בית הכנסת משה חיא

בית הכנסת משה חיא (בפרסית: کنیسه موشه حیا) הוא בית כנסת בעיר אספהאן שבאיראן, הנחשב לבית הכנסת העתיק ביותר שעדיין עומד ופועל בעיר. תאריכי הייסוד המצוינים במקורות נעים סביב שנת 1700 ועד סוף המאה ה־19.

 מיקום 
בית הכנסת משה חאג׳א שוכן ברובע ג'ובארה, הרובע היהודי הישן של אספהאן, בצדו הצפון־מערבי של רחוב מאהי פורוש-הא ( ماهی فروش ها, רחוב מוכרי הדגים), בקטע הדרום־מערבי של הרחוב, מאחורי בית הכנסת יוסף־שמואל־שמעון, עמו הוא יוצר מתחם בנוי אחד. השכונה מצויה בפחות מ־500 מטר מן המסגד יום השישי העתיק.Mohammad Gharipour, Rafael Sedighpour: Synagogues of Isfahan. The Architecture of Resignation and Integration. In: Mohammad Gharipour (Hrsg.): Sacred Precincts: The Religious Architecture of Non-Muslim Communities Across the Islamic World. Brill, Leiden 2014. Kapitel 10, S. 178–202, hier S. 183f.

 היסטוריה 
בית הכנסת משה חאג׳א נחשב לעתיק שבבתי הכנסת באספהאן. במחקרו מציין מוחמד גאריפור כמה מועדים אפשריים לייסודו: במאמר משותף עם רפאל סדיכפור (2014) נזכר תחילה תאריך סביב 1700, ובעמוד העוקב – מתחת לתרשים – הערכת בנייה לשנת 1792; בפרסום משנת 2017 מיין גאריפור את הקמת המבנה הנוכחי לסוף המאה ה־19 בתקופת השושלת הקאג'ארית. באותה עת (2017) שימש המקום כבית כנסת פעיל; אף שלא שופץ זה זמן רב, מצבו המבני הוערך כטוב.

 אדריכלות 
בדומה לרוב מבני אספהאן, בית הכנסת נבנה בלבנים. כמו בבתי הכנסת האחרים בעיר, אין כל סמלים דתיים נראים כלפי חוץ. אור יום חודר אל האולם דרך כיפה צילינדרית עם חלונות עליונים בצדדים, הניצבת במרכז מעל הבימה. ייחודו של בית הכנסת, ביחס לבתי הכנסת האחרים בג'ובארה, הוא בדגמי עיטור התקרה וברוחב הקירות. בצדו המזרחי מצויה עזרת נשים עם מקומות הישיבה לנשים. בקיר החיצוני המערבי שני חלונות הפונים אל ירושלים. בית הכנסת מחובר לבניין העומד לפניו, הפונה אל הרחוב, בית הכנסת יוסף־שמואל־שמעון, ושני הפתחים סמוכים זה לזה במרחק של כמה מטרים. מן הרחוב מגיעים אל אולם התפילה דרך מסדרון ארוך ואפל עם שתי פניות בזווית ישרה לאורך צדו המזרחי של בית הכנסת יוסף־שמואל־שמעון. בית הכנסת נקרא על שמו של משה חיא שמימן את בנייתו.

 הערות שוליים 

משה חיא