סתאר ח'אן

סָתָאר חָ'אן (בפרסית: ستارخان; 20 באוקטובר 1866 – 17 בנובמבר 1914), המכונה "המפקד הלאומי" (Sardār-e Melli, סַרְדָאר-אֶ מֶלִי) היה דמות מרכזית במהפכה החוקתית בפרס ונחשב באיראן לגיבור לאומי.

 קורות חיים 
 רקע 
סתאר ח'אן נולד, אחרי שני אחיו, בסרדאר קאנדי (Sardar Kandy) למשפחה ממוצא אזרי בפרס.במהלך ילדותו, אחיו הבכור, שהפך לשודד דרכים, הוצא להורג על ידי הרשויות.

מאוחר יותר עברה המשפחה לתבריז, שם נקלע סתאר עצמו לעימות עם החוק כשניסה למצוא מקום מסתור לשני נמלטים קווקזים שאביו נתן להם מחסה והוא נכלא למשך שנתיים בבית כלא מקומי. לאחר מכן גם הוא הפך לשודד ונכלא שוב. בהמשך הוא שירת בז'נדרמריה ששלטה על הכביש הראשי בין חוי (Khoy) למאראנד (Marand), ובפרק זמן מסוים הועסק בליווי המזוין של יורש העצר מוזפר א-דין שאה קאג'אר וקיבל את התואר "ח'אן" ("אדון" בשפה הפרסית).

מאוחר יותר, עבר לטהרן ועמד בראש כוח שנלחם בשודדי דרכים טורקמנים ליד משהד.

בשנים 1894–1895 הוא עלה לרגל אל המקדשים הקדושים, אל-עתבאת אל-עאליאת, בעיראק. כאשר שמע תלונות נגד השומרים והשרתים במקדש הקדוש בסמארה, הוא אסף חבורת גברים והם הכו את המטפלים קשות. הם הגישו תלונה לרשויות העות'מאניות, אך הודות להתערבות של גורם דתי לא ננקטו נגדם צעדים.

בביקורו השני בנג'ף, בשנים 1901–1902, הוא נדר לתקן את דרכיו ולנהל חיים שומרי חוק. תחילה הוא הועסק כמנהל אחוזה של בעל אדמות עשיר מתבריז ובהמשך הפך לסוחר סוסים. הוא המשיך לתמוך בתושבי מחוזו נגד עריצות המשטר.

 חלקו במהפכה החוקתית 
המהפכה החוקתית בפרס החלה ב-1905, מתוך מטרה להגביל את כוחו האבסולוטי של השאה משושלת קאג'אר ולכונן מַגְ'לֶס (Majles; פרלמנט) וחוקה. בחודשים הראשונים של שנת 1906 הוגדרו בהדרגה הסמכויות של המג'לס שתוכנן להיבחר בבחירות דמוקרטיות, ב-8 בספטמבר חתם השאה על התקנות, ב-29 בספטמבר נערכו הבחירות והמג'לס נפתח ב-7 באוקטובר. במהלך החדשים הבאים נעשו ניסיונות שלא צלחו לגיבוש החוקה, מצב שהביא לפרוץ מרידות מצד מצדדי החוקה, הדתיים והמלוכנים שתמכו בבנו יורשו של מוזפר, מוחמד עלי שאה קאג'אר. ביוני 1908 הפגיז השאה את בניין המג'לס והשתלט עליו ועל טהרן. המאבק הצבאי נמשך והמדינה נכנסה לתקופה של "רודנות קטנה" (estebdaˉd−eṣagˉıˉr) והתנגדות מזוינת.

 תפקידו של סתאר ח'אן 
טרם המהפכה, היה סתאר ח'אן מנהיג מקומי ברובע אָמִירְחִ'יז (Amirkhiz) בתבריז.

בעוד שהמהפכה דוכאה ברוב הערים, תבריז נותרה בידי הפעילים למען החוקה והפכה למעוז המרכזי של המאבק. סתאר ח'אן הפך ממנהיג מקומי למפקד צבאי של המוג'אהדין (הלוחמים המהפכנים) וביוני 1908, הוא הקים ועמד בראש המועצה הצבאית העליונה של המאבק למען החוקה ונגד הצבא. לסגנו מונה באגר ח'אן (Baqer Khan).
ממוזער|194x194 פיקסלים|סאטר ח'אן ובקר ח'אן
הוא הוביל את הגנת העיר במשך 11 חודשי מצור (1908–1909) של כוחות הממשלה והצבא הרוסי שסייע לשאה. פעולותיו עוז רוחו ונחישותו והסיפורים על אודותיו שהתפסרמו בעיתונות, יחד עם תמונותיו, סייעו לחדש את המהפכה ולהקמת ועדות בשם "סתאר ח'אן" בטהרן, רשת, קזווין, אספהאן וערים נוספות.ממוזער|193x193 פיקסלים|תצלום פורטרט של סאטר ח'אן עם רובהו.
במטרה לפייס את האופוזיציה אישר מוחמד עלי שאה, בדצמבר 1908 לפתוח מחדש את המג'לס בטהרן והורה על הקמת לוח כבוד ועליו תמונות של סתאר ח'אן ובאגר ח'אן, כאות הוקרה על שירותם.

בתחילת 1909 צר הצבא על תבריז במטרה לשבור את התנגדות האוכלוסייה והעיר נותקה לחלוטין מנתיבי האספקה שלה. סתאר ח'אן ואנשיו לא הצליחו לשבור את המצור באמצעות כוחם ולא באמצעות דיפלומטיה וכאשר הוא הבין שכוחות רוסים, בעלי הברית של השאה, נמצאים בדרכם לעיר, הם ביקשו מקלט בקונסוליה העות'מאנית.

ממוזער|150x150 פיקסלים|אקדחו האישי של סתאר ח'אן
במרץ 1910, יצאו סתאר ח'אן ובאגר ח'אן מתבריז לטהרן עם 300 מחייליהם את יציאתם ליווה קהל גדול ותזמורת שניגנה מוזיקה.

ב-19 מרץ 1910, בדרכם לטהראן התקבלו השניים על ידי חברי פרלמנט ואלפי אנשים. בהגיעם לבירה, ערך להם השאה עצמו קבלת פנים רשמית והם היו אורחי הכבוד של הממשלה החדשה, קודם שמצאו לעצמם מקום מגורים בפארק אטאבאק (Atabak Park).

מספרם של החמושים בטהראן עלה והממשלה התקשתה לשלוט במצב. ביולי ובאוגוסט 1910 אירעו מספר התנקשויות פוליטיות והממשלה והפרלמנט סיכמו לפרק את לוחמיו של סתאר ח'אן מנשקם. סתאר ח'אן ניהל משא ומתן עם הממשלה על תנאי פירוק הנשק ועל אף שנמצאה פשרה שכללה גם את שילובם של סתאר ח'אן וסגנו בכוחות הממשלה, פרצו, ב-7 אוגוסט 1910 התנגשויות אלימות בין הצדדים. חיילי השאה וכוחות המשטרה בראשות יפרם ח'אן (Yeprem Khan), ראש משטרת טהרן, הצליחו לכתר את כוחותיו של סתאר ח'אן ולהרוג כ-30 מחייליו. סתאר ח'אן נפצע ברגלו ונשאר נכה.

 מותו 
סתאר ח'אן ביקש לחזור לתבריז, אך הממשלה סירבה והוא מת בטהראן, בגיל 48, ב-9 נובמבר 1914. הוא נקבר בבית הקברות שאה-עבדול-עזים (Shah Abdol-Azim Shrine) בעיר ריי, שבקרבת טהרן.

 מורשת 
סתאר ח'אן זכה לתואר "המפקד הלאומי" (; סארדאר-י מלי) ובאגיר ח'אן כוּנה "מנהיג לאומי" (; סלאר-י מלי) בהוראת האספה. הם נחשבים גיבורים לאומים איראניים.
ממוזער|200x200 פיקסלים|בית המהפכה החוקתית בתבריז
בתבריז, ליד הבזאר שבמרכז העיר, נמצא בית המהפכה החוקתית. הבית שימש מקום מפגש של מנהיגים, פעילים ותומכי התנועה וביניהם, סתאר ח'אן ובאגר ח'אן.

עם זאת, מספר היסטוריונים וביניהם ההיסטוריון האיראני פרידון אדמיאט (Fereydun Ādamiyat), מבקרים את מתן התארים לסתאר ח'אן, ומתארים אותו כשודד דרכים.

 ביאורים 

 הערות שוליים 

 קישורים חיצוניים 

 סרט איראני על אודות סתאר ח'אן (1972).

קטגוריה:נפטרים ב-1914
קטגוריה:ילידי 1866
קטגוריה:איראן: היסטוריה