קרב קיי

קרב קיי (בגרמנית: Schlacht bei Kay), המכונה גם קרב סולכוב, קרב ציליכאו, או קרב פלציג, היה קרב שנערך ב-23 ביולי 1759 במהלך מלחמת שבע השנים. הוא התרחש ליד קיי בנוימרק, כיום חלק מפולין.

הגנרל קרל היינריך פון ודל, מפקד הצבא הפרוסי שמנה 26,000–28,000 איש, תקף צבא רוסי גדול יותר בן 40,000–41,000 איש בפיקודו של הרוזן פיוטר סלטיקוב. הפרוסים איבדו בסביבות 7,669 איש; הרוסים איבדו כ-4,804. לאחר הקרב, פרידריך השני, מלך פרוסיה, היה נחוש לכפות על הרוסים קרב מכריע כדי למנוע מהם לחבור לצבא האוסטרי העיקרי. שלושה שבועות לאחר מכן, הפרוסים נלחמו בצבא הרוסי-אוסטרי המשולב בקרב קונרסדורף.

 המצב במלחמת שבע השנים 

עד שנת 1759, הגיעה פרוסיה לעמדה אסטרטגית הגנתית במלחמה. עם עזיבת מגורי החורף באפריל 1759, כינס פרידריך את צבאו בשלזיה תחתית; מהלך זה אילץ את הצבא ההבסבורגי העיקרי להישאר בעמדת ההיערכות החורפית שלו בבוהמיה. הרוסים, לעומת זאת, העבירו את כוחותיהם למערב פולין וצעדו מערבה לעבר נהר האודר, מהלך שאיים על לב ליבה של פרוסיה, מרקיזות ברנדנבורג, ואולי אף על ברלין עצמה. פרידריך הגיב בשליחת קורפוס בפיקודו של פרידריך אוגוסט פון פינק כדי לבלום את הרוסים; הוא שלח טור שני בפיקודו של כריסטוף השני פון דונה כדי לתמוך בפינק.David T. Zabecki, Germany at War: 400 Years of Military History. ABC-CLIO, 2014, pp. 231–233.

המטרה האוסטרית והרוסית הייתה כפולה. האוסטרים התקדמו לנהר הגבול הצפוני של בוהמיה, קוויסה, הגבול בין לוזאטיה לשלזיה, ותפסו רצועה של 15 ק"מ מהגבול שבין אוסטריה לפרוסיה בשלזיה. משם, יכול היה לאופולד יוזף פון דאון לחצות ללוזאטיה או לשלזיה, לפי הצורך. בעלות הברית ערכו מועצת מלחמה ב-8 ביולי, וסלטיקוב לחץ לחצייה לשלזיה. דאון עדיין היסס לעשות זאת, אך שלח את ארנסט גדעון פון לאודון עם קורפוס העזר. חלק מהיסוסו של דאון נבע ממה שפרידריך ואחיו, היינריך, נסיך פרוסיה, עשויים לעשות.

פרידריך עזב את מחנהו ליד לנדסהוט ב-4 ביולי וצעד צפון-מערבה לכיוון לבנברג, 20 ק"מ מזרחית לעמדתו של דאון ב-10 ביולי. במקביל, אחיו צעד עם הצבא העיקרי מסקסוניה לסאגאן שבשלזיה. מהלך זה הפריד למעשה בין דאון לסלטיקוב. אולם ביודעו שהקורפוס של לאודון אינו מספיק כדי לתמוך באופן מלא בבעלת הברית הרוסית, הוא שלח גם את קורפוס התצפית של הרוזן אנדראש הדיק בן 17,000 האיש מצפון בוהמיה. קורפוס זה עקב אחר צבאו של הנריך, והדיק ניתק מגע עם כוחו של הנריך ב-22 ביולי, כשהוא חוצה ללוזאטיה בצוויקאו.Szabo, p. 233.

 היערכות הכוחות 
ממוזער|275x275 פיקסלים|שדה הקרב בקיי (פלציג) המציג את התקדמות הכוחות הפרוסיים לעבר רמות פלציג
בהוראת יליזבטה, קיסרית רוסיה, נע סלטיקוב לעבר פרוסיה בהתקדמות שיטתית שהחלה ביוני 1759. הערכות מסוימות מציבות את גודל צבאו על עד 70,000 איש; אחרות מציעות שהיו לו כ-41,000 איש ביוני וביולי. כשנודע לו על התקדמות זו, הורה פרידריך לגנרל דונה לעצור את ההתקדמות הרוסית מערבה. לרשות דונה עמד כוח של 26,000 איש, כולל מספר פלוגות פרשים.Timothy C. Dowling, Russia at War. ABC-CLIO, 2014, p. 618.
ממוזער|366x366 פיקסלים|הלבנים הם רוסים והשחורים הם פרוסים
באמצע יולי, דונה וסלטיקוב בילו שבוע בביצוע הטעיות הדדיות ככל שסלטיקוב התקרב לגבול הפרוסי. ב-14 ביולי הוא פנה דרום-מערבה, לכיוון נהר האודר, במקום כלשהו בין קרוסן לגלוגאו. עד 19 ביולי הגיע לחזית השלזית ליד ציליכאו, שם תכנן סלטיקוב להעניק מנוחה לחייליו למשך ימים אחדים.Szabo, p. 230. בהיותו המפקד השלישי של הכוח הרוסי בתוך שלוש שנים, הוא היה עדיין חדש יחסית בפיקוד על צבא זה, ובילה כמה ימים בהתייעצות עם קציניו הבכירים, בלמידת החוזקות והחולשות של צבאו, ובמתן אפשרות להם להכירו. עם זאת, בסדרת פגישות עם המטה שלו, הוא הדיר את המפקדים האוסטרים שהיו עמו, הערה רבת משמעות על חוסר האמון שלו במטה ההבסבורגי.

בצפותו במתרחש מרחוק, ולא מרוצה מהססנותו של דונה להביא את סלטיקוב לידי קרב, שלח פרידריך את קרל היינריך פון ודל ליטול את הפיקוד.Christopher Duffy, Frederick, A Military Life. p. 49. ודל הגיע ב-20 ביולי והקים עמדת חסימה בציליכאו. מהלך זה נועד למנוע מהרוסים להיכנס לשטח פרוסי ולהגיע לאודר. הוא רצה לתקוף את הרוסים עם שחר למחרת, אך לא הצליח למצוא נקודת תורפה מתאימה בהגנות הרוסיות.

באותו יום בו הגיע ודל, 20 ביולי, התבסס סלטיקוב על קו התקשורת הפרוסי באודר, כשהוא מחזק את עמדתו החזקה ממילא. מהלך זה קטע למעשה כל התקדמות או תגבורת פרוסית מקרוסן (קרוסנו) או מפרנקפורט על האודר. בשלב זה, הרוסים תפסו את הגבעות ליד קיי ושטח גבוה נוסף ליד מוזאו (מוזוב). נחל, האייכמילן פליס (Eichmühlen Fliess), זרם בשקע ביצתי בדיוק ממזרח לעיירה. ניתן היה לחצות אותו רק בנקודה צרה אחת על הדרך מזרחית לקיי, ישירות מול המרכז הרוסי; חצייה שנייה יכלה להתבצע מיד מדרום לקיי, מה שהיה מאפשר תקיפה על האגף הימני הרוסי. הדבר נראה סביר לודל, אך רק אם הרוסים לא יהיו פרוסים במלואם.

עד 23 ביולי קיבל ודל פקודות ישירות מפרידריך חסר הסבלנות להבטיח "עמדה טובה", כשהמלך מתכוון לקרקע שניתן להגן עליה, ולהשתמש בשיטת ההתקפה המועדפת, כשהמלך מתכוון ל"סדר אלכסוני". ודל ידע שעליו להביא את הרוסים לקרב לפני שיוכלו לנוע לפרנקפורט או לסכן את המוניטין שלו בעיני המלך. ב-23 ביולי הורה ודל על סיור נוסף של כוחותיו של סלטיקוב בלנגן מיל, יישוב קטן מחוץ לקיי, ומצא אותם בתנועה; בהנחה שהם מתכוונים לנוע לפרנקפורט, הוא הורה לאחר מכן על התקדמות לעבר האגף הימני הרוסי. ההזדמנות הטובה ביותר של ודל נראתה כאבטחת רמות פלציג לפני שהרוסים יוכלו לעשות זאת, והדרך הטובה ביותר לכך תהיה דרך קיי.

 הקרב 
ממוזער|סלטיקוב פיזר את כוחותיו בצורה מופתית, תוך ניצול הגבעות המקיפות את הכפר קיי (פלציג).
הצבא הפרוסי צעד בשני טורים לעבר קיי, האחד בדרך הישירה לקיי, והשני בדרך למוזאו. אך בקושי הגיחו מהערוצים המקיפים את העיירה כאשר נקלעו לקרב עם כמה כוחות סיור רוסיים. הפרוסים הדפו את הקבוצה הראשונית, אך הגעת תגבורת סימנה את תחילתה של פעולה כללית.Henry Lloyd, The History of the Late War in Germany, T. and J. Egerton, 1790, pp. 136–137. הרוסים ירו לאחר מכן על הפרוסים מהגבעות המקיפות את קיי. הגנרל היינריך פון מנטויפל לקח שישה גדודים ותקף את הארטילריה; בתחילה הם הדפו אותו לאחור. משתתף בן התקופה טען שמנטויפל הצליח לשטוף את העמדות ולקח 40 תותחים, אך אין שום ראיה רשמית התומכת בהצהרתו. היו שלוש התקפות בקיי באותו אחר הצהריים, וכל אחת מהן נהדפה.Szabo, p. 231.

הגנרל מנטויפל נפצע בהתקפה על העמדה. ודל הורה על התקפת פרשים מלאה דרך היער ונגד האגף הימני הרוסי. כאשר הכוח הרוסי העדיף הגיב בהתקפת נגד, המומנטום הפרוסי דעך בשל היעדר טור שני של תגבורת בזמן. התקפות חוזרות ונשנות על הרוסים שהתבצרו בגבעות הובילו לאבדות מסיביות לפרוסים. באחרונה שבהתקפות אלו, הוביל מוריץ פרנץ קזימיר פון וברסנו שמונה גדודים ושישה אסקדרונים מציליכאו נגד האגף הימני הרוסי. במקביל חדרו פרשיו את קו חיל הרגלים של האויב, אך הפרשים הרוסים, בגיבוי אש תותחים, דחקו אותם ואת חיל הרגלים בחזרה לשטח הנמוך.Artikel "Wobersnow, Moritz Franz Kasimir von", von Bernhard von Poten in: Allgemeine Deutsche Biographie, herausgegeben von der Historischen Kommission bei der Bayerischen Akademie der Wissenschaften, Band 43 (1898), p. 700, Digitale Volltext-Ausgabe in Wikisource, Wobersnow (Version of 7 December 2016, 19:31 Uhr UTC)

 תוצאות 
בהתקפה השנייה נפצע מנטויפל ובאחרונה נהרג הגנרל וברסנו. ודל איבד עד 8,300 מחייליו, אף על פי שפרידריך מצא לנכון להכריז על אבדות של 800 בלבד, והעמיד את אבדות הרוסים על למעלה מ-7,000. פרידריך גם האשים את החיילים, וכינה אותם "נבלים" פחדנים למרות התקפותיהם החוזרות והאובדניות. בסופו של דבר העריך את האבדות הפרוסיות ב-1,400, ואת האבדות הרוסיות ב-14,000, אך הוא הונה את עצמו.

ההפסד בקיי פתח את הדרך לנהר האודר ועד 28 ביולי הגיעו חייליו של סלטיקוב לקרוסן. הוא לא נכנס לפרוסיה בשלב זה, בעיקר בשל יחסיו הבעייתיים עם האוסטרים. לא סלטיקוב ולא דאון בטחו זה בזה; סלטיקוב לא דיבר גרמנית ולא בטח במתרגם. דאון לא רצה להסתכן באובדן כל כוחו. אף על פי שפרידריך יצא מסקסוניה בתחילת יולי, ואחיו צעד צפונה גם הוא באותו זמן, חשש דאון שכל אחד מצבאות אלו יחזור על עקבותיו. הדבר לא רק שהיה מונע ממנו לחבור לצבאו של סלטיקוב, אלא היה עלול לחשוף את צבאו לכוחו המכריע של פרידריך. במקום זאת, שלח דאון את קורפוס העזר שלו בפיקודו של לאודון לחבור לסלטיקוב. כששמע חדשות אלו, סלטיקוב החשיב את דאון להססן ומשהה. בסופו של דבר, חברו הדיק ולאודון בפריבוס (פז'בוז'), 40 ק"מ צפונית לגרליץ, ב-29 ביולי. בינתיים, שלח דאון תגבורות נוספות ללאודון, כמה מהרגימנטים הטובים ביותר של הצבא האוסטרי; עד שיגיע לאודון לאודר, חישב דאון שכוחו יהיה לפחות 20,000, ודאי מספיק כדי לחזק את כוחו הניכר ממילא של סלטיקוב. ב-3 באוגוסט כבשו הרוסים את פרנקפורט, בעוד הצבא העיקרי חנה מחוץ לעיר בגדה המזרחית, והחל בבניית ביצורי שדה, כהכנה להגעתו הצפויה של פרידריך. בשבוע שלאחר מכן, חברו תגבורותיו של דאון לסלטיקוב בקונרסדורף.Szabo, pp. 232–233.

 קישורים חיצוניים 

 ביאורים 

 הערות שוליים 

 ביבליוגרפיה 
 Dowling, Timothy C. Russia at War. ABC-CLIO, 2014, 
 Lloyd, Henry. The History of the Late War in Germany, T. and J. Egerton, 1781-90. 
 Poten, Bernhard von. " Wobersnow, Moritz Franz Kasimir von", Allgemeine Deutsche Biographie, herausgegeben von der Historischen Kommission bei der Bayerischen Akademie der Wissenschaften, Band 43 (1898), p. 700, Digitale Volltext-Ausgabe in Wikisource, Wobersnow (Version of 7 December 2016, 19:31 Uhr UTC)
 Szabo, Franz. The Seven Years War in Europe: 1756–1763. Routledge, 2013, .
 Zabecki, David T. Germany at War: 400 Years of Military History. ABC-CLIO, 2014, 




קטגוריה:האימפריה הרוסית: קרבות
קטגוריה:מלחמת שבע השנים