מבצר גלגנברג

מבצר גלגנברג (בצרפתית: Ouvrage du Galgenberg) הוא מבצר צבאי גדול שנבנה כחלק מקו מאז'ינו, בקרבת משולש הגבולות של גרמניה, לוקסמבורג וצרפת.

במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה במלחמת העולם השנייה פלשו הגרמנים לצרפת דרך בלגיה ועקפו את רובו של קו מאז'ינו. מבצר גלגנברג לקח חלק מינורי במערכה זו וביוני 1940 נאלצו לוחמיו להיכנע עם כניעת צרפת לגרמנים. ב-1944 שוחרר המבצר על ידי בעלות הברית.

כיום נמצא המבצר בבעלות של אגודת שימור מקומית ומשמש כמוזיאון.

 רקע 
הדוקטרינה הצבאית שעמדה מאחורי בניית קו מאז'ינו הייתה של הגנה סטטית על גבולות צרפת ועריה המרכזיות. גישה זו התקיימה בצרפת עוד מהמאה ה-17 כשסבסטיאן דה וובאן בנה את ביצורי וובאן.

צרפת המשיכה לדבוק בדוקטרינה זו גם בשלהי המאה ה-19, כשבעקבות התבוסה במלחמת צרפת–פרוסיה, הקימה בכל גבולותיה את מערכת הביצורים סרה דה ריבייר. על אף שמבצרים אלו היו כבר מיושנים במלחמת העולם הראשונה הם לקחו חלק במערכה זו וחלקם אף נהרס כליל מאש ארטילריה גרמנית כבדה.

ב-1920, לאחר המלחמה, המשיכו הצרפתים לדבוק בדוקטרינת ההגנה הסטטית כשתכננו את קו מאז'ינו. התכנון הובל על ידי "ועדת ארגון האזורים המבוצרים" (CORF)  כשמבצר גלגנברג היה אחד ממבצרי קו זה שתוכנן על ידי הוועדה.

 עקרונות בניית מבצרי קו מאז'ינו 
מבצרי הקו נבנו לרוב לפי עקרונות שהתוותה ועדת CORF והם כללו:
 קיבוץ מבצרים לסקטורים
 מרחקים בין המבצרים המאפשרים הגנה הדדית בירי ארטילרי
 עמדות חיל רגלים בין המבצרים המרכזיים
 בנייה תת-קרקעית
 מרחק בין הכניסה למבצר והאזור המנהלי לאזור המבצעי כדי למנוע חדירת אויב לאזור המבצעי
 חלוקה לבלוקים כשכל בלוק כלל שילוב של תותחים, מקלעים ותצפיות (בהתאם להגדרתו כבלוק ארטילריה, רגלים או משולב)

 מקומו של המבצר 
המבצר נבנה כק"מ מצפון לכפר סנטזיש , במחוז  מוזל, חבל גראנד אסט. בהיותו קרוב לנהר המוזל כונה המבצר "השומר של המוזל".

המבצר היה חלק מ"סקטור מבצרי טיונוויל"  שהגן על טיונוויל ובירת מחוז מוזל, מץ. המבצר קיבל את המספר A15 ובהתאם לדיסציפלינה בה נבנה קו מאז'ינו קיבל הגנה ארטילרית ממבצרים בסביבתו כמו מבצר סטריש A11, מבצר קובנבוש A13 ומבצר מטריש A17.

בסביבת המבצר נבנו מספר מצדיות לחיל רגלים להגן על המרווחים בין המבצרים הגדולים.

 מבנה המבצר 
כמו רבים ממבצרי קו מאז'ינו נחלק מבצר גלגנברג לשלושה חלקים:
 שני שערי הכניסה שנבנו בחלקו המערבי של המבצר ויועדו לכניסת חיילים וכניסת תחמושת. הגישה לשער התחמושת כללה רחבת משאיות ומסילת רכבת צרה (טרזינה) להכנסת התחמושת לתוככי המבצר. שערים אלו הוגנו במספר אמצעים:
 שער התחמושת כלל חרכי ירי למקלע כפול ותותח נ"ט 47 מ"מ מדגם 1934 וכן שני צריחים משולבים למקלעים ותצפיות . הגנה נוספת לשער סיפק גשר נייד מעל חפיר שנגרר, בשעת הצורך, לתוך המבצר.
 שער החיילים כלל חרכי ירי למקלע כפול ותותח נ"ט 47 מ"מ מדגם 1934 וכן שני צריחים משולבים למקלעים ותצפיות.
 מערכות השירות נבנו במנהרות בעומק של 30 מטר מתחת לפני הקרקע. מעליות רגילות ומשא הובילו את החיילים והציוד מהכניסות לקרקעית המבצר. מסילות הרכבת (טרזינה) נבנו כך שניתן היה להוביל משאות על גבי קרוניות מאזור הפריקה לפני שער התחמושת למעלית המשא ולהוריד אותן למנהרות ולמחסני התחמושת. מערכות השירות התת-קרקעיות כללו מגורי חיילים וקצינים, מטבח, מחסן מזון, שירותים, מרפאה, מיכלי מים וסולר, מתקני אוורור וסינון אוויר, מחסני תחמושת (אחד מרכזי שנקרא M1 ומספר מחסנים בקרבת הבלוקים שנקראו M2) ותחנת כוח של ארבעה גנרטורים. מסילות הברזל נסללו לכל אורך המנהרות. צינור דלק משער התחמושת אפשר תדלוק מהיר של מכל הדלק עבור תחנת הכוח. שער החיילים שימש ליניקת אוויר טרי למערכת האוורור ופליטת אוויר מזוהם.
 בלוקי הלחימה כללו שישה בלוקים:
 בלוק 1 היה בלוק רגלים שכלל חרכי ירי למקלע כפול ותותח נ"ט 47 מ"מ וכן צריח למקלע כפול וצריח משולב למקלע ותצפיתן.
 בלוק 2 היה גם הוא בלוק רגלים שכלל שני חרכי ירי למקלעים כפולים וחרך לתותח נ"ט 47 מ"מ וכן צריח משולב למקלע ותצפיתן.
 בלוק 3 היה גם הוא בלוק רגלים שכלל צריח מקלע מדגם 1935  וצריח נוסף משולב למקלע ותצפיתן.
 בלוק 4 היה בלוק ארטילריה שכלל צריח מתרומם לתותח 81 מ"מ מדגם 1932  וצריח נוסף משולב למקלע ותצפיתן.
 בלוק 5 היה בלוק תצפית שכלל צריח תצפית  בעל פריסקופ, צריח מקלע כפול מדגם 1930  וצריח נוסף משולב למקלע ותצפיתן.
 בלוק 6 היה בלוק ארטילריה שכלל צריח מתרומם לתותח 135 מ"מ מדגם 1932 , צריח לרומה רימונים דגם 1934  וצריח נוסף משולב למקלע ותצפיתן.

 ההיסטוריה של המבצר 
 בניית המבצר 
"ועדת ארגון האזורים המבוצרים" (CORF)  אישרה את בניית מבצר גלגנברג ב-1931.

בניית המבצר נמשכה מ-1931 ועד 1934 ועם סיומה הוא אוכלס על ידי 430 חיילים חוגרים ו-15 קצינים מרגימנט הרגלים ה-167  ומרגימנט הארטילריה ה-151 .

בהיקף המבצר הונחו גדרות תיל דוקרני ששרידים מהן ניתן עדיין לראות בשטח המבצר.

 מלחמת העולם השנייה 
במהלך הפלישה של גרמניה לצרפת, במאי ויוני 1940, לא נערך במקום קרב משמעותי. עם זאת, בעקבות תקיפה גרמנית על מבצר אוברהייד A14 הסמוך ירו תותחי מבצר גלגנברג על מבצר אוברהייד כדי להבריח את הגרמנים.

בעקבות חתימת הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית וצרפת, ב-22 ביוני 1940, הצטוו חיילי המבצר להיכנע. כמו שקרה במבצרים אחרים בקו מאז'ינו ניהלו מפקדי המבצר משא ומתן על תנאי כניעתם ונכנעו, בסופו של דבר, רק ב-30 ביוני והלכו לשבי. החיילים שוחררו לאחר תום המלחמה.

ב-1944 נסוגו הגרמנים מהמבצר בעקבות התקדמות כוחות בעלות הברית, לא לפני שפוצצו את תותחי הנ"ט שהותקנו בו. בנובמבר אותה שנה היה יער קטנום הסמוך זירת ההתארגנות של דיוויזיה 90 האמריקאית לקראת המשך התנועה לתוך גרמניה ובלוק 5 (בלוק התצפיות) שימש כמקום תצפית לפיקוד של הדיוויזיה.

 לאחר המלחמה 
לאחר תום מלחמת העולם השנייה נשאר צבא צרפת הבעלים של רוב מבצרי הקו כהגנה מפני פלישה אפשרית של חברות ברית ורשה למערב אירופה. לשם כך השקיע הצבא בשיפור המבצרים כשמבצר גלגנברג נבחר להקמת מרכז תקשורת. לאחר פיתוח הנשק הגרעיני בצרפת התפוגג החשש מפלישה כזו וצבא צרפת החל בתהליך מכירת חלק מהמבצרים לגופים אזרחיים פרטיים.

 שימור המבצר 
ב-1989 הוקמה בקטנום  עמותת מורשת בשם "עמותת A15" לשימור מבצר גלגנברג A15. עם הזמן הרחיבו מתנדבי העמותה את עבודות השימור למבנים נוספים השייכים לקו. ב-2007 התאחדה העמותה עם עוד שתי עמותות שימור מקומיות וב-2016 ניתן לעמותה המאוחדת השם "עמותת קו מאז'ינו של קטנום וסביבתה" (Ligne Maginot de Cattenom et Environs). לפי אתר העמותה היא מטפלת בשיקום תשעה מבצרים ומצדיות וכן יצרה שביל הליכה המחבר את המבנים.

הביקור בחלקו החיצוני של המבצר, שנוקה מצמחייה, אפשרי כל השנה כשבקיץ מאפשרת הנהלת עמותת השימור ביקורים גם בחלקים הפנימים ששחזורם הושלם. הליך השיקום ממשיך באופן רציף כך שבהדרגה נחשפים לציבור חלקים נוספים של המבצר. כך למשל פורסם ב-1 במאי 2025 על סיום השיפוץ ופתיחתו לתצוגה של המטבח ששירת את חיילי המבצר.

במסגרת הליך השיקום של מנהרות המבצר שומרו ושוחזרו ציורי קיר שיצרו החיילים שאיישו את המבצר.

 גלריה 

 לקריאה נוספת 
 Jean-Yves Mary, Alain Hohnadel, Jacques Sicard et François Vauviller (ill. Pierre-Albert Leroux), Hommes et ouvrages de la ligne Maginot, t. 1, Paris, éditions Histoire & collections, coll. « L'Encyclopédie de l'Armée française » (no 2), 2000 (réimpr. 2001 et 2005), 182 p. ().
 Jean-Yves Mary, Alain Hohnadel, Jacques Sicard et François Vauviller (ill. Pierre-Albert Leroux), Hommes et ouvrages de la ligne Maginot, t. 2 : Les formes techniques de la fortification Nord-Est, Paris, Histoire et collections, 2001, 222 p. ()
 Jean-Yves Mary, Alain Hohnadel, Jacques Sicard et François Vauviller (ill. Pierre-Albert Leroux), Hommes et ouvrages de la ligne Maginot, t. 3 : Le destin tragique de la ligne Maginot, Paris, Histoire et collections, 2003, 246 p. ()
 Allcorn, William. The Maginot Line 1928-45. Oxford: Osprey Publishing, 2003. 
 Degon, André; Zylberyng, Didier, La Ligne Maginot: Guide des Forts à Visiter, Editions Ouest-France, 2014. 
 Kaufmann, J.E. and Kaufmann, H.W. Fortress France: The Maginot Line and French Defenses in World War II, Stackpole Books, 2006. 
 Kaufmann, J.E., Kaufmann, H.W., Jancovič-Potočnik, A. and Lang, P. The Maginot Line: History and Guide, Pen and Sword, 2011. 

 קישורים חיצוניים 


 עמותת שימור קו מאז'ינו, באתר forticat.com 
 מבצר גלגנברג באתר עמותת שימור מבצרי קו מאז'ינו באזור קטנום (בארכיון האינטרנט) 
 מבצר גלגנברג, באתר bunkertours.co.uk
 מבצר גלגנברג, באתר alsacemaginot.com 
 מבצר גלגנברג, באתר darkplaces.org 
 מבצר גלגנברג, באתר mablehome.com (ארכיון האינטרנט) 
 מבצר גלגנברג, באתר wikimaginot.eu
 מבצר גלגנברג, באתר mosl.fr 
 מבצר גלגנברג, באתר התיירות של חבל גראנד אסט 
 מבצר גלגנברג, באתר francebleu.fr 
 מבצר גלגנברג, באתר la-ligne-maginot.com 
 , 2023 
 , 2022
 , 2025

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה
גלגנברג
גלגנברג
קטגוריה:גראנד אסט: מבנים