מחאות דור ה-Z בנפאל

מחאות דור ה-Z בנפאל (בנפאלית: नेपालमा जेन जी आन्दोलन) היו סדרת מחאות והפגנות בקנה מידה גדול, שאורגנו בספטמבר 2025 ברחבי נפאל בעיקר על ידי סטודנטים ואזרחים צעירים מדור ה-Z. המחאות החלו בעקבות איסור ארצי על פלטפורמות מדיה חברתית רבות, אך מקורן היה בתסכול הציבור משחיתות ונפוטיזם של פקידי ממשל ומשפחותיהם, כמו גם בטענות לניהול כושל של כספי ציבור. תנועת המחאה התרחבה וכללה סוגיות רחבות יותר של ממשל, שקיפות ואחריות פוליטית. לאחר שהמשטרה פתחה באש חיה על המפגינים, המחאות הסלימו עם אלימות נגד פקידי ציבור וונדליזם של מבני ממשלה ופוליטיקה שהתרחשו ברחבי המדינה.

המחאה נמשכה שישה ימים והשיגה את מטרותיה, בהם פיזור הפרלמנט, הליכה לבחירות כלליות, החלפת ראש ממשלת נפאל קאדגה פרסאד אולי בסושילה קארקי וביטול האיסור על רשתות חברתיות.

 רקע 
ב-4 בספטמבר 2025 הורתה ממשלת נפאל על סגירת 26 פלטפורמות מדיה חברתית, כולל וואטסאפ, אינסטגרם, פייסבוק, X, יוטיוב, לינקדאין, רדיט, סיגנל, פינטרסט, דיסקורד וסנאפצ'ט, בשל אי עמידה בכללים החדשים של משרד התקשורת וטכנולוגיית המידע. הכללים החדשים נועדו בין היתר לאפשר אכיפה של מס שירותים דיגיטליים חדש וכללי מס ערך מוסף מחמירים יותר על ספקי שירותים אלקטרוניים זרים, במאמץ להגדיל את הכנסות המדינה, אך לטענת מבקרים, הסגירה נבעה מביקורת גוברת ברשתות החברתיות שהדגישה את הנפוטיזם של הממשל, והתמקדה בזכויות יתר הבלתי ראויות שנהנים מהן ילדים וקרובי משפחה של מנהיגים פוליטיים בעלי השפעה. בעוד הנפאלי הממוצע מרוויח 1,400 דולר בשנה, משפחות האליטה השלטת במדינה הציגו את עושרן ברשתות החברתיות. מגמת הנפוטיזם עוררה כעס ציבורי משמעותי, במיוחד בקרב משתמשי דור ה-Z. הגיל החציוני בנפאל הוא 25, כלומר חלק גדול מהאוכלוסייה נמצא בדור ה-Z, קבוצת הגיל שמשתמשת הכי הרבה ברשתות חברתיות. כמו כן, בשל השטח הכפרי וההררי ברובה של המדינה, וההגירה המשמעותית מחוץ למדינה, לנפאל יש את אחד משימושי הרשתות החברתיות הגבוהים ביותר בדרום אסיה, עם כמעט חשבון אחד לכל שני אנשים. חוסר שביעות הרצון מבוסס על תנאים כלכליים לא מספקים עבור חלק ניכר מהאוכלוסייה – 33% מהתמ"ג של נפאל מגיע מהעברות כספים מחוץ לנפאל בשל מחסור בהזדמנויות תעסוקה במדינה ו-20% מצעירי נפאל מובטלים.

 המחאות 
 8 בספטמבר 
ממוזער|המחאות ביומן הראשון
עשרות אלפים הפגינו בקטמנדו נגד שחיתות ואיסור הרשתות החברתיות לאחר שהממשלה אסרה על השימוש ברשתות חברתיות. ההפגנה השקטה הפכה לאלימה כשכוחות הביטחון השתמשו בגז מדמיע וירי חי. בערב הוסר האיסור על השימוש ברשתות חברתיות. שר הפנים התפטר. עוצר הוטל בכמה ערים גדולות, כולל קטמנדו, בירגאנג', בוטוואל, פוקהרה, איטהארי ודמק. בעקבות זאת החלו מחאות הדורשות פיזור מוחלט של הפרלמנט. העימותים הביאו למותם 19 בני אדם ו-347 איש נפצעו.

 9 בספטמבר 
טקסט=בית המשפט המחוזי בצ'יטוואן עולה באש|ממוזער|בית המשפט המחוזי בצ'יטוואן עולה באש
לאחר שהוציא הנחיה לשרים במפלגה הקומוניסטית של נפאל (המפלגה המאוחדת מרקסיסטית-לניניסטית) שלא להתפטר מתפקידם, התפטר ראש הממשלה קאדגה פרסאד אולי ונמלט למחנה צבאי בבודהאנילקאנטהה. על אף זאת, המחאות נמשכו ברחבי המדינה. מפגינים הציתו מבני ממשלה רבים כולל את מעונות ראש הממשלה והנשיא ואת בתיהם של שרי ממשלה וחברי פרלמנט שונים. בניין הפרלמנט הוצת אף הוא. מטה המפלגה הקומוניסטית והקונגרס הנפאלי הושחתו, דגלי המפלגה הוסרו ונשרפו. כוחות הביטחון, כולל צבא נפאל, פינו פוליטיקאים מהאזורים שנפגעו לנמל התעופה הבין-לאומי טריבהוואן, תוך ניסיון לשלוט באירועי ההצתה וההרס המתגברים. שר החקלאות ראם נאת' אדיקארי ושר הבריאות פראדיפ פאודל יחד עם 21 חברי פרלמנט ממפלגת רסטריה סוואנטרה התפטרו, יחד עם כל חברי הפרלמנט של מפלגת רסטריה פראג'אטנטרה. מספר חברים עזבו את מפלגתו של אולי. מפגינים פנו לנמל התעופה כדי למנוע מהמנהיגים הפוליטיים לברוח. שדה התעופה נסגר על ידי צבא נפאל וכתוצאה מכך, מאות נוסעים נותרו תקועים בו. טיסות בינלאומיות מתוכננות הופנו לפוקהרה או בוטלו. בית התקשורת קנטיפור הוצת בשעות הערב המוקדמות. מבנים אחרים שהוצתו על ידי מפגינים היו מלון הילטון החדש בקטמנדו ובניין משרד הבריאות שתוכנן על ידי לואי קאהן.

מספר מנהיגים פוליטיים ובתי המגורים שלהם הותקפו. ראש הממשלה לשעבר שר בהדור דאובה, אשתו, ושרת החוץ ארזו ראנה דאובה נפצעו כאשר ביתם הוצת. הם הועברו למשטרה על ידי מפגינים. ביתו ורכבו של סגן ראש הממשלה פראקש מאן סינג הוצתו, ולאחר מכן גם ביתה של הנשיאה לשעבר בידהיה דווי בהנדארי. ביתו של ראש הממשלה לשעבר ג'אלה נאת' קהנאל הוצת גם הוא, ואשתו רג'יאלאקסמי צ'יטראקר נפגעה בשריפה ולאחר מכן נפטרה מפצעיה. במחוז רופנדהי הוצתו בתיהם של שר הפנים לשעבר באל קרישנה חאנד, ושל פוליטיקאים מקומיים וראשי ערים. במחוז צ'יטוואן, ביתו של ראש הממשלה לשעבר פושפה קאמאל דאהאל הוצת, כמו גם ביתה של בתו. אדם נמצא מת למחרת בבית המוצת. בהטאודה הוצתו והושחתו מספר משרדי ממשלה. במחוז קרנאלי, הוצת בניין הפרלמנט ומעונו של ראש הפרלמנט יאם לאל קנדל. בבירטנגר, בירת מחוז קושי, הוצתו משרד המחוז ובית המשפט המחוזי, ולאחר מכן מעונו של ראש פרלמנט המחוז ושרי הקבינט. שר האוצר וישנו פרסאד פאודל הופשט מבגדיו והושלך לנהר על ידי מפגינים.

בית הכלא במחוז קיילאלי הותקף על ידי המפגינים וכל האסירים נמלטו. גם בית הכלא נאקו בקטמנדו הוצת וכל האסירים נמלטו. בית כלא נוסף באזור קאסקי הוצת גם הוא, וכתוצאה מכך נמלטו 773 אסירים. במחוז בנקה נהרגו חמישה אסירים צעירים לאחר שכוחות הביטחון פתחו עליהם באש כשניסו לברוח ממוסד לעבריינים צעירים. מספר מפגינים נפצעו. שלושים ושלושה טופלו בבית חולים. שלושה שוטרים נהרגו בקוטשוואור.

בסביבות השעה 22:00 הצהיר ראש צבא נפאל אשוק סיגדל כי "ייקח פיקוד" על המדינה בהיעדרו של ראש הממשלה כדי להבטיח את שמירת "החוק והסדר".

 10 בספטמבר 
בשעות הבוקר המוקדמות, נצפו כוחות צבא נפאל מסיירים בשכונות באזורי מפתח. הגנרל סיגדל קרא למפגינים לשמור על השקט. עד הערב הודיע הצבא על מעצר של 27 אנשים בגין ביזה, הצתה ו"פעילויות הרסניות ואנרכיסטיות" אחרות, וכן על תפיסת נשק. במקומות מסוימים, מפגינים המשיכו לפשוט על בנייני ממשלה ובתים של פוליטיקאים במהלך הלילה, אך הקצב הואט עד הצהריים. קבוצת מפגינים החלה לנקות את הרחובות באזור בניין הפרלמנט שהוצת ביום הקודם.

סגירת נמל התעופה הוארכה בשעות הבוקר המאוחרות, אך לבסוף חודשה פעילותו.

המשטרה הצהירה כי יותר מ-13,500 אסירים נמלטו מבתי כלא ברחבי הארץ. חיילים עצרו 303 מהם והעבירו אותם למשטרה. במחוז דהאדינג, נורו למוות שני אסירים ושבעה נפצעו על ידי חיילים כשניסו להימלט. חיילים גם סיכלו ניסיון בריחה בכלא הראשי של קטמנדו.

מפגינים קיימו דיונים מקוונים כדי לבחור מנהיגות זמנית. הניו יורק טיימס דיווח כי יותר מ-100,000 אזרחים השתמשו בשרת דיסקורד כדי לבחור מועמד למנהיג הזמני. השרת, שתואר כ"פרלמנט של נפאל", זינק ל-145,000 חברים. בסביבות השעה 22:00 נבחרה סושילה קארקי, נשיאת בית המשפט העליון לשעבר של המדינה.

 11 בספטמבר 
בבוקר נערכה פגישה בה השתתפו הנשיא פאודל, הגנרל סיגדל ונציגי דור ה-Z. הפגישה נערכה במטה הצבא כחלק מהמאמצים לבחור מנהיג זמני. סיגדל תמך בנציגי דור ה-Z שביקשו לקדם את סושילה קארקי לתפקיד ראש ממשלה זמני, אך הנשיא התנגד לכך היות שחוקת נפאל אוסרת על שופטים לשעבר להחזיק בתפקידים פוליטיים. המפלגה הקומוניסטית של נפאל (המרכז המאואיסטי) הכריזה על תמיכתה במחאות, ויו"ר המפלגה קרא למפגינים לפעול במסגרת הדמוקרטית.

בינתיים, הודיע משרד הבריאות של נפאל כי מספר ההרוגים עלה ל-34, ויותר מ-1,300 בני אדם נפצעו.

 12 בספטמבר 
מספר ההרוגים עלה ל-51, כולל 21 מפגינים, תשעה אסירים, שלושה שוטרים ו-18 אנשים נוספים.

סושילה קארקי הושבעה לתפקיד ראש ממשלה זמני.

 13 בספטמבר 
הוטל עוצר באזור קטמנדו. ראש הממשלה החדשה קארקי החלה לבקר מפגינים פצועים בבתי החולים. בצהריים חזר השקט למדינה, וגל המחאות נפסק.

 תוצאות 
המחאות הצליחו להביא להתפטרותו של ראש הממשלה קאדגה פרסאד אולי, את פיזור הפרלמנט, ביטול האיסור על רשתות חברתיות, ומינוי סושילה קארקי לתפקיד ראש ממשלת נפאל הזמנית, עד לבחירות כלליות שמתוכננות במדינה להתקיים ב-2026 ().

במחאות נהרגו 72 איש, בהם 59 מפגינים, 10 אסירים ושלושה שוטרים. יותר מ-2,100 נפצעו. על פי הטלוויזיה הממלכתית, בפגישה עם בכירי המדינה הצהירה ראש הממשלה סושילה קארקי כי כל משפחה שבנה נהרג בהפגנות תקבל פיצוי כספי של מיליון רופי נפאלי (השווה ערך לכ-23,498 שקל נכון לספטמבר 2024), ושאלה שנפצעו יקבלו טיפול ושהממשלה תדאג להם. באותה פגישה קראה קארקי לאחדות על מנת לבנות את המדינה מחדש.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:הפיכות ומהפכות שלטוניות
קטגוריה:נפאל: היסטוריה
קטגוריה:מחאות ב-2025
קטגוריה:שינויים בכוח הפוליטי
קטגוריה:2025 באסיה