חגית דיסקין

חגית דיסקין זייף (נולדה ב-10 במרץ 1956) היא חברת ומאמנת נבחרת ישראל בהתעמלות מכשירים לשעבר, ראש ענף ההתעמלות אקרובטית בישראל לשעבר, וזוכת פרס מפעל חיים של ועדת הספורט של הכנסת.

 ביוגרפיה 
דיסקין נולדה בשם חגית זייף להוריה אברהם, יליד צרפת וברכה לבית בלומוביץ, ילידת פולין. גדלה בגבעתיים ולמדה במגמה הריאלית בתיכון קלעי. התגייסה לצה"ל כעתודאית, השלימה ב-1977 תואר ראשון בחינוך גופני והוראה במכון וינגייט, ולאחר מכן שירתה כקצינת כושר קרבי.

 קריירה מקצועית 
מגיל צעיר החלה להתעניין בהתעמלות קרקע ומכשירים, והתאמנה במכון וינגייט אצל אגנס קלטי, וכן במסגרת מועדון הפועל פתח תקווה ומועדון הפועל רמת גן. בשנים 1969–1976 הייתה חברה בנבחרת ישראל בהתעמלות, וייצגה את ישראל במכביה התשיעית ב-1973.

עם שחרורה מהצבא החלה ללמד חינוך גופני בתיכון רוטברג רמת השרון, והייתה אחראית על מגמת החינוך הגופני הראשונה בישראל, בה למדו בין היתר נדב הנפלד וגור שטיינברג.

בשנים 1978–1980 הייתה מאמנת נבחרת ישראל בהתעמלות מכשירים, ואימנה את הנבחרת לקראת משחקי המכביה ה-11 ב-1981.

ב-1984 הצטרפה לסגל מכון וינגייט כמאמנת וכמרכזת תחום ההתעמלות, ולימדה לצד נינה אורעד, חיה הלפרין וג'ודי ברקן. דיסקין הייתה אחראית על הכשרת מאמני התעמלות מכשירים, התעמלות אירובית, טרמפולינה ואקרובטיקה וכן אימנה את נבחרת ההתעמלות של המכללה.

מאז שנות ה־90 דיסקין מובילה את תחום ההתעמלות האקרובטית בישראל, וב-2002 הקימה עם יהודה הובר את רשת מועדוני אקרוג'ים להכשרת ילדים ובני נוער בתחום. לאורך השנים כתבה דיסקין תוכניות לימודים להכשרה בתחומי ההתעמלות, והייתה חברת הנהלת איגוד ההתעמלות, ועדת ההדרכה של מינהל הספורט, הוועד לתוכניות הלימודים לחינוך גופני והוועדה המקצועית לענף האקרובטיקה.

 בזירה הבינלאומית 
בשנים 1980–2004 שימשה דיסקין כשופטת בין לאומית בהתעמלות מכשירים, ובין היתר ייצגה את ישראל כשופטת ב"ספיישל אולימפיקס" בניו הייבן ב-1992. בשנת 2008 הייתה מנהלת משלחת התרגיל הקבוצתי בהתעמלות אמנותית של ישראל לאולימפיאדת בייג'ינג.

מאז 2005 היא מאמנת ספורטאים בינלאומיים של ישראל באקרובטיקה, ומשמשת כשופטת בתחרויות אקרובטיקה בינלאומיות. בין היתר שפטה באליפות העולם בבאקו (2022), פולין (2024) ולוקסמבורג (2025).

 פרסים והוקרה 
 אות הוקרה והערכה למצוינות בניהול ספורט ע"ש אריה זייף (2022) על פועלה לקידום הספורט.
 פרס מפעל חיים מטעם ועדת הספורט של הכנסת (2024) על תרומתה רבת השנים לפיתוח תשתיות מקצועיות, חינוכיות ותחרותיות בענף ההתעמלות.

 פרסומים מקצועיים 
 דיסקין, ח. וינוביץ, ע. (1997). משחקונים "משונים". החינוך הגופני והספורט נ"ג (1), 33.
 דיסקין, ח. וינוביץ, ע. (1999). גשר צר מאוד. החינוך הגופני והספורט נ"ד (5), 34.
 חגית דיסקין, חגיגת התעמלות
 חגית דיסקין, המורים העבודה והמקום שלא הייתי מוותרת עליהם. המכללה האקדמית בוינגייט: 70 שנות (2014), עורכים: חיים קאופמן, ורדיתה גור, רוני לידור. עמ' 290
 חגית דיסקין, תרגילי אקרובטיקה (2017-2020). הוועדה המקצועית של ההתעמלות האקרובטית בישראל.
 Hagit Diskin-Zaif, Teaching Acrobatic Gymnastics in Covid-19 Days (2021). The 6th International Congress of Exercise and Sport Sciences, p.10
 חגית דיסקין ואיגוד ההתעמלות בישראל, תוכנית ארוכת טווח לפיתוח ספורטאים (2022). התאחדות הספורט לבתי-הספר בישראל.

 חיים אישיים 
הייתה נשואה בעבר ליובל דיסקין, אותו הכירה בזמן לימודיהם בתיכון. מנישואים אלה נולדו ארבעת ילדיהם המשותפים. בנה הבכור הוא גל דיסקין (נולד ב-1981), ממייסדי חברת ההייטק אוטומייז, וביתה חן דיסקין קיטרון שותפה ומאמנת לצידה באקרוג'ים.

מתגוררת בעין שריד.

 הערות שוליים 

קטגוריה:מתעמלות ישראליות
קטגוריה:מאמנות ספורט ישראליות
קטגוריה:שופטות ספורט
קטגוריה:בוגרות המכללה האקדמית בווינגייט
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית בווינגייט
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1956