טורה דל גרקו

טורה דל גרקו (באיטלקית: Torre del Greco; בניב נאפוליטני: Torre d' 'o Grieco; „מגדלו של האיש היווני”) היא קומונה במטרופולין של העיר נאפולי שבאיטליה. בשנת 2025 העיר מנתה כ־79,294 תושבים. תושבי המקום מכונים לעיתים קוראליני Corallini, בשל שפע האלמוגים שהיו בעבר בחוף הים התיכון הסמוך, וכן משום שהעיר הייתה מאז המאה ה־17 יצרנית של תכשיטי אלמוגים וסיכות מסוג קמיאו .

 היסטוריה 
 התקופה העתיקה 
ממוזער|300x300 פיקסלים|טורה דל גרקו והר וזוב בין השנים 1890–1900
ממוזער|שמאל|300 פיקסלים|תרשים של וילת הפפירוסים המשוחזרת על רקע הר וזוב העשן
ממוזער|300x300 פיקסלים|סאטיר של פרקסיטלס (370–360 לפנה"ס), עותק רומי מוילה סורה, מוזיאון פלרמו
ממוזער|250x250 פיקסלים|הרמס, אורידיקה, אורפיאוס; עותק רומי משנת 40 לפנה"ס של המקור היווני מהמאה ה-5 לפנה"ס (מוזיאון נאפולי). פסל מבית הספר של פידיאס, אולי אלקמנס.
התחקות אחר ההיסטוריה של טורה דל גרקו קשה, בשל היעדר כמעט מוחלט של מקורות תיעודיים היסטוריים. על סמך ממצאים ארכאולוגיים, בתקופה הרומית הייתה טורה דל גרקו ככל הנראה פרוור של הרקולנאום, וכמו במקומות אחרים לחופי מפרץ נאפולי כגון אופלונטיס וסטאביה, וילות רבות של פטריקים נבנו לאורך קו החוף. בשנת 79 לספירה, התפרצות הר הגעש וזוב קברה את האזור תחת אפר געשי.

וילת סורה הרומית הסמוכה הייתה אחוזה גדולה ומפוארת, בעלת טרסות היורדות אל החוף וחזיתות באורך כ־150 מטרים הפונה אל הים, המתוארכת למאה ה־1 לפנה"ס. שרידי הטרסות שנחפרו ניתנים לצפייה במקום. היא נבנתה במספר מפלסים בדומה לוילת הפפירוסים, ועל החוף שמתחתיה נמצאים שרידיו של מתחם מרחצאות רומי (טרמה ג'ינאסי), ולצדם היו ככל הנראה רציפים לאורך קו החוף. הווילה עוטרה בתקופה הקיסרית המוקדמת והייתה בעיצומו של שיפוץ בשנת 79 לספירה, ככל הנראה בעקבות רעידת האדמה של שנת 62 לספירה, כפי שמעידים ערמות הסיד שנמצאו בחלק מן החדרים, רצפות מהודרות בלתי גמורות בסגנון אופוס סקטילה העשויות שיש מיובא, וגרפיטי שתיעד את מהלך העבודות במקום.

במקום נמצאו פסלים ופרסקאות מרהיבים רבים, שנחשפו לראשונה בחפירות הבורבוניות של המאה ה־18, המוצגים במוזיאונים כגון נאפולי ופלרמו. גודלה ואיכותה של הווילה מעידים כי הייתה שייכת לדמות רמת־מעלה, ייתכן שאף מבני המשפחה הקיסרית, כפי שניתן להסיק מן הפרסקאות המרהיבות, אשר התגלו במהלך החפירות בשנת 1989. מפקח האזור סבר שהן קרובות יותר בסגנונן לדומוס אוראה הנרונית מאשר לבתי פומפיי.

האתר התגלה מחדש בשנת 1974 בידי קבוצת הארכאולוגיה GAV. חפירות נוספות שנערכו בשנים 1989–1992 חשפו את האזורים שממזרח וממערב לאולם האפסידלי, ובהם מסדרונות שירות, חדרי קבלה, חדרי שינה מעוטרים בקפידה והשרידים נוספים שניתן לראות במקום. נמצא כי הקומה העליונה קרסה בעקבות ההתפרצות, בעוד שהקומה התחתונה נקברה תחת שכבות האפר. ניתן לבקר בקומה האמצעית.

סמוך לחוף הים נמצאו שרידיה של וילה נוספת בתרמה־גימנסיו (Terma-Ginnasio); הווילה נבנתה במדרגות היורדות אל קו החוף והציעה תצפיות פנורמיות אל המפרץ, בדומה לווילה A באופלונטיס.M. Pagano, “Torre del Greco. Scavi e restauri in località Ponto di Rivieccio (villa marittima romana detta Terma-Ginnasio),” Rivista di Studi Pompeiani 4 (1993–1994): 256–267

הווילה המכונה ווילה ברליה הייתה וילה חופית נוספת שנמצאה בחפירות חלקיות מתחת לתחנת הרכבת בשנת 1934.Maria Paola Guidobaldi (Soprintendenza Speciale per i Beni Archeologici di Pompei, Ercolano e Stabia) ↵VILLA BREGLIA E VILLA SORA DI TORRE DEL GRECO: PROBLEMI E PROSPETTIVE, Newsletter di Archeologia CISA, Volume 6, 2015, pp. 111-133

 התקופה הפוסט-רומית 
בשנים מאוחרות יותר הוקמו באזור שני כפרים, סורה (Sora) וקלאסטרו (Calastro). מצביא האימפריה הביזנטית בליסאריוס העביר את תושביהם לעיר נאפולי בשנת 535. סביב שנת 700 המקום היה ידוע גם בשם טוריס אוקטבה (בלטינית: Turris Octava), שפירושו "המגדל השמיני" או "מגדל בעל שמונה צלעות", ככל הנראה בהתייחס למגדל שמירה חופי. שמה הנוכחי מופיע לראשונה בשנת 1015; על פי המסורת, מקורו בנזיר יווני שנטה את מושבו במגדל, או בגידול גפן מסוימת שמוצאה מיוון.

 ימי הביניים 
טורה דל גרקו הייתה חלק מהאֲחוּזוֹת המלכותיות של ממלכת נאפולי, עד אשר המלך אלפונסו החמישי, מלך אראגון העבירה לידי משפחת קראפה (בית קראפה).

בשנת 1631 ניזוקה טורה דל גרקו שוב בעקבות התפרצות הר הווזוב. בשנת 1699 תושבי המקום רכשו בחזרה את זכויותיהם לאחר ששילמו 106,000 דוקטים לבעל האדמות שהתיישב עליהם, המרקיז ממונפורטה, ומאז שגשגה העיר כעיר מסחר ימית ונמל דיג. מסורת עיבוד האלמוגים בעיר מתוארכת לתקופה זו.

המרכז ההיסטורי של טורה דל גרקו נקבר בשנת 1794 תחת שכבת לבה בגובה של כעשרה מטרים.

 המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 
בימי השלטון הצרפתי של ז'ואקים מירא מלך נאפולי, מנתה אוכלוסיית טורה דל גרקו כ־18,000 תושבים, והיא הייתה העיר השלישית בגודלה ביבשת לאחר נאפולי ופוג'ה, במסגרת ממלכת נאפולי.

החל מן המאה ה־16 הקימו משפחות עשירות ואף אצילים איטלקים ארמונות קיץ מפוארים בפרברי טורה דל גרקו. מבין הבולטים שבהם ניתן לציין את פלאצו מטראצו (Palazzo Materazzo), ששופץ בשנות ה־70 של המאה ה־20 ושימש תחילה כבית ספר למחול, אך מאוחר יותר אוכלס בידי חסרי בית לאחר שרעידת האדמה באירפיניה (1980) הרסה את בתיהם של תושבים מעוטי יכולת רבים. במאה ה־19, ונמשך גם בראשית המאה ה־20, הייתה טורה דל גרקו אתר נופש קיצי פופולרי בקרב עשירי איטליה.

בתקופת שיא פריחתה נודעה טורה דל גרקו בבתי הקפה ובמאכליה, ובייחוד בבית הקפה "גראן קאפה פאלומבו", בית קפה גדול בסגנון אר נובו ובו ביתן חיצוני רחב ידיים שהיה מפורסם בג'לאטו, גלידות, במאפים, ובמאכלים ומשקאות קפה. השחקן הקומי טוטו נמנה עם אלו שנפשו בקיץ בעיר מדי שנה. הפופולריות של טורה דל גרקו כעיר נופש נבעה מחופיה הנאים ומהאזור הכפרי שסביבה, שכלל אדמות חקלאיות פוריות וכרמים, וכן ממיקומה הקרוב להר הווזוב. בהיותה העיירה הקרובה ביותר להר, שימשה טורה דל גרקו נקודת מוצא עיקרית למטיילים שביקשו לטפס אל הפסגה, דבר שהתאפשר באמצעות הפוניקולר (רכבל) של וזוב (Vesuvius Funicular), שהעלה את המטיילים אל פי לוע הר הגעש.

במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה טורה דל גרקו מחסן תחמושת של הצבא הגרמני, ועל כן הופצצה קשות בידי כוחות בעלות הברית.

 גאוגרפיה 
העיר טורה דל גרקו היא היישוב הקרוב ביותר להר הגעש וזוב מצד מערב, בצמוד לפארק הלאומי, ומפרץ נאפולי. כאמור היא חלק מהמטרופולין של נאפולי והיא נמצאת קרוב למרכז נאפולי, בכיוון דרום-מזרח. המרחק המדויק תלוי בנקודת ההתחלה והסיום הספציפית ובאמצעי התחבורה, להלן נתונים בהתייחס למרחק בין מרכזי הערים:

מרחק נסיעה (ברכב):
 המרחק הוא כ-12 עד 16 קילומטרים.
 בקו אווירי: המרחק הוא כ-10 קילומטרים בלבד.

 אקלים 
בטורה דל גרקו אקלים ים-תיכוני (Csa על פי סיווג האקלים של קפן), המתאפיין בקיץ קצר, חם, לח, יבש וברובו בהיר, ואילו החורף ארוך, קר, גשום, סוער ומעונן חלקית. במהלך השנה הטמפרטורה נעה בדרך כלל בין 7°C ל־31°C, ולעיתים רחוקות יורדת מתחת ל־3°C או עולה מעל 34°C.

 טמפרטורות ממוצעות 
העונה החמה נמשכת כ־3 חודשים, מ־17 ביוני ועד 12 בספטמבר, עם טמפרטורת שיא יומית ממוצעת העולה על 27°C. החודש החם ביותר בשנה בטורה דל גרקו הוא אוגוסט, עם טמפרטורת שיא ממוצעת של 31°C וטמפרטורת מינימום ממוצעת של 22°C.

העונה הקרירה נמשכת כ־4 חודשים, מ־23 בנובמבר ועד 24 במרץ, עם טמפרטורת שיא יומית ממוצעת הנמוכה מ־17°C. החודש הקר ביותר בשנה בטורה דל גרקו הוא ינואר, עם טמפרטורת מינימום ממוצעת של 7°C וטמפרטורת שיא ממוצעת של 13°C.

 משקעים 
העונה הרטובה נמשכת כ־8 חודשים, מ־11 בספטמבר ועד 3 במאי, עם הסתברות יומית העולה על 22% לכך שיום נתון יהיה יום רטוב. החודש עם מספר הימים הרטובים הגבוה ביותר בטורה דל גרקו הוא נובמבר, עם ממוצע של 10.4 ימים שבהם ירדו לפחות 0.04 אינץ' של משקעים.

העונה היבשה נמשכת כ־4 חודשים, מ־3 במאי ועד 11 בספטמבר. החודש עם מספר הימים הרטובים הנמוך ביותר בטורה דל גרקו הוא יולי, עם ממוצע של 2.6 ימים שבהם ירדו לפחות 0.04 אינץ' של משקעים.

החודש עם מספר הימים הגבוה ביותר של גשם בלבד בטורה דל גרקו הוא נובמבר, עם ממוצע של 10.4 ימים. על פי סיווג זה, צורת המשקעים הנפוצה ביותר לאורך השנה היא גשם בלבד.

 דמוגרפיה 
נכון ל־31 בדצמבר 2023, אוכלוסיית הזרים בטורה דל גרקו מנתה 834 תושבים, שהם 1.33% מן האוכלוסייה.
+היתפלגות האוכלוסייה של טורה דל גרקו בין השנים 1861 ועד 2025שנת אוכלוסייה18611871188119011911192119311951אוכלוסייה9,32424,33828,20135,32839,52345,69350,11864,395
+שנת אוכלוסייה19611971198119912001201120212025אוכלוסייה77,57691,676103,605101,36190,60785,92281,28979,294

 תרבות 
ממוזער|שמאל|300 פיקסלים| אזורים שנפגעו מהתפרצות הוזוב בשנת 79. טורה דל גרקו מזוהה כרובע בעיר הרומית הרקולנאום
טורה דל גרקו מוכרת כ"עירו של הוגה הדעות והמשורר ליאופרדי". ג'אקומו ליאופרדי שהה בטורה דל גרקו זמן קצר לפני מותו, ושם כתב את היצירות "לה ג'ינסטרה La ginestra" ו"איל טראמונטו דלה לונה Il tramonto della luna שקיעת הלבנה", כאורח במתחם וילות המשתייך למשפחת רניירי, חברו הקרוב. הנכס עבר לאחר מכן לידי משפחת קרפה ד'אנדריה, ובהמשך חולק לחלקות על ידי המדינה האיטלקית. במקום נותרו רק וילת הג'ינסטרה שבה התגורר לבארדי, ושהפכה למוזיאון בשם "ווילה דלה ג'ינסטרה", ושתי הווילות הפרטיות "ווילה קרפה ד'אנדריה דה צ'יליס" ו"וללה דל'אורסו".

בעיר ישנם שני מוזיאונים הקשורים לאלמוגים: מוזיאון היסטורי הנמצא בתוך מכון האמנות הציבורי "פרנצ'סקו דגני", ומוזיאון פרטי קטן המכיל את אוסף ליברינו. מאז 2006, ארגון ה-Pro Loco מארח מוזיאון קטן למשחקים ולצעצועים וינטג'יים. מאז 2010, הסניף המקומי של הליגה הימית האיטלקית מארח מוזיאון ימי בסמוך לנמל, במבני תחנת הרכבת FS.

 כלכלה 
טורר דל גרקו ידועה ברחבי העולם בעיקר בזכות העיסוק באלמוגים, תכשיטי קמיאו ואֵם הַפְּנִינָה. מסורת אמנותית זו, שהתפתחה מהמאה ה־17 ואילך, מועברת דרך בית הספר העתיק לגילוף, לחריטה ולעבודת אלמוגים, המשותף למוזיאון האלמוגים "פרנצ'סקו דגני Museo del Corallo Francesco Degni". פעילות זו הולידה את הכינוי קוראלינו (Corallino), המונח שבו משתמשים תושבי טורה דל גרקו לתיאור עצמם.

עובדי האלמוגים הצטרפו למוסדות שסיפקו סיוע כלכלי וביטוח, אשר הפכו חוקיים בשנת 1825. ב-19 באפריל 1888 נוסדה בנק הקרדיט של טורה דל גרקו (Banca di Credito Popolare di Torre del Greco), אשר עדיין פעיל עם למעלה מ-64 סניפים ברחבי מחוז קמפניה.

בעיר קיימת תעשייה שהקימו, היורשים של שולי האלמוגים והפנינים, הכוללת שש חברות שילוח ימיות גדולות ועוד מספר חברות קטנות יותר. בשנת 2012, פשיטת רגל של חברת Deiulemar גרמה משבר כלכלי בעיר, עקב מעורבותם של למעלה מ-10,000 משפחות מטורה דל גרקו שהחזיקו אג"ח של החברה; בעבר, כבר התרחשה פשיטת רגל נוספת בענף השילוח, של חברת Di Maio Line.

הפעילויות הכלכליות העיקריות בעיר הן:- עבודה בתחום הימי כגון דייג ושייט, עבודה במספנות הנמצאות בנמל, במרכז התחזוקה של רכבות המדינה האיטלקית בסנטה מריה לה ברונה, סדנאות לצורפים ולעובדי אלמוגים, ועסקים קטנים ובינוניים בתחום גידול הפרחים והירקות.

בין שנות ה-50 לשנות ה-70 של המאה ה-20 היוותה טורה דל גרקו כוח העבודה הגדול ביותר באיטליה בתחום המספנות לאוניות גדולות, הן אוניות נוסעים והן אוניות משא. מספר יורדי הים שהיו רשומים בעיר עלה על 30,000, ויצר מצב של שפע ורווחה ייחודי בתולדות התעשייה הימית באיטליה. בעקבות שינויים מבניים ברמה הלאומית והבין־לאומית, מספר העובדים בענף ירד בהמשך עד כדי 6,000 עובדים בלבד.

 אתרים מרכזיים 
 שרידים ארכאולוגיים רומיים, כולל מה שנקרא וילה סורה (מהמאה ה-1 לספירה), כנראה רכושם של הפלאבים.
 מנזר זוקולנטי, ובו קלויסטר ובו 28 פאנלים מצוירים המתארים את חייו של פרנציסקוס הקדוש מאסיזי.
 כנסיית הקהילה סנטה קרוצ'ה, שמגדל הפעמונים הבארוקי שלה נקבר בלבה בשנת 1794.
 כנסיית סן מישל מהמאה ה-17.
 Villa delle Ginestre, בה שהה המשורר ג'אקומו לאופרדי .
 מוזיאון האלמוגים.

שמאל|ממוזער|350x350 פיקסלים|טורה דל גרקו ליד פומפיי, אלכסנדר אנדרייביץ' איבנוב, 1846.

 תכשיטי קמיאו ואלמוגים 
צלילה לשם איסוף אלמוגים התקיימה בים התיכון עוד מימי רומא העתיקה, ובמאה ה־15 נודעה טורה דל גרקו בזכות צולליה שעסקו באיסוף אלמוגים אדומים. עם זאת, רק במאה ה־17 החלה במקום מלאכת גילוף הקמיאות הראשונים, ורק בשנת 1815 העניק מלך נאפולי לעיר זיכיון ייחודי לייצור תכשיטי אלמוגים לתקופה של עשר שנים.

בטורה דל גרקו פועלות מאות חברות שבהן מועסקים אלפי עובדים בייצור תכשיטי קמיאו מאלמוגים וקונכיות. החל מהמאה ה-21 מקור רוב האלמוגים המשמשים בתעשייה הוא באסיה, מאחר שמרבית אזורי הדיג בים התיכון הוכרזו כשטחים מוגנים. היקף הפעילות של תעשייה זו נאמד בכ־225 מיליון דולר אמריקאי לשנה.

 אישים ידועים מטורה דל גרקו 
 סלבטורה אקרדו, כנר ומנצח
 אטורה קפריולו, מתרגם איטלקי של פסוקי השטן מאת סלמאן רושדי
 אנריקו דה ניקולא, הנשיא הראשון של איטליה

 ספורט 
הספורט הפופולרי ביותר בעיר הוא כדורגל: המועדון הגדול ביותר הוא טוריס Turris, אשר מתחרה כבר בכמעט ארבעים עונות באליפויות בליגה מקצועית. לצד המועדון הגדול פועלים מספר מועדונים מקומיים חובבניים, כאשר המועדון החובבני המרכזי הוא "Città di Torre del Greco", הפועל באליפויות חובבים מאז הקמתו בשנת 2001. בנוסף ענפי הספורט הפופולריים בעיר ברמה חובנית או חצי מקצועית. הם:- כדוריד, רוגבי, כדורגלון (five-a-side), כדורסל, כדורעף, הוקי אינליין, ג'ודו, קראטה וטניס שולחן.

ב-9 ביולי 2017 אירחה טורה דל גרקו את שלב הסיום של ה-Giro Rosa (הגרסה הנשית של ג'ירו ד'איטליה) מרוץ האופניים האיטלקי לנשים.

 ערים תאומות 
טורה דל גרקו בברית ערים תאומות עם:



ראו גם
 הרקולנאום
 התפרצות הר הגעש וזוב (79)
 פומפיי

 קישורים חיצוניים 


 סקירה של ההיסטוריה של טורה דל גרקו ותעשיית הופעות תכשיטי הקמיאו (in English)
 פורטל טורה דל גרקו torreweb.it (איטלקית)

 המגדל היווני בטורה דל גרקו באנציקלופיה האיטלקית
 טורה דל גרקו והאומנות העתיקה של האלמוגים
 מילים בסלנג המקומי של טורה דל גרקו

הערות שוליים

קטגוריה:איטליה: וילות רומיות
קטגוריה:קמפניה: ערים
קטגוריה:איטליה: ערי נמל
קטגוריה:איטליה: ערי חוף
קטגוריה:הים הטירני: ערי נמל
קטגוריה:מפרץ נאפולי