הכחשה סבירה

הכחשה סבירה (Plausible deniability) היא טקטיקה חברתית ורטורית המאפשרת לאנשים או ארגונים להכחיש ידיעה, מעורבות או תפקיד פעיל בביצוע פעולה, בהעברת מסר טעון וכדומה. האפשרות להכחשה מתקיימת בשל היעדר ראיות מפורשות, או בשל קיומן של כמה פרשנויות סבירות לראיות הקיימות. הכחשה סבירה משמשת אמצעי הגנה מרכזי מפני נשיאה באחריות, ומהווה בסיס לפעולות עקיפות או חשאיות רבות המאפיינות התנהגות חברתית אנושית. המונח מרמז על תכנון מוקדם, ויצירה מכוונת של תנאים המאפשרים הימנעות סבירה מאחריות לפעולות או לידע עתידיים.

בתחום הפוליטי והרטורי, הכחשה סבירה היא שימוש במסרים שאינם מפורשים (Explicit) אלא משתמעים (Implicit) מנסיבות המקרה, ההקשר החברתי, אופיו או מעמדו אופיו. שימוש זה מוביל לכך שמסרי הדובר (כלומר, "המכחיש הסביר”) נתפסים כמסרים שמקורם בו ושניתן לייחסם אליו, אך כאלה שמפחיתים את מידת האחריות שלו לגביהם.

בפוליטיקה, הכחשה סבירה מאפשרת לפוליטיקאים ליזום קמפיין הסברה שלילי נגד מועמד או גוף אחר, אך להימנע מזיהוי ישיר עם קמפיין זה, ולהיות מסוגל להתנער מביקורת על הקמפיין, מתגובת נגד או תביעות דיבה.

הכחשה סבירה מאפשרת לבעלי תפקידים בכירים להכחיש ידיעה או אחריות לפעולות שבוצעו בידי כפופים להם או מטעמם. הם עשויים לעשות זאת בשל היעדר ראיות המאשרות את מעורבותם, גם אם היו מעורבים אישית בפעולות או לכל הפחות העלימו מהן עין במכוון. כאשר פעילויות בלתי חוקיות, מפוקפקות או בלתי פופולריות נחשפות לציבור, גורמים בדרג גבוה עשויים להכחיש כל מודעות להן, במטרה לבודד את עצמם מהשלכות ולהעביר את האשמה אל הסוכנים שביצעו את המעשים, מתוך ביטחון שמבקריהם לא יוכלו להוכיח אחרת. היעדר ראיות סותרות הופך לכאורה את ההכחשה לסבירה (אמינה), אך לעיתים הוא גם גורם לכך שההאשמות אינן ניתנות לאכיפה מעשית.

בתחום הריגול והלוחמה, המושג הכחשה מתייחס ליכולתו של שחקן רב־עוצמה או של סוכנות מודיעין להסיר מעצמו אחריות ולהימנע מהשלכות שליליות, באמצעות ארגון חשאי של פעולה שתבוצע מטעמו בידי צד שלישי שלכאורה אינו קשור אליו. אף שהכחשה סבירה התקיימה לאורך ההיסטוריה, מקובל להניח כי המונח עצמו נטבע בידי ה-CIA בשנות ה-50 של המאה ה-20, וזכה לתפוצה רחבה במהלך פרשת ווטרגייט בשנות ה-70.

במבצעים חשאיים
מבצעים חשאיים של ארצות הברית
בשנים 1974–1975 ועדת צ'רץ' של הסנאט האמריקאי ערכה חקירה של סוכנויות המודיעין של ארצות הברית. במהלך החקירה נחשף כי ה־CIA, כבר מתקופת ממשל קנדי, תכנן התנקשויות במספר מנהיגים זרים, ובהם פידל קסטרו מקובה. עם זאת, הנשיא עצמו - שתמך בבירור בפעולות מסוג זה - לא היה אמור להיות מעורב בהן ישירות, כדי שיוכל להכחיש כל ידיעה עליהן. פרקטיקה זו כונתה בשם "הכחשה סבירה”.

הכחשה סבירה כרוכה ביצירת מבני כוח ושרשראות פיקוד רופפות ובלתי פורמליות דיין, שניתן יהיה להכחישן בעת הצורך. הרעיון היה שה־CIA, ובהמשך גם גופים אחרים, יוכלו לקבל הנחיות שנויות במחלוקת מדמויות בכירות בממשל - לרבות הנשיא עצמו - אך מאוחר יותר בכירים אלה יוכלו להכחיש את מקורן האמיתי של הנחיות אלו, אם יהיה בכך צורך, למשל במקרה שבו מבצע ייכשל כישלון חמור והממשל יבקש להתנער מאחריות.

מבצעים חשאיים של רוסיה
הכחשה סבירה היא עיקרון פעולה מרכזי בעבודת שירותי המודיעין הרוסיים, ושורשיו נטועים בפעילות הק.ג.ב. בתקופה הסובייטית, שהתאפיינה בפעולות חשאיות, דיסאינפורמציה וטשטוש אחריות. מורשת זו הועברה לשירות הביטחון הפדרלי של רוסיה (FSB) לאחר הקמתו בשנות ה־90, יחד עם תרבות ארגונית המדגישה חשאיות והימנעות מייחוס ישיר של פעולות.

במסגרת זו מאפשרת ההכחשה הסבירה ל־FSB לבצע פעולות שנויות במחלוקת או בלתי חוקיות לכאורה, תוך יכולת להתנער מהן בזירה הציבורית והבינלאומית. הארגון עושה שימוש בגורמי־ביניים, בלוחמת סייבר, בדיסאינפורמציה ובהטעיה, כדי לפעול בזירות מורכבות מבלי לשאת באחריות גלויה. פרקטיקות אלו מקשות על ייחוס ואכיפה בינלאומית, פוגעות באמון בין מדינות, ומסבכות ניסיונות להטיל אחריות מדינית או משפטית על פעולותיו.

בפוליטיקה
הכחשה סבירה היא גם טקטיקה תקשורתית ופוליטית שבה דובר יכול להעביר מסר באופן משתמע או עמום, כך שמידת האחריות שלו למסר אינה ברורה במלואה. טקטיקה זו יכולה לשמש להפחתת אחריותיות ציבורית למחדלים או לאירועים בעייתיים, בעיקר בזירות בלתי פורמליות כמו רשתות חברתיות. המסר הראשוני עשוי להימחק או להיות מוחלף במסר רשמי יותר, מה שמאפשר שליטה חלקית בנרטיב הציבורי.

חוקרי התקשורת ד"ר נדיב מרדכי וד"ר איה ידלין, טוענים במאמר משנת 2024, כי בנימין נתניהו משתמש בטקטיקה של "טקטיקת הכחשה סבירה ממלכתית", שבה הוא מעביר תחילה מסר פופליסטי או מסית, ולאחר שמסר זה נקלט בקרב קהל גדול, הוא מוחק את המסר ומפרסם במקומו מסר ממלכתי יותר. כדוגמה הם מביאים את פעילותו של נתניהו בליל 29 באוקטובר 2023, שלושה שבועות לאחר טבח שבעה באוקטובר. נתניהו ציוץ בטוויטר שבו העביר את האחריות למחדל הצבאי לכוחות הביטחון, וטען כי "בניגוד לטענות השקריות: בשום מצב ובשום שלב לא ניתנה התרעה לראש הממשלה נתניהו על כוונות מלחמה מצד החמאס. להפך כל גורמי הביטחון, כולל ראש אמ"ן וראש שב"כ, העריכו שהחמאס מורתע ופניו להסדרה". למחרת, הציוץ נמחק, והוחלף בהודעת התנצלות שבה הביע תמיכה בראשי זרועות הביטחון ובצה"ל.

שבוע לאחר מכן, ב-5 בנובמבר, בתדרוך סגור לעיתונאים לפני מסיבת עיתונאים, נתניהו טען כי המחאה נגד המהפכה המשטרית היא האשמה במלחמה. לאחר שהדברים התפרסמו, הכחיש אותם נתניהו ופרסם ציוץ לפיו "חמאס פתח נגדנו במלחמה כי הוא רוצה להרוג את כולנו ולא בגלל שום ויכוח בתוכנו. חמאס טעה - ולכן יחוסל. רק יחד ננצח".

לפי החוקרים, במקרים אלו ה"הכחשה הסבירה" בוצעה באמצעות שימוש במסרים שאינם מפורשים, אלא משתמעים. לטענתן באופן כזה מחליש נתניהו את הקשר בינו לבין המסרים שהוא מפיץ, והאחריות שלו עליהם הופכת עמומה ולא ודאית. לטענתם זהו כלי להחלשת האחריות הציבורית שלו למחדלים שהתרחשו בתקופת כהונתו.

ראו גם
 מבצע חשאי
 חמקמילים
 פופוליזם
 אחריותיות

הערות שוליים

קטגוריה:מונחים ומושגים בפוליטיקה
קטגוריה:ביון