם ממוצע 28 מעלות צלזיוס ביום, ו-18 מעלות בלילה. הטמפרטורה הגבוהה ביותר 37 מעלות, נמדדה במקום באוגוסט 2017, והנמוכה ביותר בינואר 2016, 10- מעלות. סטטיסטית, אין בעיירה חודש ללא משקעים.

 אתרים ונושאי עניין 
 בעיר 
העיר העתיקה: העיר העתיקה הייא סבך של רחובות קטנים וסמטאות, וכוללת את ויה פּו֗רְטִיצִ'י (via Portici) על שפת עמק סאביה. ניתן למצוא בעיר העתיקה ציורי קיר מימי הביניים, שנועדו להגן על המקום מפני מחלות ואסונות שונים. בעיר העתיקה מספר כיכרות, דוגמת פיאצה (כיכר) מרקוני, ממנה ניתן להשקיף אל ההרים סביב, וגם אל הקתדרלה הבנויה מעל העיר, פיאצה מרקטו, כשמה כן היא, שימשה בעבר ומשמשת גם במאה ה-21 כשוק השבועי המתקיים בתחומה, ופיאצה קונסיליו, שצורתה הנוכחית נקבעה ב-1823 על ידי האוסטרים ששלטו באזור, ומזרקת המים היחידה בעיר נמצאת במרכזה.

כנסיית סן ג'ורג'ו: הכנסייה העיקרית של העיירה היא כנסיית סן ג'ורג'ו ומכונה גם "הקתדרלה בהרים", והיא בנויה מבנקודה גבוהה ובולטת מעל העיר. במקור נבנתה בשנת 600, היא הכנסייה השלישית בגודלה בנפת ברשה, וסימלה את עושרה וחוזקה של בגולינו. הכנסייה עוצבה מחדש במאה ה-17, וכוללת יצירות של אומנים ידועים כמו טיציאן (Titian), טינטורטו (Tintoretto),  (Palma il Giovane) ויצירות של ציירים אחרים.

כנסיות נוספות: בעיירה מספר כנסיות מתקופות שונות ובסגנונות שונים. כנסיית סן רוקו מסוף המאה ה-15, כנסיית אדמינו (Admino) משנת 1614, הכנסייה נקראת כך כיוון שנבנתה על אדמת משפחת אדמינו, אך מכונה גם "כנסיית גבירתנו של השלג". בעיר בנויות ופיעלות כנסיות נוספות.

מחוץ לעיר 
תיירות חקלאית: במרחק קצר מחוץ לעיירה מוצעות פעילויות בטבע, בחקלאות, רכיבה על סוסים וטיפול בהם, ובחיות משק נוספות. עקב המרחק מערים גדולות וסואנות וגובהו של האזור מעל לפני הים, אוויר צלול הוא חלק מרכיבי התיירות החקלאית (Agriturismo).

בית הקברות הנפוליאוני: ( Il cimitero Vecchio/Cimitero di epoca Napoleonica) בית הקברות הנפוליאוני מסוגנן, עם צלבי ברזל מעל הקברים וקפלות בסגנון של אדריכלות גותית לעריכת תפילות.

אגם: אגם אידרו (lago d'Idro), הוא אגם קטן (12 ק"מ אורך וכ-2 ק"מ רוחב), בגובה 368 מטר מעל פני הים. האגם מוקף הרים ויערות. חופי האגם נמצאים בתחום שיפוטן של הקומונות הסובבות אותו: Anfo, Bagolino, Bondone, Idro. שמו נגזר משמה של מפלצת אגדית, "אידרה". נהר קיאזה (Chiese) מזין את האגם, ובחודשי הקיץ ניתן לרחוץ במימיו. נהר נוסף בשם קאפארו מתמזג עם נהר קיאזה במרחק קצר צפונית לאגם.

נקודת זהב גאולוגית: נקודת הזהב הגאולוגית הנמצאת בקרבת העיירה ("l punto del "chiodo d'oro) היא תופעה גאולוגית ייחודית, כמוה נחשפו רק עשרות בודדות בעולם, המאפשרת מבט אל מעבר מתקופה גאולוגית אחת, לתקופה גאולוגית אחרת.

יער אורנים: על הגבעות ובעמק סאביה סביב העיירה יש פארק ויער אורנים, היכולים לשמש לבילו בטבע, ובהם מסלולי הליכה, אתרי פיקניקים, פעילויות לילדים ועוד.

אירועים ופעילויות
קרנבל: שורשי הקרנבל עתיקים מאוד, קיים תיעוד מ-1518, המעיד על הוראה מעיריית בגולינו, לתגמל עם גבינה את המגיעים לקרנבל. קרנבל בגולינו (Carnevale di Bagolino) נערך בראשית ינואר ומחולק לשני חלקים. החלק הראשון בלארי (Balarì) מוזיקלי באופיו, ובמסגרתו מוזיקה, שירה, וריקודים ברחובות ובכיכרות העיירה. חלק השני של הקרנבל נקרא מאסקר (Maschèr) ומתרחש בימי הקרנבל האחרונים, המתחילים בדרך כלל ב-5 בינואר. בחלק זה אנשים מתחפשים לדמויות של זקנים. שני חלקי הקרנבל בתאפיינים בתחפושות ובתלבושות ששגוניות.

 תרבות ואומנות
מוזיאון: המוזיאון מציג בשני אתרים. אתר אחד באגף של בית ספר מקומי, והאחר האחר הוא המוזיאון עצמו, שנוסד ומנוהל על ידי אגודת Habitar in sta Terra לשימור התרבות המקומית. המוצגים במוזיאון מעידים על החיים בעבר בעיירה, ויש בהם כלי עבודה, ריהוט, פריטי ביגוד אופייניים וכדומה.

ציור: העיירה בגולינו וכנסיית סן ג'ורג'ו החולשת עליה מגבוה מופיעות כנושא בציור בצבעי מים של הצייר השוודי קארל יוהאן פורסברג (Carl Johan Forsberg), משנת 1907.

 כלכלה וגסטרונומיה 
גבינה: ייצור גבינה הוא אחד מענפי הכלכלה של בגולינו. הגבינה הייחודית של העיירה נקראת "בגוס" (Bagòss), על-שם תושבי העיירה הקוראים לעצמם "בגוסי". גבינת בגוס הייתה מוכרת עוד במאה ה-16, היא גבינה צהובה חצי שמנה, המיוצרת בכיכרות גדולים מאוד היכולים להגיע למשקל של עד 20–22 ק"ג, וקוטר של עד 55 ס"מ. גבינת בגוס מוכרת ומוגנת על ידי ארגון מזון איטי. בעיירה קיימים 28 יצרני גבינה מסוג בגוס, והגבינה מהווה את אחד מהיסודות בכלכלת העיר. הגבינה בעלת טעם עז ייחודי, וגבנים בעיירה נוהגים להוסיף מעט זעפרן בתהיליך הייצור. על החלק החיצוני מורחים שכבה דקה של שמן פשתן המקנה לכיכר צבע חום בהיר-כתום. הגבינה משמשת למכאל, וגם כתוספת והעשרה של תבשילים שונים, דוגמת ריזוטו.

התיירות עדיין לא השטלתה על בגולינו, אך בעקבות קבלת תואר של אחת העיירות היפות ביותר באיטליה נמצאת התיירות בתנופה, לרבות תיירות פנים איטלקית. בנוסף, העיירה בנויה לרגלי הרים, בהם מוצעים מסלולי סקי ומסלולי הליכה רגלית לתיירים. יתר ענפי הכלכלה בעיירה הם ענפים מסורתיים של מסחר, תעשייה זעירה ושירותים.

 יהדות 
לא ידוע על קיומה של קהילה יהודית שהתקיימה בעבר בבגולינו, או מתקיימת במאה ה-21.

 תחבורה 
כבישים: הכביש החוצה את העיירה הוא SP669. כבישים אחרים באזור הם SP241, SP237 ו-SP345. האוטוסטרדה הקרובה לעיירה היא E70, במרחק נסיעה של למעלה מ-60 ק"מ.

אוטובוסים: קו אוטובוס מספר 013 מקשר את בגולינו עם ברשה, משם קיימות אפשרויות רבות של תחבורה ציבורית, לברגמו וליעדים נוספים.

רכבת: פסי רכבת אינם מגיעים לבגולינו או לאזור. תחנת הרכבת הקרובה נמצאת בעיר הנפה ברשה, כ-62 ק"מ מהעיירה.

תעופה: מספר נמלי תעופה בין-לאומיים נמצאים במרחק סביר מבגולינו. נמל התעופה ורונה-וילפרנקה, במרחק נסיעה של כ-111 ק"מ, נמל התעופה הבין-לאומי אוריו אל סריו הסמוך לברגמו מרוחק כ-124 ק"מ נסיעה מהעיירה, ונמל התעופה מילאנו-לינאטה במרחק נסיעה של כ-155 ק"מ.

 ערים תאומות 
בגולינו שתי ערים תאומות:
  (Mozac)
  (Oettingen in Bayern)

 גלריה 

 ראו גם 
 סאלו (איטליה)
 ריווה דל גארדה

 קישורים חיצוניים 

 . לא פעל, נבדק: ב-7 בפברואר 2026.


 הערות שוליים 

קטגוריה:איטליה: גאוגרפיה
קטגוריה:לומברדיה: ערים