דודי מעיין

דודי (דוד) מעיין (נולד ב-24 באוגוסט 1953) הוא במאי תיאטרון ישראלי המתגורר באוסטריה, ממייסדי המרכז לתיאטרון עכו ומרכז שלומי לתיאטרון אלטרנטיבי.

 ביוגרפיה 
מעיין נולד ב-1953 בעכו, למשפחה יוצאת מרוקו.

למד בימוי ומשחק באוניברסיטת תל אביב, ובמהלך הלימודים הכיר את מי שהפכה ב-1978 לאשתו, השחקנית סמדר יערון.

 קריירה מקצועית 
ב-1985 היה מעיין ממייסדי המרכז לתיאטרון עכו, ב-1995 ניהל אמנותית את פסטיבל עכו, ובשנת 2000 הקים עם נטע פלוצקי ופבלו זלצמן את מרכז שלומי לתיאטרון אלטרנטיבי, שם גם היה מנהל אמנותי שותף.

לימד באוניברסיטת תל אביב וחיפה, אוניברסיטת וינה, ואוניברסיטת ברוקנר בלינץ, שם יצר את "האקדמיה של הבלתי אפשרי", לאחר שהעיר נבחרה כבירת התרבות של אירופה לשנת 2009.

ב-2018 התמנה למנהל האמנותי של קבוצת סמרטוט מייסודו של חוני המעגל, ובאותה שנה הוזמן להעביר סדנת אמן בתיאטרון הסטודיו חיפה. ב-2019 הנחה את הסדנה "עכשיו תורי" במכללה האקדמית גליל מערבי, ואת סדנת ההתנסות המעשית ביצירה "גבהים ועומקים" במסגרת "תיאטרון הידית", וב-2024 העביר סדנת אמן במרכז הרב תחומי טחנת הקמח קמה בשער העמקים.

 הצגות שביים 
 פונדק הרוחות - ניסיונו הראשון בבימוי של מעיין, למחזה של נתן אלתרמן. המחזה הועלה במסגרת פסטיבל עכו הראשון, וזכה במקום הראשון.
 עד מוות - מחזה על פי ספרו של עמוס עוז בכיכובו של יענקל'ה יעקובסון (תיאטרון נווה צדק, 1981)
 זכרונות דור שני בחיק העיר העתיקה - מעיין ביים עיבד ועיצב את ההצגה שמשלבת קטעי פסנתר, שירה, וקטעים מוזיקליים העוסקים בזיכרונות דור שני. ההצגה זכתה בפרס הראשון בפסטיבל עכו 1982.
 אופני הנידון / גן-העדן האבוד - מחזה מאת פרננדו ארבאל, בכיכובה של נויה לנצט (המרכז התיאטרוני בנווה צדק, 1983)
 I LAB YOU - מופע מולטימדיה בהשתתפות גיל רון שמע (התיאטרון המלכותי של אמסטרדם, 1996)
 משהו שנגמר בהרקדה - אירוע תיאטרוני שנמשך ארבע שעות וחצי, שבו הצופים נעים מחלל לחלל, שותים יין, צופים בתצוגת אופנה, יושבים בחושך, ועוד (מרכז שלומי לעבודה ויצירה, 2001)
 זיכרונות ואדי סאליב - פרויקט שמעיין החל לעבוד עליו לקראת פסטיבל עכו בשנת 2002, אך בסופו של דבר עלה רק בשנת 2003, כשיתוף פעולה בין "מרכז שלומי ליצירה" לבין תיאטרון חיפה, ובסיוע מפעל הפיס. מעיין עבד על הפרויקט עם חנה שם טוב, שהשתתפה באירועי ואדי סאליב בעצמה ב-1959.
 סופמשחק - הניסיון הראשון של מעיין בבימוי בתיאטרון רפרטוארי, תרגום מחודש למחזה של בקט של שמעון לוי ומעיין עצמו, ובהשתתפות יוסף אבו ורדה, סלים דאו, רחל דובסון ואמנון מסקין (תיאטרון חיפה, 2004)
 מפעל חיינו: זיכרון שכחה - עבודה קבוצתית לרגל חגיגות 25 שנה לפסטיבל עכו (פסטיבל עכו, 2004)
 אובו קומפלקס - עיבוד מקורי של מעיין למחזה המלך אובו בכיכובו של אריאל-ניל לוי (שאושפילהאוס וינה, 2007)
 פורים שפיל - הצגה ביידיש שנוצרה בשיתוף פעולה של מעיין עם המחזאי יהושע סובול וערן ברג, המנהל האמנותי של תחום אמנויות הבמה בלינץ. ההצגה הועלתה בתוך מנהרות שחפרו אסירים יהודים ממחנה מאוטהאוזן בעיר לינץ במלחמת העולם השנייה (2009)
 קרוב לבית - מופע חד פעמי בהשראת בית החולים הנסן ("בית המצורעים") (הזירה הבין-תחומית, 2010)
 הסתכלות - 1976 - הצגה על פי סרטו של יהודה ג'אד נאמן שביים מעיין עם פיראס רובי. זוכת המקום הראשון בפסטיבל עכו 2016.
 נמל הבית - פרויקט משולב בזום ובלייב שנמשך כ-10 שעות (פסטיבל עכו, 2021)
 The more it comes the more it goes - עבודה רב־ממדית המשלבת טקסטים, שיחה ומוזיקה בסביבה עירונית ותיאטרלית, ועוסקת בנושא הזיכרון והשואה בדורות השונים באוסטריה (Theater Nestroyhof Hamakom, 2022)
 Zehn Zeugen sajnen mir gewesn - שיתוף פעולה עם השחקנית תרזה מרטיני והמלחינה תרזה אייגנר, בהצגה המשלבת עדות חיה של אינגה גינזברג, שורדת שואה, עם שירים שכתבה אלכסנדרה קוליוסוביץ' (אוניברסיטת יוהאן קפלר, 2022)

 משחק 
 גבי ודבי - בשנת 1976 השתתף מעיין בפרק אחד של הסדרה ללימוד אנגלית של הטלוויזיה הלימודית.
 פנטזיה כפולה - הצגה המשחזרת את הריאיון שערך עקיבא נוף עם ג'ון לנון ויוקו אונו, בהשתתפות עקיבא נוף עצמו, מאת ובבימוי יונתן לוי (פסטיבל עכו, 2025)

 ארבייט מאכט פריי מטויטלנד אירופה 
יצירת תיאטרון ניסיונית ורב־תחומית שיצר מעיין לראשונה במסגרת פסטיבל עכו בשנת 1991. ההצגה נחשבת לאחת מהיצירות החשובות ומעוררות המחלוקת בתולדות התיאטרון האלטרנטיבי בישראל, וזכתה להכרה בינלאומית נרחבת.

מעיין עבד על ההצגה במשך כשלוש שנים, וכללה איסוף עדויות, חומרים תיעודיים, ראיונות עם ניצולי שואה וחיפוש אחר שפה בימתית חדשה ואישית. ההצגה הייתה מיועדת ל-30 צופים בלבד, שהובלו בין אולמות האבירים בעכו למוזיאון לוחמי הגטאות, פגשו ניצולי שואה, התעמתו עם יחסו של המגזר הערבי לשואה בעיצומה של האינתיפאדה, השתתפו בטקסי שואה בית ספריים ועוד. היא ארכה חמש שעות והייתה בת שלושה חלקים - קבלה, מגורים והשמדה, לפי הסדר שהיה נהוג במחנה טרבלינקה.

ההצגה הועלתה כ-500 פעמים בארץ וכ-100 פעמים נוספות בחו"ל, וזכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר ופרס השחקנית (סמדר יערון) בפסטיבל עכו (1991), פרס ההצגה הזרה הטובה ביותר בפסטיבל ציריך (1992) ופרס ראשון בפסטיבל המבורג (1993). היא נלמדת במסגרות אקדמיות בארץ ובעולם, ובעקבותיה נוצרו הסרטים התיעודיים "אל תגעו לי בשואה" בבימויו של אשר טללים, "בלאגן" בבימויו של אנדריאס וייל ו"גינונים אירופאיים" של חוני המעגל.

 שולחן משפחתי 
קונספט וסדנה-אירוע תיאטרלי ביוגרפי-פרפורמטיבי, שיצר והנהיג מעיין במסגרת המרכז לתיאטרון עכו, תיאטרון שלומי ושאושפילהאוס בווינה. הקונספט הוא מרכיב משמעותי בשפת התיאטרון האישי של מעיין, וכלי פעולה מרכזי ביצירותיו. מעיין פיתח את הקונספט לאורך שנים של עבודה עם סיפורי חיים אישיים, המבוסס על ההנחה שבכל סיפור חיים יש מרחב, משמעות ודרמה.

בשנים 1999–2002 השתמש מעיין בקונספט כדי להעביר סדנאות לימודיות בקיבוץ כברי, בהן המשתתפים מביאים סיפורים ביוגרפיים, מפתחים אותם בכלים דרמטיים ומציגים אותם בפני קבוצת עמיתים.

ב-2005 העלה לראשונה את הקונספט כמופע תחת השם Family Table ב-שאושפילהאוס בווינה. שנה לאחר מכן עלתה גרסה גרמנית בתרגומו של ערן ברג בשם Der Familientisch – Neun Monate später שכללה הפנינג תיאטרלי בהשתתפות 11 שחקנים ברחבי העיר וינה עד להתכנסות סביב שולחן מרכזי באולם התיאטרון. ב-2007 עלתה הפקה מחודשת של ההצגה תחת השם Der Familientisch – Wiedersehen macht Freude עם חידושים בסיפורים ובמסלולים.

ב-2010 עלתה ההצגה לראשונה בישראל במסגרת פסטיבל עכו, ובה שמונה קבוצות הובלו במסלולים בעכו העתיקה, עד להתכנסות סביב שולחן אוכל גדול. ההצגה זכתה בפרס על עבודה קבוצתית.

 חיים אישיים 
מאז 2004 מעיין מתגורר בווינה עם אשתו השנייה אנג'ליקה, המשמשת כדרמטורגית שלו, ושני ילדיהם.

ב-2005 זכה בעיטור יקיר פסטיבל עכו.

 הערות שוליים 

קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:וינה: אישים
קטגוריה:עכו: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: תיאטרון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953