הנתיב האסייתי-מזרח אפריקאי

הנתיב האסייתי-מזרח-אפריקאי הוא קבוצה של נתיבים מבוססים שבהם נודדים מינים רבים של ציפורים מדי שנה בין אזורי הקינון שלהם באסיה (האזור הפלארקטי) לבין אזורי חורף (אי קינון) במזרח ובדרום אפריקה.

 מסלול 
נתיב הנדידה משתרע על שטח של כ-  וחולש על פני 64 מדינות מדרום אפריקה ומדגסקר ועד מזרח סיביר ואלסקה. המסלול העקיף, שבו הציפורים עפות מערבה ואז דרומה במקום ישירות דרומה, נועד לעקוף את המכשול של רמת טיבט והרי ההימלאיה. הציפורים בדרך כלל נודדות במהירות מהאזור הפלארקטי לצפון מזרח אפריקה, ומגיעות לאתיופיה או צפון סודאן בסוף אוגוסט או ספטמבר. חלק מהציפורים שוהות בצפון אפריקה במשך רוב הסתיו לפני שהן ממשיכות דרומה דרך אוגנדה ואגן אגם ויקטוריה או דרך אזור ההררי של קניה. באביב, ציפורים רבות משלימות את מסע החזרה בשישה שבועות או פחות, בדרך כלל לאורך חופי מזרח אפריקה.
ממוזער|עלווית אפורה
331 מינים משתמשים בנתיב הנדידה הזה. שבעה אתרים לאורך המסלול מכילים למעלה ממיליון ציפורים. כ-25 מינים מגיעים מהחלק המזרחי הרחוק של האזור הפלארקטי ואף מאלסקה. ביניהם נמצאים: סלעית אירופית, עלווית אפורה וסנונית הרפתות. העלווית האפורה הוא הנפוץ ביותר מבין הציפורים הנודדות במסלול זה, ומהווה 15.8% מכלל ציפורי השיר. גם עופות דורסים כמו עקב חורף נודדים במספרים גדולים לאורך הנתיב.

חלק מהמינים נודדים בגרסאות שונות של המסלול. הבז אמור מקנן בצפון מזרח אסיה ומבלה את החורף בדרום אפריקה, ועושה מסע הלוך ושוב של . רוב הציפורים הללו נודדות דרומה לאורך הקצה המזרחי של רמת טיבט ועוצרות בצפון מזרח הודו ובבנגלדש למשך מספר חודשים. בסוף נובמבר הבזים חוצים את הודו ועפים בלהקות גדולות  מעל האוקיינוס ההודי לסומליה וקניה. הם חוזרים דרך חצי האי ערב, איראן, אפגניסטן ופקיסטן.

 חששות 
אוכלוסיות הציפורים התלויות בנתיב נדידה זה נמצאות בסכנה. שינויים בשימושי קרקע הגורמים להידרדרות או אובדן של בתי גידול הם גורם מרכזי. שינויים בשיטות חקלאיות, שימוש בחומרי הדברה וציד לשם בילוי מהווים גם הם איומים. הציד, שנמצא במגמת עלייה במזרח התיכון, גורם לאובדן חיים ישיר ולנזק עקיף כתוצאה מזיהום עופרת. עשרים מהמינים המשתמשים בנתיב זה מוגדרים בסכנת הכחדה עולמית. ביניהם נמצאים: מגלן מצויץ צפוני, קיווית להקנית, קיכלי הקרקע המנומר והקנית בצרה. הנתונים על אוכלוסיות הציפורים המשתמשות בנתיב נדידה זה מוגבלים. ניתן להעריך מגמות רק עבור 35% ממיני עופות המגמה. מתוכם, 53% נמצאים בירידה.

אגם צ'ילווה שבדרום מלאווי מדגים את הבעיה. האגם תומך באוכלוסיית עופות מים של כ-1.5 מיליון פרטים, הכוללת כ-160 מינים. עבור 12 מינים, מספר הפרטים באגם מהווה יותר מ-1% מכלל אוכלוסיית נתיב המעבר שלהם. האוכלוסייה האנושית המקומית צפופה וגדלה, וצדה עופות מים בכמויות גדולות כמקור לחלבון כאשר מלאי הדגים נמוך. נעשים מאמצים להבטיח שהציד יתבצע בצורה בת קיימא. הנתיב האסייתי-מזרח אפריקאי נמצא ברובו בשטח המכוסה על ידי הסכם עופות המים הנודדים האירו-אסייתיים באפריקה (AEWA), עליו חתמו 59 מדינות נכון לשנת 2007. הסכם זה כולל 235 מינים עבורם יוטמעו אמצעי שימור.

נתיבי נדידה חופפים זה לזה. ציפורים מאזורים מזרחיים של הפלארקטיק נודדות גם לדרום-מזרח ודרום אסיה, וציפורים ממזרח אירופה והקווקז נודדות לאזורי החורף במזרח אפריקה. ציפורים נודדות בטבע ממלאות ככל הנראה תפקיד משמעותי בהפצת שפעת העופות ובהחדרת נגיפים חדשים לציפורים מקומיות וציפורים מבויתות.

 קישורים חיצוניים 
 דף מידע על נתיב "טיסות מזרח אסיה/מזרח אפריקה" – East Asia-East Africa, מבית BirdLife International

הערות שוליים

קטגוריה:אסיה: עופות
קטגוריה:אפריקה: עופות