חיה ברוידא

חיה ברוידא (כ"א באב תרמ"ז, 1887 – ח' באלול תשל"ז, 1977) הייתה גננת, מראשונות הגננות העבריות בארץ ישראל בתחילת המאה ה-20 וממייסדות רשת גני הילדים בארץ. אשתו של הסופר יוסף חיים ברנר ואמו של אורי ברנר, סגן מפקד הפלמ"ח.

 ביוגרפיה 
נולדה בליטא לזלדה רחל לבית שטיין ולשמואל משה ברוידא, שהיה רב ודיין בעיירה דרוזגניק (דרוסקינינקאי) על גבול ליטא-פולין. ב-1906 עלתה לארץ ישראל עם אמה ואחיה, בעוד שאביה עלה לארץ שנה קודם לכן ושימש כדיין בבית הדין של הרב קוק ביפו. בארץ למדה עברית בעזרת הסופר קדיש יהודה סילמן שהתגורר בבית הוריה. שיחקה ביפו בכמה מחזות שהעלה חוג "חובבי הבמה העברית" ועבדה זמן קצר, ללא הכשרה, כגננת. לאחר שהחליטה כי ברצונה להיות גננת, נסעה ב-1909 לגרמניה ללמוד בסמינר לגננות. ד"ר ארתור רופין הפעיל את השפעתו כדי שחברת עזרה תשתתף בשכר הלימוד שלה בתמורה להבטחתה, כי תחזור לירושלים ותקים בעיר גן ילדים מודרני. ב-1911 חזרה לארץ ישראל, והוצבה כגננת בירושלים.

בנוסף לעבודתה כגננת לימדה ברוידא בבית ספר לגננות שפתחה בעיר חברת "עזרה". היא הפסיקה לעבוד במוסד זה בסוף שנת 1913. ביישוב פרצה מלחמת השפות בין חברת "עזרא", שרצתה להשליט את הגרמנית כשפת הוראה בחינוך הגבוה בארץ לבין אלו שתמכו בעברית כשפת הוראה. ברוידא, יחד עם שתי עמיתותיה להוראת הגננות בבית הספר חסיה סוקניק ושלומית פלאום, התפטרו ממשרתן בחברת "עזרה" לאות מחאה והזדהות עם מורי בית הספר לבנות בירושלים, שגורשו מבית הספר על ידי הנהלת החברה. בהמשך, וכתוצאה ממלחמת השפות, הוקם בית המדרש העברי למורים בירושלים (כיום: המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין) וברוידא לימדה בו שיעורים לגננות.

תרומה נוספת של ברוידא הייתה קביעת מונחים עבריים מקצועיים בתחום של גני ילדים. ועד הלשון העברית היה מעוניין ליצור טרמינולוגיה אחידה לגן הילדים (מכיוון שהמחנך הגרמני, שאת תורתו למדו בסמינרים למורים בגרמניה, פרידריך פרֶבֶּל, טבע מושגים בגרמנית, וכל גננת תרגמה את המושגים לעברית בצורה אחרת). חיה ברוידא, יחד עם עמיתותיה הגננות חסיה סוקניק ושולמית פלאום, הוזמנו לישיבת ועד הלשון בנשיאותו של אליעזר בן-יהודה. בישיבה הוכרזו השמות העבריים הרשמיים לעבודות פרבל, והמונחים העבריים האחידים התקבלו בתוך הארץ ומחוץ לה.

 נישואיה ליוסף חיים ברנר 
בשהותה של ברוידא בירושלים נוצרה חבורה של צעירות וצעירים משכילים שהרבו לבלות ביחד. לפי ההיסטוריונית אניטה שפירא החבורה כללה את ברוידא עצמה, את חברותיה הגננות שלומית פלאום וחסיה פינסוד-סוקניק, ואת ש.י. עגנון, קדיש יהודה סילמן, אליעזר ליפא סוקניק, אליעזר מאיר ליפשיץ, שלמה שילר, דב קמחי והסופר יוסף חיים ברנר. בתקופה זאת הייתה ברוידא מיודדת עם עגנון יותר מאשר עם ברנר, בעוד שברנר היה בידידות עם חסיה פינסוד. בתחילת 1913 החל הקשר בין ברוידא לברנר להתהדק והתחיל חילוף מכתבים ביניהם, שהוא מקור היסטורי חשוב ליחסים שהתפתחו. בהמשך ספרה כתבה שפירא כי "נראה שהיה ברור לידידי הזוג שחיה רוצה מאוד להינשא, ואילו ברנר מתלבט". בסוף ספטמבר 1913 התחתנה ברוידא עם יוסף חיים ברנר.שפירא כותבת, כי ב-1 באוקטובר 1913 התפרסמה בעיתון הפועל הצעיר המודעה הבאה: "המערכת מברכת את סופרה מר י.ח. ברנר לנישואיו עם הגב' חיה ברוידה" (שפירא, ברנר: סיפור חיים, עמ' 258).  ב-1914 נולד בנם היחיד של בני הזוג, אורי ברנר. שמו המלא של הבן היה אורי ניסן על שם חברו של אביו, הסופר אורי ניסן גנסין, שנפטר כשנה לפני כן. בראשית 1915, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, עברה המשפחה, מטעמי פרנסה, מירושלים לתל אביב, שם שימש ברנר כמורה לספרות בגימנסיה הרצליה, וברוידא עבדה כגננת.

באפריל 1917 התרחש גירוש תל אביב על ידי השלטונות הטורקים. במשך כשנה וחצי נדדה המשפחה בין יישובים שונים: המושבה שפיה, זכרון יעקב, פתח תקווה, כפר סבא, גן שמואל, חדרה ומרחביה. ברוידא עבדה בטיפול בילדי הפליטים (בעיקר בתימנים) וברנר השתתף בטיפול בפליטים המבוגרים. בסוף 1918 שבו הפליטים לתל אביב ובני הזוג חזרו למשרותיהם הקודמות, אולם כפי שכותב בנם אורי ברנר "השלווה לא שרתה במעונם".

בראשית שנת 1920 החליטו בני הזוג להיפרד ומעמד הגט היה ב-18 ביולי 1920.

חיים באר מסכם את חיי הנישואין של ברוידא וברנר, באופן סיפורי, בספרו "קשר לאחד: מסעות, בתים ואנשים בירושלים" (2017).

 אחרי הגירושין מברנר 
לאחר גירושיה עזבה ברוידא את ארץ ישראל, נסעה עם בנה אורי, לברלין להשתלמות בנושאי חינוך, ושהתה שם עד 1921. כאשר נודע על רצח יוסף חיים ברנר וחבריו ביפו במאורעות תרפ"א (1921) שבו ברוידא ובנה ארצה. תחילה התגוררו בירושלים, כי שם גר אחיה של ברוידא, ישעיהו. כעבור שנתיים עברו לתל אביב, כי בתי הספר בירושלים שבהם למד הבן, אורי, לא השביעו את רצונה. היא בנתה בתל אביב בית קטן. הסופרת עמליה כהנא-כרמון כותבת בזכרונותיה כי ברוידא "גרה אז בצריף קטן עם חצר גדולה ברחוב חובבי ציון". ברוידא עבדה כגננת במשך 24 שנים עד צאתה לפנסיה בסוף 1947.

בארבע השנים הראשונות לאחר יציאתה לפנסיה המשיכה לגור בתל אביב ועבדה במשרה חלקית בארכיון העבודה ובהמשך סייעה בקליטת עולים במעברת ראש העין ובמחנה שער העלייה. אחר כך עברה לגור, למשך ארבע עשרה שנים, בקיבוץ מעוז חיים, שם גרו בנה, כלתה ונכדיה. בקיבוץ עבדה בספריית המורים ובמחסן הילדים. בשנים הבאות עברה לגור בחיפה ובטבעון ולבסוף - בבית אבות בפרדס חנה.

נפטרה בגיל 90 והובאה לקבורה בקיבוץ מעוז חיים.

במהלך חייה אסרה ברוידא לפרסם את חילופי המכתבים בינה לבין ברנר. לאחר מותה התיר בנה, אורי ברנר, את פרסום המכתבים, והם ראו אור במחברות ברנר, חוברות ג'-ד', 1984.מכתבים של ברנר, רעייתו ובנו, בתוך: מנחם דורמן ועוזי שביט (עורכים), מחברות ברנר, חוברות ג'-ד', תל אביב, אוניברסיטת תל אביב, החוג לספרות עברית והוצאת הקיבוץ המאוחד, 1984.

 לקריאה נוספת 
 אורי ברנר, אמא, חיה ברוידא, מעוז חיים, הוצאה עצמית, 1987.
 חיים באר, קשר לאחד: מסעות, בתים ואנשים בירושלים, עם עובד, 2017 (בעיקר: שער שלישי: ברנר בירושלים, הפרק: בתוך המשפחה - תמונות מחיי הנישואין, עמ' 174–186).
 אניטה שפירא, ברנר: סיפור חיים, עם עובד, 2008 (בעיקר עמ' 238–243, 321-315).
 עמליה כהנא-כרמון, "אשתו של ברנר רוכבת שוב" בספר: להיות אשה סופרת: שבע מסות, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2020, עמ' 45–72.
 מכתבים של ברנר, רעייתו ובנו, בתוך: מנחם דורמן ועוזי שביט (עורכים), מחברות ברנר, חוברות ג'-ד', תל אביב, אוניברסיטת תל אביב, החוג לספרות עברית והוצאת הקיבוץ המאוחד, 1984.

 הערות שוליים 

קטגוריה:נשות העלייה השנייה
קטגוריה:ישראלים ילידי ליטא
קטגוריה:ישראליות ילידות ליטא
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:ישראליות ילידות האימפריה הרוסית
קטגוריה:משפחת ברנר
קטגוריה:אנשי חינוך ביישוב
קטגוריה:נשות חינוך שוחרות השפה העברית ביישוב
קטגוריה:גננות ביישוב
קטגוריה:מעוז חיים: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1887
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1887
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1977
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1977