הורה מנכר

הורה מנכר הוא כינוי להורה הפועל – במודע או שלא במודע – לסכסוך, ניתוק, או לפגיעה משמעותית בקשר שבין צאצא משותף לבין ההורה השני, באמצעות דפוסי התנהגות מתמשכים של מניפולציה, השמצה, הסתה, בידוד ושליטה, לעיתים מתוך אינטרס משפטי-כלכלי או נקמני. 

המונח מקושר בדרך-כלל לתופעת ניכור הורי, אך מתמקד בדמות ההורה הפועל (ההורה המנכר), ולא בילד המנוכר או בתסמינים הפסיכולוגיים שלו. אך בניגוד למונח הפתולוגי „תסמונת ניכור הורי” שהוצע בשנות ה־80 של המאה ה־20 על ידי הפסיכיאטר ריצ'רד גרדנר, ושזכה לביקורת מדעית נרחבת ואף לסיווג כפסאודו־מדע, השימוש במונח „הורה מנכר” נפוץ בעיקר בשיח המשפטי, הטיפולי והציבורי ככלי תיאורי־התנהגותי, ללא הכרה בו כאבחנה פסיכיאטרית רשמית.

ערך זה עוסק בהורה המנכר כמושג תיאורי־התנהגותי. לערך על התופעה כפתולוגיה ראו: ניכור הורי.

 הגדרה 
הורה מנכר מתואר בדרך כלל כהורה שמנסה לצמצם, לפגוע או לנתק את מערכת היחסים בין ילדו לבין ההורה האחר, באמצעים כגון:
 השמצה חוזרת ונשנית של ההורה האחר בנוכחות הילד;
 הטלת ספק עקבית במסוגלות, באחריות או במוסריות של ההורה האחר;
 הפצצת אהבה - הפגנה של תשומת לב קיצונית וחיבה יתרה לילד;
 סיכול ישיר או עקיף של מפגשים וזמני שהות;
 עידוד גלוי או סמוי של הילד להתנגד לקשר עם ההורה האחר;
 שימוש בילד כ"בן ברית" או "שופט" בסכסוך הזוגי;
 איום גלוי או סמוי לנטישה כלפי הילד אם יתקרב להורה המנוכר;
 הרחבת הניכור גם כלפי בני משפחה נוספים הקשורים להורה המנוכר.

בספרות המקצועית מתוארת לעיתים התנהגות מנכרת כחלק מדפוס רחב יותר של שליטה, אלימות רגשית או אלימות במשפחה, ולא רק כתופעה המופיעה לאחר פרידה או גירושין.

 התפתחות המושג 
שורשי המושג מצויים בהתפתחות הרעיון של „ניכור הורי” בספרות הפסיכיאטרית והמשפטית משנות ה־80 ואילך. גרדנר תיאר שילוב של התנהגות מנכרת מצד הורה אחד יחד עם תרומת הילד עצמו לתהליך, והציע את המונח „תסמונת ניכור הורי” (Parental Alienation Syndrome). לאורך השנים הוטחה במושג ביקורת נוקבת מצד חוקרים, ארגוני זכויות אדם וגופים מקצועיים, בין היתר על היעדר בסיס אמפירי מספק.

בעקבות הביקורת המדעית, הוסט הדגש מתיאורי „תסמונת” אצל הילד אל בחינה התנהגותית של ההורים ושל דפוסי הקשר במשפחה. בתוך מסגרת זו נעשה שימוש גובר במונח „הורה מנכר” כמונח תיאורי: הורה שמפגין דפוס יציב של פעולות שנועדו ליצור נתק בין הילד לבין ההורה האחר.

בישראל נקלט המונח „הורה מנכר” בשיח המשפטי ובספרות מקצועית של עובדים סוציאליים, פסיכולוגים ועורכי דין העוסקים בדיני משפחה, בין היתר במסמכי מדיניות ובחוות דעת שהוכנו עבור הכנסת.

 מאפיינים 
על פי מדריכים מקצועיים, חוות דעת פסיכו־סוציאליות ופסיקה בתחום דיני המשפחה, מקובל לציין מספר מאפיינים אופייניים של הורה מנכר:
 שליטה בקשר עם ההורה האחר – קביעת תנאים נוקשים לקשר, עיכובים חוזרים בהחזרת הילדים, או סיכול עקיף של מפגשים
 דה־לגיטימציה של ההורה האחר – תיאורים חוזרים של ההורה האחר כ"מסוכן", "בלתי יציב", "לא אוהב" או "לא מתעניין", גם ללא בסיס עובדתי מספק
 שימוש בילד כ"בן ברית" – שיתוף הילד בפרטי הסכסוך, הטלת אחריות עליו לבחור צד, או הצגת הקשר עם ההורה האחר כבגידה בהורה המנכר
 עיוות או הסתרת מידע – מסירת מידע חלקי או שקרי לילד, הסתרת מתנות או מסרים מההורה האחר, ופרשנות מוטה של אירועים
 הרחבת הניכור – עידוד נתק גם מבני משפחה נוספים הקשורים להורה המנוכר

 מניעים 
בספרות המחקרית והקלינית המתארת הורה מנכר מוצעים מספר מניעים אופייניים להתנהגות המנכרת. לא מדובר ברשימה ממצה, ולא בכל מקרה ניתן לזהות מניע אחד ברור, אך לעיתים ניתן להבחין בתבניות חוזרות:
 שימוש בילד ככלי שליטה – שימוש בילדים ככלי לשליטה וכוח כנגד הורה המנוכר
 שימוש בילד למטרות כלכליות – כבובות משפטיות להכפשת ההורה המנוכר, וככלי רגשי להתשת ההורה השני במאבקים על רכוש ומשמורת 
 הפרעות אישיות וקשיי התקשרות – בחלק מן המקרים מתוארים מאפיינים של קשיי ויסות רגשי, חשדנות, תלותיות גבוהה או מאפייני אישיות נרקיסיסטיים/גבוליים, אשר עשויים לתרום להתנהגות מנכרת. בספרות מודגש כי אין פרופיל אישיותי אחד וכללי להורה מנכר, וכי נדרשת הערכה קלינית זהירה בכל מקרה לגופו.

במקביל, חוקרים וארגוני זכויות אדם התריעו מפני שימוש שרירותי בטענות בדבר "מניעים מנכרים" כדי לערער אמינות של הורים המתלוננים על אלימות או פגיעה מינית, והדגישו את החובה לבחון ברצינות טענות לאלימות ולהבחין בינן לבין ניסיונות ניכור לא מוצדקים.

מנקודת מבט כלכלית סוציולוגית על האינטרסים על פי תורת המשחקים, ניתן לראות החרפת קונפליקט בבעיית הנציג, כאשר בני הזוג במקרה זה הינם קשר כפול דו צדדי של ממנה-סוכן, אשר לאחר קרות אירוע הגירושים נוצר קרע במרחב האינטרסים המשותף, מה שמוביל להחרפה של בעיית הנציג. ואחד הנציגים (ההורה המנכר) בוחר לבגוד בממנה

 השפעות על הילד ועל ההורה המנוכר 
הספרות המחקרית והקלינית מתארת מגוון השלכות אפשריות של התנהגות מנכרת על ילדים, בהן קונפליקט נאמנויות חריף, ירידה בתחושת הביטחון, תסמינים חרדתיים או דיכאוניים ותפיסת עצמי פגועה. בטווח הארוך דווח על סיכון להשלכות על דפוסי קשר זוגיים ומשפחתיים בבגרות, ועל תחושת החמצה או כעס כלפי ההורה המנכר כאשר הילד הבוגר מבין בדיעבד את מה שאירע.

 בישראל 
במספר פסקי דין הוגדרה התנהגות מנכרת החוזרת ונשנית כהפרה של חובת תום הלב ההורית, ולעיתים ננקטו צעדים כגון שינוי משמורת, התאמת מזונות או הוראות טיפוליות מיוחדות.

האחריות למצב וההשלכות החמורות בעקבות כך יוטלו על ההורה המסית. השופט ארז שני אף הגדיר ניכור הורי בתור התעללות: "ניכור הורי הוא ניתוק או הפחתת קשר של קטין עם הורה ללא צידוק נאות, התנהגות אשר הוגדרה בספרות המקצועית כהתעללות בקטין"

בנוסף, הוכנו לכנסת ישראל מסמכי מדיניות העוסקים בזיהוי ניכור הורי ובהתמודדות עמו, בהם נידונים גם דפוסי פעולה של הורה מנכר ושל מערכות הרווחה והמשפט סביבו.

 ביקורת ומחלוקת 
המונחים „ניכור הורי” ו„הורה מנכר” שנויים במחלוקת בזירה הבינלאומית. דו"חות של גופים בינלאומיים מצביעים על שימוש לרעה בטענות לניכור הורי ובהצגת הורים כמנכרים, במיוחד כנגד אימהות המדווחות על אלימות או פגיעה מינית בילדים.

בדו"ח של הדו"ח המיוחד של האו"ם בנושא אלימות נגד נשים ונגד ילדות הוגדר „ניכור הורי” כ„פסאודו־קונספט לא מבוסס” שעלול לשמש בהליכי משמורת כדי לערער אמינות של מתלוננות על אלימות. מאמרים אקדמיים ביקורתיים נוספים מגדירים את „ניכור הורי” כפסאודו־מדע, ומזהירים מפני שימוש בו כדי להמעיט בערכן של עדויות ילדים ונשים על אלימות במשפחה.

מנגד, אנשי טיפול וחוקרים אחרים טוענים כי אף שהמושג „תסמונת” שנוי במחלוקת, עצם קיומם של דפוסי התנהגות מנכרים מצד הורים מתועד במחקר ובפרקטיקה הקלינית, וכי התעלמות מוחלטת מהמושג „הורה מנכר” עלולה לפגוע בילדים ובהורים המנוכרים.

 ראו גם 

 התעללות בילדים
 המודל הביו-פסיכוסוציולוגי
 ער״ן
 מניפולציה רגשית
 ניכור הורי (פתולוגיה)

 הערות שוליים 

קטגוריה:הורות
קטגוריה:דיני משפחה
קטגוריה:אלימות במשפחה