קורט כריסטוף פון שוורין

קורט כריסטוף, רוזן פון שוורין (Kurt Christoph Graf von Schwerin; 26 באוקטובר 1684 – 6 במאי 1757) היה גנרל-פלדמרשל פרוסי, ואחד הגנרלים הראשיים תחת פרידריך השני, מלך פרוסיה.

 ביוגרפיה 
ימין|ממוזער|תחריט מהמאה ה-19 של פון שוורין
שמאל|ממוזער|פסלו של פלדמרשל קורט פון שוורין בציטנפלאץ בברלין
הוא נולד בלוביץ, פומרניה השוודית, ובגיל צעיר התגייס לצבא ההולנדי, במסגרתו לחם בקרב שלנברג ובקרב בלנהיים.

ב-1707 הוא מונה ללוטננט קולונל בצבא דוכסות מקלנבורג-שוורין, ונכח בקרב ראמיאי ובקרב מלפלאקה, וכן שירת עם המפקד השוודי מגנוס שטנבוק בקרב גדבוש. ב-1713 שהה עם קרל השנים עשר, מלך שוודיה, בגלותו בבנדר, וב-1718 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל.

ב-1719 הוא לחם בצבא ההנוברי שפלש למקלנבורג (ובמהלך מערכה זו ניהל פעולה מבריקה בוואלסמיהלן ב-6 במרץ 1719), ובשנה שלאחר מכן נכנס לשירותו של מלך פרוסיה. בתחילה הועסק במשימות דיפלומטיות, אך בינואר 1722–1723 קיבל פיקוד על רגימנט חי"ר. ב-1730, כמייג'ור גנרל, היה חבר בבית הדין הצבאי ששפט את נסיך הכתר פרידריך על עריקה, וב-1733, בראש צבא פרוסי, ניהל במיומנות רבה את המשימה העדינה והמורכבת של יישוב סוגיית מקלנבורג.

בשנה שלאחר מכן הוא מונה ללוטננט גנרל וב-1739 לגנרל חיל רגלים. במהלך חייו של המלך פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה, שוורין הועסק גם בעבודה מנהלתית רבה. פרידריך השני, עם עלייתו לשלטון, קידם את שוורין לדרגת גנרל-פלדמרשל והעניק לו את התואר גראף. בתחילת המלחמה השלזית הראשונה, הוא הצדיק את בחירתו של ריבונו באמצעות מנהיגותו המבריקה בקרב על מולביץ (10 באפריל 1741); לאחר ששכנע את המלך לעזוב את שדה הקרב בהסבירו כי הוא עלול להישבות שכן תבוסה נראתה סבירה,Time-life History of the World, Winds of Revolution 1700-1800, page 56 הפך שוורין קרב מוטל בספק לניצחון שהכריע לעת עתה את גורלה של שלזיה.

לאחר סיום המלחמה שימש כמושל המבצרים החשובים של בריג ונייסה. במלחמה השלזית השנייה (1744–1745), פיקד שוורין על הצבא שצעד מגלאץ, פגש את צבא המלך תחת חומות פראג, ומילא תפקיד מכובד במצור ובכיבוש של אותו מקום (10 בספטמבר 1744).

זמן מה לאחר מכן, כאשר המלך נאלץ לסגת מבוהמיה, שוורין שוב הצטיין, אך משום שנעלב מיחס מזלזל (אמיתי או מדומה), פרש לאחוזתו, לה ולתושביה הקדיש את מרצו במהלך שנות השלום.

הוא הופיע מחדש בשדה הקרב עם פרוץ המלחמה השלזית השלישית (1756), ובמהלך המערכה הראשונה ניהל את המלחמה בצד השלזי של בוהמיה; וב-1757, באותו נתיב כמו ב-1744, חבר שוב לפרידריך בפראג. ב-6 במאי התרחש קרב פראג; בעודו מוביל רגימנט מהאגף השמאלי להתקפה עם דגלו בידו, הוא צעק "כל הפרוסים האמיצים אחריי!", ואז נפגע ונהרג מפגז תותח.Percy, S. (1856). The Percy anecdotes: Revised edition... New York City, NY: Harper & Brothers. p. 88. תומאס קרלייל מצטט את קריאתו "Heran, meine Kinder" ("הנה, ילדיי!").Carlyle, Thomas (1865). The History of Friedrich II, called Frederick the Great: volume V, New York: Harper & Brothers, p. 30.

 הנצחה 
פרידריך הקים פסל בווילהלמפלאץ (כיום חלק מווילהלמשטראסה) לחייל החשוב ביותר שלו, ואנדרטה בשדה הקרב בפראג מציינת את המקום שבו נפל. מאז 1889 נשא רגימנט החי"ר ה-14 (הפומרני ה-3) של הצבא הגרמני את שמו.

 קישורים חיצוניים 

 ביאורים 

 הערות שוליים 

 ביבליוגרפיה 

קטגוריה:גנרל-פלדמרשלים בצבא הפרוסי
קטגוריה:ילידי 1684
קטגוריה:נפטרים ב-1757
קטגוריה:מלחמת שבע השנים: אישים