מוחמד א-נפס א-זכיה

מוחמד א-נפס א-זכייה (בערבית: محمد النفس الزكية; תרגום: מוחמד הנפש הזכה) הוא כינויו של אבו עבד אללה מוחמד בן עבד אללה בן אל-חסן בן אל-חסן בן עלי (أبو عبد الله محمد بن عبد الله بن الحسن بن الحسن بن علي). היה צאצא של הנביא מוחמד, דרך בתו פאטמה. הוא נודע בכישוריו המרשימים בנאום, בהתנהגותו הנעימה ובמבנה גופו המרשים. הוא הוביל את "מרד העלווים" נגד הח'ליף העבאסי אבו ג'עפר אל-מנסור, ונהרג בקרב, בפאתי העיר אל-מדינה, ב-6 בדצמבר 762.
 ביוגרפיה 
מוחמד היה צאצא דור חמישי של עלי בן אבי טאלב, הח'ליף הרביעי, ואשתו פאטמה שהייתה בתו של הנביא מוחמד (דור שישי). לא ידוע מתי נולד. על פי מסורת אחת בזמן שנהרג, הוא היה בן חמישים ושלוש, כלומר נולד ב-709, ועל פי מסורת אחרת הוא היה בן ארבעים וחמש כשנהרג, כלומר נולד ב-717.

מוחמד היה אדם בעל מבנה גוף גדול וחזק, כהה עור ובין כתפיו היה כתם שחור.

 אישיותו 
מוחמד היה אדם מאמין שהרבה להתפלל ואף לצום, ובשל כך משפחתו ראתה בו איש קדוש וקראו לו בשם "מהדי". חכמי משפחת אבי טאלב ראו בו נפש זכה, והוא זכה לכינוי שבו נודע "מוחמד א-נפס א-זכייה (محمد النفس الزكية; תרגום לעברית: מוחמד (בעל) הנפש הזכה) . הוא נטה לתפיסת עולם של התרחקות מהחברה, והוא ואחיו איברהים העדיפו לחיות במדבר ולא להתקרב לשליטים ולמושלים.

בשל מוצאו, רבים מהעלווים (חסידי עלי) ראו בו דמות מעוררת השראה והאמינו שהוא נועד לתהילה. בשל הקשר שלו לעלי ולנביא מוחמד הוא היווה איום על הסדר הפוליטי הקיים.
 המרד בשנת 762 
כאשר עלה לשלטון אבו אל-עבאס אל-צפאח, החליף הראשון לבית עבאס, חששו מוחמד ואחיו אברהים שכצאצאי עלי השלטון ירדוף אותם, והם "נעלמו" במדבר ובמקומות רחוקים. אבו ג'עפר אל-מנסור, הח'ליף השני, שעלה לשלטון ב-754, אכן ראה בהם איום על שלטונו, ואז הם ברחו לתימן, ומשם להודו. משנרגע המצב הם חזרו לאל-מדינה ונעלמו שם, אך אל-מנסור חיפש אותם. הם החליטו למרוד באופן גלוי בשלטון, אך נפרדו - מוחמד נשאר במדינה ואילו איברהים יצא לבצרה. ב-758, עצר אל-מנסור את אחיהם עבדאללה, אך הוא סירב לגלות את מקום הימצאם. בתחילת 762 עצר אל-מנסור את בני הדודים והאחיינים שלהם, אך משלא הצליח לגלות את מוחמד הגלה אותם לכופה, שם סבלו, ורבים מהם מתו בכלא.

על פי המסורת העבאסית, ניסה אל-מנסור להגיע להבנות עם מוחמד ושלח לו מכתב, ובהמשך אף נערך משא ומתן, אך הם לא הצליחו להגיע לפתרון של שלום. חוקרים מודרניים מטילים ספק באותנטיות של המכתבים, וטוענים שהם נכתבו כדי לייפות את ההיסטוריה העבאסית. בפועל שלח אל-מנסור כוח צבאי למדינה, בראשות בן דודו עיסא בן מוסא אל-עבאסי (عيسى بن موسى) כדי להכניע את מוחמד. עיסא כתב לזקני מדינה והבטיח להם הבטחות, כדי שיעברו לצדו, ואכן כך קרה. רבים נטשו, ורק מעטים נשארו עם מוחמד א-נפס א-זכייה.
ממוזער|קברו של מוחמד א-נפס א-זכייה בבית הקברות "אל בקיע" בעיר מדינה.
על אף נחיתותם המספרית, מוחמד א-נפס א-זכייה וחבריו יצאו להילחם נגד הצבא העבאסי. במחקר שפרסם עמיקם אלעד ב-2015 מתואר א-נפס א-זכייה כ"חסר יכולת ויהיר, בעל חלומות משיחיים". מוחמד נהרג ביום שני אחר הצהריים, ביום הארבעה עשר בחודש הרמדאן, דצמבר 762, ונקבר בבית הקברות "אל-בקיע" במדינה.

 לאחר מותו 
תמימותו של א-נפס א-זכייה דיכאה את האפשרות שצאצאי הנביא מוחמד יעלו לשלטון. חלק מחסידיו לא קיבלו את דבר תבוסתו ומותו, מאחר שהאמינו שהוא המהדי שלהופעתו חיכו.

עם זאת, בראייה היסטורית חשיבות המרד הייתה בעצם הטלת הספק בסמכות העבאסית ובמיוחד כי הוא נתמך גם על ידי מספר אימאמים סונים חשובים וביניהם: אבו חניפה אל-נועמאן ומאלכ אבן אנס, שהתנגדו לשלטון בית עבאס.

לאחר מותו פתח אחיו איברהים את המרד בבצרה וגם הוא נהרג, אך המרד בבצרה היה איום צבאי חמור יותר על הצבא העבאסי.

 ראו גם 
 בית עבאס
 עלווים (שושלת)

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:עלווים (שושלת)
קטגוריה:נפטרים ב-762