ג'ימי דין

ג'ימי ריי דין (באנגלית: Jimmy Ray Dean; ) היה זמר קאנטרי, מנחה טלוויזיה, שחקן ואיש עסקים אמריקאי.

דין הפך לאישיות טלוויזיה לאומית שהחל את דרכו ב-1957 ב-CBS. הוא זכה לתהילה עם הלהיט שלו מ-1961 Big Bad John, ועל סדרת הטלוויזיה שלו שעלתה לאוויר ב-1963 , שבה ניתנה לבובנאי ג'ים הנסון החשיפה הלאומית הראשונה עם הדמות של רולף הכלב.

קריירת המשחק שלו כללה הופעות בעונות הראשונות בסדרת הטלוויזיה דניאל בון  כסיידקיק של איש הספר המפורסם שגולם על ידי פס פרקר . בהמשך הוא שיחק בתפקיד משנה בקולנוע בתפקיד המיליארדר וילארד וייט בסרט של ג'יימס בונד יהלומים לנצח בכיכובו של שון קונרי.

דין חי ליד ריצ'מונד, וירג'יניה, וב-2010 הוא היה מועמד לכניסה ל, אך נפטר לפני הכנסתו בגיל 81.
ראשית חייו
ג'ימי דין נולד בעיירה סת' וורד  שבטקסס, וגדל בפליינוויו  הסמוכה, כבנם של ג'ורג' אוטו דין ושל רעייתו השנייה רות טיילור. אימו לימדה אותו לנגן בפסנתר כשהיה בן עשר. את העניין שלו במוזיקה הוא ייחס לכנסייה הבפטיסטית בסת' וורד. הוא נשר מבית הספר התיכון, והיה לבדרן מקצועי לאחר ששירת בחיל האוויר של ארצות הברית בסוף שנות ה-40. ב-1950, בגיל 22, החל דין את פעילותו בעסקי השעשועים, ואז נשא לאישה את אשתו הראשונה מרי סו.
קריירת בידור
את הלהיט הראשון שלו, Just Bummin' Around , הוציא דין ב-1953 על ידי חברת התקליטים 4 Star Records. ב-1957 הוא חתם על חוזה עם קולומביה רקורדס.

בהמשך הוא הוציא להיטים פופ מינוריים, כמו Little Sandy Sleighfoot (שיר לחג המולד), ו-Sing Along, שבהמשך שימש כשיר הנושא של תוכנית הטלוויזיה Sing Along with Mitch בהנחיית מנצח המקהלה מיץ' מילר .

ב-1954 הנחה דין את תוכנית הרדיו הפופולרית מוושינגטון די. סי., Town and Country Time בתחנת הרדיו WARL-AM, ויחד עם להקתו Texas Wildcats, הוא היה פופולרי באזור המיד-אטלנטיק. בתוכנית זו החלו את דרכם פטסי קליין ורוי קלארק . אף על פי שקליין ודין היו לידידים קרובים, קלארק, שהיה הגיטריסט המוביל, פוטר על ידו על רקע מה שהוסבר כאיטיות כרונית, ודין החליף את קלארק בבילי גרמר . ב-1955 עברה התוכנית Town and Country Time לתחנת הטלוויזיה WMAL-TV ושודרה בשעות אחר הצהריים בימי השבוע, וב-1957 החלו דין ולהקתו להופיע בה בסופי שבוע, והיא שודרה גם במרילנד ובווירג'יניה השכנות.

באותה שנה, כאשר התגורר במחוז ארלינגטון, הנחה דין את התוכנית Country Style בתחנת הטלוויזיה WTOP-TV. החל מדצמבר אותה שנה העבירה CBS את התוכנית לשידור ארצי תחת השם The Morning Show. בנוסף הנחה דין את תוכנית הפריים טיים הראשונה שלו, תוכנית של חצי שעה ששודרה בקיץ בשם , שעלתה לאוויר ב-CBS בוושינגטון ב-22 ביוני 1957, ושודרה בשעות הערב במוצאי שבת. לאחר מכן, החל מספטמבר 1958 ועד יוני 1959, שודרה התוכנית בכל ימי השבוע בשעות אחר הצהריים.

דין זכה לפרסום בהיקף הרחב ביותר בזכות שירו Big Bad John, שיצא לאור ב-1961 וסיפר על כורה הירואי. השיר הוקלט בנאשוויל והגיע למקום הראשון בבילבורד, והיה השראה לחיקויים ופרודיות רבות. השיר מכר מעל מיליון עותקים וזכה בתקליט זהב, ובמצעד הסינגלים הבריטי הוא הגיע למקום השני. השיר הקנה לדין את פרס גראמי להקלטת השנה ל-1962. באותה שנה הוציא דין יותר מ-40 שירים, כולל PT-109 , שמתייחס לגבורתו של ג'ון פיצג'רלד קנדי במלחמת העולם השנייה.

בראשית שנות ה-60 הנחה דין לעיתים את התוכנית The Tonight Show. הוא היה המנחה האורח הראשון בתקופה בה הנחה אותה ג'וני קרסון, ועשה זאת לראשונה ב-14 בינואר 1963, ובאחת הפעמים הוא אירח את זמר הקאנטרי רוי קלארק  שאיתו הוא נותר בקשרי ידידות. באמצע העשור סייע דין להבאת מוזיקת הקאנטרי אל המיינסטרים, במסגרת תוכניתו המופע של ג'ימי דין ששודרה בשנים 1963–1966 ברשת ABC. בתוכנית התארחו אנשי מוזיקת הקאנטרי כמו רוג'ר מילר , ג'ורג' ג'ונס, צ'ארלי ריץ' , באק אוונס , ואחרים, כמו ג'ו מפיס , שלעיתים רחוקות קיבלו חשיפה בתקשורת. ב-1964 אירח דין את האנק ויליאמס הבן  בהופעתו הטלוויזיונית הראשונה כאשר היה בן 14, בה הוא שר כמה שירים של אביו, האנק ויליאמס. בתוכנית הוצגו גם קטעי קומדיה ומגוון מוזיקאים פופולריים, ומערכונים של דין עם רולף הכלב של ג'ים הנסון. הנסון היה כה אסיר תודה לדין, שהוא הציע לו 40 אחוזים מחברת ההפקות שלו, אך דין דחה את ההצעה על בסיס שהוא לא עשה דבר כדי להרוויח זאת באמת והנסון ראוי לכל התגמולים על עבודתו שלו. עד יומו האחרון הוא הבהיר שהוא לא התחרט על דחיית ההצעה.

דין הופיע בכמה תוכניות אירוח ושעשועונים במהלך שנות ה-60, וביצע שירים במגוון תוכניות, כולל המופע של אד סאליבן, התוכנית של פאט בון, והארמון של הוליווד . לאחר סיום שידורי התוכנית שלו ב-1966, הוא פנה לקריירת משחק. תפקידו הידוע ביותר היה בדמות המיליארדר המתבודד מלאס וגאס וילארד וייט, שנוצרה בהשראת הווארד יוז בסרט של ג'יימס בונד יהלומים לנצח מ-1971 בכיכובו של שון קונרי. הוא גם הופיע ב-14 פרקים של הסדרה דניאל בון  בשנים 1967–1970 בשלושה תפקידים שונים, בתפקיד צ'ארלי רולנדס בשני פרקים של הסדרה אי החלומות בשנים 1981–1982, ובסדרות טלוויזיה אחרות כולל כצ'ארלי בולטס בסדרה J.J. Starbuck  בכיכובו של דייל רוברטסון  בשנים 1987–1988.

קריירת השירה של דין נותרה פעילה באמצע שנות ה-60. ב-1965 הוא הוציא להיט קאנטרי שני, The First Thing Ev'ry Morning . באותה שנה הגיע שירו Harvest of Sunshine לרשימת 40 השירים הטובים. באותה שנה הוא גם חתם על חוזה עם RCA רקורדס, ומיד זכה להצבת שירו Stand Beside Me ברשימת עשרת השירים הטובים. הלהיטים הגדולים שלו באותה תקופה כללו את Sweet Misery שיצא ב-1967, ו-A Thing Called Love  מ-1968. שיריו המשיכו להתמקם במצעדי הפזמונים בראשית שנות ה-70, כולל Slowly שהיה דואט שלו עם דוטי וסט ב-1971, ולהיט הסולו שלו The One You Say Good Morning To מ-1972.

ב-1976 הוציא דין עוד להיט שמכר מעל מיליון עותקים שנקרא I.O.U. , ושהיה מחווה לאימו ולאימהות באשר הן. השיר יצא שבועות ספורים לפני יום האם, ועד מהרה הגיע לרשימת עשרת השירים הטובים, הראשון שלו מזה 10 שנים, ולרשימת 40 להיטי הפופ, הראשון שלו מזה 14 שנים. השיר יצא לאור במהדורות נוספות ב-1977, 1983 וב-1984, אך עם הצלחה פחותה יותר בכל פעם.

בינואר 1978 הנחה דין תוכנית מרובת כוכבים כמחווה לאלביס פרסלי, שנקראה "נאשוויל זוכרת אל אלביס ביום הולדתו" (Nashville Remembers Elvis on His Birthday), שבמהלכה הוא העלה זיכרונות על ידידותו עם הזמר שנפטר חודשים ספורים קודם לכן, וביצע את להיטו Big Bad John ואת שירו של פרסלי Peace in the Valley.
קריירה עסקית
ב-1969 הקים דין את חברת הנקניקיות ג'ימי דין  בשותפות עם אחיו דון. החברה הצליחה בין השאר בזכות תשדירי הפרסומת המאולתרים וההומוריסטים של דין.

הצלחת החברה הובילה לרכישתה ב-1984 על ידי החברה Consolidated Foods, שמאוחר יותר שונה שמה לתאגיד שרה לי . דין נותר מעורב כדובר החברה, אך עד מהרה הוציאה אותו חברת האם מתפקידי ניהול. בינואר 2004 הודיע דין שתאגיד שרה לי הוציא אותו מתפקיד דובר המותג בשל גילו המופלג. במרץ אותה שנה הוא חשף שהוא מכר את כל מניותיו בתאגיד שרה לי למעט אחת. ב-2018, שמונה שנים לאחר מותו של דין, שבה החברה לשדר כמה קטעי פרסומת קלאסיים בקולו של דין שהוקלטו עוד בימי חייו.
שנותיו האחרונות
בשנות ה-80 התגורר דין עם משפחתו בטנאפליי שבניו ג'רזי. כתושב וירג'יניה החל מ-1990, הוא הוכנס ב-1997 להיכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי של וירג'יניה. מושל וירג'יניה ג'ים גילמור מינה אותו כחבר במועצת וירג'יניה למשאבי הטבע . דין החזיק בבעלותו יאכטה באורך של 110 רגל בשם Big Bad John, שבה הוא אירח את הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש בכמה הזדמנויות. השניים הכירו לראשונה בתוכנית הטלוויזיה בכבלים של דין בנאשוויל, שם התרשם בוש מאופן מכירת הנקניקיות על ידי דין.

בסוף שנות ה-90 תרמו דין ורעייתו לבית הספר התיכון ורינה  שבווירג'יניה. לאחר שבתחילה שקלו לפתוח בית ספר בבעלותם, הם בחרו לתמוך בבית ספר זה. הם מימונו פרסים כספיים להישגים אקדמיים של תלמידים, לצד מלגות להשתלמויות מקצועיות למורים.

בסתיו 2004 פרסם דין את האוטוביוגרפיה שלו "30 שנות נקניקים", 50 שנות הופעות" (30 Years of Sausage, 50 Years of Ham). דין חי עם אשתו השנייה, דונה מיד דין, זמרת-יוצרת, שאותה הוא נשא לאישה ב-1991 והיא סייעה לו בכתיבת הספר. הזוג חי באחוזת צ'פינס בלאף  המשקיפה על נהר ג'יימס במחוז הנריקו בפאתי ריצ'מונד. ב-20 באפריל 2009 עלה באש החלק המרכזי של הבית, אך לא נגרמו פגיעות בנפש. בני הזוג בנו את הבית מחדש על בסיס אותן יסודות ושבו אליו בראשית 2010.

במאי 2008 הודיע דין על תרומה של מיליון דולר לאוניברסיטת ויילנד הבפטיסטית , התרומה הפרטית הגדולה ביותר שניתנה אי פעם למוסד זה.

ב-23 בפברואר 2010 הוכנס דין להיכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי . הכנסתו הייתה מתוכננת לאוקטובר אותה שנה, אך הוא נפטר קודם לכן.

לדין היו שלושה ילדים מאשתו הראשונה מרי סו (לבית ויטאוור) דין, אותה הוא נשא לאישה ב-1950 והתגרש ממנה ב-1990 על רקע הרומן שלו עם דונה מיד שהייתה אשתו השנייה. דונה מיד דין נישאה לאהוב ילדותה ג'ייסון סטיבנס שנתיים לאחר מותו של דין.

ג'ימי דין נפטר בביתו שבוורינה, וירג'יניה ב-13 ביוני 2010, בגיל 81. הוא נטמן במאוזולאום בצורת פסנתר המשקיף על נהר ג'יימס באחוזתו. על קברו נחרט המשפט "כאן שוכב אדם גדול" (Here Lies One Hell of a Man), שהוא פרפרזה על המשפט מתוך הגרסה הבלתי מצונזרת של Big Bad John.

ביוני 2014 הונחה אבן הפינה למוזיאון ג'ימי דין בשטח אוניברסיטת ויילנד הבפטיסטית שבעיר הולדתו פליינוויו, טקסס. המוזיאון נחנך שנתיים לאחר מכן בנוכחות אלמנתו, והוא מהווה משכן למזכרות הקשורות לדין ולפסל ארד גדול של דין מעשה ידיו של הפסל מריצ'מונד פול די פסקוולה, שמומן על ידי הבעלים של מפעל הנקניקיות של דין. המוזיאון עצמו הוא תרומה של קרן משפחת דין.

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה:זמרי-יוצרי קאנטרי אמריקאים
קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:יזמים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:אמני קולומביה רקורדס
קטגוריה:חברי איגוד מוזיקת הקאנטרי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1928
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2010