ארתור ססיל פיגו

ארתור ססיל פיגו (באנגלית: Arthur Cecil Pigou; 18 בנובמבר 1877 – 7 במרץ 1959) היה כלכלן אנגלי. בתפקידיו כמורה ומייסד בית הספר לכלכלה באוניברסיטת קיימברידג', הוא הכשיר והשפיע על כלכלנים רבים. עבודתו כללה תחומים שונים בכלכלה, במיוחד כלכלת רווחה, אך גם תורת מחזורי העסקים, אבטלה, מימון ציבורי, מספרי מדדים ומדידת התפוקה הלאומית. הוא שירת בכמה ועדות ציבוריות, ביניהן ועדת קונליף והוועדה המלכותית למס הכנסה ב-1919.

 ביוגרפיה 
פיגו נולד ב שבאי וייט, בנו של קלרנס ג'ורג' סקוט פיגו, קצין צבא, ואשתו נורה בידל פרנסס סופיה, בתו של סר ג'ון ליס, הברונט השלישי. הוא זכה במלגה לבית הספר הארו, שם למד בבית ניולנדס, ובהמשך, אגודת הכלכלה של בית הספר נקראה אגודת פיגו על שמו. בשנת 1896 התקבל כחוקר היסטוריה לקינגס קולג', קיימברידג', שם למד לראשונה היסטוריה אצל . הוא זכה ב לשירה באנגלית בשנת 1899, ובפרסי קובדן (1901), ברני (1901) ואדם סמית' (1903), והותיר חותם ב, שפיגו כיהן כנשיאה בשנת 1900. הוא הגיע לכלכלה דרך לימוד פילוסופיה ואתיקה, ולמד אצל אלפרד מרשל, אותו ירש מאוחר יותר כפרופסור לכלכלה פוליטית.

פיגו החל להרצות על כלכלה בשנת 1901 ולהעביר קורס על כלכלה מתקדמת לסטודנטים בשנה השנייה. הוא הפך לעמית בקינגס קולג' בניסיון השני שלו במרץ 1902, ומונה למרצה בקיץ 1904. הוא הקדיש את עצמו לחקר תחומי הדוקטרינה הכלכלית השונים והתמקד בכלכלה נורמטיבית. הוא התעניין בכלכלת הרווחה, שבוחנת את התועלת הכוללת לחברה שמגיעה מכל ההחלטות שמתקבלות. עבודתו הראשונה הייתה פילוסופית יותר מעבודתו המאוחרת, כאשר הרחיב את המאמר שזיכה אותו בפרס אדם סמית' ב-1903 ל"עקרונות ושיטות של שלום תעשייתי".

בשנת 1908 נבחר פיגו לכהן כפרופסור לכלכלה פוליטית באוניברסיטת קיימברידג' במקומו של אלפרד מרשל. הוא החזיק בתפקיד עד 1943. פיגו נחשב מייסד בית הספר לכלכלה של האוניברסיטה.

ב-1909 כתב מאמר בעד מיסוי ערך הקרקע, שפורש כתמיכה בתקציב של לויד ג'ורג'. דעותיו של מרשל לגבי מס ערך הקרקע היו ההשראה להשקפתו של פיגו על מיסוי השפעות חיצוניות שליליות.

 תרומתו למחקר 
התרומה המרכזית של פיגו הייתה ספרו 'כלכלת הרווחה' שפורסם בשנת 1920. בספר הציג פיגו את מושג ההשפעה החיצונית ואת הרעיון שהשפעות חיצוניות ניתנות לתיקון באמצעות הטלת מס פיגוביאני. בספר (שנקרא בתחילה עושר ורווחה), פיגו פיתח את מושג ההשפעה החיצונית של מרשל, שהוא עלות או תועלת שמשפיעה על אחרים ואינה נלקחת בחשבון על ידי האדם שיוצר את העלויות או התועלות הללו. פיגו טען כי ההשפעות החיצוניות השליליות צריכות לספוג מיסוי, בעוד השפעות חיצוניות חיוביות צריכות ליהנות מסבסוד. בן דורו של פיגו, , תיאר את היצירה כ"מונומנטלית" ו"כלכלה במיטבה". בתחילת שנות ה-60 הניתוח של פיגו ספג ביקורת מצד רונלד קוז, שטען כי מיסים וסובסידיות אינם נחוצים אם השותפים בעסקה יכולים לנהל עליה משא ומתן. מושג ההשפעה החיצונית נשאר מרכזי בכלכלת הרווחה המודרנית ובמיוחד בכלכלה סביבתית. מועדון פיגו, שנקרא על שמו, הוא אגודה של כלכלנים מודרניים התומכים ברעיון של  כדי להתמודד עם בעיית שינוי האקלים.

פיגו היה גם מהראשונים להסביר תנודות גדולות בשוק באמצעות דינמיקה חברתית. לטענתו, יחידים היודעים לנתח מצבים כשהם לבד, נוטים לאבד את הביקורתיות שלהם כאשר קיימת הסכמה חברתית רחבה, גם כשקל לנבא מה עומד לקרות. תרמית פירמידה היא סוג של הונאה כלכלית המהווה דוגמה לעיקרון זה: התרמית מצליחה מאחר שבמשך תקופה ארוכה רואים שההצטרפות משתלמת.

היבט פחות ידוע בעבודתו של פיגו הוא ניתוחו למגוון תופעות בשוק התעסוקה שנחקרו על ידי כלכלנים מאוחרים יותר, כולל משא ומתן קיבוצי, שכר נוקשה, שוקי עבודה פנימיים, שוק עבודה מקוטע והון אנושי. תרומתו של פיגו להתמודדות עם אבטלה מהווה בסיס להבנת תופעת ההשפעות החיצוניות של שוק העבודה. תאוריית האבטלה שלו, שפורסמה לראשונה ב-1933, מתארת רבים מהגורמים התורמים לאבטלה, כגון שכר נוקשה וחוסר רצון לעבוד במחירי השוק. עד לעידן שלאחר מלחמת העולם הראשונה,  נתפסה כחלק משוק מתפקד. עם זאת, פיגו מציין גם שיש סוג נוסף של אבטלה שנוצר לא משום שאנשים אינם מוכנים לעבוד בשכר שוק, אלא כי אצל המעסיקים יש ביקוש נמוך יותר לעבודה. עם המחסור בתעסוקה שנגרם מההרס של ארבע שנות מלחמה, אנגליה סבלה ממיתון כלכלי הרבה לפני השפל הגדול, בין היתר משום שמעסיקים היססו להמשיך להעסיק נשים ומבוגרים. גורם האבטלה החדש הזה, לטענת פיגו, יכול להיפתר באמצעות סובסידיות שהממשלה תספק לתעשיות כמו הייצור.

פיגו סיפק תמיכה כספית פרטית לג'ון מיינרד קיינס כדי שיוכל לעבוד על תורת ההסתברות. פיגו וקיינס היו ידידים חרף המחלוקות ביניהם, פיגו היה ביקורתי כלפי המקרו-כלכלה הקיינסיאנית והוא פיתח את  על יתרות כסף כדי להגיע לכלכלה יציבה יותר ממה שקיינס הציע. גם קיינס היה ביקורתי מאוד כלפי פיגו, והזכיר אותו לפחות 17 פעמים בספרו התאוריה הכללית של תעסוקה, ריבית וכסף, בדרך כלל בזלזול. השניים נחלקו עמוקות בפומבי גם באשר להתמודדות הנכונה של אנגליה עם השפל הגדול, וחיבוריו של פיגו, 'ספר הכסף' ו'כלכלת הסעד והרווחה', סתרו את התאוריה הכללית של תעסוקה, ריבית וכסף.

 חיים אישיים 
פיגו היה מתנגד מצפוני לשירות צבאי. הוא נשאר בקיימברידג' במהלך מלחמת העולם הראשונה, אך במהלך החופשות היה נהג אמבולנס בחזית, והתעקש לבצע משימות מסוכנות במיוחד. לקראת סוף המלחמה קיבל בחוסר רצון משרה ב.

הוא היה חבר בוועדת קונליף למטבע ומטבע חוץ (1918–1919), בוועדה המלכותית למס הכנסה (1919–1920) ובוועדת צ'מברלין למטבע והנפקת שטרות בנק אנגליה (1924–1925). הדו"ח של הגוף האחרון היה הקדמה לשיקום תקן הזהב. פיגו נבחר לאקדמיה הבריטית ב-1925, אך התפטר מאוחר יותר ב-1947. בהמשך פרש מעיסוקים ציבוריים והקדיש עצמו לכלכלה אקדמית ולכתיבת מכתבים לטיימס על בעיות התקופה. הוא היה חבר של כבוד זר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים וב, וחבר של כבוד בוועדה הכלכלית הבין-לאומית.

פיגו היה ידוע כחובב טיפוס הרים והקדיש זמן רב לפעילות זו. מחלה שפגעה בלבו התפתחה בתחילת שנות ה-30, והיא פגעה בחיוניותו, הגבילה את יכולתו לטפס והשאירה אותו עם התקפי חולשה לשארית חייו. פיגו ויתר על מעמדו כפרופסור ב-1943, אך נשאר חבר בקינגס קולג' עד מותו. בשנותיו המאוחרות התבודד לרוב, כשהוא יוצא מדי פעם כדי להרצות או לטייל.

פיגו מעולם לא נישא והקדיש את חייו למחקר ולהוראה. נפטר בקיימברידג' במרץ 1959.

 ספרים עיקריים 

 Wealth and Welfare (1912)
 The Economics of Welfare (1920)
 The Theory of Unemployment (1933)
 Employment and Equilibrium (1941)
 Lapses from Full Employment (1945)

 ראו גם 

 אלפרד מרשל
 כלכלת רווחה
 השפעות חיצוניות
 מס פיגוביאני

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:כלכלנים בריטים
קטגוריה:בוגרי בית הספר הארו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:כלכלה סביבתית
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1877
קטגוריה:אנגלים שנפטרו ב-1958