ציון אשרוב

ציון אשרוב היה מראשי הקהילה היהודית בעיר סמרקנד שבאוזבקיסטן במחצית השנייה למאה ה-19 וראשית המאה ה-20. הוא זכה לתואר הנכבד שהיה מקובל בין יהודי בוכרה "חאג'י" (האהוב והמכובד) ועל כן נקרא בפי כל "חאג'י ציון".

ציון אשרוב היה מראשוני העולים מבוכרה לארץ כאשר הגיע עם אביו אברהם בשנת 1876 לירושלים. אביו היה בין מיסדי שכונת הבוכרים בירושלים ומראשוני רוכשי החלקות בשכונה. בשנת 1890 קיבל נחלה בקצה השכונה, אותה בחר על מנת להגן על התושבים מפני פורעים ערביים. עם בהגיעו לארץ בפעם שנייה בשנת 1925 פעל ציון להעלאת יהודי סמרקנד לארץ.

 ביוגרפיה 

ציון נולד לאברהם בן אשר, בסמרקנד, בחודש אב תרכ"ד. הוא נקרא בשם ציו שכן נהגו לקרוא לילדים שנולדו בחודש זה בשמות: ציון, מנחם או נחמיה לזכר חורבן בית המקדש.

 העלייה הראשונה לארץ 
בגיל 12 ציון עלה לארץ עם אביו ומשפחתו ומשבנו את ביתם בשכונת הבוכרים בירושלים התגוררו שם. הבית נבנה בשולי שכונת הבוכרים, ובשנת 1913 התנפלו כפריים ערבים על הבית אירוע דמים שבו נהרג אליהו צבי, אחיו של ציון.דרור ורמן, הבוכרים ושכונתם בירושלים, ירושלים 1991, עמ' 85.

לימים נישא ציון לבחירת לבו, אך החיים הקשים בארץ והעדר מקורות הכנסה אילצו אותו לעזוב את הארץ ולשוב לעיר מולדתו סמרקנד. בסמרקנד עסק במסחר בדי-טקסטיל בעסק בו היו לו שני שותפים. הפרנסה הייתה בשפע אך רצונו לגור בארץ הקודש הביא אותו לנסות בפעם שנייה לעלות לארץ ישראל. הוא שכנע את שותפיו שיאפשרו לו לעלות לארץ במטרה להכשיר את הקרקע לעלייתם יחדיו.

 העלייה השנייה לארץ 
בשנת 1904 עלה ציון בפעם שנייה לארץ הקודש, בהגיעו מצא שהמצב הכלכלי בארץ לא מאפשר התאקלמות ופרנסה והוא נאלץ בפעם שנייה לשוב למולדתו הישנה. אך המחשבות על חיי קבע בארץ המשיכו לקנן בו.

בעת המהפכה הבולשביקית של שנת 1917 ברוסיה הוא ראה שעת כושר שכן יהודים עשירים נרדפו בידי המהפכנים. הוא ארגן קבוצה של יהודים ממשפחתו וממכריו ושכנע אותם שזו העת לעזוב לאלתר את אוזבקיסטן ולעלות לארץ.

 העלייה השלישית לארץ 
בעקבות התארגנות זו ובהשראתו של ציון התגבשה קבוצה של משפחות מסמרקנד לעלייה לארץ ובמהלך שנת 1924 הם נסעו למוסקבה כדי לקבל שם ויזות על מנת שיוכלו להיכנס לארץ שהייתה תחת שלטון המנדאט הבריטי.מ. אשל (אצ'ילדי), גלריה, דמויות של ראשי יהדות בוכארא, יפו (ללא שנת הוצאה), עמ' 140. פנייתם אל הקונסול הבריטי במוסקבה נתקלה בסירוב. על פי דרישות שלטון המנדאט היה צורך להוכיח שיש בידי העולים סכומי כסף גבוהים כדי שיוכלו לכלכל את עצמם בפלשתינה ולא יפלו למעמסה. קבוצת המועמדים לעליה אכן הציגו בפני הקונסול את סכומי הכסף כנדרש, אך הוא עמד בסרובו וסירב לתת לחברי הקבוצה רישיונות עלייה. בשלב זה פנה ציון אשרוב ביחד עם משיח פוזיילוף אל מושל המחוז כדי שיוסדר עניין הויזה וטענו נגד סירוב הקונסול. העניין אכן הובהר ובסופו של דבר בדצמבר 1924 הם קיבלו אשרות עלייה.גיורא פוזיילוב, מבוכרה לירושלים, ירושלים התשנ"ה, עמ' 167. יש לציין שבהמתנה זו במוסקבה היו גם יהודים לא מעטים מערים אחרות בעיקר מבוכרה. כל היהודים שחיכו במוסקבה הגיעו לנמל אודסה ומדם באוניית משא איטלקית יצאו לכוון הארץ.רחל ברקאי, משפחת יהודיוף ו'הארמון' בשכונת הבוכרים בירושלים, ירושלים 2024, עמ' 118.

 פועלו של ציון אשרוב בארץ-ישראל 
ממוזער|שמאל|255x255px|ציון אשרוב ומשפחתו בפתח-תקווה
בהגיעו לארץ הבין ציון שקיימת בעיית פרנסה לצעירי העולים ושעליהם למצוא תעסוקה שכן הממון שהביאו איתם לא יישאר זמן רב. ציון ביחד עם חבריו - יוחנן, רפאל ומרדכי פוזיילוף, פנו באלול תרפ"ד במכתב אל ההנהלה הציונית בירושלים, כשהם מכנים עצמם "חלוצי סמרקנד ובוכארה ואגפיהן". הם ביקשו לקבל סיוע והדרכה לרעיון פיתוח ענפי חקלאות חדשים בארץ. הם חשבו לקיים בארץ ענפים בהם עסקו בארץ מוצאם. הם וציינו לדומא ענפים כמו גידול כותנה, משי ואספסת, אך הרעיון לא צלח.גיורא פוזיילוב, מבוכרה לירושלים, ירושלים התשנ"ה, עמ' 224-223.

בתקופה זו החלה התיישבות רבים מן העולים הבוכרים באזור פתח-תקווה וכך עשו ציון ובניו הבכורים חנניה ויעקב שעלו לארץ מעט אחריו. הם השתקעו בפתח-תקווה, רכשו ביחד אדמות, נטעו פרדסים והפכו לחקלאים-פרדסנים.גיורא פוזיילוב, מבוכרה לירושלים, ירושלים התשנ"ה, עמ' 340.

כיוון שמחצית משפחתו של ציון ויהודים רבים אחרים נותרו מאחור ונותרו בסמרקנד בצל המשטר הסובייטי, חיפש ציון דרכים להעלות גם אותם לארץ, אך בשלב זה המשטר הרוסי לא איפשר יותר יציאה מתחומיו. ציון חקר ומצא שיש נתיב הברחות מאוזבקיסטן לאשכאבאד בירת הרפובליקה הטורקמנית, ומשם לגבול פרס, בדרך זו הבריחו בעיקר הכורדים מזון ואף אנשים, בדלית ברירה הציע למשפחתו דרך זו לעזוב את אוזבקיסטן אל מחוץ לגבולות המשטר הסובייטי. התארגנות יהודי סמרקנד לא אחרה לבוא כאשר בראש המארגנים שני בניו של ציון, חיים שלמה אשרוב ודוד אשרוב. לאחר תלאות, ייסורים והברחת גבולות תוך סיכון רב הם הצליחו להגיע למשהד שבפרס אך גם משם קשתה עליהם היציאה. נציגי הקבוצה פנו במכתב נואש אל בכירי יהדות בוכרה בארץ וביניהם כמובן גם אל ציון אשרוב אשר שניים מבניו הנהיגו את הקבוצה, במכתב ביקשו כל סיוע אפשרי להקל עליהם את השהות בפרס ולעזור בקבלת ויזות לארץ.גיורא פוזיילוב, מבוכרה לירושלים, ירושלים התשנ"ה, עמ' 382-381. בארץ פעלו רבות כדי לסייע להם ובסופו של דבר הצליחו לעלות לארץ במספר קבוצות למן סוף 1934 וב 1935.שלמה חיים אשרוב, מסמרקנד עד פתח תקווה, תל אביב, 1977, עמ' 147-146.

לאחר שכל משפחתו היו בארץ ורבים מיהודי קהילת סמרקנד עזבו את אוזבקיסטן, נפטר חאג'י ציון אשרוב בשיבה טובה בפתח-תקוה בשנת 1959.מ. אשל (אצ'ילדי), גלריה, דמויות של ראשי יהדות בוכארא, יפו (ללא שנת הוצאה), עמ' 141.

 ראו גם 
 יהדות בוכרה
 סמרקנד
 חיים שלמה אשרוב

 לקריאה נוספת 
 ראובן קשאני, יהדות בוכארה, ירושלים 1973.
 אברהם קלבן, לתולדות היהודים באסיה התיכונה במאות התשע-עשרה והעשרים, ירושלים 1989.
 גיורא פוזיילוב, מבוכארה לירושלים, ירושלים התשנ"ה
 גיורא פוזיילוב, יהדות בוכארה גדוליה ומנהגיה, ירושלים 2008.
 שלמה חיים אשרוב, מסמרקנד עד פתח תקווה, תל אביב, 1977.
 נ. טג'ר, תולדות יהודי בוכרה (משנת 600 עד 1970), תל אביב, תשל"א.

 הערות שוליים 

קטגוריה:יהדות בוכרה
קטגוריה:פתח תקווה
קטגוריה:ילידי 1864
קטגוריה:נפטרים ב-1959