נסים קזז

נסים קזז (נולד ב־15 באפריל 1930) הוא היסטוריון ישראלי של יהדות עיראק בעת החדשה. חיבר תשעה ספרים, בהם הספר "היהודים בעיראק במאה העשרים" שזיכה אותו בפרס יצחק בן־צבי לחקר קהילות ישראל במזרח (רפרנס). קזז פרסם עשרות מחקרים ומאמרים על תולדות יהודי בבל במאה ה־20, וכתביו מצוטטים תדיר במקורות ישראלים ובינלאומיים. קזז שירת 29 שנים בצבא הגנה לישראל והשתחרר בדרגת סגן אלוף. הוא שימש כיועץ לענייני ערבים במשרד ראש הממשלה וכמרצה באוניברסיטת בן-גוריון.

 ביוגרפיה 
קזז נולד בבגדאד בשם ניסים סלים, כחלק מהמסורת העתיקה בקרב יהודי עיראק שכללה מתן שני שמות פרטיים לבן הנולד. משפחתו המורחבת נקראה משפחת נחום על שמו הפרטי של אבי המשפחה, מלפני שבעה דורות. בפועל נעשה שימוש בשם קזז עקב עיסוקו של אביו, נחום יוסף, במכירת חוטי משי, חוטי כסף וחוטי זהב, בחנות שהייתה לו בשוק הקזאזין בבגדאד פירוש המילה קז בערבית הוא "משי".

אביו של נסים קזז היה אישיות דומיננטית, כריזמטית ורבת עיסוקים. השפעתו הייתה ניכרת על סביבתו. עמיתיו בשוק אל-קזאזין, יהודים ומוסלמים, רחשו לו כבוד והערכה רבה. לא פעם יישב סכסוכים וחילוקי דעות שנתגלעו בקרב המוסלמים השיעים בשוק. בשנות השלושים, כשנסלל רחוב ע'אזי בעיר הבירה בגדאד, מיהר לרכוש שני מיניבוסים להסעת נוסעים בשני רחובותיה הראשיים של העיר. הוא גם רכש משאית שהעבירה סחורות בקו בגדאד- ארץ ישראל, בעיקר כבשים. מדי פעם הצטרף לנסיעה כדי לבקר את אחיו, יצחק ואהרון ואת בנותיו מנישואיו הראשונים נעמי (נעימה) ושולמית (סלימה), שעלו ארצה בשנות השלושים ואת קרובי משפחתו המורחבת בירושלים, ביניהם: בן דודו אהרון ששון הידוע בכינויו "המורה" אהרן ששון, שייסד ב-1921 את "האגודה הציונית בארם נהריים". ב-1921 רכש עם אחיו יצחק דונם אדמה מתוך 41 דונם מאדמת "מושאע" "مشاع", מול הר הרצל, מהכפר הערבי עין כרם. כל בני משפחתו היו ציונים שעלו ארצה בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים. הוא היחידי שנשאר בבגדאד ועבד בחנות שקיבל מאביו יוסף. בנוסף, הוא נכנס לעסקי מסחר בסוסים אצילים, שנקנו והוחזקו באורבות שונות, והתחרו במרוצי הסוסים שנערכו בבגדאד בימי שבת וראשון בכל שבוע.

אימו של נסים קזז, שמחה, מוצאה ממשפחת גארח, משפחה הנמנית עם גבירי ועסקני העדה היהודית בבגדאד ובצרה. שמחה נישאה בגיל 12, ונולד לה בן מבעלה הראשון, עזרא ששון. נישואין אלה הגיעו לקצם במלחמת העולם הראשונה, כאשר גויס בעלה לצבא העות'מאני אך לא שב מהמלחמה. בעלה הראשון נמנה עם משפחת ששון העשירה. העיזבון שהותיר לה ולבנה, רחמים, כלל שני בתים מרווחים וח'אן.

נחום, אביו של נסים קזז, שב בשלום מהמלחמה. אחרי שובו נפטרה אשתו והשאירה 4 ילדים, 2 בנים ו-2 בנות. בשנת 1923 שודכו שמחה ונחום ונולדו להם 6 ילדים: 3 בנים ו-3 בנות. כל ילדי המשפחה עלו ארצה אחרי הפרהוד בצורה בלתי לגלית: משה עלה בשנת 1943, יחזקאל ב־1944, נסים ומרגלית ב־1946, חנה וחמדה ב-1947. האם שמחה ושאר חלקי המשפחה עלו ארצה במסגרת העלייה ההמונית. קזז נישא לליאורה, הוא אב ל-2 בנות ובן וסבא ל-9 נכדים.
ממוזער|תמונת משפחתו של המנוח נחום יוסף קזז, אביו של ד"ר נסים קזז, 1925, בגדאד, עיראק 
קזז חי עד גיל 16 בבגדאד. הוא למד בבית ספר העממי היהודי "מסעודה סלמאן" ובחטיבת הביניים "פרנק עיני" בבגדד. הוא היה בן 11 כשפרצו מאורעות הפרהוד, הפוגרום שבוצע ביהודי בגדאד. ביוני 1941, במהלך הפרהוד בבגדאד, יצא קזז בן ה־11 עם אביו ועם שותפו של האב, מאיר ח'ליף, לבקר את סוסי האב באורווה סמוכה. בדרכם חזרה נחסם המיניבוס שבו היו בידי המון. מאיר נגרר החוצה והותקף, ואביו של קזז השתחל דרך חלון הרכב ונעלם מן העין. המיניבוס נמלט מהמקום וקזז נותר בו. מאז נעלמו עקבות אביו ושותפו, והמשפחה לא ישבה עליהם שבעה. מאורעות אלו עיצבו לימים את עיסוקו המחקרי של קזז בנושא תולדות יהודי עיראק ואת פעילותו הציבורית להנצחת קורבנות הפרהוד.

בשנת 1946 עלה קזז לארץ במסגרת "תנועת החלוץ" המחתרתית שפעלה אז בעיראק, אליה הצטרף בתחילת לימודיו בחטיבת הביניים. בחודש הראשון שלו בישראל הוא שהה בקיבוץ עין חרוד, ולאחר מכן הצטרף לאֵחיו בתל אביב ונרשם כחבר הסתדרות הנוער העובד. הוא עבד כסַדָּר בבתי דפוס ולעת מצוא כפועל בניין בצפון תל אביב.

את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1974 סיים תואר ראשון בהצטיינות בחוגים ספרות ערבית וההיסטוריה של ארצות האסלאם והמזרח התיכון. בשנת 1977 הוא סיים בהצטיינות את התואר השני בהיסטוריה של ארצות האסלאם. בשנת 1985 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים על מחקרו "האוריינטציה העיראקית בקרב הנהגת יהודי עיראק וכישלונה". קזז שימש בין השנים 1986–2000 כמרצה באוניברסיטת בן-גוריון שבנגב בנושאי יהדות עיראק והמזרח התיכון.

 שירות צבאי 
בינואר 1948 הצטרף קזז לארגון ההגנה, לגדוד ג' חי"ש (חיל שדה) תל אביב, שלימים הפך לגדוד 53 בחטיבת גבעתי. במלחמת העצמאות פעל גדוד זה בהגנה על תל אביב וסביבותיה, ביצע פעולות תגמול נגד כפר סלמה (כפר שלם) ויאזור והשתתף בליווי שיירות והגנת יישובים בדרום. במרץ 1948 ירד הגדוד לחזית הדרום, ולקח חלק במלחמה נגד הצבא המצרי ופריצת הדרך לנגב.

במהלך שירותו בצה"ל קזז שירת בשורה של תפקידי פיקוד, הדרכה, מטה ומודיעין והשתתף בכל מלחמות ישראל. במסגרת תפקידיו הוא שימש כמפקד פלוגה בגדוד 52 ובבה"ד 4, כראש מדור מודיעין 5 באגף המודיעין וכמדריך בקורס מודיעין קרבי.

בין השנים 1958–1962 הוא שימש כנציג המושל הצבאי בגליל המזרחי ולאחר מכן בגליל המערבי. בשנת 1968 מונה לעוזר המפקד הצבאי דרום, שימש כמושל צבאי בפועל וגייס כ-70 אזרחים בדואים כגששים בפיקוד הדרום, שהפכו כעבור תקופה קצרה ליחידה צבאית.

בשנים 1969–1972 מונה למושל נפת חאן יונס. במלחמת יום הכיפורים מונה למושל פאיד - השטח מערבית לתעלת סואץ שנכבש על-ידי צה"ל, כולל 14 האניות הזרות שנלכדו באגם המר. קזז סיים את שירותו הצבאי בשנת 1977 בדרגת סגן אלוף.

 פעילות ציבורית 
קזז פעל בעמותות יוצאי עיראק ובמרכזים לשימור מורשת יהדות בבל. קזז נמנה עם מייסדיה של אגודת האקדמאים יוצאי עיראק בישראל שבראשה עמד פרופסור שמואל מורה, ומשמש כחבר הנהלה מאז היווסדה בשנת 1980. הוא נמנה עם מייסדי עמותת המרכז לשימור מסורת יהדות בבל בבאר-שבע והיה יושב-ראש הנהלתה בשנים הראשונות להיווסדה, בין 1992–1995. העמותה חילקה מדי שנה מלגות לסטודנטים יוצאי העדה הבבלית במרחב באר שבע והדרום.

בשנים 1990–1999 היה קזז חבר ההנהלה הציבורית של תיאטרון באר שבע. בשנת 1998 נשלח מטעם "מרכז יהדות בבל באור יהודה" לטקס "לכל איש יש שם" הנערך מדי שנה בכנסת, במסגרתו הדליק נר לעילוי נשמת אביו יוסף נחום קזז, נשמת שותפו מאיר אברהם ח'ליף ונשמות קורבנות הפרהוד שנרצחו בבגדד בתחילת חודש יוני 1941.

בשנים 2005-1994 היה חבר הרשות לאסירי ציון והרוגי מלכות בארצות האסלאם, ובין השנים 1997–2005 כיהן כיושב ראש הרשות.

במהלך השנים 2011–2017 הופיע קזז כעד מומחה בדיונים המשפטים שהתקיימו בעניין הכרת נפגעי הפוגרום "הפרהוד" שנערך ביהודי עיראק ביוני 1941 כקורבנות נפגעי הנאצים.

 פעילות פוליטית 
בין השנים 1980 ל־1991 שימש כממונה על לשכת היועץ לענייני ערבים בנגב מטעם משרד ראש הממשלה. במסגרת תפקידו פעל לתיווך בין מוסדות המדינה לבין החברה הבדואית בנגב, ותרם לקידום הקשרים בין הקהילה הבדואית לבין השלטון.

בין השנים 1992-1988 הוא היה חבר מרכז הליכוד. בשנים 1990–1992 לקח חלק בפרסום מאמרים בירחון של תנועת הליכוד "בארץ ישראל" הדן בנושאי מדיניות חברה וכלכלה. עיקר כתיבתו בירחון התמקדה בנושאים הקשורים לטרור הפלסטיני, בזרע הפורענות הלאומני שאת זרעיו שתלו הפלסטינים בעיראק, בעניינים הקשורים במזרח התיכון ועוד.

 מחקריו 
קזז חוקר את ההיסטוריה החברתית־פוליטית של יהדות עיראק בעת החדשה, והוא פרסם שורה ארוכה של מחקרים על יהודי עיראק ועל הבדואים בנגב. מחקריו של קזז דנים באספקטים שונים של חיי הקהילה היהודית בעיראק במאות ה-19 וה-20 בדגש על היבטים חברתיים, כלכליים, פוליטיים, יחסים עם השלטונות והאוכלוסייה המקומית, ועוד. הוא חיבר שורה של ספרים ומאמרים, שמצוטטים ומסוקרים במקורות ישראלים ובינלאומיים, והפריך את הדעה הרווחת לפיה הקהילה היהודית בעיראק הייתה קהילה ציונית המחכה להגשמת החלום הציוני לעלות לארץ הקודש. עומקם והיקפם של כתביו נובעים בין היתר מהגישה הישירה שלו למקורות בערבית, בשל שליטתו בשפה הערבית.

הוא טבע את המושגים "האוריינטציה העיראקית" ו"העיראקיזציה" בהתייחסו לשכבות רחבות של הקהילה היהודית בעיראק והנהגתה. משמעות מושגים אלו היא נאמנות למולדת העיראקית ותפיסת הפעילות הציונית בעיראק כאיום על שלום חיי העדה (מבלי לשלול את הציונות כרעיון). קזז השתמש במושג "אנטישמיות ממלכתית", מושג שנלקח מתיאור היסטוריית יהדות אירופה על מנת לתאר את יחסו של הממסד בעיראק כלפי היהודים. לטענת קזז ראשיתה של "האנטישמיות הממלכתית" באמצע שנות השלושים של המאה ה-20, כאשר הלאומנות הערבית גאתה בעיראק ואיתה התעמולה הנאצית. המשכה של מדיניות זו היא רדיפות יהודים, הפרהוד, ביוני 1941 - וסופה בעקירת הקהילה היהודית מעיראק לאחר גלות בת 2,600 שנה.

מאמרים של קזז וסקירות של כתביו אודות יהודי עיראק מתפרסמים באתרי חדשות בערבית ובאתרי תרבות של גולים עיראקיים. כתביו מצוטטים גם במקורות אקדמיים.

מחקריו מתבססים בין השאר על מקורות ערביים שכוללים ספרי זיכרונות של אישים יהודים ומנהיגים עיראקים, צווים ותקנות שפרסמה ממשלת עיראק הנוגעים ליהודי עיראק, כתבי עת עיראקים ואחרים. בנוסף, מחקריו מתבססים על מסמכים מארכיונים בישראל ומחוצה לה וכוללים ראיונות עם אישים יהודים יוצאי עיראק בישראל ומחוצה לה.

 ספריו 
היהודים בעיראק במאה העשרים, מכון בן-צבי, 1991. הספר מתאר את קורות יהודי עיראק בעת החדשה ומנתח את הגורמים שהשפיעו עליה. דגש מיוחד ניתן למסכת האידאולוגית שהייתה מונחת ביסוד "האוריינטציה העיראקית" והגורמים שחרצו את כישלונה. הספר זיכה אותו בפרס יצחק בן־צבי לחקר קהילות ישראל במזרח.

סופה של גולה, היהודים בעיראק אחרי העלייה ההמונית, 1951–2000, מרכז מורשת יהדות בבל, 2002. ספר זה הוא מחקר היסטורי המגולל את קורותיה של שארית הפליטה של יהודי עיראק למן סיום העלייה ההמונית ועד לחיסולה של העתיקה בגלויות ישראל. הספר מתאר את קורות העדה שנותרה בעיראק ונאלצה לחיות בתנאים מחמירים, שכללו החרמת רכוש, דרישות לאישורים מיוחדים, פגיעה במשרותיהם, הגבלות על נסיעות ורדיפות ממשלתיות, תליות פומביות, חטיפות, מאסרים ורציחות.

סיפא וספרא, ראובן מס, 2010. ספר אוטוביוגרפי בו פורש קזז את קורותיו בבגדאד כילד ונער, עד עלייתו ארצה בגיל 16 בשנת 1946. הוא מתאר את קליטתו בארץ, שירותו בצה"ל במשך 29 שנים ושחרורו בדרגת סגן אלוף, תפקידו כיועץ לענייני בדואים במשרד ראש הממשלה והקריירה האקדמאית בחקר יהדות עיראק. הספר משלב חוויות אישיות של המחבר שחלקן קשורות לאירועים, אישים ופרשיות שהסעירו בזמנו את היישוב בארץ. המחבר מקדיש פרק מיוחד לפרהוד, הפוגרום שבוצע ביהודי בגדאד ביוני 1941, בו איבד את אביו. במקביל לתיאור הטראומה האישית שחווה המחבר בעקבות האובדן האישי, הוא מתאר ומנתח את האירוע בצורה אובייקטיבית כהיסטוריון וכמזרחן.

وثائق ومقتطفات من الصحافة والمصادر العراقية (תעודות ולקט מן העיתונות והמקורות העיראקיים על יהודי עיראק בעת החדשה), حيفا : مكتبة كل شيء،, 2013. ספר מקיף אודות יהודי עיראק, המבוסס על ליקוט ותיעוד מתוך כתבי העת העיראקים ומצוי בספרייה הלאומית באוניברסיטה העברית בירושלים ובמרכז דיין בתל אביב. תכולת הספר כוללת חוקים ותקנות ממשלתיות שהוציאה ממשלת עיראק לצד אירועים פוליטיים, חברתיים, כלכליים וביטחוניים, שהיו בעלי השפעה על מצב הקהילה היהודית בעיראק.

نهاية الجالًوت (סופה של גולה), אגודת האקדמאים יוצאי עיראק בישראל, 2015. תרגום לערבית של הספר "סופה של גולה" שדן בקורות שארית הפליטה של יהודי בבל למן סיום העלייה ההמונית ועד חיסולה של הקהילה היהודית בעיראק.

הפרהוד השני בעיראק / الفرهود الثاني في العراق, נכסי היהודים מוצעים למכירה במכרזים פומביים, אגודת האקדמאים יוצאי עיראק בישראל, 2016.ספר זה כתוב בערבית ועברית ומכיל קרוב ל-130 מודעות שפורסמו בעיתונות העיראקית ביחס לנכסים השייכים ליהודי עיראק, שהוקפאו בעקבות קבלת חוק הקפאת הרכוש במרץ 1951. קזז כינה חוק זה "הפרהוד השני" בכל הנוגע לשוד הרכוש היהודי. הוא עורך השוואה בין שוד זה לבין השוד שהתרחש בזמן הפוגרום ביהודי בגדאד ביוני 1941, הידוע בתור הפרהוד. קזז מציין כי השודדים בפוגרום שהתרחש ביוני 1941 היו אספסוף ודלי העם שפעלו בשיתוף עם המשטרה, בעוד שהפרהוד השני היה תהליך מתוכנן שבוצע על ידי השלטונות ששדדו את תושבי הארץ היהודים לאור יום. את החרמת נכסי היהודים, שנמשכה שנים רבות אחרי העלייה ההמונית, קזז מכנה הפוגרום השלישי.

تاريخ يهود العراق المعاصر, (תולדות יהודי עיראק במאה העשרים), אגודת האקדמאים יוצאי עיראק בישראל, 2020. תרגום הספר "היהודים בעיראק במאה העשרים", שדן בקורות יהודי עיראק עד העלייה ההמונית. בנוסף לתיקונים ועדכונים, הספר כולל תוספת של שני פרקים: יהודים עיראקים בשירות המרד הערבי הגדול שפרץ בחיג'אז (פרק 7) והפרכת טענת זריקת רימונים על ידי יהודים לזירוז העלייה (פרק 19).

קורות יהודי עיראק בעת החדשה, 1974-1800, אגודת האקדמאים יוצאי עיראק בישראל, 2024. הספר עוסק בקורות יהודי עיראק מהמאה ה־19 ועד שנת 1974, ומציג מחקר מקיף על חייהם תחת שלטון הווסלים העות’מאניים, הכיבוש הבריטי והקמת עיראק כמדינה עצמאית בשנת 1921. הוא סוקר את השתלבותם של היהודים במנגנון הממשלתי, בכלכלה, בפיננסים ובעיתונות, לצד התערערות היחסים עם הערבים בשנות ה־30 בעקבות עליית הלאומיות הערבית והשפעת הנאצים. הפרהוד מתואר בספר בהרחבה, כמו גם פניית הנוער היהודי למחתרת הקומוניסטית ולתנועת החלוץ הציונית. בהמשך מתוארות האנטישמיות הממסדית, ההפגנות נגד הסכם פורטסמות' והגירת היהודים במבצע "עזרא ונחמיה". חלקו השני של הספר מתמקד בגורל היהודים שנותרו בעיראק תחת השלטון המלוכני, משטרו של עבד אל־כרים קאסם, האחים עארף ולבסוף תחת שלטון הבעת' האכזרי. במסגרת סקירת הספר, טוען פרופסור גת שהמחקר המובא בו הוא המחקר המקיף ביותר על תולדותיה של הקהילה היהודית בעיראק במאתיים השנים האחרונות.

התכתבויותי עם אינטלקטואלים יהודים יוצאי עיראק, 2024. קובץ המכיל חילופי מכתבים שערך המחבר בשנים 2002-1981 עם אישים יהודים שהעדיפו להישאר בעיראק אחרי ההגירה ההמונית, באמצע ההמאה ה-20. מרבית המכתבים הם עם מאיר בצרי שכיהן בין השאר כיו"ר העדה היהודית בעיראק בשנים 1971–1974. המכתבים נוגעים בנושאים רבים ומגוונים לגבי ההיסטוריה של יהודי עיראק, לרבות: עמדת ההנהגה היהודית כלפי הציונות וכלפי מדינת ישראל, יחס השלטונות העיראקיים ושליטי מדינות ערב ליהודים, החוקים שהתקבלו בעיראק הדנים ביהודים, המקומות הקדושים ליהודים בעיראק, התעמולה הנאצית והשפעתה על יהודי עיראק, הפרוטוקולים של זקני ציון, דיונים בדבר חילופי אוכלוסין בעולם בכלל ועם הפלסטינים בפרט, בחירת יושבי ראש העדה בעידנים השונים ומניעיהם של אלה שהעדיפו להישאר בעיראק אחרי העלייה ההמונית.

 תרגומים 
 בצרי, מאיר, מסע החיים מגדות החידקל אל עמק התמזה: זיכרונות והגיגים. תרגם מערבית והוסיף הערות: נסים קזז, אגודת האקדמאים יוצאי עיראק בישראל, 2023.

 מאמריו 
 "דו"ח ועדת החקירה מטעם ממשלת עיראק על מאורעות 1–2 ביוני 1941", פעמים, רבעון לחקר מורשת יהדות המזרח, מספר 8, תשמ"א, ירושלים, עמ' 59-46.
 "השפעת הנאציזם בעיראק והפעילות האנטי-יהודית, בשנים 1933 - 1941", פעמים, מספר 29, תשמ"ז, עמ' 71-48.
 "הפעילות הפוליטית של יהודי עיראק בשלהי התקופה העות'מאנית", פעמים, מספר 36, תשמ"ח, עמ' 35–51.
 "עיתונים ועיתונאים יהודים בעיראק", קשר, מספר 6, בהוצאת המכון לחקר העיתונות היהודית, אוניברסיטת תל אביב, נובמבר 1989, עמ' 68–74.
 "עיתונאים ועיתונאים יהודים בעיראק", קשר, מספר 7, בהוצאת המכון לחקר העיתונות היהודית, אוניברסיטת תל אביב, מאי 1990, עמ' 36–40.
 "ברית המילה בקרב הבדווים – מסורת ותמורה" ישראל עם וארץ, שנתון מוזיאון ארץ-ישראל, תשמ"ח-תשמ"ט, תל אביב 1990, עמ' 305–315.
 "לקיקת האש בקרב הבדווים" ישראל עם וארץ, שנתון מוזיאון ארץ-ישראל, תל אביב, ספר ז'-ח' (26-25), תש"ן - תשנ"ג, תל אביב 1994, עמ' 290–295.
 "ציונים וקומוניסטים יהודים בעיראק, 1950-1941", הציונות ומתנגדיה בעם היהודי, קובץ מאמרים, הספרייה הציונית, ירושלים, תש"ן, עמ' 205–223.
 "המרות דת בקרב היהודים בעיראק בעת החדשה", פעמים, מספר 42, תש"ן, עמ' 166-157.
 "הקומוניסטים בעיראק והפיכת רשיד עאלי אל-כילאני", שנאת יהודים ופרעות בעיראק, בהוצאת המכון לחקר יהדות בבל, אור-יהודה, 1992, תשנ"ב, עמ' 129–138.
 "היהודים בעיראק בתקופת שלטון הגנרל עבד אל-כרים קאסם", פעמים, מספר 71, תשנ"ז, עמ' 82-55.
 "היהודים בסביבתם", עיראק, בעריכת חיים, סעדון, בהוצאת מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, ירושלים, 2002, תשס"ב, עמ' 19–30.
 "הפעילות הפוליטית", שם, עמ' 151–162.
 "חיילים יהודים בשירות המרד הערבי בחג'אז", רבעון האומה, מספר 297, שנת תשנ"ה, עמ' 88–93, תל אביב. 2017. (פורסם גם בשפה הערבית בספטמבר 2017 בעיתון אל-גארדיניה).
 ביקורת מוזמנת מטעם "מכון בן-צבי", על ספרו של יוסף מאיר, התפתחות חברתית תרבותית של יהודי עיראק מאז 1830 ועד ימינו, בהוצאת נהריים, תל אביב, תשמ"ט, (580 עמודים), פעמים, מספר 45, תשנ"א עמ' 156–157.
 בשנים 1992-1990 פרסם קזז מאמרים בירחון בארץ ישראל של תנועת הליכוד, תחת הכותרות: "צדאם חסין זרע שהטמינו הפלסטינים בעיראק", גיליון מספר 204, שינויים מאיימים בחברה הערבית, גיליון מספר 205 סכינאים בשם אללה, גיליון מספר 208-207, ביסמרק הערבי, גיליון מספר 210-209 בין סכינאות ונקמת הדם, גיליון מספר 211, פירוק הפצצה הדמוגרפית, גיליון מספר 215-214 מלחמת המפרץ - הטריז הסורי, גיליון מספר 216 החלוקה הראשונה, גיליון מספר 219 התנועה האסלאמית בישראל - סכנה, גיליון מספר 221–222.
 "إعدام شفيق عدس قمة الظلم والإجحاف", مقالة نشرت في مجلة الڴاردينيا, تشرين الأول/أكتوبر 2017, رداً على مقال نشر في الصحيفة ذاتها مليئاً بالأغلاط وتشُويِه الحقائق". ("תלייתו של שפ'יק עדס, שיא העוול וחוסר הצדק." המאמר פורסם בעיתון אל-גארדיניה באוקטובר 2017, כתגובה למאמר שפורסם באותו עיתון בו הצדיקו והיללו את ההוצאה להורג).
 "عندما كان سوق القزازين رمز التآخي بين اليهود والمسلمين, رمز التآخي بين اليهود والمسلمين", مقال نشر في صحيفة إيلاف, آب/أُغسطس 2015, ثم تكرر نشره في العديد من الصحف". ("כאשר היה שוק אל-קזזין סמל לאחווה בין היהודים והמוסלמים", אילאף, אוגוסט, 2015).
 "מדוע המדינה לא מכירה בנפגעי הפרהוד כקורבנות הנאצים", מאמר שפורסם בעיתון "מקור ראשון", ב-6 ביוני 2019, כתגובה על אי הכרת בית המשפט בקורבנות הפרהוד כנפגעי הנאצים ועל דחיית ערעורם של יוצאי עיראק על ידי בית המשפט העליון.
 "פצצות ועלילות על יהודי עיראק", רבעון האומה, מספר 218, תש"פ, עמ' 80–83, תל אביב, 2020.
 "BAGHDAD, MOUSUL, ZAKHO, IRAQ, ENCYCLOPEDIA JODAICA", Jerusalem, 2006.
 "The Communists in Iraq and Rashid Ali al-Kaylany's Revolt", AL-FARHUD, The 1941 Pogrom in Iraq, Edited by Shmuel Moreh Zvi Yehuda, Jerusalem, 2010, pp. 171-185.

 פרסים והוקרה 
 בשנת 1993 זכה ספרו "היהודים בעיראק במאה העשרים" בפרס יצחק בן־צבי לחקר קהילות ישראל במזרח.
 בשנת 2006 קיבל את אות יקיר באר שבע.
 בשנת 2019 קיבל אות הוקרה על מפעל חיים מטעם האגודה לעידוד המחקר, הספרות והאומנות, מיסודם של יוצאי עיראק בישראל בגין תרומתו למערכת הביטחון, מחקריו ופרסומיו בנושא הקהילה הבבלית ופעילותו הציבורית למען עולי בבל.
 בשנת 2020 קיבל אות הוקרה על מפעל חיים מאת העמותה לשימור מסורת יהדות בבל בבאר שבע, בגין תרומתו רבת השנים למדינה ולביטחונה, על מחקריו ופרסומיו בנושאי ההיסטוריה של הקהילה הבבלית ועל פעילותו בחיי הקהילה הבבלית בבאר שבע.

 קישורים חיצוניים 

 נסים קזז, אזכורים בעיתונות המודפסת, 1969-2025, באתר הספרייה הלאומית
 ראיון עם ד"ר נסים קזז, רואים את הקולות


 ד״ר נסים קזז - ״קורות יהודי עיראק 1974-1800״ השקת הספר במרכז מורשת יהדות בבל, מרכז מורשת יהדות בבל, יוטיוב
 ד"ר נסים קזז על אחרוני היהודים בעיראק, חלק א', מרכז מורשת יהדות בבל, יוטיוב
 73 שנה ל"פרהוד" בבגדד | Memorial event of the FARHUD, מרכז מורשת יהדות בבל, יוטיוב
 פרסומיו של ניסים קזז, באתר הספרייה הלאומית

 הערות שוליים 

קטגוריה:מזרחנים ישראלים
קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:חוקרי יהדות ארצות האסלאם
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930