האמנה האנגלו-רוסית

האמנה האנגלו-רוסית משנת 1907 נחתמה ב-31 באוגוסט 1907 בסנקט פטרבורג. היא שמה קץ ליריבות ארוכת השנים בין שתי המעצמות במרכז אסיה ואפשרה להן לאגף את הגרמנים, שאיימו לחבר את ברלין לבגדאד עם מסילת רכבת חדשה כדי לחזק את הקשר בין האימפריה העות'מאנית לגרמניה הקיסרית.

הוועידה שמה קץ לסכסוך הארוך על פרס בין שני הצדדים. בריטניה הבטיחה להישאר מחוץ לצפון פרס, ורוסיה הכירה בדרום פרס כחלק מתחום ההשפעה הבריטי. רוסיה גם הבטיחה להישאר מחוץ לטיבט ולאפגניסטן. בתמורה, לונדון העניקה הלוואות ותמיכה פוליטית מסוימת. האמנה שיפרה את היחסים הרעועים בין בריטניה לרוסיה על ידי חיזוק גבולות וחלוקת השליטה בפרס, אפגניסטן וטיבט. הסכם זה יהווה בסופו של דבר מרכיב של ההסכמה המשולשת.

 רקע 
במהלך השליש האחרון של המאה ה-19, התקדמותה של האימפריה הרוסית למרכז אסיה והתבססות שליטתה של בריטניה בדרום אסיה הובילו ליריבות עזה בין שתי המעצמות האירופיות. האינטרסים המנוגדים התמקדו באפגניסטן, איראן וטיבט, שלוש מדינות שהיוו חיץ בין שתי המעצמות. עלייתה של האימפריה הגרמנית כמעצמה עולמית ותבוסתה של רוסיה ב-1905 על ידי מעצמה אסיאתית מתהווה, האימפריה היפנית, במלחמת רוסיה-יפן, עזרו לשכנע את הבריטים והרוסים בצורך לפתור את חילוקי הדעות ביניהם באסיה. היו דיבורים על הסכמה במהלך שנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19, במיוחד לאחר כיבוש מצרים על ידי בריטניה ב-1882. עם זאת, הייתה התנגדות עזה בבריטניה לעסקה עם רוסיה. לקראת הוועידה התקיימו דיונים בשאלת . מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים סר אדוארד גריי תמך בהגעה להסכמה עם רוסיה.

בתחילת 1907 העלה , שגריר רוסיה בפריז, את ההצעה, ובעקבות כך נערכו שיחות בלונדון עם השגריר הרוסי הרוזן . מעט ידוע על אותן שיחות, אך נראה כי הועלתה ההצעה שלרוסיה תהיה יציאה חופשית מהים השחור דרך המצרים, בעוד שלמעצמות אחרות תהיה הזכות לשלוח את ספינות המלחמה שלהן למצרים מבלי להיכנס לים השחור, יחד עם דיבורים על כך שרוסיה תכבוש את הבוספורוס ואנגליה את הדרדנלים. עם זאת, לא יצא דבר מהדיונים הללו.

 עלייתה של גרמניה 
ב-20 במאי 1882 נכנסה גרמניה לברית המשולשת עם איטליה ואוסטרו-הונגריה, ובכך השלימה את עלייתה התעשייתית והחברתית-פוליטית בזירה העולמית. יתר על כן, גרמניה הגדילה באופן דרמטי את התפוקה הצבאית שלה מתחילת המאה ה-20 ועד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה. עם איחוד גרמניה, פעל אוטו פון ביסמרק להגדיל את השפעתה הגלובלית של המדינה ולהגיע למה שהיה אז שיא הכוח הגרמני. בעוד בריטניה ורוסיה גילו עוינות לתוכניות הגרמניות באזור, חברות הברית המשולשת התנגדו בתורן להשפעה האנגלו-רוסית באסיה. לפיכך, התפשטות צבאית וטריטוריאלית הייתה המפתח של גרמניה להפיכתה לשחקן מרכזי בזירת הכוח הבין-לאומית. האינטרס של גרמניה במזרח התיכון תפס עמדה משנית, כזו הכפופה למדיניות העיקרית של גרמניה באירופה עצמה. ברלין פלשה בדרכי שלום לאימפריה העות'מאנית והיו לה מעט שאיפות קולוניאליות באזור.

 בעיית פרס 
בשנת 1905 התפשטה פעילות מהפכנית ברחבי טהראן ואילצה את מוזפר א-דין שאה קאג'אר לקבל , לאפשר את הקמת המג'לס ולקיים בחירות. לדמויות מרכזיות במהפכה היו מטרות חילוניות. ממשלות בריטניה ורוסיה לא אישרו את ההסדר הפוליטי החדש, שהיה ליברלי ובלתי יציב כאחד, והעדיפו מדינת בובות יציבה, המאפשרת ויתורים זרים ותומכת בתוכניותיהם באזור.

כדי לקדם את מטרותיהן בפרס, ממשלות בריטניה ורוסיה דנו בחלוקתה לשלושה אזורים. ההסכם קבע כי הוא "יקצה את הצפון, כולל אספהאן, לרוסיה. הדרום-מזרח, במיוחד כרמאן, סיסתאן ובלוצ'סתאן לבריטניה, והשטח שנותר בין שתי המעצמות יהיה אזור נייטרלי". חלוקת פרס תחזק את שליטתן של בריטניה ורוסיה על האינטרסים הטריטוריאליים והכלכליים שלהן במדינה, ותאפשר להן התערבות מתמשכת במערכת הפוליטית של פרס. הממשלה הפרסית הבינה במהרה כי ברית אנגלו-רוסית מהווה איום גדול יותר על הריבונות האיראנית מאשר שתי המעצמות עוינות. כתוצאה מכך, בשנת 1907 חתמו בריטניה ורוסיה על הסכם להסדרת האינטרסים הכלכליים והפוליטיים שלהן.

 תנאי ההסכם 
הוועידה האנגלו-רוסית קבעה את אזורי ההשפעה של האימפריה הרוסית והאימפריה הבריטית בפרס, אפגניסטן וטיבט.

 פרס 
ההסכם הכיר בריבונות המדינה אך גם חילק אותה לשלושה אזורים נפרדים. ההסכם הגדיר את כל צפון איראן, הגובלת בנכסיה של רוסיה בעבר הקווקז ובמרכז אסיה, כאזור השפעה בלעדי לאינטרסים רוסיים. האזור הצפוני הוגדר כמתחיל ב במערב, על גבול האימפריה העות'מאנית, ועובר דרך טהראן, אספהאן ויזד עד לגבול המזרחי, שם הצטלבו הגבולות של אפגניסטן, איראן ורוסיה. אזור קטן יותר בדרום-מזרח איראן, שגבל בראג' הבריטי, הוכר כתחום בלעדי לבריטניה. האזור הבריטי השתרע מערבה עד כרמאן בדרום מרכז ובנדר עבאס בדרום. האזור המפריד בין שני המרחבים הללו, כולל חלק ממרכז איראן וכל דרום-מערב המדינה, הוגדר כאזור נייטרלי שבו שתי המדינות ואזרחיהן הפרטיים יוכלו להתחרות על השפעה ופריבילגיות מסחריות.

עבור בריטניה ורוסיה, ההסכם היה חשוב בכינון מערך דיפלומטי שהחזיק מעמד עד מלחמת העולם הראשונה. עם זאת, לא נערכה התייעצות עם ממשלת פרס לגבי ההסכם, אך היא עודכנה לאחר חתימתו. למרות שלא הייתה בעמדה למנוע מבריטניה ורוסיה ליישם את ההסכם, ממשלת פרס סירבה להכיר בלגיטימיות של ההסכם מכיוון שהוא איים על שלמותה הלאומית של המדינה. הלאומנים האיראנים, במיוחד, זעמו על חתימתה של בריטניה על האמנה, מדינה שהם ראו בה מגדלור של דמוקרטיה במהלך המהפכה החוקתית. לאחר מכן, מורשת חשובה של ההסכם הייתה צמיחת הרגשות האנטי-בריטיים וגישות אנטי-מערביות אחרות כמרכיבים חזקים של הלאומיות האיראנית. ההסכם לא ביטל כל תחרות בין שתי המעצמות בנוגע למדיניותן באיראן, אך לאחר 1907 טופח שיתוף פעולה רחב, במיוחד כאשר האינטרסים האנגלו-רוסיים היו בסכנה. במיוחד התערבו בריטניה ורוסיה בפוליטיקה הפנימית של איראן ותמכו במלוכנים במאבקם נגד תומכי החוקה. ההסכם פג ב-1918, לאחר שרוסיה הסובייטית המהפכנית החדשה ויתרה עליו.

 אפגניסטן 

עם האמנה האנגלו-רוסית, רוסיה הכירה בכך שאפגניסטן נמצאת בתחום ההשפעה הבריטי כל עוד בריטניה לא תתקוף את המדינה, ובתמורה העניקה בריטניה זכות לרוסיה לסחר שוויוני ולתקשורת ישירה עם פקידי ממשל אפגנים בנושאים לא פוליטיים. חביבאללה ח'אן, אמיר אפגניסטן, חש מושפל וזעם כשקרא את תנאי האמנה, בין היתר משום שבריטניה לא טרחה להודיע לו על המשא ומתן או על מסקנותיו. בדומה לתנאים הנוגעים לפרס, ההסכם הביא לצמיחת רגשות אנטי-בריטיים באפגניסטן.

 טיבט 
הוועידה האנגלו-רוסית הכירה ב"ריבונות הסינית" על טיבט, ובריטניה התחייבה לא לטפל בטיבט באופן חד צדדי ללא אישור ממשלת סין. בריטניה חשבה כי אמנה זו תשים קץ למאמצי ההתפשטות של רוסיה, שאיימו על הודו, ועם התפתחות הקשרים האנגלו-רוסיים בתחילת המאה ה-20, הן בריטניה והן רוסיה הכירו בתפקידה של טיבט כחיץ באמנה האנגלו-רוסית שהכירה גם בריבונותה של סין על טיבט, אם כי סין לא קיבלה את המונח סוזרניות ובמקום זאת השתמשה במונח ריבונות כדי לתאר את מעמדה בטיבט מאז 1905. חתימתה של האמנה האנגלו-רוסית באה בעקבות  בשנים 1903–1904,  משנת 1904 ו משנת 1906 אשר למעשה ביססו מחדש את תפקידה של סין ככוח השולט בטיבט.

 ראו גם 
 ההסכמה הלבבית
 הברית הצרפתית-רוסית
 המשחק הגדול
 המערכה בפרס במלחמת העולם הראשונה

 קישורים חיצוניים 

 הטקסט המלא של האמנה בוויקיטקסט

 הערות שוליים 

קטגוריה:האימפריה הרוסית: אמנות והסכמים
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: אמנות והסכמים (1801–1922)
קטגוריה:יחסי הממלכה המאוחדת – רוסיה
קטגוריה:יחסי איראן – הממלכה המאוחדת
קטגוריה:הסכמים בין-לאומיים שהופרו