פאול יוהאן אנסלם פון פוירבך

פָּאוּל יוֹהָאן אַנְסֶלְם ריטר פוֹן פוֹיֶרְבַךְ (בגרמנית: Paul Johann Anselm Ritter von Feuerbach; ) היה משפטן וחוקר חוקים גרמני. הישגו העיקרי היה רפורמה ב הבווארי, שהובילה לביטול העינויים והפכה למודל עבור מספר מדינות אחרות. הוא ידוע גם בזכות מחקרו על קספר האוזר, שמת באותה שנה כמו פוירבך.

קורות חיים
הוא נולד ב, ליד ינה. את חינוכו המוקדם קיבל בפרנקפורט, לשם עברה משפחתו זמן קצר לאחר לידתו. עם זאת, בגיל שש-עשרה ברח מהבית, נסע לינה ונעזר שם בקרובי משפחה כדי ללמוד באוניברסיטה. למרות בריאות רופפת ועוני נואש, התקדם במהירות בלימודיו. הוא השתתף בהרצאותיהם של קרל לאונרד ריינהולד ו, ועד מהרה פרסם מספר מסות ספרותיות בעלות ערך יוצא דופן.

ב-1795 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה, ובאותה שנה, אף שהיה חסר אמצעים כמעט לחלוטין, נישא. צעד זה הוא שהוביל אותו להצלחה ולפרסום, שכן הוא אילץ אותו לפנות מתחומי הלימוד האהובים עליו – פילוסופיה והיסטוריה – לתחום המשפטים, שהיה שנוא עליו, אך הציע סיכוי להתקדמות מהירה יותר.

בגיל 23 התפרסם בזכות ביקורת נמרצת על התיאוריה של תומאס הובס בדבר הכוח האזרחי. זמן קצר לאחר מכן, בהרצאות על תורת המשפט הפלילי, הציג את התיאוריה המפורסמת שלו, לפיה בבואם לעשות צדק, השופטים צריכים להיות מוגבלים בהחלטותיהם באופן קפדני על ידי . דוקטרינה חדשה זו הצמיחה מפלגה שנקראה "ריגוריסטים" (המחמירים), שתמכו בתיאוריה שלו. פון פוירבך היה הוגה הכלל המשפטי המפורסם : "אין פשע, ולפיכך לא יהיה עונש, אם באותה עת לא היה קיים חוק עונשין".

ב-1801 מונה פוירבך לפרופסור שלא מן המניין למשפטים (ללא שכר) באוניברסיטת פרידריך שילר בינה, ובשנה שלאחר מכן קיבל קתדרה בקיל, שם נשאר שנתיים.

עבודתו בבוואריה
עבודתו העיקרית הייתה ניסוח קוד פלילי עבור בוואריה.

ב-1804 עבר מאוניברסיטת קיל ל, אך לאחר שנצטווה על ידי המלך מקסימיליאן יוזף לנסח קוד פלילי לבוואריה, עבר ב-1805 למינכן, שם קיבל מינוי בכיר במשרד המשפטים וקיבל תואר אצולה ב-1808. הרפורמה המעשית בחקיקה הפלילית בבוואריה החלה בהשפעת סמכותו ב-1806 עם ביטול העינויים.

מתוך ניסיונו המעשי במשרד המשפטים, שכלל בחינת גזרי דין מוות של בתי משפט בוואריים לצורך חנינה מלכותית, פרסם את המקרים הבולטים ביותר בשנים 1808–1811 בספר "Merkwürdige Criminalfälle" (תיקים פליליים מוזרים), ובשנים 1828–1829 באוסף מורחב בהרבה בשם "Aktenmäßige Darstellung merkwürdiger Verbrechen" (פשעים ראויים לציון המוצגים על פי רישומי בית המשפט). באמצעות ספר לימוד משפטי זה של תיקים פליליים, במיטב המסורת של ה-"Causes Célèbres" (פרשות משפטיות נודעות) המפורסמים של עורך הדין הצרפתי גאיו דה פיטבאל (1673–1743), התכוון פוירבך לייסד פסיכולוגיה פלילית מודרנית ("Seelenkunde") עבור חקירת פשעים, שופטים פליליים ועוד.

במרוצת השנים, עבודתו פורשה בטעות כלא יותר מאוסף ספרותי של פשעים סנסציוניים בדיוניים, ורבים מתיקי בית המשפט שלו נערכו ופורסמו כסיפורי פשע פופולריים טריוויאליים. עם זאת, החוקר גרולד שמידט מצא כי פוירבך תיעד אירועים היסטוריים אמיתיים במקומות אמיתיים ועם אנשים בשמותיהם האמיתיים, ולכן עבודתו מהווה מקור היסטורי עשיר להיסטוריה המקומית והחברתית של בוואריה, למנטליות, לביוגרפיה ועוד.

שמאל|ממוזער|250px|אנדרטה לפאול יוהאן אנסלם פוירבאך בפירסטנגרבן
בחיבורו "Betrachtungen über das Geschworenengericht" (הרהורים על משפט המושבעים) משנת 1811, יצא פוירבך נגד שיטת חבר מושבעים, בטענה שפסיקת חבר מושבעים אינה מהווה הוכחה משפטית מספקת לפשע. הנושא עורר מחלוקת רבה, והשקפתו של המחבר שונתה לאחר מכן במידה מסוימת.

תוצאת עמלו על הקוד הפלילי הבווארי פורסמה ב-1813. השפעתו של קוד זה, שהיה התגלמות השקפותיו הנאורות של פוירבך, הייתה עצומה. הוא הפך מיד לבסיס לקודים חדשים בווירטמברג ובדוכסות סקסוניה-ויימאר; הוא אומץ בשלמותו ב; ותורגם לשוודית בפקודת המלך. אחדים מהקנטונים של שווייץ שינו את חוקיהם בהתאמה אליו.

פוירבך נטל על עצמו גם להכין קוד אזרחי לבוואריה, שהיה אמור להתבסס על קוד נפוליאון. תוכנית זו נזנחה לאחר מכן, וה-"Codex Maximilianus" אומץ כבסיס. הפרויקט לא הפך לחוק.

במהלך מלחמת השחרור (1813–1814), הראה פוירבך את עצמו כפטריוט נלהב, ופרסם מספר חוברות פוליטיות. ב-1814 מונה פוירבך לנשיא שני של בית המשפט לערעורים בבמברג, ושלוש שנים לאחר מכן הפך לנשיא הראשון של בית המשפט לערעורים באנסבך. ב-1821 נשלח מטעם הממשלה לביקור בצרפת, בלגיה ומחוזות הריין במטרה לחקור את המוסדות המשפטיים שלהם. כפרי ביקור זה פרסם את חיבוריו "Betrachtungen über Öffentlichkeit und Mündigkeit der Gerechtigkeitspflege" (הרהורים על פומביות ודיון בעל-פה בניהול המשפט) ו-"Über die Gerichtsverfassung und das gerichtliche Verfahren Frankreichs" (על חוקת בתי המשפט וההליך השיפוטי בצרפת) (1821, 1825). בחיבורים אלו טען ללא הסתייגות בעד פומביות בכל ההליכים המשפטיים.

שנותיו האחרונות
בשנותיו האחרונות גילה עניין עמוק בגורלו של האסופי המוזר קספר האוזר, שעורר תשומת לב רבה באירופה. הוא היה הראשון לפרסם סיכום ביקורתי של העובדות המאומתות, תחת הכותרת "Kaspar Hauser, ein Beispiel eines Verbrechens am Seelenleben" (קספר האוזר, דוגמה לפשע נגד חיי הנפש, 1832).

פוירבך מת ב-29 במאי 1833 בפרנקפורט. קיימת מחלוקת מסוימת לגבי הסיבה והנסיבות של מותו, שנותרו במידה רבה לא ברורות; משפחתו, וגם הוא עצמו זמן קצר לפני מותו, האמינו כי הוא הורעל בשל הגנתו על קספר האוזר ועבודת המחקר עליו. האוזר עצמו מת בנסיבות חשודות מאוחר יותר באותה שנה.

משפחה
לפוירבך היו חמישה בנים ושלוש בנות, בהם:
  (1798–1851), ארכאולוג ופילולוג.
  (1800–1834), מתמטיקאי.
 לודוויג פוירבך (1804–1872), פילוסוף.
 היינריך פרידריך פוירבך (1806–1880), צייר.
 רבקה מגדלנה (1808–1891)
 לאונורה פוירבך (1809–1885)
 אליזה פוירבך (1813–1883)

לקריאה נוספת
 Heinrich Marquardsen: Feuerbach, Anselm von (Jurist). In: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 6, Duncker & Humblot, Leipzig 1877, S. 731–745.
 Friedrich Merzbacher: Feuerbach, Paul Johann Anselm Ritter von. In: Neue Deutsche Biographie. (NDB). Band 5. Duncker & Humblot, Berlin 1961, , S. 110–111 (deutsche-biographie.de).
 Josef Cornelissen: Tätigkeit und Theorien Feuerbachs im Strafprozeßrecht. Dissertation, Universität Bonn, 1963.
 Erik Wolf: Große Rechtsdenker der deutschen Geistesgeschichte. 4. Auflage. Mohr, Siebeck 1963, , S. 543–590.
 Gustav Radbruch: Paul Johann Anselm Feuerbach. Ein Juristenleben. 3. Auflage. Herausgeber: Erik Wolf, Göttingen 1969
 Alfred Kröner: Paul Johann Anselm und Ludwig Andreas Feuerbach als Exponenten des Bürgertums im 19. Jahrhundert. Leben und Wirkungen. Dissertation, Universität Erlangen-Nürnberg, 2006.
 Gerold Schmidt: Paul Johann Anselm von Feuerbach: Alltag im Alten Bayern. Die frech-sexy’en Reportagen des alten Ritters von Feuerbach aus dem Bayern von 1730–1830. Eingeleitet, ausgewählt und nacherzählt von Gerold Schmidt, Norderstedt 2007, . Besprechung durch Wilfried Küper in: Goltdammer’s Archiv für Strafrecht 155 (2008), S. 584–586.
 Bernd Mertens: Gönner, Feuerbach, Savigny. Über Deutungshoheit und Legendenbildung in der Rechtsgeschichte. Mohr Siebeck, Tübingen 2018, .

קישורים חיצוניים





 Literature by and about Paul Johann Anselm von Feuerbach in the catalogue of the German National Library
 Works by and about Paul Johann Anselm von Feuerbach in the German Digital Library

הערות שוליים

קטגוריה:משפטנים גרמנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פרידריך שילר בינה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פרידריך שילר בינה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קיל
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1775
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1833