רכב הנעה לצוללנים

ממוזער|שני נחתים אמריקאים מיחידת הכוחות המיוחדים הימית מפעילים מכשיר הנעה תת-מימי (DPD)
מכשיר הנעה לצוללים (באנגלית: Diver Propulsion Vehicle, בקיצור DPV), הידוע בחיל הים גם בכינוי "חזיר" "רם" או אריה, בשוק האזרחי הוא מכונה קטנוע תת-מימי, או כלי לשינוע שחיינים (SDV) בשימוש צבאי – הוא פריט ציוד צלילה המשמש צוללי סקובה להגדלת טווח ומהירות התנועה מתחת לפני המים. הטווח מוגבל על פי כמות החמצן או גזי נשימה כגון אוויר שהצוללים יכולים לשאת, קצב צריכת האוויר, ועצמת הסוללה של המכשיר. בנוסף, מגבלות זמן הקשורות לדקומפרסיה עשויות להגביל בפועל את טווח השימוש הבטוח. למכשירי DPV יש שימושים בתחום הבידורי, המדעי והצבאי.

מכשירי DPV מגיעים במגוון תצורות – החל מיחידות קטנות וניידות בעלות טווח קצר ומהירות נמוכה, ועד למערכות ממוגנות או סגורות היכולות לשאת מספר צוללים למרחקים ארוכים ובמהירויות גבוהות.

השימושים המתועדים הראשונים בשימוש ב-DPV היו למטרות צבאיות במהלך מלחמת העולם השנייה, שהתבססו על טכנולוגיה ורכיבים של טורפדו.
 מבנה 
שמאל|ממוזער|DPV שנבנה על ידי חובב, עם מנועי T500
בדרך כלל, רכב שינוע תת-מימי (DPV) כולל מעטפת עמידה ללחץ ואטומה למים, שבתוכה מותקן מנוע בנזין, או מנוע דיזל או מנוע חשמלי המופעל באמצעות סוללה, המשמשים להנעת מדחף. עיצוב הכלי נדרש להבטיח כי המדחף לא יהווה סכנה לצולל, לציוד הצלילה או לבעלי חיים ימיים. בנוסף, על העיצוב למנוע הפעלה בלתי רצויה של הכלי, להבטיח שלא יתרחק מהצוללן בעת הצלילה, ולשמור על ציפה נייטרלית בקירוב במהלך השימוש מתחת למים.

 יתרונות 
היתרונות העיקריים של השימוש ב-DPV הם:
 הגדלת הטווח: מאפשרת לצוללן לכסות מרחקים גדולים יותר ולחקור שטח נרחב יותר מאשר בשחייה או צלילה רגילה.
 חיסכון באנרגיה: מפחיתה את העייפות ומאפשרת לשהות זמן ארוך יותר מתחת למים.
 הגברת המהירות: מאיצה את התנועה במים ומסייעת להתמודד עם זרמים חזקים.

 שימושים 
רכבי הנעה תת-ימיים שימושיים להרחבת טווח הפעולה של צוללן אוטונומי, שטווחו מוגבל בדרך כלל על ידי כמות גז הנשימה (אוויר) שניתן לשאת, קצב צריכת הגז – אשר עולה עקב מאמץ ועייפות – והמגבלות הנובעות מסכנת דקומפרסיה, התלויות בפרופיל הצלילה.

שימושים נפוצים כוללים צלילת מערות וצלילה טכנית, שבהם הרכב מסייע בהעברת ציוד מגושם ובהפקת תועלת מרבית מהזמן המוגבל מתחת למים, כפי שנדרש בצלילות עמוקות עם חובת בקרת דקומפרסיה.

ביישומים צבאיים, כלי רכב אלו משמשים להעברת צוללנים קרביים וציודם למרחקים או במהירויות שלא ניתן להשיג בצלילה רגילה.

קיימים אביזרים שניתן להרכיב על הרכב לשינוע תת-ימי כדי לשפר את השימוש בו, כגון פנסים, מצפנים ומצלמות וידאו. השימוש ברכב הנעה בצלילות עמוקות יכול להפחית את הסיכון להיפרקפניה כתוצאה ממאמץ יתר וקצב נשימה גבוה.Mitchell, Simon J. (August 2008). "4: Carbon dioxide retention". In Mount, Tom; Dituri, Joseph (eds.). Exploration and Mixed Gas Diving Encyclopedia (1st ed.). Miami Shores, Florida: International Association of Nitrox Divers. pp. 51–60. ISBN 978-0-915539-10-9.
 מגבלות וחסרונות 
שמאל|ממוזער|250px|שני צוללנים המשתמשים ברכבי הנעה תת-ימיים כבדים
הפעלת רכב שינוע תת-ימי מחייבת מודעות מצבית גבוהה מזו הנדרשת בעת שחייה רגילה, שכן שינויים בסביבה ובמצב הצוללן עשויים להתרחש במהירות רבה יותר. ההפעלה התקינה דורשת שליטה בו-זמנית בעומק, התאמת הציפה, ניטור גזי הנשימה וניווט. שליטה מדויקת בציפה חיונית לבטיחות: לרכב השינוע התת-ימי יכולת לפצות באופן דינמי על ליקויים בשליטה בציפה באמצעות כיוון המדחפים בזמן תנועה, אולם בעת עצירה, אם לא בוצעו התאמות נדרשות לשינויי העומק במהלך השימוש, עלול הצוללן למצוא עצמו בציפה חיובית או שלילית מסוכנת.

הפעלת הרכב ללא שליטה נכונה עלולה לגרום לעלייה או ירידה מהירה בעומק, העלולה להוביל לברוטראומה או למחלת הדקומפרסיה.

תנועה מהירה במקומות צרים או בתנאי ראות מוגבלת עלולה להגביר את הסיכון להתנגשות בסביבה במהירויות שבהן פגיעה ונזק הם סבירים יותר.

בחקר חיים תת-ימיים של מיני בעלי חיים ימיים קטנים ומוסווים היטב, הנצפים בדרך כלל רק על ידי צוללנים הנעים באיטיות ומביטים בקפידה. תנועה מהירה ורעש עלולים להפחיד דגים מסוימים ולהבריחם, כלי DPV מגושם מקשה על תמרון מדויק בטווח קרוב.

השימוש ברכב השינוע מנטרל לפחות יד אחת של הצולל האוחזת בכלי ועלול להפריע בביצוע משימות עדינות כגון צילום מקרו. מאחר שהצוללן אינו משתמש ברגליו להנעה, הוא עלול להתקרר יותר עקב ירידה בפעילות הגופנית ועלייה בזרימת המים, אך ניתן לפצות על כך באמצעות בידוד תרמי מתאים.

כאשר הפעלת הרכב חיונית ליציאה מצלילה ארוכה, יש לקחת בחשבון אמצעי שינוע חלופי למקרה של תקלה, כדי להבטיח יציאה בטוחה לפני גמר גז הנשימה. שליטה ברכב מהווה עומס משימות נוסף ועלולה להסיח את דעת הצוללן מנושאים אחרים.Mount, Tom (August 2008). "18: Psychological & Physical Fitness For Technical Diving". In Mount, Tom; Dituri, Joseph (eds.). Exploration and Mixed Gas Diving Encyclopedia (1st ed.). Miami Shores, Florida: International Association of Nitrox Divers. pp. 209–224. ISBN 978-0-915539-10-9. בנוסף, הכלי עשוי להגדיל את הסיכון לעכירות (silt-out) המים אם המדחף שלו מופנה אל קרקעית הים.Citelli, Joe (August 2008). "24: The practical aspects of deep wreck diving". In Mount, Tom; Dituri, Joseph (eds.). Exploration and Mixed Gas Diving Encyclopedia (1st ed.). Miami Shores, Florida: International Association of Nitrox Divers. pp. 279–286. ISBN 978-0-915539-10-9.

 היסטוריה 

ממוזער|שמאל|טורפדו מאויש מסוג "מאיאלה" של חיל הים האיטלקי, במוזיאון הצוללות של הצי המלכותי.
ממוזער|שמאל|טורפדו מאויש ישראלי, 1967.
טורפדו מאוישים הם סוג של רכבי שינוע תת-ימיים ששימשו כנשק ימי חשאי במהלך מלחמת העולם השנייה. המונח שימש בעיקר לתיאור כלי נשק שפותחו באיטליה, ובהמשך בבריטניה, והופעלו בים התיכון כדי לתקוף ספינות במעגני האויב.

הטורפדו המאויש הראשון היה ה"מאיאלה" (באיטלקית: Maiale, "חזיר"). בשימוש מבצעי, הוא היה נישא על ידי כלי שיט אחר (בדרך כלל צוללת רגילה) ומשוגר בקרבת המטרה. ההנעה הייתה חשמלית, ושני אנשי צוות בחליפות צלילה ומערכות נשימה סגורות רכבו עליו. הם ניווטו את הטורפדו במהירות נמוכה אל המטרה, ניתקו את ראש הנפץ ושימשו בו כמוקש ימי דמוי מוקש לימפט, ולאחר מכן רכבו על החזיר בחזרה. חרטום הטורפדו היה מלא בחומר נפץ TNT, שהיה נתלה מתחת לשידרה (קיל) של הספינה המותקפת.

הרעיון יושם בהצלחה על ידי חיל הים האיטלקי (Regia Marina) בראשית מלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן הועתק על ידי האימפריה הבריטית כאשר הבינו את יעילותו לאחר ששלושה צוותים איטלקיים הצליחו לחדור לנמל אלכסנדריה ולפגוע בספינות המערכה הבריטיות HMS-Queen Elizabeth ו-HMS-Valiant, ובמכלית "סגונה". השם הרשמי האיטלקי לכלי היה "Siluro a Lenta Corsa" (SLC, "טורפדו איטי"), אך המפעילים האיטלקים כינו אותו "מאיאלה", על פי ממציאו טסאו טסאי שטען כי הכלי משמיע צליל המזכיר חזיר כאשר הוא עוגן על החוף. הגרסאות הבריטיות כונו "מרכבות" (Chariot manned torpedo).

ממוזער|שמאל|קנו תת-ימי ממונע
הקנו התת-ימי הממונע (MSC), שכונה "סליפינג ביוטי" (Sleeping Beauty), פותח על ידי יחידת הפיקוד למבצעים מיוחדים הבריטית (SOE) במהלך מלחמת העולם השנייה ככלי שיט תת-ימי לאיש צוות יחיד, לביצוע מבצעים חשאיים או תקיפה צבאית נגד כלי שיט של האויב.

 סוגים 
 גרירת צוללים, גרירה מאחור, "סקוטרים" 
הסוג הנפוץ ביותר של כלי שינוע לצוללים (DPV) גוררים את הצולל האוחז בידיות המותקנות בירכתיים או בחרטום. גרירה מאחור ("סקוטרים") היא היעילה ביותר כאשר הצולל ממוקם במקביל ומעל לשטף המדחף. הצולל לובש רתמה הכוללת רצועת מפשעה עם טבעת D בקדמתה. הסקוטר מצויד ברצועת גרירה הנצמדת אליו באמצעות תפס מתכתי לשחרור בקלות.

 רכבי שינוע לצוללים 
שמאל|ממוזער|רכב שינוע לצוללים של הצי האמריקאי, דוגמה לסוג הרטוב של כלי זה.
רכבי שינוע לצוללים (SDV) הם צוללות "רטובות" המיועדות להוביל צולל קרבי מיחידה של לוחמים תת-ימיים או כוחות מיוחדים של הצי, מתחת לפני המים ולמרחקים ארוכים. רכבי SDV נושאים מפעיל, מפעיל משנה/נווט, וצוות צוללים קרביים על ציודם, אל יעדי משימה ימיים ביבשה או בים. המפעיל ומפעיל המשנה הם לעיתים חלק מצוות הצוללים. דוגמאות לשימוש ב"כלי רכב לשינוע צוללים" ניתן למצא ביחידת אריות הים של צי ארצות הברית ובשירות הסירות המיוחד הבריטי.

במשימות ארוכות טווח, רכבי SDV יכולים לשאת מערכת פנימית לאספקת גז נשימה, להארכת טווח פעילות ציוד הצלילה האישי של הצוללים.

כלי SDV משמשים לרוב להובלת כוחות למבצעים מיוחדים או להצמדת מוקשים ימיים לגוף של ספינות אויב. בשימוש הראשון, ניתן להנחית צוות צוללים קרביים בחשאי בחוף עוין כדי לבצע משימות ביבשה. לאחר סיום המשימה, הצוות עשוי לחזור אל ה-SDV לצורך חילוץ חזרה אל אוניית האם. במשימות ממושכות ביבשה ניתן לתספק את הצוות על ידי מפגש עם כלי SDV נוספים. בשימוש השני, ניתן להצמיד מוקשים וחומרי נפץ נוספים לספינות או לתשתיות נמל, ואז להתרחק למרחק בטוח לפני הפעלת המטען. בנוסף להשמדת מטרות, כלי SDV עשוי להטעות את האויב לגבי מקור התקיפה.

אחד הדגמים – "רכב שינוע צוללים" מדגם Mark 9 של אריות הים של צי ארצות הברית – היה מסוגל גם לשגר טורפדו, מה שאיפשר לו לתקוף ממרחק של עד 5.5 קילומטרים.

מקורו של כלי ה-SDV בצוללות, הטורפדו המאויש האיטלקי ובקנו התת-מימי הממונע הבריטי מסוג "Sleeping Beauty", ששימשו בתקופת מלחמת העולם השנייה.

טורפדו מאויש

אלו הם כלי רכב בצורת טורפדו או דג, המיועדים לצולל אחד או יותר, שבדרך כלל יושבים עליהם או בתאים פנימיים. הטורפדו המאויש שימש בהצלחה רבה אנשי קומנדו צוללנים במלחמת העולם השנייה, אשר הצליחו להטביע מעל 100,000 טון של ספינות בים התיכון בלבד. כלי דומה יוצר גם עבור צוללנים מקצועיים או חובבים, אך בעיצוב אווירודינמי משופר מאחר שאין בו ראש נפץ; ה־Dolphin שיוצר באי וייט (בריטניה) בשנות ה־70 הוא דוגמה לכך. חלק מקטנועי הצלילה של Farallon ושל Aquazepp מעוצבים בצורת טורפדו, עם ידיות סמוך לחרטום ומושב מוגבה מאחור לתמיכת אזור המפשעה של הצוללן כנגד זרם המים.

ה־Protei-5 וה־Proton הרוסיים נושאים את הצוללן כשהוא מחובר לחלק העליון של הכלי. ה־Proteus, שיוצר בניו זילנד, נרתם לגליל האוויר של הצוללן.

סאבסקימרים

שמאל|ממוזער|דגם של סאבסקימר (אילוסטרציה שנרשמה באמצעות מחשב) הנושא 3 צוללים. מפעיל ו-2 צוללים בשכיבה לצידי המנוע
"סאבסקימר" (Subskimmer) הוא כלי שיט ייעודי המיועד לכוחות מיוחדים, שמסוגל לפעול בשני מצבים שונים: כסירת מנוע (סירת גומי קשיחה RIB) מהירה על פני המים, וכרכב תת-ימי סמוי מתחת למים.

 אופן הפעולה שלו 
 במצב עילי: הסאבסקימר מתפקד כסירת מנוע רגילה, מהירה ויעילה, המונעת לרוב על ידי מנוע בעירה פנימית עם מדחף סילון. במצב זה, הוא יכול לשייט על פני המים במהירות גבוהה כדי להגיע לאזור היעד במהירות.
 במצב תת-ימי: כאשר הכלי מתקרב ליעד, מנוע הבנזין נאטם והכלי מופעל באמצעות מדחפים חשמליים המותקנים על זרוע צולבת הניתנת להיגוי. חלליו הפנימיים מוצפים מים והוא צולל. מתחת למים הוא מופעל כאמור באמצעות מנועים חשמליים, המאפשרים לו לנוע באופן שקט ודיסקרטי, כדי להימנע מגילוי.

הכלי מסוגל להתנפח ולהתרוקן מאוויר בכוחות עצמו, וכך להפוך מסירת שטח מהירה וקלת משקל לכלי צלילה ממונע ולהפך.

היכולת הייחודית הזו מאפשרת לכוחות מיוחדים לבצע משימות כמו הסתננות לאזורי אויב, סיור ימי, וחילוץ, תוך כדי מעבר מהיר ויעיל בין פני המים לעומקם. הוא מהווה פתרון ביניים בין סירת גומי מהירה לרכב תת-ימי מלא (SDV).

פיתוח הכלי החל בשנות ה-70 של המאה ה-20 בחברת Submarine Products שליד העיר הקסהאם, נורתמברלנד, אנגליה. "סאבסקימר" הוא שם מסחרי בבעלות חברת Marine Specialised Technology.

צוללות רטובות

כלי הצלילה הממונעים הגדולים, מתקרבים בהדרגה במבנם לצוללת רגילה. צוללת רטובה היא צוללת קטנה שבה תאי הצוות מוצפים במים בלחץ הסביבה, ועל אנשי הצוות ללבוש ציוד צלילה. צוללות רטובות משמשות במבצעים צבאיים חשאיים לשינוע והחזרת לוחמים אל נמלים ואזורים סמוכי חוף מבלי להתגלות. דוגמה לכך היא ה־Multi-Role Combatant Craft (MRCC).

 מזחלות גרירה 
ממוזער|מזחלת גרירה לצולל, עם משטחים נשלטים באופן עצמאי
אלו לוחות חסרות הנעה (בדרך כלל מלבניים) הנגררים על ידי סירת שטח, ומשמשים כמשטח צלילה. הצולל מחזיק במזחלת, ולעיתים נעזר בכבל שחרור מהיר להפחתת מאמץ. השליטה בעומק בעת הצלילה מתבצעת על ידי שינוי זווית ההתקפה של הלוחות. לעיתים הם מכונים "לוחות מנטה" (Manta Boards), על שם בעל החיים הימי מנטה ריי. מזחלות גרירה יעילות במיוחד לסקרים וחיפושים בתנאי ראות טובה ובמים שבהם אין מכשולים גדולים. מסלול ההתקדמות נקבע ברובו על ידי כלי השיט הגורר, לצולל יש שליטה מוגבלת בתנועות אנכיות ואופקיות.

 DPV מודרניים 
כלי DPV המצויים בשירות כוללים:

איטליה
Cosmos CE2F series כגון CE2F/X100-T
DPV דו-מושבי
פולין
Błotniak
DPV חד-מושבי
 רוסיה / ברית המועצות 
Protei-5 Russian diver propulsion vehicle
DPV חד-מושבי המתחבר אל הצולל.
Sirena DPV citing Jane's Defence Monthly: 23. 20 March 1993
ה-Sirena הוא טורפדו מאויש סובייטי באורך כ־8 מטרים ובקוטר 53 ס"מ, המיועד לשיגור מתוך צינור טורפדו. הכלי יכול לשאת שני צוללים, לטווח מרבי של 11 מייל ימי במהירות 2–4 קשר, ולעומק מרבי של 40 מטרים.Jane's Defence Weekly. IHS Inc.: 23 20 March 1993. 
Project 907 Triton 1 Project 907 Triton 1
כלי DPV סובייטי במשקל 1.6 טון, מיועד לשני אנשי צוות הרוכבים עליו, בעל מבנה גלילי מאורך. הכלי יכול לשהות על קרקעית הים עד 10 ימים לפני הפעלה מחדש, מה שמקנה גמישות מבצעית רבה. אורכו 5 מטרים, רוחבו ושוקעו 1.4 מטרים, ועומק הצלילה המרבי – 40 מטרים. הטווח המרבי הוא 35 מייל ימי עם סיבולת של 6 שעות, והמהירות המרבית – 6 קשר.
Project 908 Triton 2
גרסה סובייטית במשקל 5.3 טון, המסוגלת לשאת 6 אנשי צוות. אף על פי שמדובר בכלי "רטוב", המבנה כולל מערכת לשמירת לחץ קבוע בתא, ללא תלות בעומק הצלילה. אורכו 9.5 מטרים, רוחבו 2 מטרים, שוקעו 2.2 מטרים, עומק הצלילה המרבי 40 מטרים. טווח מרבי – 60 מייל ימי, סיבולת – 12 שעות, מהירות מרבית – 6 קשר.

 שוודיה 
חברת Defence Consulting Europe Aktiebolag (DCE AB) השוודית פיתחה סדרת כלי SDV בעיצוב מודולרי, המבוססים על שלדה ועקרונות תכנון אחידים. הדגמים הזמינים כוללים:

SEAL carrier
כלי SDV מאויש (2015) המגיע למהירות של מעל 30 קשר על פני המים, וניתן להניחו על קרקעית הים. קיימות שלוש תצורות:
 SEAL SDV – כלי לשינוע לוחמים למשימות כוחות מיוחדים (SOP).
 SEAL AUV – כלי תת-ימי אוטונומי למשימות נטרול מוקשים (MCM).
 SEAL RWSV – כלי תומך לחימה עם עמדה נשלטת מרחוק.

Smart SEAL
גרסה מוקטנת של ה-SEAL Carrier, עם מהירות של מעל 30 קשר על פני המים ויכולת הנחה על קרקעית הים.

Sub SEAL
גרסה חשמלית של ה-SEAL Carrier, המסוגלת לצלול לעומק של 40 מטרים, לשאת 6 צוללים ו-600 ליטרים של מטען מאוזן, עם טווח של 30 מייל ימי במהירות 5 קשר. ניתן לשנעו בתוך צינור טורפדו או על גבי הסיפון של צוללת.

Torpedo SEAL
כלי SDV המיועד לאחסון בצינור טורפדו בקוטר 21 אינץ'. קיים בשתי גרסאות: חד-מושבית באורך 2.5 מטרים, ודו-מושבית באורך 3.4 מטרים.

 איחוד האמירויות הערביות 
לאחר רכישת יצרנית הכלים התת-ימיים האמריקאית Seahorse Marine, חברת Emirate Marine Technologies מאיחוד האמירויות הערביות פיתחה ארבע סדרות של רכבי דחיפה ונסיעה תת-ימיים (DPV/SDV), כולם עשויים מחומרים מרוכבים מפיברגלס וקרבון:

Class 4
כלי במשקל שלושה טון, לשני מפעילים, המונע באמצעות סוללות כסף-אבץ חיצוניות המפעילות מנוע בעוצמה של 8 קילוואט. מערכות החישה והשליטה כוללות סונאר, מד עומק, GPS, מצפן אלקטרוני, מערכת מיפוי אלקטרונית ומחשב משולב. טווח ההפלגה הוא 60 מייל ימי (110 ק"מ) במהירות 6 קשר (מהירות מרבית 7 קשר), ועומק הפעולה המרבי הוא 50 מטר. המטען המרבי – 200 ק"ג.

Class 5
כלי במשקל שמונה טון, לשני מפעילים, המונע באמצעות סוללות ניקל-קדמיום חיצוניות המפעילות מנוע בעוצמה של 8 קילוואט. יתר המפרט זהה ל-Class 4, אך המטען המרבי מוגדל ל-450 ק"ג.

Class 6
כלי המיועד לשאת 4 או 8 צוללים (2 אנשי צוות). מותקנים בו שני מנועים בעוצמה של 8 קילוואט להפלגה תת-ימית ומנוע דיזל להפלגה על-פני המים. המערכת כוללת בקרה ממוחשבת, טייס אוטומטי להפחתת עומס על המפעיל ותורן טלסקופי עם מצלמת וידאו או מצלמה תרמית. הטווח התת-ימי יהיה 100 מייל ימי (185 ק"מ) במהירות 4 קשר עד לעומק של 50 מטר, ובשיט על-פני המים – מהירות מרבית של 20 קשר. יש בכלי מערכות נשימה מובנות לצוללים לשימור מערכות הנשימה האישיות.

Class 8
כלי באורך 11 מטר, לשישה צוללים (2 אנשי צוות), המונע באמצעות שני מנועים בעוצמה של 8 קילוואט, עם סוללת ליתיום-יון. טווח ההפלגה המרבי – 50 מייל ימי (93 ק"מ) במהירות 5 קשר, עם מהירות מרבית של 6 קשר.

 ארצות הברית 
ממוזער|שמאל|דגם SDV Mk IX במוזיאון הצוללות של צי ארצות הברית
ממוזער|שמאל|איש צוות מיחידת כלי שינוע לצוללים (SDV) נערך לשגר כלי שינוע מהצוללת USS Philadelphia (SSN 690)

Piranha
DPV/SDV דו־מושבי במשקל 1.63 טונות, שפותח על ידי Columbia Research Corporation (הקולומביה גרופ), עשוי פיברגלס. טווח מקסימלי 27.5 מייל ימי במהירות 5 קשר, ומהירות שיא של 8 קשר מושגת באמצעות מנוע DC חסר מברשות וסוללות כסף–אבץ. עומק פעולה מקסימלי 70 מטר, אך מצב עבודה רגיל הוא כ־45 מטר.

SDV-X Dolphin
כלי SDV במשקל 2.75 טון (2015), לשישה עד שמונה אנשי צוות, שנבנה בידי Columbia Research Corporation, עשוי פיברגלס. טווח מקסימלי 56.5 מייל ימי (104.5 ק"מ) במהירות 5 קשר, ומהירות שיא 8 קשר באמצעות מנוע DC חסר מברשות וסוללות כסף–אבץ. עומק מקסימלי 91 מטר, פעילה עד כ־45 מטר. מאובזר בתצוגות LCD צבעוניות ומפות דיגיטליות צבעוניות. מערכת הניווט כוללת GPS, Doppler velocity log וסונאר רב־קרני לזיהוי מכשולים. מערך התקשורת כולל טלפון תת-ימי ורדיו VHF.

Sea Shadow SDV
פותח על ידי Anteon Corp — חברה בבעלות General Dynamics מאז 2006 — ומשקלו 107 ק"ג. מתאים לאדם או שניים, מונע בסוללות עופרת־חומצה. גוף הכלי עשוי פלסטיק דחוס במיוחד עם חתימת מגנטית נמוכה. משטחי הפלגה מתקפלים ומנועים מסתובבים מאפשרים שיגור דרך פתח חירום בגודל 76 ס"מ. כולל מערכת בקרת מהירות אלקטרונית עם מצב גיבוי ידני, ופיצוי נפילה אלקטרונית. פרטי מהירות, עומק, סוללה וחשמל מוצגים בתצוגת LCD, עם אותות חזותיים למצב סוללה נמוך או קצב עלייה/ירידה מסוכן. טווח הפעולה הוא 5 מייל ימי (9.25 ק"מ) במהירות 2–3 קשר, ובמקסימום עומק של 30 מטר.

SEAL Delivery Vehicle (SDV)
דגם Mark 8 SDV, עם מהירות מקסימלית של  וטווח מקסימלי של 36 מייל ימי (66 ק"מ) בעומק של 6 מטרים. נמצא בשירות צי ארצות הברית.

ממוזער|שמאל|הדגם הראשוני של ה-Shallow Water Combat Submersible (SWCS) נבחן בבריכה

Shallow Water Combat Submersible
המחליף המתוכנן לכלי ה-SEAL Delivery Vehicle; בעל סיבולת של 12 שעות ויכולת נשיאת מטען גדולה יותר ובטווח ארוך יותר מהדגם הקודם.

Swimmer Delivery Vehicle
הפעלת כלי שינוע לצוללים.

Swimmer Transport Device

 יוגוסלביה 
כל כלי השינוע לצוללים (SDV) של יוגוסלביה לשעבר פותחו על ידי Brodosplit – Brodogradilište Specijalnih Objekata d.o.o., והועברו למדינות היורשות של יוגוסלביה לשעבר.

R-1
כלי SDV במשקל 150 ק"ג, לאדם אחד, בצורת טורפדו. המפעיל יושב רכוב על גוף סגסוגת האלומיניום מאחורי הראשון מבין שני מכלי הציפה, ויכול לשאת עד 40 ק"ג של מוקשי "לימפט" במשקל 7 או 15 ק"ג כל אחד. ממדי הכלי: אורך 3.72 מטר, קוטר 0.52 מטר, וניתן לאחסנו בתוך משגר טורפדו של צוללת. סוללות כסף–אבץ ומנוע בהספק 1 קילוואט מספקים טווח של 8 מייל ימי (14.8 ק"מ) במהירות שיוט של 2.5 קשר (4.63 קמ"ש). מהירות מרבית – 3 קשר, עומק פעולה מרבי – 60 מטר.

R-2 Mala
כלי SDV דו־מושבי במשקל 1.41 טון, שבו הצוות רוכב על גוף גלילי צר. מנוע חשמלי DC בהספק 4.5 קילוואט, המוזן מסוללות עופרת–חומצה או כסף–אבץ, מספק טווח מרבי של 23 או 46 מייל ימי, בהתאם לסוג הסוללות. מהירות שיוט – 2.8 קשר, מהירות מרבית – 6.5 קשר. ציוד הניווט כולל מצפן גירו מסוג תעופתי, מצפן מגנטי, מד עומק עם סקאלה של 0–100 מטר, מד עומק אקוסטי (echo-sounder), סונאר, שני פנסים חזקים, ועוד – כל הציוד בתוך מכל אטום למים. ה-R-2 מסוגל לפעול עד לעומק של 60 מטר, עם עומק מקסימלי של 100 מטר, ויכולת נשיאת מטען מוקשי "לימפט" עד 250 ק"ג.

בישראל 
 שימוש בכלי שינוע תת-ימיים בחיל הים הישראלי 
שמאל|ממוזער|"חזיר" של שייטת 13 המוצג בחצר מוזיאון חיל הים
מתחילת שנות ה-50 השתמש חיל הים הישראלי בכלי שינוע תת-ימיים. עוד בטרם הקמת המדינה על ידי היחידה הימית של הפלמ"ח, הפלי"ם, בפיקוד יוחאי בן נון ולאחר הקמת חיל הים הישראלי ושייטת 13. באותן שנים נעשה שימוש ב"חזירים" מתוצרת איטליה.

בשנת 1979 נכנס לשימוש דגם מתקדם של "חזיר" שנקרא "רם", ששימש להובלת לוחמים. שימוש מבצעי ראשון בדגם זה נעשה לשם טיבוע אוניית המחבלים בשם "טארק" במעגן צור, ב-26 באפריל 1979.

בהמשך חיל הים הישראלי השתמש בכלים תת-ימיים מתקדמים לשינוע צוללים במבצעים סמויים, בכלי השיט שנקרא Sea Chariot, שפותח על ידי החברה הישראלית חברת T.E.I Ltd. (Technical Equity International) מהוד השרון. כלי השיט מיועד לצוללן יחיד, בו הצוללן שוכב על בטנו מאחורי מגן מים קטן. באופן חריג, לכלי יש אספקת אוויר פנימית (תכונה המצויה בדרך כלל בכלי שיט גדולים יותר). הכלי בעל שלושה מנועי דחף חשמליים, כאשר שניים מהם ממוקמים בסנפירי הכנף הקדמיים. תצורה זו מעניקה לכלי יכולת תמרון גבוהה.

בנוסף לכך, צוללת הדולפין שנמסרה ב-12 בדצמבר 2024 לחיל הים הישראלי מדגם (INS Drakon) מצוידת בצינורות שיכולים לשמש גם להטענה של כלי שינוע צוללים מסוג DPV קטנים.

 לוח אירועים בתולדות שייטת 13 בהם נעשה שימוש בכלי שינוע תת-ימיים 
+ תאריך מקום  הכח המבצע תיאור המבצע מלחמת העצמאות9 אפריל 1948  בנמל בארי איטליה חבלנים ימיים יוסף דרור ובני קרביץ מבצע 'שלל 2'. הטבעת ספינת נשק ערבית 'לינו'21 באוקטובר 1948מול עזה סירות נפץ בפיקוד יוחאי בן נון שהורדו מאח"י מעוז (ק-24) תקיפת האמיר פארוק ושולת מוקשים.בין מלחמת העצמאות למלחמת סיני1955בסיס השייטתצוללי היחידהשתוף פעולה עם יחידות צרפתיות, התחלת שימוש במכשיר צלילה יעיל 'אוקסיג'ר' שיפר את יכולת הביצוע.25 ביוני 1955נמל ביירותקבוצת צוללים בהובלת טרפדותסיור מודיעין בנמלבין מלחמת סיני למלחמת ששת הימים ליל 9–10 ביולי 1958 נמל ביירות  כוח שייטת 13 בפיקוד יוחאי בן-נון מובל בשתי טרפדות בפיקוד יצחק שושן סיור צלילה לאיסוף מידע. חילוץ הצוללים מהנמל הפך לפעולה רועשת והסתיים בהצלחה.16 במרץ 1962מזרח הכנרתיחידת הצולליםפשיטה בצלילה על מוצבי כורסי התבטלה תוך כדי ביצוע עקב אובדן ההפתעה.17 באוגוסט 1966מזרח הכנרתיחידת הצוללים בפיקוד ראובן פנחסבמסגרת חילוץ ספינת המשמר בכנרת ניסיון חילוץ המיג הסורי שנכשל. הפעילות התגלתה על ידי הסורים שכיסו את האזור באש. 6–7 בפברואר 1967נמל בירות יחידת ה'חזירים' מובלים בטרפדות סיור צלילה בנמל ביירות בפיקוד יצחק שמיר.מלחמת ששת הימים 5 ביוני 1967 לילה מפרץ אילת 3 טרפדות, סירות נפיץ, 5 סירות מהירות, גוררת צאלה  מארב לכוח מצרי שכלל שתי משחתות ו-5 טרפדות העולה להפגיז את אילת. המצרים סבו על עקביהם ולא נוצר מגע. 5/6 ביוני בלילה  פעולת אלכסנדריה 8 צוללים עם אח"י תנין  תקיפת כלי שיט בנמל, בעת החזרה לא אותרה הצוללת ו-6 צוללים נפלו בשבי.5/6 ביוני בלילה נמל פורט סעיד 4 צוללים בשני חזיריםחדירה להדבקת מוקשי עלוקה. בנמל לא נמצאו מטרות.5/6 ביוני בלילה החוף הסורי מול טרטוס 4 צוללים עם שני חזירים על סד"ג מגויס "שקמונה"  ניסיון פשיטה תת-מימית להדבקת מוקשים לכלי שיט של הצי הסורי. מפקד הפעולה יוחאי בן-נון החליט לדחותה, ואחר כך בוטלה.5/6 ביוני בלילההחוף הסורי במעגן בניאס  שלושה זוגות צוללים בשלוש סירות גומי מאח"י נגה (ק-22)  ניסיון פשיטה תת-מימית להדבקת מוקשים לכלי שיט של הצי הסורי. בסריקת החוף לא נמצא המעגן – הפעולה נדחתה ואחר כך בוטלה5/6 ביוני בלילה מינת אל-ביידה 3 סירות גומי 3 זוגות צוללים על סד"ג מגויס "גלים"  ניסיון פשיטה תת-מימית להדבקת מוקשים בבסיס הצי הסורי – התנועה ליעד התארכה. במעגן הייתה פעילות סורית, מפקד הסירות שקל שלא נותרו מספיק שעות חושך לביצוע הצלילה והחליט לחזור. הפעולה נדחתה ואחר כך בוטלה.מלחמת ההתשה ליל 8–9 ספטמבר 1969 מפרץ סואץ8 צוללים בשני "חזירים" מבצע אסקורט, פשיטת צוללים, 2 טרפדות טובעו, 3 הרוגים ישראלים בפיצוץ ה"חזיר" בדרך חזרה.מלחמת יום הכיפוריםהלילה שבין 9 ל-10 באוקטובר ים סוף – מעגן ע'רדקה מבצע מגבית 10, צוללים בסירות גומי בפיקוד אלי מרק המבצע בוטל לאחר הגעת הכוח לנקודת הצלילה עקב נוכחות ספינת משמר מצרית באזור היעד. הלילה שבין 11 ל-12 באוקטובר ים סוף מעגן ע'רדקה  צוללים בסירות גומי בפיקוד אלי מרקמבצע מגבית 11 על מעגן ע'רדקה. סטי"ל קומאר אחד הושמד בהתפוצצות מוקש. הלילה שבין 16 ל-17 באוקטובר 1973 נמל פורט סעיד 4 צוללים עם שני חזירים מבצע ליידי – הטבעת סטי"ל, נחתת, טרפדת וספינת משמר. שני הרוגים ואובדן של סירת "חזיר".הלילה שבין 19 ל-20 באוקטובר 1973 ים סוף מעגן ערדקה סנוניות וסירות נפץ מבצע מגבית 15 נפגעו מבנים בנמל אך סטי"ל קומאר לא נפגע.בין מלחמת יום הכיפורים למלחמת לבנון הראשונהמלחמת לבנון הראשונה4 באפריל 1985נמל ענאבה באלג'ירצוללי שייטת 13 מובלים על ידי 4 ספינות טיליםמבצע דרך נץ – הטבעת אוניית מחבלים "מונלייט", אשר הוכנה להובלת מחבלים לפיגוע בחוף ישראל

 ראו גם 
 טורפדו מאויש
 צוללת רטובה
 חזיר (כלי ימי)
 אריה (ספינה)
 שייטת 13

 קישורים חיצוניים 

 י. ד. הארינגטון, קאיטן - הטורפדו המאויש של יפן, 'מערכות ים' 60, יולי 1962, עמ' 16.
 ניר מאור,	סיפורו של חזיר,	"בין גלים", 9 ספטמבר 2005 עמ'	76.



ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:אמצעי לחימה ימיים
קטגוריה:ישראל: כלי שיט
קטגוריה:כלי שיט ואמצעי לחימה בחיל הים הישראלי
קטגוריה:כלי שיט מלחמתיים
קטגוריה:כלי שיט
קטגוריה:צוללות