ולדיסלב סטארביץ'

וולדיסלב סטארביץ' (בפולנית Władysław Starewicz; בצרפתית Ladislas Starewitch; 27 ביולי 1882, מוסקבה, האימפריה הרוסית – 26 בפברואר 1965, פריז, צרפת) היה במאי קולנוע רוסי וצרפתי ממוצא פולני, יוצר סרטי האנימציה המסחריים הראשונים בעולם שצולמו בטכניקת אנימציית בובות, וממייסדי האנימציה הרוסית (יחד עם אלכסנדר שיריאייב).

 ביוגרפיה 
נולד במוסקבה למשפחה של פולנים ליטאים אלכסנדר ואנטונינה (שם משפחה לפני הנישואין לז'נצקה). הוריו השתייכו לשלאכטה שהפכה לענייה ונלחמו למען עצמאותה של פולין מן האימפריה הרוסית. אמו מתה בצעירותו ומשנת 1901 גודל על ידי הוריה בקובנה. מאז ילדותו הוא התבלט בעצמאותו, שבגללה אף גורש מגימנסיה.

בשנת 1889 נמסר להתחנך לדודתו בקובנה. אף על פי שלא היה תלמיד מצטיין, השתתף באופן פעיל בהופעות חובבים ואהב לגלם תפקידים קומיים.

מכיתה ה' - ו' היו לו שני תחביבים רציניים: צילום ואנטומולוגיה. סטארביץ' אסף חרקים וייבש אותם עבור האוסף שלו. בנוסף, הוא יצר בעצמו מודלים של חרקים - בצורה כה מדויקת עד שלא ניתן היה להבחין ביניהם לבין חרקים אמיתיים.

לאחר שסיים את הגימנסיה בטרטו הלך לעבוד כשומר במוזיאון ההיסטוריה המקומי. כשהחל לעבוד שם, נתן במתנה לנציגי המוזיאון שני אלבומים שהכילו תצלומים משלו של העיר קובנה. מנהל המוזיאון, לאחר שהעריך את כישרונותיו של הצעיר, הציע לו לצלם כמה סרטים באמצעות מצלמת הקולנוע של המוזיאון.

הסרט הראשון שסטארביץ' הראה לצוות המוזיאון נקרא "מעל ניימן". כולם התפעלו מהרמה הטכנית של העבודה שבוצעה. לאחר מכן באו מספר ניסיונות להפיק סרטים חינוכיים בנושא אנטומולוגיה. בנוסף, סטארביץ' היה מעורב בהוצאה לאור של מגזין הסאטירה החובבני הלא מצונזר "אוסה"("צירה"), ופרסם קריקטורות בעיתון המקומי "קובנסקויה זרקאלו" ("מראת קובנה"). במשך מספר שנים ברציפות הוא זכה בפרסים בחגיגות ראש השנה המקומיות על תחפושות הקרנבל הטובות ביותר.

ב-25 בנובמבר 1906, סטארביץ' נישא לאנה צימרמן. בשנת 1907 נולדה בתם אירינה, ובשנת 1913 נולדה בתם השנייה ז'אנה.

 ביוגרפיה בקולנוע 
ב- 1909 סטארביץ' יצר שני סרטים על חיי החרקים: "חיי השפיריות" (230 מטרים של סרט) ו"חיפושיות חרפושיות" (150 מטרים). לאחר שצפה בסרטים אלה, הציע מנהל המוזיאון שסטרביץ' ייסע למוסקבה כדי לנסות למצוא שימוש טוב יותר לכישרונותיו.

במוסקבה פגש סטארביץ' את מפיק הסרטים אלכסנדר חנז'ונקוב, לו סיפר שהוא רוצה לעשות סרטי טבע. חנז'ונקוב נתן לו מצלמת קולנוע משומשת וכמה גלילי פילם בתנאי היחיד שסטארביץ' יעביר לו את הזכויות על כל הסרטים שייצר. כמו כן, הוא שכר דירה עבור סטארביץ' וביקש ממנו להביא את כל הצילומים אליו באופן אישי, ונתן לו חמישה חודשים לצלם את סרטו הראשון. עשרה שבועות לאחר מכן, סטארביץ' הביא לו שלושה סרטים גמורים. לאחר מכן, קיבל סטארביץ' חדר עבודה נפרד, ציוד רציני יותר וחופש יצירתי מוחלט.

ב-1910 החליט סטארביץ' לעשות סרט תיעודי על אייליות, ובפרט על קרב בין שני חיפושיות איילים זכרים על נקבה. כאשר ניגש למשימה התברר לו שכאשר התאורה הספיקה לצילום, הזכרים הפכו לפסיביים. אז הגה סטארביץ' את הרעיון להכין בובות מקליפות אייליות ולצלם את הסצנה שהוא צריך פריים אחר פריים. הסרט שצילם בדרך זו, " לוקנוס צרווס", הפך לאחד מסרטי האנימציה הראשונים בעולם שצולמו בסטופ-מושן.

באותה השיטה צילם סטארביץ' סרט קצר "לוקאנידה היפה, או מלחמת חיפושיות יקרוניות עם חיפושיות האייל", שיצא לאקרנים ב-1912, ובו חיפושיות גילמו סצנות שעשו פרודיה על עלילות מרומני אבירים. הסרט זכה להצלחה רבה בקרב קהל האימפריה ומחוצה לה. טכניקת הסטופ-מושן של אנימציית בובות לא הייתה מוכרת לחלוטין באותה תקופה, ולכן ביקורות רבות הביעו פליאה מהדברים המדהימים שניתן להשיג על ידי אילוף חרקים  .

זמן קצר לאחר "לוקאנידה", יצאו לאקרנים סרטי האנימציה הקצרים הדומים בשיטת הצילום שלהם: "נקמתו של הצלם" (1912), "החרגול והנמלה " (1913), " חג המולד אצל תושבי היער " (1913) ו"סצנות מצחיקות מחיי החיות " (1913), שנכנסו לנכס צאן ברזל של הקולנוע העולמי.
טקסט=La Vengeance du cine-operateur|ממוזער| נקמתו של הצלם, 1912
במקביל לאנימציה, סטארביץ' החל לעבוד על בימוי סרטי קולנוע. עבודתו הראשונה בתחום הזה היה עיבוד קולנועי לסיפורו של ניקולאי גוגול "נקמה נוראית" (1912, הסרט לא שרד), שזכה להכרה הבינלאומית והוכתר במדליית זהב בתחרות הסרטים בתערוכה העולמית במילאנו), והמשיך את הנושא של " הלילה שלפני חג המולד " (1913) עם איוון מוזז'וחין בתפקיד השד. סרט זה היה הראשון ששילב משחק ו"אפקטים מיוחדים" שצוירו באותו הפריים.

סטארביץ' גם עבד על סרט המדע הבדיוני "מסע אל הירח" שהוצג בפסטיבל המרידיאן הפסיפי . בו זמנית, סטארביץ' גם עבד כצלם בסרטים של במאים אחרים - לדוגמה, הוא צילם את הקומדיה של פיוטר צ'ארדינין "הבית הקטן בקולומנה" (1913).

במהלך מלחמת העולם הראשונה, ביים סטארביץ' מספר סרטים שהוזמנו על ידי ועד סקובלב, המפורסם שבהם היה המשל המצויר והעלילתי "שושן של בלגיה". קבוצת סרטים זו כוללת גם את ההפקות העלילתיות "רוסלן ולודמילה", "תמן" (לא נשמר), "סשקה הפרש", "לעבר כוח העם" ו"מר טבארדובסקי".

באביב 1917, לאחר מהפכת פברואר, חנז'ונקוב, יחד עם כל הצוות האמנותי והטכני של הסטודיו שלו, עזב ליאלטה וסטארביץ' עזב איתו ובשנת 1918 ביים את הסרטים "קליוסטרו", "יריד סורוצ'ינסקי", "ויי", "ליל מאי" ואחרים בחצי האי קרים (שרובם המכריע אבד). שם הוא גם יצר את סרטו העלילתי האחרון, "כוכב הים", עיבוד לרומן "סטלה מאריס" מאת ויליאם ג'ון לוק, שסטארביץ' עצמו ראה בו את עבודתו הטובה ביותר בקולנוע. זה היה הסרט היחיד שחנז'ונקוב לקח עמו כשעזב את רוסיה.

ב-18 בינואר 1919 חתם סטארביץ' על חוזה לפיו נכנס לשירות להקת הקונצרטים של הצבא האדום כצלם והיה אמור לתת לפחות 5 קונצרטים בחודש ולקבל 7 אחוז מהשכר מכל קונצרט, במידת הצורך, ניתן להאריך את תקופת השירות בחודש.

 לאחר הגירה 
ב-1919 היגרו סטארביץ' ומשפחתו דרך איסטנבול לאיטליה, ומשם לצרפת .

בצרפת, פנה אליו נציג של חברת מרקורי והציע לו עבודה בתחומו שכר. סטארביץ' קיבל את ההצעה והחל לצלם ולהפיק סרטי אנימציה בפונטניי-סו-בואה (פריז) .

אחת מעבודותיו הראשונות בצרפת הייתה עיבוד הקולנוע למשל של ז'אן דה לה פונטן " כיצד ביקשו הצפרדעים מלך" (1922), שזכה באחד הפרסים הקולנועיים הגבוהים ביותר של התקופה, מדליית הזהב על שם רוזנפלד. לאחר מכן הוציא סטארביץ' סרטים קצרים יוצאי דופן כמו "שירת הזמיר" (La voix du rossignol, 1923), " אהבה בלבן ובשחור " (Amour noir et blanc, 1923), " חולדת הכפר וחולדת העיר " (Le rat de ville et le rat des champs, 1927) ו"המצעד הקטן " (La petite parade, 1928). מאפיין אופייני של סרטיו של סטארביץ', וגאוותו המיוחדת, היו הבעות הפנים העשירות והריאליסטיות של דמויות הבובות שיצר. הפלסטיות והאותנטיות של האנימציה שלו אפשרו לו גם לשלב דמויות חיות ובובות במרחב הקולנועי.

הישגו הנוסף של סטארביץ' היה סרט האנימציה הראשון באורך מלא בקולנוע העולמי, "ריינרד השועל " (Le roman de Renard, 1930). צילומיו החלו בשנת 1926 כסרט אילם והושלמו עד 1930, כאשר יציאתו לאור בצורתו המקורית (ללא סאונד) הפכה כמעט בלתי אפשרית. הסרט דובב לגרמנית שמונה שנים מאוחר יותר לבקשת הרייך השלישי, שממשלתו התעניינה בעיבוד ייחודי ל"שיר העם" של גתה. בשנת 1941 יצא הסרט לאקרנים גם בצרפתית. "ריינרד השועל" זיכה את סטארביץ' בשמונה פרסים בינלאומיים, כולל מדליית רוזנפלד השנייה שלו. העובדה שהסרט הושלם בעיקרו במימון ממשלת הנאצים השפיעה באופן משמעותי על תפוצתו - ברוב המדינות הוא עדיין לא יצא לאור, אפילו לא בווידאו.

משנות ה-30 ועד שנות ה-50 של המאה ה-20, סטארביץ' המשיך לביים סרטי אנימציה. יצירתו המפורסמת והמצוטטת ביותר מתקופתו זו נחשבת "גור הקמע " (Fétiche mascotte, 1934).

למלחמה כמעט ולא הייתה השפעה על סטארביץ'. לאחר 1945, הוא שקל לחזור לפריז, אך החליט שהעיר עמוסה מדי עבורו וחזר לפונטניי-סו-בואה. כל משפחתו תמכה בו בתפקידו החדש, אך סטארביץ' הסתדר במידה רבה בכוחות עצמו, מתוך אמונה שהכשרת עוזר או יורש הייתה כמעט בלתי אפשרית בהתחשב באופי עבודתו.

ולדיסלב סטרביץ' פנה במכתב לשגרירות ברית המועצות לחזור לשם, אך בקשתו נדחתה.

סטארביץ' התנסה בהמצאות חדשות. הוא קידם סרטים ותמונות סטריאוסקופיות. הוא שכלל ללא הרף את טכניקת הקולנוע שלו ועבד על בניית בובות מודרנית. אפילו בסקיצות עיצוב, הוא דמיין את הבעות הפנים והתנועות של דמויותיו, פיסל מאות ראשים מיניאטוריים או השתמש במסכות פלסטיק. עבור בובה שתגלם תפקיד ראשי, נדרשו עד 1,500 בובות, שיוצרו והולבשו על ידי בתו אירנה, תוך שימוש בחומרים כמו חוט, עופרת, עץ, שעם, עור צ'מואי, גזה, משי, עור וחימר.

בין השנים 1949 ו-1958, הוא יצר עוד כמה סרטים לילדים בצרפת. הראשון שבהם היה "זנזבל בפריז", המבוסס על תסריט שנכתב עם בתו אירנה. סרט זה, יחד עם סרטיו הבאים "פרח השרך", "הסוסון", "יום ראשון של הסוסון", "האף הערני" ו"קרוסלת החצות", זיכו את הבמאי בפרסים בינלאומיים נוספים. עם זאת, הכנסותיו ירדו. ניסיונו האחרון להפיק את "חלום ליל קיץ" הסתיים בכישלון כלכלי.

ולדיסלב סטארביץ' נפטר בפונטניי-סו-בוייר ב-26 בפברואר 1965 ונקבר בכספי הקהילה.

 קישורים חיצוניים 

 האתר הצרפתי לכבודו (מתוחזק על ידי נכדתו ובעלה)

 הערות שוליים 

קטגוריה:במאי ראינוע
קטגוריה:במאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:במאי קולנוע רוסים
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
קטגוריה:ילידי 1882
קטגוריה:נפטרים ב-1965