איוואן סצ'נוב

איוואן מיכאילוביץ' סצ'נוב (ברוסית: Ива́н Миха́йлович Се́ченов  1 באוגוסט 1829 – 15 בנובמבר 1905) היה רופא פיזיולוג, פסיכולוג ויטקר מדעי המוח רוסי, הנחשב, לדברי איוואן פבלוב לאבי הפיזיולוגיה הרוסית.
הוא היה חלוץ בתחום עיכוב פעילות מערכת העצבים המרכזית
על ידי מאמציו להנהיג שיטות ניסיוניות בפסיכולוגיה הוא היה אחד מיוצרי הפסיכולוגיה האובייקטיבית  היה חבר לשם כבוד ב. כיהן כפרופסור לפיזיולוגיה באקדמיה הרפואית כירורגית ובאוניברסיטה של סנקט פטרבורג, באוניברסיטת מוסקבה ולזמן מה פרופסור לזואולוגיה ולאנטומיה השוואתית  באוניברסיטת אודסה.

קורות חייו
ילדות וצעירות
200px|ממוזער|שמאל|סצ'נוב ב-1870
סצ'נוב נולד ב-1829 בכפר טיופלי סטאן, כיום סצ'נוב בנפת קורמיש באזור ניז'ני נובגורוד שבפלך סימבירסק ברוסיה. אביו מיכאיל אלכסייביץ סצ'נוב היה אציל , איש צבא לשעבר ששירת בימי יקטרינה הגדולה במשמר פראובראז'נסקי  ממנו פרש כשהגיע לדרגת  מייג'ור משנה.. אשתו הייתה איכרה בשם אניסיה לבית אוסיפוב וילדה 5 בנים ו 4 בנות.  איוואן היה בן הזקונים בין שמונה ילדי הוריו.  קיבל חינוך פרטי, במיוחד אצל החונכת וילהלמינה שטרום, שהייתה בוגרת המכון סמולני ולימד אותו גרמנית וצרפתית. מאור יותר למד גם אנגלית ואיטלקית.
איוואן היה בן עשר ועמד להישלח לגימנסיה בקאזאן   כשאביו המשפחה נפטר. האחים הגדולים פרסו את חסותם על שלושת האחים הקטינים. בגלל המצוקה הכלכלית אליה נקלעה המשפחה בהמלצת האח הבכור החליטה אמו  לשלוח את איוואן בגיל 14 לבית הספר הגבוה  להנדסה צבאית על שם ניקולאי בטירת מיכאילובסקי בסנקט פטרבורג (כיום האוניברסיטה הטכנית להנדסה צבאית) בה מחיר המחייה והלימודים היה מוזל. . 
אולם תוצאות הבחינות במקצועות העיקריים של מחלקת הקצונה הזוטרה (ביצור ארוך טווח ואמנות הבניין) לא אפשרו לו להתקדם למחלקת הקצונה העליונה, וב-21 ביוני 1848 נשלח בדרגת סגן לגדוד החבלני המילואים מס. 2 בקייב. כפי שכתב ברימותיו האוטוביוגרפיות בהשפעת ידידה צעירה הוא החליט להיות רופא ולהירשם לאוניברסיטת מוסקבה, אותה ראתה כמתקדמת ביותר.  ב-23 בינואר 1850, כשהגיע לדרגת סגן משנה, הוא התפטר, בנימוק של "נסיבות ביתיות", ובתחילת פברואר של אותה שנה עזב את קייב ועבר לכפר הולדתו לאמו, שם בילה יותר משישה חודשים.
בהתחלה נרשם כשומע חופשי בשיעורים וב15 באוגוסט 1851 עבר את מבחני הקבלה (היסטוריה, השפה הרוסית, מתמטיקה והשפה הלטינית).
כעבור תקופה השיעורים התקיימו בקליניקה האוניברסיטאית ברחוב רוז'דסטוונקה. אהב במיוחד את שיעורי הפרופסור פ.י.אינוזמצב בהמשך עבר ללמוד בבית החולים יקטרינסקאיה בשדרות סטרסטנוי.
הוא התאכזב מהוראת הרפואה כמדע. במיוחד  אכזב אותו ספר הלימוד לרפואה פנימית של אוגוסטן גריזול הצרפתי:

בנסיבות אלה העדיף סצ'נוב להתעניין בשיעורי האנטומיה והפיזיולוגיה  ההשוואתית של הפרופסור איוואן גלבוב.

בנוסף לתחומי הרפואה, התעניין סצ'נוב בפילוסופיה, פסיכולוגיה, היסטוריה ותיאטרון. הוא קרא את יצירותיו של הפילוסוף והפסיכולוג הגרמני פרידריך אדוארד בנקה,  השתתף בהרצאות של ההיסטוריון  פיוטר קודריאבצב ובחוג הספרותי בניהולו של  המשורר אפולון גריגורייב,ב-1853 בהקראת הקומדיה "עוני אינו חטא", מאת אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי וגילם את התפקיד סקאלוזוב בקומדיה "צער  מתוך חכמה" מאת אלכסנדר גריבוידוב בהצגה ביתית, וכמו כן הלך לפגישות של יום שישי בביתו של ד. ד. שומאכר, בהן השתתפו גם א. נ. אפנסייב ו הרופא הפנימאי המפורסם לימים, סרגיי בוטקין. אף על פי שסצ'נוב ובוטקין למדו באותו מחזור ונפגשו אצל שומאכר הם התיידדו מאוחר יותר, בזמן שלמדו בחו"ל. חבריו הקרובים של סצ'נוב באוניברסיטה היו רופא העיניים אדוארד יונגה והפיזיולוג פאבל איינברודט.

לאחר מות אמו בשנת 1855, סצ'נוב ויתר על זכויותיו בעיזבון, קיבל פיצוי מאחיו בסך 6,000 רובל עבורו[17], ולאחר מכן, בשנים 1856-1860, שיפר את השכלתו בחו"ל על חשבונו.

המשך השתלמויותיו ופעילותו המדעית והאקדמית
בהמשך נסע לברלין כדי להשתלם בה במעבדות לפיזיולוגיה. 
סצ'נוב למד אצל כמה מגדולי המדענים האירופים בתחום הפיזיולוגיה – קודם  יוהנס פטר מילר,  ואחרי מותו ב-1858 אצל יורשו בתפקיד, אמיל דו בואה-רמון, שהיה מתנגד נחרץ של הויטליזם   בפיזיולוגיה, אחר כך בהיידלברג אצל  הרמן פון הלמהולץ ורוברט בונזן, אצל פליקס הופה זיילר בלייפציג, כמו כן אצל קארל לודוויג והיינריך גוסטב מגנוס.
בשובו לרוסיה ב-1860 התמנה סצ'נוב כמרצה בכיר בקתדרה לפיזיולוגיה באקדמיה לרפואה ולכירורגיה בסנקט פטרבורג.
שם ידע איך להדריך את הסטודנטים בשיטות המחקר המדעי. 
ב-1862 נסע לפריז ושהה מספר חדשים במעבדות של קלוד ברנאר וחקר את האפקטים המעכבים שמפעיל המוח על הרפלקסים של מח השדרה.  
בשנים 1860- 1870 לימד סצ'נוב כפרופסור באקדמיה הקיסרית הצבאית לרפואה בסנקט פטרבורג..
אולם התפטר כאות מחאה על אי קבלתו לעבודה של איליה מצ'ניקוב, מדען שלימים ב-1908 קיבל פרס נובל לרפואה ונחשב לאחד ממייסדי האימונולוגיה.
בנסיבות אלה הלך לעשות מחקרים כימיים במעבדתו של דמיטרי מנדלייב בסנקט פטרבורג וב-1876-1871 לימד  לצד מצ'ניקוב זואולוגיה ואנטומיה השוואתית באוניברסיטה נובורוסיסקאיה באודסה
ב-1888-1876  לימד פיזיולוגיה באוניברסיטת סנקט פטרבורג ובין 1891-1901 היה פרופסור מן המניין באוניברסיטת מוסקבה.

מחקריו על ההחזרים
היה ידוע כבר שעריפת ראשו של בעל חיים גורמת להפרזה של הרפלקסים השדרתיים ושהמוח מפעיל פעולה של בלימה - עיכוב (ברוסית - "טורמוז'ניה") - על מח השדרה.  בנוסף אדוארד ובר הוכיח שגירוי ההעצב התועה יכול להאיט ואף לעצור את דפיקות הלב.
ב-1860 חיפש סצ'נוב את המקום במוח האחראי לעיכוב הרפלקסים של המח השדרה.  לשם כך עחקר את הרפלקס ההגנתי השדרתי  אצל צפרדעים. בזמנו הפיק  החוקר טירק את הרפלקס הזה על ידי הרטבת גף אחורית של הצפרדע בתמיסת חומצה גופריתית מדוללת. הגירוי על ידי החומצה מעורר כיפוף הגף כרפלקס הגנתי. 
בעזרת הנחת  גביש מלח על התלמוס גילה סצ'נוב שהרפלקס המוזכר מעוכב במידה משמעותית. 
כך גילה סצ'נוב את הפעילות המעכבת האפשרית של המוח על מח השדרה. המרכז הרפלקסי המעכב בתלמוס כונה מאוחר יותר "מרכז סצ'נוב" ותופעת העיכוב המרכזי  של ההחזר -"עיכוב סצ'נוב".   
את ממצאיו פרסם ב-1863 בצרפתית, ואחר כך  ברוסית ובגרמנית 

בהמשך מצא סצ'נוב שגם ברמת מח השדרה קיימות תופעות של עיכוב ההחזרים. אם אצל צפרדע כרותת מוח מפעילים גירוי חשמלי מתון על עצב השת הצפרדע קופץ. אם הזרם החשמלי המופעל חזק מדי הצפרדע נשאר במקום ולא זז אלא כשמפסיקים את הגירוי.


ב-23 בנובמבר 1863 פרסם סצ'נוב לראשונה בכתב העת הרפואי "מדיצינסקי וסטניק" בסנקט פטרבורג את השקפתו על טבעם הרפלקסי של התפקודים המוחיים.
על בסיס תופעות פיזיולוגיות פשוטות הגיע סצ'נוב אל הכללות נועזות.

הוא אף  יצר מונח של "רפלקס נפשי " הכולל ריגושים ואף מחשבות.
השקפותיו אלה יצרו לו שם של מטריאליסט "רדיקל" ו"ניהיליסט". המיטרופוליט של פטרבורג המליץ לשלוח אותו למאסר במנזר סולובצקאיה לצורך "יישור וחינוך מחדש". 
ב-1866 ועד הצנזורה בפטרבורג פנה אל התובע הכללי טיזנהאוזן עם בקשה להחרמת עותקי הספר של סצ'נוב על הרפלקסים של המוח וחיסולם. זאת בעילה שהוא "חתרני ומסוכן" , מציג את האדם כסוג של "מכונה חסרת תודעה" ו"חסרת רצון חופשי" וחותר תחת היסודות המוסריים של החברה והורס את תורת חיי הנצח של הדת.

בסופו של דבר נמנע השלטון מלערוך משפט בנושא כי חששו לעורר בדעת הקהל עוד יותר את תשומת הלב אל רעיונותיו של המדען.

מסתו המפורסמת "החזרי המוח"  (1863) זכתה להד רב. הוא ביקש להסביר בה את הפעילויות הפסיכולוגיות של בני האדם במונחים פיזיולוגיים ואת התנהגות האדם כולה על ידי היותה פעולה רפלקסית מורכבת. 
את מחקריו בתחום ההחזרים המותנים המשיך תלמידו  איליה ציון שהיה מורהו של איוואן פבלוב
ב-1866 פרסם סצ'נוב  את ספרו "הפיזיולוגיה של מערכת העצבים" שבו ניסח תאוריה שבישרה את התאוריות על ויסות עצמי ומשוב חוזר. 
I

אלקטרופיזיולוגיה
סצ'נוב מצא שפעילות המוח קשורה לזרמים חשמליים ועשה מחקרים באלקטרופיזיולוגיה. 
ב-1882 פרסם סצ'נוב את עבודתו על "התופעות הגלוואניות במח המוארך של הצפרדע". בו הצביע על קיומן של תנודות עצמוניות ברמת המוח המוארך. הוא הוכיח שגירוי קצבי בעוצמות קטנות של עצבים היקפיים  גורמים לעלייה בתדירות הפוטנציאלים החשמליים,  בעוד גירויים בעלי עוצמות גדולות גורמים לחסימה, עיכוב של התנודות  הרשומות במוח המוארך. 

הוא הדגיש את חשיבותם של גורמים כימיים בסביבת התאים.

"יסודות החשיבה"
בספרו זה ניגש סצ'נוב לסוגיית המנגנון הנוירופיזיולוגי ליצירת המושגים של זמן ומרחב. הוא סבר שהשרירים ממלאים את תפקיד איבר חישה ומשגרים אותות הגורמים למושגים אלה. בכך הוא בישר את תפקוד הפרופריוספציה המבוססת על סיומות עצביות בשרירים.

פיזיולוגית העבודה
סצ'נוב הוכיח שיום עבודה ארוך מעל שמונה שעות עלול לגרום להפחתת פריון העבודה. הוא חקר על עצמו תופעות של עייפות תוך כדי עבודה פיזית. הוכיח שיד עייפה מתאוששת יותר מהר מבחינת כושר העבודה אם בזמן שהיא נחה, היד השנייה פעילה.

עם תלמידיו נמנו איליה ציון, ניקולאי וידנסקי

חייו הפרטיים
סצ'נוב התחתן עם מריה אלכסנדרובנה אוברוצ'בה  (1929-1839)  רופאת עיניים ,שהייתה הרופאה המדופלמת הראשונה ברוסיה. בשנות ה-1860 היא הייתה תלמידה של סצ'נוב והייתה נשואה קודם נישואים פיקטיביים עם הסטודנט לרפואה פיוטר בוקוב.

הוקרה 
אות המסדר סטניסלב הקדוש  בתואר אביר , דרגה א
אות המסדר אנה הקדושה דרגה ג 
אות המסדר ולדימיר הקדוש  דרגה ג 
1904 נבחר כחבר לשם כבוד של האקדמיה הרוסית למדעים

הנצחה 
200px|ממוזער|שמאל|סצ'נוב בגיל 59 בדיוקן מצוייר על ידי איליה רפין על בול סובייטי מ-1956
נקראו על שמו:
1954  - הנפה שבה נולד במחוז ניז'ני נובגורוד  
1955 - האוניברסיטה לרפואה של מוסקבה(האקדמיה לרפואה של מוסקבה)  נקראה על שמו. הקמפוס שלה כולל אתר לזכרו.
1956 - המכון לפיזיולוגיה אבולוציונית ולביוכימיה בלנינגרד, כיום בסנקט פטרבורג, והפך לשלוחה  של האקדמיה הסובייטית (כיום רוסית) למדעים
1970  - מכתש בצד האחורי של הירח 
האסטרואיד 5234   , "על החשמל בבעלי חיים"
1863 "רפלקסים של המוח ",  בכתב העת הרפואי Медицинский вестник 47-48 
1866 " , Физиология нервной системы. סנקט פטרבורג 
(הפיזיולוגיה של מערכת העצבים)
1873  "Кому и как разрабатывать психологию?."  וסטניק יברופי   (רוסית)
(מי צריך ובאיזו דרך לפתח פסיכולוגיה?)
1882 -התופעות הגלוואניות
1897 The Physiological Criteria of the Length of the Working Day
(הקריטריונים הפיזיולוגיים של אורך יום העבודה)

1900 Participation of the Nervous System in Man's Working Movements
(השתתפות מערכת העצבים בתנועות העבודה של האדם)
1901 Participation of the Senses and Manual dexterity in Sighted and Blind Persons
(השתתפות החושים והימניות הידנית אצל בני אשם רואים וחסרי ראייה)
1901 Essay on Man's Working Movements
(מסה על תנועות העבודה של האדם)

הערות שוליים

קישורים חיצוניים



[ /https://pmc.ncbi.nlm.nih.gov/articles/PMC2170266/pdf/v065p 
00554.pdf I.F.Haas art.Ivan Sechenov Neurological stamp]
טרחנוב  - "איוואן סצ'נוב" באנציקלופדיית ברוקהאוס-אפרון
באתר רוסיה - מרכז למידע
רשימות אוטוביוגפריות דצמבר 1907 נאוצ'נויה סלובו, מוסקבה]

לקריאה נוספת

 -  Simon Ings Stalin and the scientists - A history of triumph and tragedy 1905-1953 Faber&Faber , London 2016 
Сеченов И. М. Автобиографические записки Ивана Михайловича Сеченова. — М.: Изд-во АН СССР, 1945. — 184 с.
M S Shoifet Сто Великих Врачей  Veche, Moskva  2005
(מיכאיל סמיונוביץ' שוייפט  - מאה רופאים גדולים - ברוסית)
Vlad Voiculescu, Mircea Steriade - Din istoria cunoașterii ,  creierului, Editura Științifică, București, 1963i
 (מתולדות חקר המוח)

קטגוריה:פיזיולוגים רוסים
קטגוריה:רופאים רוסים
קטגוריה:פסיכולוגים רוסים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מוסקבה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת סנקט פטרבורג
קטגוריה:סגל אוניברסיטת מוסקבה