ריימונד מאגילר

ריימונד מאגילר היה משתתף וכרוניקן של מסע הצלב הראשון (1096–1099). במהלך המסע הוא הפך לכומר של ריימונד הרביעי, רוזן טולוז, מנהיג צבא הצלבנים  הפרובאנסי. הכרוניקה שלו, שכותרתה "היסטוריה של הפרנקים שכבשו את ירושלים" (Historia Francorum qui ceperunt Iherusalem), ושאותה כתב יחד עם פונס מבלזון , מסתיימת באירועים שהתרחשו מיד לאחר כיבוש ירושלים על ידי הצלבנים בשנת 1099.

 ביוגרפיה 
ריימונד נולד ככל הנראה במחצית השנייה של המאה ה-11 בסביבת טולוז, ממלכת צרפת. השם "אגילר" מתייחס ככל הנראה לכפר איגילה . לפני מסע הצלב, ריימונד היה קאנון הדיוט (דיאקון) של קתדרלת לה פואי . הוא ככל הנראה נסע במקור בפמלייתו של הבישוף אדמר דה לה פואי, נציג האפיפיור. ישנו כתב אמנה לכאורה של הבישוף אדמר המתייחס למזכירו כ"ריימוֹנד מאגילה" (Aguilhes), אך קיומו של כתב אמנה זה וזיהוי המזכיר והקאנון מוטלים בספק. ריימונד הוסמך לכמורה במהלך המצור על אנטיוכיה בשנת 1098 ומונה לכומר של הרוזן ריימונד מסן ז'יל, ובכך לבן בית שלו לאחר מותו של הכומר הקודם שלו, הבישוף ויליאם מאורנז' . לאחר כיבוש ירושלים בשנת 1099, הוא היה ככל הנראה מחבר המכתב שכתבו הצלבנים לאפיפיור אורבנוס השני באותה שנה.

ריימונד מספר כי היה בין הראשונים שהאמינו לטענתו של פטר ברתולומיאו , שראה בחזון את מיקומו של "הרומח הקדוש" ושהשתתף בחפירות שהובילו לגילויו בכנסיית פטרוס הקדוש . האותנטיות של "הרומח הקדוש" וחזיונותיו של פטר הם נושא מרכזי בעבודתו, אם כי הוא מודה שפטר לא עבר באופן חד משמעי את מבחן האש באפריל 1099.

 הכרוניקה 
כל מה שידוע על ריימונד מקורו ב"היסטוריה", שאת הרעיון שלה הוא מייחס לפונס. ריימונד בוודאי היה המחבר והעורך הסופי העיקרי, שכן פונס מת לפני כיבוש ירושלים. ה"היסטוריה" ככל הנראה החלה עם התקדמות מסע הצלב, אולי מיד לאחר גילוי "הרומח הקדוש", וההקדמה נוספה מאוחר יותר. היא הושלמה לפני מותו של הרוזן ריימונד בשנת 1105.

תיאורו אוהד את מסע הצלב העממי ומתייחס בהסתייגות לאלה שפרשו או נטשו את המסע (ואת נדריהם). הייתה לו גישה לכרוניקה "עלילות הפרנקים" (Gesta Francorum), בה השתמש במידה מסוימת, וה"היסטוריה" שלו שימשה כמקור עבור חיבורו של פולכר משארטר, אותו השלים בשנת 1101. הוא הושפע עוד יותר מתקופת שהותו בקתדרלת לה פואי, שספרייתה, כולל הביבליה של לה פואי, הייתה ברת השוואה לכמה מהטובות ביותר של סוף המאה ה-10 ותחילת המאה ה-11.

בהשוואה למחברים אחרים של חיבורים על מסע הצלב הראשון, ריימונד מעדיף אזכורים ל"ברית הישנה" על פני הברית החדשה, ומשתמש בכפליים אזכורים כאלה מאשר עמיתו מפרובאנס פטרוס טודבודוס. ישנם אזכורים למספר אלמנטים אסכטולוגיים בסיפורו, כגון האפוקליפסה הסינופטית, "הקיסר הרומאי האחרון"  או האפוקליפסה של דניאל .

ריימונד תיאר את ה"סרצנים" (כינוי לערבים) אויבי הצלבנים כפגנים העובדים אלילים שונים, ובראשם מוחמד. הוא היה עד ראייה לכיבוש הצלבני של ירושלים ביולי 1099, ועם כיבושה כתב: "יום זה, אני אומר, ראה את ביעור הפגניות, את אישורה של הנצרות ואת חידוש אמונתנו". הוא היה עד לטבח שעשו הצלבנים בתושבי ירושלים וכך תיאר אותו: "במקדש שלמה ובסטיו שלו רכבו אנשים בתוך דם שהגיע עד הברכיים ועד רסני הסוסים. זה היה משפט צדק מופלא של האל שמקום זה נמלא בדם הלא מאמינים, לאחר שסבל שנים רבות מחילול הקודש שלהם. העיר הייתה גדושה בגופות ובדם [...] עם נפילת העיר היה זה מספק לראות את הפולחן שערכו הצליינים לפני הקבר הקדוש, כיצד מחאו כפיים בהתרגשות ושרו לאל שירה חדשה. נשמותיהם העלו לאל המנצח שבח והודיה שלא יכלו לבטא במילים".

 לקריאה נוספת 
 Raymond d'Aguilers, Historia Francorum qui ceperunt Iherusalem, tr. John Hugh Hill, Laurita L. Hill. Philadelphia: American Philosophical Society, 1968
 The Book of Raymond of Aguilers: Historia Francorum qui Ceperunt Iherusalem, tr. James Currie. Abingdon / New York: Routledge, 2025

 קישורים חיצוניים 

 Historia francorum qui ceperint Jerusalem, Medieval Sourcebook, Fordham University 

הערות שוליים

קטגוריה:מסע הצלב הראשון
קטגוריה:כרוניקנים
קטגוריה:מחברים כותבי לטינית
קטגוריה:כמרים