מחמוד תיימור

מַחְמוּד תַּיְמוּר (בערבית: محمود تيمور; ) היה סופר מצרי. הוא נחשב לאחד ממייסדי הרומן המצרי והתיאטרון הערבי. תיימור היה מחברם של רומנים וסיפורים קצרים, מחזות, ספרי מסעות, מאמרים ומחקרים בבלשנות ובספרות הערבית.

משפחתו
תיימור היה ממוצא כורדי, שכן אבי סבו הגיע למצרים בשנת 1801 בין הכוחות שנשלחו על ידי האימפריה העות'מאנית להילחם בנפוליאון בונפרטה. צאצאיו מילאו תפקידים מובילים בחיים הפוליטיים והתרבותיים של מצרים. אבי סבו היה מוחמד אבן עלי כורד תיימור, קצין ממוסול שהגיע לדרגת גנרל בצבא החדש שהוקם על ידי מוחמד עלי שליט מצרים, והיה חברו ואיש סודו, כפי שהיה גם של בנו ויורשו אבראהים פאשא.

אסמאעיל תיימור, בנו של מוחמד, היה מזכירם של מוחמד עלי, אבראהים פאשא, עבאס חלמי הראשון, מוחמד סעיד פאשא ואסמאעיל פאשא, והפך לפאשא בשנת 1919. כביבליופיל, הוא הותיר במותו את ספרייתו המרשימה, שהייתה עשירה בכתבי יד וכללה למעלה מ-4,000 ספרים, ואשר מהווה כיום את "אוסף תיימור" בספרייה הלאומית של קהיר ("דאר אל-כותוב").

ילדיו של אסמאעיל היו עאישה תיימור (1840–1902), משוררת, ואחמד תיימור (1871–1930), בלשן נלהב ומוערך ומומחה לספרות ערבית. ילדיו של אחמד היו מחמוד ואחיו  (1892–1921), סופר ומחזאי, שאף שמת בדמי ימיו הוא התפרסם בארצו ובעולם הערבי כולו.

קריירה
מותו הטרגי והמוקדם של אחיו האהוב שכנע את מחמוד להקדיש את עצמו במלואו למחויבות ספרותית פעילה, במיוחד בתחום התיאטרון, שבו החל מוחמד לספק את הדוגמאות הראשונות לכישרונו הרב. גם לקריאה ב"אל-אג'ניחה אל-מֻתַכַּסִרַה" (הכנפיים השבורות) מאת ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן, שניהל את פעילותו התרבותית הענפה בספרות מניו יורק, הייתה בעלת השפעה ניכרת עליו.

משנת 1925 החלה פעילותו כסופר במלואה, והוא המשיך במרץ, כמעט מדי שנה, בסדרת סיפורים קצרים, תוך שימוש הולך וגובר בערבית ספרותית בהשוואה לשימוש הנרחב בשפה הערבית המדוברת שעשה בכתביו הראשונים (מוערך מאוד הסיפור "השייח' ג'ומעה" משנת 1925). חרף מוצאו המיוחס הוא נטה תחילה לתאר את חיי העניים בקהיר ובכפרים, כשבין הגיבורים שלו בולטים טיפוסים חריגים: משוגעים, מנבאות עתידות ודרווישים. לא תמיד עם תוצאות ראויות להוקרה, ובמחיר של אובדן מסוים של הספונטניות שבהשראה, לטובת מבנה רציונליסטי וריאליסטי יותר.

למרות זאת, תהילתו הייתה עצומה ברחבי העולם הערבי. לעיתים קרובות הוא הוזכר כמועמד ראוי ולגיטימי לפרס נובל לספרות, כפי שנעשה (גם כן לשווא) עם טאהא חוסיין; אולם פרס נובל הראשון בספרות ערבית הוענק רק ב-1988 לנגיב מחפוז.

18 סיפורים קצרים שלו תורגמו לעברית בידי שמואל רגולנט וכונסו בספר בשם "אל גן העדן - ח"י ספורי ערב" בהוצאת ש. פרידמן 1953.

יצירות נבחרות
 "השייח' ג'ומעה וסיפורים אחרים", 1925.
 "אהבתו של סמי", 1938.
 "מתווך המוות", 1951.
 "קריאת הלא נודע".
 "סלווה בנשיבת הרוח".
 "קלאופטרה בח'אן ח'לילי".
 "להתראות אהבה".

קישורים חיצוניים

 כתביו של תיימור באתר goodreads

 Maḥmūd Taymūr, on Open Library, Internet Archive.

הערות שוליים

קטגוריה:סופרים מצרים
קטגוריה:ספרות ערבית
קטגוריה:ילידי 1894
קטגוריה:מצרים שנפטרו ב-1973