גיל עמל

גיל עמל היא שכונה הממוקמת בחלקה המזרחי של העיר הוד השרון. השכונה נוסדה בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20, והחלה את דרכה כמעברה וכשיכון פועלים לקליטת עולים חדשים. היא מתאפיינת בבנייה נמוכה (צמודי קרקע) ובאופי פרברי-קהילתי.

בשנת 1964, עם איחוד המושבות מגדיאל, רמתיים, כפר הדר ורמת הדר, הפכה השכונה לחלק מהרשות המקומית הוד השרון.

 היסטוריה 
ממצאים ארכאולוגיים מעידים כי אזור השכונה היה מיושב ברציפות החל מהתקופה הכלקוליתית (האלף הרביעי לפני הספירה). חפירות שנערכו בשכונה חשפו אתר רב-שכבתי המכיל שרידים עד לתקופה הביזנטית.

באוגוסט 2012, במסגרת חפירות הצלה שנערכו לקראת סלילת כביש חדש בסמוך לשכונה (באזור כפר מל"ל), חשפה רשות העתיקות בית בד נדיר בן כ-1,300 שנה מהתקופה הביזנטית. הממצאים כללו משטח סחיטה, תעלות ובורות ניקוז לשמן ואבני משקולת. ייחודו של בית הבד היה באופן בנייתו: בשל אופי הקרקע החולית באזור, הוא לא נחצב בסלע כמקובל, אלא נבנה על גבי רצפה מפולסת מאבני גזית ולוחות אבן שהובאו למקום. גודלו של המתקן מעיד כי היה זה מפעל תעשייתי לייצור שמן לשימוש מסחרי, ולא מתקן ביתי.

השכונה הוקמה על אדמותיו וחורבותיו של הכפר הערבי ביאר עדס (בערבית: بْيار عدس; תרגום: "בארות העדשים"). השם מתייחס ככל הנראה לבורות אחסון חצובים בסלע שנמצאו במקום ושימשו לאגירת עדשים.

במהלך מלחמת העצמאות שימש הכפר בסיס לכוחות עוינים, בהם חיילים עיראקים וצבא ההצלה, שהטרידו בירי את המושבה מגדיאל הסמוכה. ב-5 במרץ 1948 ("מבצע שרון") נכבש הכפר על ידי כוחות חטיבת אלכסנדרוני ותושביו נמלטו. ב-16 ביוני 1948 ציין דוד בן-גוריון ביומנו כי הכפר נהרס עד היסוד.

 תקופת המעברות והקמת השכונה (1948–1950) 
לאחר המלחמה הוקצו אדמות הכפר להקמת שיכונים למפוני מעברות ועולים חדשים. ראשיתה של השכונה במבנים ארעיים:
 שכונת עמידר ("הצריפים"): הוקמה ב-1948 על ידי חברת "שיכון ופיתוח" באזור הרחובות כנרת ויסוד המעלה.
 המעברות: בשנת 1950 הוקמו שתי מעברות אוהלים מרכזיות: "מעברת שיכון הפועל המזרחי ב'" (ליד נחל הדר) שקלטה עולים מתימן, לוב ופרס; ומעברה נוספת באזור רחוב אילת שקלטה בעיקר את עולי עיראק.

תנאי המחיה במעברות היו קשים ביותר. המשפחות התגוררו באוהלים ששימשו לכל צורכי הבית, ללא תשתיות סניטריות. בחורף 1950, שכלל אירוע שלג נדיר וסופות עזות, קרסו רבים מהאוהלים ונוצרו שיטפונות. תושבי המושבה הוותיקה מגדיאל נחלצו לעזרת העולים, פינו את הילדים בעגלות סוסים ושיכנו אותם בבתי המושבה ובישיבה המקומית. דמות בולטת בפעילות זו הייתה הגברת שפרה סובלמן, שדאגה במסירות לרווחת ילדי המעברה.

 שלבי הבינוי ושיכוני הקבע 
החל משנת 1950 החל תהליך בניית בתי הקבע על ידי חברות משכנות שונות ("סולל בונה", "שיכון עובדים", "משאב"), שיצרו תתי-שכונות בתוך גיל עמל:
 שכונת ה"בלוקונים" (1950): הוקמה ברחוב קיבוץ גלויות (98 יח"ד). המבנים היו פשוטים, עם גגות אסבסט ושירותים בחצר.
 שיכון עובדים (1951): נבנה ברחובות ששת הימים ושפרינצק (148 יח"ד) ונועד לשלב עולים עם פועלים ותיקים.
 שיכון הפועל המזרחי ב' (1952): נבנה על ידי חברת "משאב" ברחובות גולומב והשח"ל (63 יח"ד). שיכון זה התאפיין בצביון דתי-לאומי.
 שיכון עולים (1953): באזור רחוב המעגל/חרמון (224 יח"ד).

הבתים נבנו במתכונת של "משק עזר" – יחידות דיור קטנות (חדר עד שניים) על מגרשים גדולים של חצי דונם או דונם. שטח זה נועד לאפשר לתושבים לגדל ירקות, עצי פרי ומשק חי (עזים, תרנגולות) כהשלמה לפרנסתם בתקופת הצנע.
עלות בית באותה תקופה עמדה על כ-500 לירות לוותיקים, וכ-250 לירות לעולים חדשים.

 אופי השכונה 
ראשיתה של השכונה התאפיינה במרקם חברתי מגוון ("קיבוץ גלויות"), שכלל עולים מתימן, עיראק, יוון, לוב ופרס, לצד ותיקי מגדיאל. בשנותיה הראשונות, בהיעדר תשתיות מפותחות, התנהלו חיי המסחר באמצעות רוכלים (מוכר נפט, חלבן, מוכר קרח) שעברו עם עגלות סוסים ברחובות החול.

"שיכון הפועל המזרחי ב'" (אזור רחוב השח"ל) היווה מוקד לחיים דתיים בשכונה. במקום הוקם בית כנסת מרכזי (שנשרף לימים ונבנה מחדש), והשכונה התאפיינה בשמירת שבת קפדנית, כולל הימנעות מתנועת כלי רכב ברחובותיה.

 גאוגרפיה וגבולות 
גיל עמל היא השכונה המזרחית ביותר בהוד השרון. השכונה מוקפת בשטחים פתוחים כמעט מכל עבריה ומחוברת ברציפות אורבנית לשאר העיר דרך השכונה מגדיאל. השטחים הפתוחים סביב שייכים להוד השרון ולמושבי האזור - אלישמע, ירקונה וגני עם. בשולי השכונה זורם נחל הדס. הנחל מתפתל לכיוון דרום-מערב ועובר בצמוד ומדרום לקניון שרונים. לקראת סופו, מדרום לפארק הוד השרון, הוא נפגש עם נחל הדר, מאות מטרים ספורים לפני שהם נשפכים יחד לירקון.

 אתרים ונקודות ציון 
 מגדל המים: מגדל המים נבנה בשנת 1953 בכניסה לשכונה (מפגש הרחובות שביל התפוזים ושביל החלב) ושימש כספק המים המרכזי. בשנת 2008 עבר המגדל שימור ושיפוץ אומנותי על ידי האמן איל שלם, והותקן בראשו השלט "גיל עמל 1950". למרגלותיו נטוע עץ זית עתיק.
 רחוב חנקין: ציר היסטורי שחיבר בעבר בין מגדיאל לכפר ביאר עדס עוד בטרם הקמת גיל עמל. לאורך הרחוב נשתמרו ערכי טבע ומורשת, בהם עץ אלון התבור עתיק (שריד ליער השרון הקדום) ושדרת עצי גרווילאה שניטעו בשנות ה-30 בנוכחות הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
 קולנוע גיל (היסטורי): בשנות ה-50 וה-60 פעל בשכונה "קולנוע גיל", שהיה מוקד בילוי מרכזי. הקולנוע הקרין בעיקר מערבונים וסרטים הודיים, והתאפיין ברמקולים חיצוניים שהשמיעו מוזיקה לכל השכונה. לעיתים הופעל במתכונת של קולנוע קיץ תחת כיפת השמים.

 חינוך 
ילדי המעברות למדו תחילה בצפיפות רבה, לעיתים בסיוע מורים מתנדבים כמו הגננת והמורה שושנה בר-נתן, שלימים קיבלה את אות יקירת העיר. כיום בשכונה פועל בית ספר ברחוב גולומב. מבנה היסטורי שעבר מספר גלגולים. במקור פעל בו בית הספר הממלכתי "שפרינצק". בשנת 1981 הפך לבית הספר תל"י (תגבור לימודי יהדות) ע"ש יצחק נבון. בשנת 2024, לאחר סגירת תל"י במתכונתו העצמאית, הוסב המבנה לשימוש בית הספר "תמר" לחינוך ולדורף.
 לקריאה נוספת 
 מרדכי נאור, ספר הוד השרון: היסטוריה ומעשיים, הוצאת עיריית הוד השרון, 2010.
 אריה חשביה, העיר בירוק: סיפורה של הוד השרון, 1996.

 הערות שוליים 

קטגוריה:הוד השרון: שכונות