דרך בטהיטי

דרך בטהיטי (באנגלית: Road in Tahiti או Street in Tahiti) הוא ציור שמן שיצר האמן הצרפתי פול גוגן בשנת 1891, בתקופת שהותו הראשונה באי טהיטי שבפולינזיה הצרפתית. הציור שייך לקבוצת העבודות הראשונה שיצר האמן עם הגעתו לאי, והוא נחשב לנקודת פתיחה לסגנון הייחודי שפיתח במהלך שהותו באוקיינוס השקט. דרך הציור הזה ניתן להבין את השינוי הדרמטי שחיפש גוגן, הן מבחינה אמנותית והן מבחינה רוחנית.

רקע והקשר היסטורי
פול גוגן עזב את צרפת בשנת 1891 מתוך תחושת ניכור מהחיים המודרניים באירופה, וביקש למצוא תרבות פרימיטיבית ופשוטה שתהיה קרובה לטבע ותשמש לו מקור השראה אמנותית ורוחנית. טהיטי, שנתפסה בעיניו כ"גן עדן אבוד", הייתה בעבורו יעד אידיאלי.
עם זאת, כשהגיע לאי, גילה כי התרבות המקומית כבר הושפעה עמוקות מהשלטון הקולוניאלי הצרפתי ומהשפעתם של מיסיונרים נוצרים. האי לא היה עוד "טהור", אלא עבר תהליך של דיכוי תרבותי. גוגן, שביקש לברוח מאירופה, נאלץ להמציא גרסה אסתטית של המקום ו"דרך בטהיטי" היא דוגמה מובהקת לכך.

תיאור היצירה
במרכז הציור מופיעה דרך עפר כפרית החוצה נוף טרופי שופע. מימין ניתן לראות בקתה קטנה המוקפת עצים גבוהים, אשר יוצרים קווים אנכיים חדים בצד אחד של הקומפוזיציה. משמאל מופיעים שיחים צפופים, ושני שבילים צרים הנשחקים מרוב שימוש. אדמת הדרך היא בגוון אדום עמוק, צבע שמעניק חום עז לכלל התמונה.
בציור מופיעות דמויות בודדות הצועדות לאורכה של הדרך, וכן חיה, ככל הנראה חמור או סוס, שנחה לצד הדרך. ברקע ניתן להבחין בגבעות והרים הנשקפים למרחוק, ומתחת לשמיים כחולים מנוקדים בעננים לבנים. הצבעוניות של היצירה עשירה וחמה, עם שימוש בצהובים, כתומים וירוקים. הצורות שטוחות, הקווים ברורים, והקצב הקומפוזיציוני מדגיש מקצבים מעוגלים וחזרתיים.

 פרשנות וביקורת 
"דרך בטהיטי" אינה מתעדת נאמנה את המציאות הטהיטית של סוף המאה ה-19, אלא משקפת את הפנטזיה האישית של גוגן לגבי מקום פרימיטיבי וטהור, שנותר מחוץ להשפעת הקִדמה. על אף שהאי היה כבר קולוניאלי באופיו, גוגן הדחיק את המרכיבים המודרניים ויצר גרסה מתווכת של המציאות.

ביצירה ניכרת תחושת שלווה, אך יש בה גם רמזים למתח רגשי: אישה בודדת, שמיים כבדים, ותחושת ריחוק. יש הרואים בכך ביטוי לבדידותו של האמן, שנמלט ממערב אירופה אך לא מצא מזור שלם במזרח הפראי שדמיין.

היום, חוקרי אמנות רבים מתייחסים ליצירה גם כעדות לפער התרבותי וליחסי הכוח שבהם גוגן עצמו היה שותף. אמנם הוא ביקש לברוח מהקולוניאליזם, אך בפועל יצר עבודות שהנציחו מבט מערבי, ולעיתים רומנטי מדי, על התרבות המקומית. הקשרים האישיים שלו עם נערות מקומיות ומעמדו כגבר לבן באי מעוררים ביקורת חריפה כיום, במיוחד בעידן הפוסט-קולוניאלי.

 השוואה ליצירות אחרות של גוגן 
"דרך בטהיטי" שייכת לסדרת יצירות שגוגן יצר במהלך שהותו באי, שבהן ניתן לזהות את הפיתוח של שפה אמנותית חדשה שהייתה פריצת דרך בסוף המאה ה-19. כמו ביצירות "מתי תינשאי?", "שתי נשים טהיטיות" ו-"נשים טהיטיות על החוף", גוגן משתמש בצבעים שטוחים, קומפוזיציה פשוטה, ודמויות מקומיות המצויות בשלווה מדומה.

כל היצירות הללו משקפות לא את טהיטי עצמה, אלא את מה שגוגן רצה שהיא תהיה: מקום טהור, פראי, על־זמני. למעשה, הוא משתמש בילידים כמושאים אסתטיים יותר מאשר כנושאים אנושיים מלאים. גם ביצירות מאוחרות יותר, מהפרק השני של שהותו בטהיטי ובאי הסמוך היבה־אואה, המשיך באותו קו אידאולוגי ואמנותי, כאשר הפולקלור, המיתולוגיה והדימוי של "הפרא האציל" נעשים אפילו בולטים יותר.

הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:פול גוגן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:בעלי חיים באמנות