שמואל סבוראי

שמואל סְבוֹרָאִי (גולדזייגר) (1896 – אוגוסט 1971) היה איש העלייה השנייה, מורה, ממייסדי קיבוץ עין חרוד וממקימי ענף עצי הפרי. הקים וניהל את מוזיאון בית שטרומן.

 ראשית חייו 
שמואל גולדזייגר נולד ב-1896 למשפחה ציונית שומרת מצוות, באודסה שהייתה אז בשלטון רוסיה. אביו, מרדכי יצחק בן מאיר צבי גולדזייגר, עסק במסחר ושימש כפקיד בבית מסחר לברזל. אימו, זלדה, הייתה בתם של אייזיק וסימה איירלס. באודסה, למד בבית-ספר יהודי ובבית-ספר למסחר. היו לו שתי אחיות, פנינה וציפורהמתוך סיכום שכתב משה סבוראי לזכר אחותו פנינה המציין כי היא הייתה האחות הבכורה, שעלתה לישראל אחרי מלה"ע I עם אביהם, ושצפורה עלתה עם משה ואמם באביב 1914., ושני אחים: משה ושמעון.

 בארץ ישראל 
בספטמבר 1912 היה שמואל הראשון ממשפחתו שעלה לארץ ישראל. המשיך את לימודיו בגימנסיה העברית הרצליה בתל אביב וסיים במחזור ג'. לאחר מכן לימד בפתח תקווה, שמר ברחובות ועבד בסלילת כבישים בחיפה. עם כניסת האנגלים לארץ, עבר למחניים בה עבד כפועל וכמורה למבוגרים, שם גם הקים חדר טבע. את שרה יצקר, אשתו לעתיד, פגש במפעל לימודי של הסתדרות הציונית, ומשם יצאו השניים לעבוד בסלילת כבישים והצטרפו לגדוד העבודה. בתקופת העבודה בכבישים ערך סבוראי את כתב העת "הסולל".. 

 בעין חרוד 
ביולי 1922, לאחר הולדת בתם הבכורה, עברה המשפחה לעין חרוד, בין ראשוני המייסדים. סבוראי היה אחד ה"מורים הנודדים" שגויסו על ידי ההסתדרות בתחילת שנות העשרים של המאה העשרים ויצרו את תחום "ידיעת הארץ", אך המשבר הכלכלי בשלהי שנות העשרים הביא להפסקת פעילותם..  כמורה, עסק סבוראי בשילוב של מסעות והרצאות, הנחה אחרים כיצד לחפש מוצגים, לבצע תצפיות, לרשום מדידות, ולסדר תצוגה להדרכה.

בעין חרוד סייע סבוראי בהקמת בית הילדים הקיבוצי (אם כי צידד בלינה משפחתית) ובעשרים השנים הבאות התמחה בגידול מטעי עצי פרי. סבוראי יזם שליחויות מטעם ארגון הנוטעים אל מחוץ לארץ ישראל על מנת לחפש זנים מתאימים לגידול. זני האגסים אותם הביא ואקלם היו (נכון לשנות השבעים של המאה העשרים) לזני האגסים הנפוצים בישראל. סבוראי יצא בשליחויות גם בנושאי תרבות ועלייה, השתתף באופן פעיל בדיונים רעיוניים ובמאבקים ציבוריים בעין חרוד וערך את ה"יומן" הראשון בתנועה הקיבוצית. כמו כן פרסם מאמרים בעיתוני התקופה: "קונטרס", "דבר", "השדה'' ו"הפועל הצעיר".

סבוראי גם יזם את אכסניית הנוער הראשונה בארץ, ליד מעין חרוד ומערת גדעון.

היה פעיל ב"הגנה" ובמלחמת העצמאות שירת בתפקיד קצין הסברה וסעד חטיבתי. כיהן מספר שנים כחבר המועצה ליד אגף העתיקות של משרד החינוך והתרבות.

בחודשי חייו האחרונים ארגן את תערוכה "50 שנות העמק" אך נספה בתאונת דרכים באוגוסט 1971, לפני פתיחתה.

סבוראי תרגם מרוסית את שני הכרכים של הספר "חיי הצמח" מאת ק. טימירייאזב (הוצאת "הקיבוץ המאוחד", תש"ו) וערך את הספר "עצי פרי וגיזומם" (הוצאת "השדה", תש"ה).

 בית שטורמן 
ממוזער|ביקור נשיא ההסתדרות הציונית חיים ויצמן בבית שטורמן: סבוראי מסביר לוויצמן על המוצגים. צולם בעין חרוד בשנת 1946.

בשנת 1938, עם נופלו של חיים שטורמן, חבר קיבוץ עין חרוד, הוצע לסבוראי להקים בית לזכרו - "בית שטורמן". סבוראי יסד וניהל מוסד זה שנחנך ב-1941, בית לתרבות ולמורשתו של חיים שטורמן. בנוסף, פעל סבוראי גם להנצחתם של אורד וינגייט ויהושוע חנקין. לאורך השנים המשיך להדריך, לפעול להרחבת המוזיאון ולקידומו. כדוגמה, ב-1947 יצא סבוראי לסיבוב הרצאות על תולדות עמק יזרעאל בערי הארץ ובמושבות, בלווית תערוכה של "בית שטורמן".

סבוראי סבר כי בית שטורמן לא צריך להסתפק בפעולות הרגילות והמקובלות על מוזיאונים, אלא עליו לחתור להמחשת הערך ההיסטורי של עמק חרוד מאז ימי האבות ועד ימינו, ולהקנות למבקרים את תולדות ההתיישבות החדשה באזור, מאז עליית פלוגות העבודה על אדמת נוריס.
 חיים אישיים 
ממוזער|שרה ושמואל סבוראי
בשנת 1922 שינה, יחד עם שאר בני משפחתו, את שם המשפחה מ-גולדזייגר לסבוראי.

ב-1919 נישא לשרה בת יהודה יצקר, ילידת אוקראינה שעלתה לישראל ב-1911..  אביה, אחיה וגיסה צבי שץ נרצחו במאורעות תרפ״א ביפו.

לזוג סבוראי נולדו חמש בנות: איה גוזס, יוחי, רחל סבוראי, דפנה וארזה חולתי.

 ראו גם 
 רצח יוסף חיים ברנר וחבריו, בניהם יהודה יצקר, אביה של שרה אשת סבוראי

 לקריאה נוספת 
 שמואל סבוראי, באתר בית שטרומן
 מסמכים מלשכת נשיא המדינה ובהם התכתבות בין הלשכה לשמואל סבוראי, בנוגע לבית חיים שטורמן. כולל מכתב ניחומים. 1966 עד 1971.

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
משפחת סבוראי
קטגוריה:מייסדי קיבוצים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1896
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1971