אוטוקרטיה בע"מ

אוטוקרטיה בע"מ: הרודנים שרוצים לנהל את העולם (באנגלית: Autocracy, Inc.: The Dictators Who Want to Run the World) הוא ספר מאת העיתונאית והסופרת היהודייה-אמריקנית וזוכת פרס פוליצר אן אפלבאום, העוסק בשיתופי הפעולה בין משטרים רודניים ואוטוקרטיים ברחבי העולם כדי לבסס את מעמדם, להתגבר על הסנקציות והמגבלות שמוטלות עליהם, ולשלוט ואף לשנות את הנרטיב של זכויות אדם וחירויות אזרחיות לטובת מושגים כמו 'ריבונות' או 'מערכת רב-קוטבית'. למעשה, אפלבאום הרחיבה מאמר שפרסמה באטלנטיק תחת הכותרת "הרעים מנצחים".

הספר יצא לאור ב-2024 ותרגומו לעברית בהוצאת ידיעות ספרים יצא לאור ביולי 2025.

 תקציר 
הספר מתאר את היחסים בין ממשלות אוטוקרטיות במאה ה-21, שאינן מבוססות עוד על אידאולוגיה משותפת אלא "על נחישות חסרת רחמים לשמר את עושרן האישי ואת כוחן". רשת זו של אוטוקרטיות, הכוללת את רוסיה, סין, איראן, ונצואלה ומדינות נוספות, משתמשת במערכת הכלכלית הגלובלית ובקשרים אישיים כדי לתמוך זו בזו בשמירה על עושרן האישי ועל דיכוי עמיהן. המחברת בוחנת כיצד האוטוקרטיות משתפות פעולה ביניהן בכמה תחומים מרכזיים: תעמולה ושליטה בתקשורת, סחר בנשק וטכנולוגיה (בעיקר כזו שמסייעת לשלוט באוכלוסייה ולדכא אותה) והלבנת הון.

לפי אפלבאום, התמיכה הזו מתבטאת בכמה היבטים: האחד, סיוע של מדינות אוטוקרטיות זו לזו להתגבר על הסנקציות באמצעות הלוואות כספים ועסקאות הדדיות, כדוגמה לכך היא מציינת את העסקאות שעשו מדינות כמו רוסיה, סין, טורקיה ואיראן עם משטריהם של הוגו צ'אווס וניקולאס מדורו בוונצואלה. השני, סיוע באספקת טכנולוגיה ונשק, בעיקר טכנולוגיה כמו זו שמסייעת לסין לשלוט במיעוט האויגורי באמצעות מצלמות, אפליקציות ושלל אביזרי מעקב מתקדמים. השלישי, התמיכה התקשורתית שהן מעניקות זו לזו, כולל באמצעות ערוצים ואתרי חדשות שמתחזים לכלי תקשורת נורמטיביים שבסיסם במדינות מערביות. הרביעי, המאבק המשותף שהן מנהלות ברשתות החברתיות באמצעות רשתות בוטים כדי לחולל פגיעה במעמדן של המדינות הדמוקרטיות ולייצר בהן כאוס. החמישי, הניסיון שלהן לשנות את הנרטיב העולמי משיח של זכויות אדם למושגים מעורפלים כמו 'רב קוטביות' או שימת דגש על 'ריבונות' של מדינה ואי התערבות של מדינות אחרות בנעשה בה.

אפלבאום מביאה דוגמאות בולטות, רבות מהן התרחשו לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה. כך למשל, כאשר מדינות מערביות הסירו את ערוץ הטלוויזיה הרוסי רוסיה היום מהלוויינים שלהן מכיוון שלטענתן הוא משדר תעמולה רוסית ו"נרטיבים כוזבים". בתגובה, לוויין סיני החל להעביר את הערוץ והוא ממשיך להפיץ תעמולה פרו-רוסית ברחבי העולם. דוגמה אחרת היא הפצת פייק ניוז, למשל נגד תנועת הלהט"ב עם הכותרת "ממשלות אירופאיות לוקחות ילדים ממשפחות סטרייטיות ונותנות אותם לזוגות הומוסקסואלים" והצגת המשטר האוטוקרטי כמגן המשפחה. הם גם משתמשים ברשתות החברתיות כדי להפיץ תעמולה, תוך שימוש בשגיאות הקלדה מכוונות בכתובות אתרים (למשל, Reuters.cfd במקום Reuters.com), כדי להעניק אמינות כוזבת למסרים שלהם ולתמרן את דעת הקהל.

הרשת של האוטוקרטיות יוצרת לעיתים קרובות שיתופי פעולה בלתי צפויים בין ממשלות שאינן חולקות אידאולוגיה, דת או גבולות משותפים. דוגמה לכך היא יחסי איראן-ונצואלה: איראן סיפקה תמיכה טכנית, מזון ודלק לוונצואלה, ובתמורה הלבינה ונצואלה כספים לחזבאללה, וסיפקה דרכונים לבכיריה.

ביודעין ושלא ביודעין, ארגונים שונים במדינות דמוקרטיות תורמים גם הם להעשרתן של ממשלות אוטוקרטיות. סוכנים רוסים וסינים שוכרים עורכי דין, רואי חשבון, סוכני נדל"ן ולוביסטים בערים דמוקרטיות כמו ניו יורק ולונדון כדי לעזור להלבין הון. האוטוקרטים מתמרנים במיומנות את המערכת הכלכלית הגלובלית כדי לשרת את האינטרסים שלהם, בעוד שהעולם הדמוקרטי, המונע על ידי תאוות בצע ונוחות, לעיתים קרובות מעלים עין.

כדי להתמודד עם התופעה, אפלבאום מציעה מספר המלצות: היא מציעה שקבוצות אופוזיציה במדינות אוטוקרטיות צריכות לעבוד יחד ולחזק אחת את השנייה, ומציינת כי "אם הפזורה הרוסית, הפזורה של הונג קונג, הפזורה הוונצואלית והפזורה האיראנית יכולות להעצים זו את המסרים והרעיונות של זו, אז ביחד יכולה להיות להן השפעה גדולה יותר ממה שיכולה להיות לקבוצה בודדת בפני עצמה". בנוסף, היא ממליצה למדינות דמוקרטיות לאמץ את סגנון ההתאגדות של ממשלות אוטוקרטיות כדי לגבור עליהן: להתאחד כדי להגביר את הייצור העצמי של תעשיות קריטיות, להגביר את השקיפות בשווקים הפיננסיים כדי להילחם בשחיתות ובחברות קש ולייצר רגולציה במדיה החברתית כדי לרסן את התפשטות התעמולה, החדשות המזויפות והמידע המוטעה.

מעל לכל, היא קוראת לעולם המערבי להכיר בסדר העולמי המשתנה ולנקוט בפעולה מתאימה. היא מאמינה ש"אזרחי ארצות הברית, ואזרחי הדמוקרטיות של אירופה, אסיה, אפריקה ואמריקה הלטינית, צריכים להתחיל לחשוב על עצמם כקשורים זה לזה ולאנשים שחולקים את ערכיהם גם בתוך האוטוקרטיות". היא מדגישה שחברות דמוקרטיות זקוקות זו לזו עכשיו יותר מתמיד, מכיוון ש"הדמוקרטיה שלהן אינה בטוחה. הדמוקרטיה של אף אחד אינה בטוחה".

 ביקורות 
הספר הוכר כאחד מ"ספרי השנה" על ידי האקונומיסט. הוושינגטון פוסט כינה אותו "ספר בעל ערך מסיבות רבות". הטיימס תיאר את הכתיבה כ"פרוזה דחופה" ואת קריאת הספר כ"עוצרת נשימה".

 הערות שוליים 

קטגוריה:ספרי 2024
קטגוריה:ספרי עיון אמריקאיים
קטגוריה:שיטות ממשל