שנתו של אנדימיון (דה רוסי-טריוזון)

שנתו של אנדימיון (בצרפתית: Le Sommeil d'Endymion) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הצרפתי אן-לואי ז'ירודה דה רוסי-טריוזון, מתלמידיו הבולטים של ז'אק-לואי דויד. היצירה הוצגה לראשונה בשנת 1791, ונחשבת לאחת מאבני הדרך במעבר האמנותי מנאו-קלאסיציזם לרומנטיקה בצרפת.

 תיאור 
הציור מציג את אנדימיון, דמות מהמיתולוגיה היוונית - צייד או רועה בעל יופי אידיאלי, שנגזר עליו לישון שלושים שנה מבלי להזדקן. בקרן אור של ירח, מופיעה האלה דיאנה (אלת הציד והירח), שבאה לבקרו מתוך אהבה. דמות נוספת בציור היא זפירוס, רוח המערב בדמות אנושית, שמפנה את ענפי העצים כדי לאפשר לאור ללטף את גופו של אנדימיון.

הדמות מצוירת בעירום אידיאלי, בתנוחה רכה וחושנית, המוארת באור עדין ומטושטש. הקומפוזיציה יוצרת תחושת חלום, שקט והתרוקנות רגשית.

 פרשנות 
הציור בוחן את הדמות הגברית לא דרך גבורה פיזית או כוח, אלא דרך פגיעות, פסיביות ויופי פיוטי. האידיאל הגופני מלווה בתחושת כמיהה ורגש, החורגת מהאסתטיקה הנוקשה של הנאו-קלאסיציזם. גופו של אנדימיון מוצג בעירום רך, כמעט נשי, והאור הרך שמלטף אותו מבטא את אהבתה האצילית והמרומזת של דיאנה. זהו ציור המעביר עונג, כמיהה וחלום, תוך שבירה עדינה של גבולות מגדריים.

 השוואות והשפעות 
למרות היותו תלמיד של דויד ומושפע מהעקרונות הקלאסיים, ז'ירודה דה רוסי-טריוזון שואב השראה גם מהרנסאנס האיטלקי (למשל, הספומאטו של לאונרדו דה וינצ'י) ומהרוקוקו, במיוחד באווירה החושנית. המראה הרך והמטושטש מבשר מגמות מוקדמות של רומנטיקה, ומתאפיין ברגש, פיוט והתרחקות מההיגיון הקר של הדור הקודם.

היצירה שונה מן האסתטיקה הגברית של ציורי אתלטים מהעת העתיקה, ויוצרת הקבלה אל הגוף הנשי - רוך, עידון, ותנוחה פתוחה וחלומית. זהו תיעוד מוקדם של עיסוק מודע בגוף הגברי כאובייקט של תשוקה, לא של עוצמה.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:הירח באומנות
קטגוריה:מוזיאון הלובר: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:עצים בציורים