הוגו ואן לוויק

הוגו ארנדט רודולף, הברון ואן לוויק (Hugo Arndt Rodolf, Baron van Lawick, 10 באפריל 1937 - 2 ביוני 2002) היה במאי קולנוע וצלם טבע הולנדי.

באמצעות תצלומי סטילס וסרטים, ואן לוויק סייע להפיץ מידע על חקר השימפנזים במהלך מחקריה של אשתו ג'יין גודול בפארק הלאומי גומבה בשנות ה-60 וה-70. סרטיו משכו את תשומת ליבו של קהל הצופים למחזורי החיים הדרמטיים של חיות בר בסרנגטי, כגון זאבים טלואים, פילים ואריות.

 ראשית חייו 
ואן לוויק נולד בסורבאיה שבאיי הודו המזרחיים ההולנדיים (כיום אינדונזיה) בנו של הברון הוגו אן ויקטור ראול ואן לוויק (1909 - 1941) ואיזבלה סופיה ואן איטרסום (1913 - 1977). אביו היה טייס בשירות התעופה הימי ההולנדי, ועם מותו בזמן שירותו, איזבלה העבירה את הוגו ואחיו לאוסטרליה ומשם לאנגליה, שם התגוררו בלונדון, קינגסטון על ההאל ודבון. הוגו נרשם לפנימייה וזמן קצר לאחר תום מלחמת העולם השנייה אמו ואחיו עברו להולנד. בשנת 1947 הצטרף אליהם לאמרספורט.

 צלם 
בנובמבר 1959 נסע ואן לוויק לאפריקה כדי לממש את תשוקתו לצילום סטילס וסרטונים של חיות בר, ומצא עבודה כצלם עבור זוג יוצרי סרטים. סרט שהפיק כרקע להרצאה של לואיס ליקי נצפה על ידי חבר צוות בנשיונל ג'יאוגרפיק, והוא נשכר לעבודה עבור המגזין.

בהמלצתו של ליקי, באוגוסט 1962 החל ואן לוויק לצלם ולסמן שימפנזים מקהילת השימפנזים קסאקלה בפארק הלאומי גומבה, שם ג'יין גודול, בת חסותו של ליקי, חקרה שימפנזים מאז יולי 1960. הם נישאו ב-28 במרץ 1964 בצ'לסי אולד צ'רץ', לונדון, וחיו בטנזניה במשך שנים רבות, בגומבה ובמקומות בהם התקיימו פרויקטים מחקריים אחרים. בשנת 1967 נולד להם בן, הוגו אריק לואי, שכונה בחיבה "גראב". הם התגרשו בשנת 1974 אך נשארו חברים. ב-1978, בבנג'ול, גמביה, נישא לתרזה רייס. הם התגרשו ב-1984.

דרך סרטו של ואן לוויק, "אנשי היער", הצופים הכירו את בני משפחת "F" של גומבה, דהיינו פלו, פיפי ופלינט, בנוסף למספר קרובי משפחה קרובים אחרים שלהם. הוא יצר תיעוד חזותי המשתרע על פני למעלה מ-20 שנה ותיעד את חייהם של שלושה דורות של שימפנזים.

הוא יצר סרטי תעודה של טבע לטלוויזיה, ומספר סרטים להפצה קולנועית על פילם 35 מ"מ, כגון "בן הנמר" (1996) ו"סימפוניית סרנגטי", שניהם הופקו על ידי Nature Conservation Films WW. מלבד יצירת הסרטים, ואן לוויק היה מנטור לדור צעיר של יוצרי סרטי טבע. מחנה האוהלים שלו, נדוטו בסרנגטי, הפך, בהדרכתו, לקרקע פורייה ליוצרי סרטי טבע חדשים.

 מוות ואותות כבוד 
בשנת 1998 נאלץ לפרוש עקב אמפיזמה. הוא עזב את נדוטו כדי לגור עם בנו, "גראב", בדאר א-סלאם, טנזניה, שם נפטר. בטקס בהשתתפות משפחה, חברים, צוות ופקידי ממשל, נקבר במקום בו עמד אוהלו במשך למעלה מ-30 שנה במחנה שלו בסרנגטי.

ואן לוויק זכה בשמונה פרסי אמי על סרטיו, כולל פרס אמי של פריים טיים לצילום מצטיין עבור סרט תיעודי, 16 שנים לאחר מותו עבור צילום שלא פורסם קודם לכן. הוא מונה לקצין במסדר תיבת הזהב בשנת 1992 על ידי הנסיך ברנהרד מהולנד, מייסד שותף של הקרן העולמית לשימור חיות בר.

 פרסומים 

 עם פיטר מתיסן: נהרות חול (Sand Rivers), הוצאת Aurum, לונדון 1981, .
 גן עדן פראי - טורפי הסרנגטי (Savage Paradise – The Predators of Serengeti), קולינס, סנט ג'יימס פלייס, לונדון 1977. ISBN 0-002167719.

פרסומים עליו
 דייל פיטרסון, (2006) ג'יין גודול: האישה שהגדירה מחדש את האדם (Jane Goodall: The Woman Who Redefined Man), עמ' 299–301.

 הערות שוליים 

 קישורים חיצוניים 

 אתר רשמי
 ערוץ הספארי של טנזניה (ארכיון)
 סרטי שימור טבע WW (ארכיון)

קטגוריה:זוכי פרס אמי לבידור בפריים טיים
קטגוריה:נפטרים ב-2002
קטגוריה:ילידי 1937
קטגוריה:צלמים הולנדים
קטגוריה:במאים הולנדים
קטגוריה:חוקרי טבע