קרב תל אל-כביר

קרב תל אל כביר (באנגלית: Battle of Tel El Kebir ; בערבית: معركة التل الكبير) נערך ב-13 בספטמבר 1882 בתל אל כביר במצרים. כוח מצרי בפיקודו של  הובס על ידי צבא בריטי בראשות גרנט וולסלי. קרב זה היה הקרב המכריע במלחמה האנגלו-מצרית.

 רקע 
 מרד אחמד עוראבי 

ממוזער|211x211 פיקסלים|אחמד אל-עוראבי (1906).
בשנת 1878, יזם הקולונל אחמד עוראבי, קצין בצבא המצרי, מרד נגד תאופיק פאשא הח'דיו של מצרים וסודאן. עוראבי היה קצין מצרי לאומני שעמד בראש קבוצת קצינים ואנשי ציבור שדרשו ריבונות לאומית, רפורמות בצבא והפחתת ההשפעה הגוברת והולכת של בריטניה וצרפת במצרים, השפעה שנוצרה עקב חובות כבדים, שנצברו עוד בזמנו של הח'דיו המצרי הקודם, איסמאעיל פאשה. התעניינות הבריטים במצרים, הייתה בעיקר בשל היות תעלת סואץ עורק תחבורה אסטרטגי לאוקיינוס ההודי. 

 הגעת הבריטים לעזרת הח'דיו 
ממוזער|150x150 פיקסלים|הריסות באלכסנדריה כתוצאה מהפגזת הספינות הבריטיות.
בינואר 1882 שלחו בריטניה וצרפת איגרת תמיכה משותפת בח'דיו וב-20 במאי 1882, הגיעו ספינות מלחמה בריטיות וצרפתיות אל סמוך לחוף של אלכסנדריה. ב-11 ביוני 1882 פרצו מהומות אלימות באלכסנדריה בהם נהרגו 50 אירופאים וב-11 ביולי 1882 החלו ספינות של הצי הבריטי להפגיז את אלכסנדריה ולאחר מכן כבשו את העיר. עוראבי ניסה לארגן את הצבא המצרי להגנת פנים הארץ, אך נתקל בעליונות צבאית בריטית.
 קרב כפר אל-דוואר 
ממוזער|200x200 פיקסלים|גרנט ג'וזף וולסלי
בראש כוח המשימה הבריטי עמד לוטננט גנרל גארנט וולסלי ומטרתו הייתה להרוס את צבאו וכוחו של עוראבי ולהשיב על כנו את ממשלו של הח'דיו תאופיק. כוח המשימה כלל 24,000 חיילים בריטים, שהתרכזו במלטה ובקפריסין וכן כוח של 7,000 חיילים הודים שהגיעו דרך עדן. וולסלי ניסה להגיע לקהיר ישירות מאלכסנדריה, אך הוא נתקל בכוחותיו עוראבי בכפר אל-דוואר שהדפו את הכוחות הבריטים, במשך חמישה שבועות. ולכן החליט וולסלי לפנות מזרחה לכיוון פורט סעיד ולרדת דרומה לאורך תעלת סואץ ומשם להגיע לקהיר.

 כיבוש אסמאעיליה 
אפשרות זו הייתה ידועה לעוראבי והוא רצה לחסום אותה, אלא שהמהנדס הצרפתי פרדיננד דה לספס, שבנה את התעלה, שכנע אותו שהבריטים לא יסתכנו בגרימת נזק לתעלה, בהיותה נכס אסטרטגי עבורם והוא אף הבטיח לעוראבי שהוא לא יאפשר את נחיתת הכוחות הבריטיים באזור התעלה. עוראבי סמך על דה לספס, שמע לעצתו ולא חסם את התעלה ובכך הותיר לבריטים את האפשרות לנוע דרומה, לאורכה.

וולסלי נחת באלכסנדריה ב-15 באוגוסט וב-20 באוגוסט כבשו כוחותיו את אסמאעיליה, ללא התנגדות. והחלו לעשות את דרכם, מערבה, לקהיר.

 קרב קסאסין 
איסמעיליה תוגברה במהירות ב-9,000 חיילים ומהנדסים תיקנו את קו הרכבת מסואץ. שני גדודים מהכוח בריטי החלו לנוע מערבה לכיוון קהיר וב-26 באוגוסט הגיעו אל סמוך ליישוב קסאסין, כ-40 קילומטרים מערבית לאסמאעיליה.
ממוזער|200x200 פיקסלים|הסתערות הפרשים הבריטיים בקסאסין, 1882.
עוראבי ניסה לעצור את התקדמות הבריטים וב-28 באוגוסט תקף את הכוח בקסאסין. הכוחות הבריטיים הופתעו, אך החזיקו מעמד. חיל הפרשים הבריטי שחנה כ-6.5 קילומטרים מקסאסין הסתער על הכוח המצרי, גרם לאבדות כבדות ואילץ אותם לסגת כ-8 קילומטרים. התקפה מצרית נוספת נהדפה והם נסוגו לקווי ההגנה שלהם.

 לכידתו של מחמוד פהמי 
ממוזער|205x205 פיקסלים|מחמוד פהמי. רישום משנת 1882 (בעת משפטו)
גנרל מחמוד פהמי (Mahmoud Fehmy ;1890-1843) כיהן כשר העבודות הציבוריות והמהנדס הראשי של הצבא המצרי. הוא היה לאומן מצרי והשתתף במרד עוראבי. במהלך המלחמה האנגלו-מצרית, קיבל פהמי את הפיקוד על כל ביצורי הצבא המצרי ופיקח אישית על בנייתם. לאחר שסיים את מלאכת הביצורים באל-דוואר שהצליחה למנוע מהבריטים להתקדם לכיוון קהיר, הוא החל לבצר את תל אל-כביר, אך באוגוסט 1882 נלכד במארב של קבוצת פרשים בריטים, בעת שטייל עם קצין אחר. לכידתו פגעה בבניית הביצורים בתל אל-כביר.

 קרב תל אל-כביר 
 לקראת הקרב 
לאחר כישלונו בקסאסין, נערך עוראבי מחדש, כדי להגן על קהיר מפני וולסלי. כוחו העיקרי התחפר בתל אל כביר, מצפון למסילת הברזל. ההגנות הוכנו בחיפזון ולא הושלמו בשל העובדה שמחמוד פהמי נפל בשבי, אך כללו תעלות ומבצרים. וולסלי תכנן את מהלכו הבא במשך שלושה שבועות, במהלכם ערך, באופן אישי, מספר סיורים ומצא שהמצרים לא מאיישים את הביצורים העיקריים שלהם בלילה ולפיכך תכנן לתקוף חזיתית, בחסות החשיכה, במקום לבצע איגוף שיצריך צעידה ארוכה דרך מדבר ללא מים.

 הקרב 
ממוזער|300x300 פיקסלים|תל אל-כביר
וולסלי יצא מאסמאעיליה בליל 12 בספטמבר, עם שתי דיוויזיות חיל רגלים וחטיבת פרשים. חטיבה של חיילים הודים שמרה על האגף בגדה הדרומית של "תעלת המים המתוקים". הכוחות העיקריים נעו בקלות משום שהמדבר ממערב לקסאסין הוא שטוח יחסית וללא הפרעות. על אף שמעת לעת היו עצירות כדי לשמור על סדר הכוחות, הבריטיים הגיעו לקוו המצרי, עם שחר, על פי התכנית של וולסלי.

ב-13 בספטמבר, בשעה 5:45 בבוקר, עם עלות השחר, היו הבריטים במרחק של כ-550 מטר מהביצורים. זקיפים מצריים הבחינו בהם וירו ואליהם הצטרפה הארטילריה המצרית. הכוחות הבריטים, עם חטיבת ההיילנד (Highland Brigade) באגף שמאל, והבריגדה השנייה (the 2nd Brigade) באגף ימין יחד עם חטיבת המשמר (Guards Brigade), בפיקודו של בנה השלישי של המלכה ויקטוריה, הנסיך ארתור, דוכס קונאט וסטראת'רן), הסתערו על המצרים, עם רובים מכודנים.ממוזער|270x270 פיקסלים|קרב תל אל-כביר. ציור מאת אנרי לואי דופריי (Henri Louis Dupray).

הבריטים פגשו בחיילים מצרים עייפים מעמידה בכוננות כל הלילה ורק מספר יחידות קמו להילחם, רובם מהכוחות הסודנים. אלו שלא נפגעו, מיהרו לסגת והקרב הסתיים בתוך כשעה.על פי נתונים בריטיים רשמיים, נהרגו 57 חיילים בריטים, נפצעו 380 והיו 22 נעדרים. חלק ניכר מהאבדות בצבא הבריטי היו עקב מכת חום ולא מירי מצרי. בצד המצרי היו 1,396 חיילים הרוגים ו-681 פצועים.

 אחרית דבר 
פרשים בריטיים רדפו אחר שרידי הצבא המצרי שנסוג לכיוון קהיר. וולסלי הגיע לשם עם צבאו, השלטון חזר לח'דיו ובכך הסתיימה המלחמה. רוב הצבא הבריטי חזר לאלכסנדריה ומשם הפליג חזרה לבריטניה, למעט חיל מצב שנשאר כדי להבטיח את יציבות המשטר והאינטרסים הבריטיים.

סגן ויליאם מורדאונט מארש אדוארדס (William Mordaunt Marsh Edwards) קיבל עיטור צלב ויקטוריה על גבורתו במהלך הקרב.

 ביאורים 

 הערות שוליים 

 קישורים חיצוניים 

תל אל-כביר
תל אל-כביר
קטגוריה:1882
קטגוריה:המלחמה האנגלו-מצרית