קים קי-דוק

קִים קִי-דּוּק (בקוריאנית: 김기덕; 20 בדצמבר 1960 – 11 בדצמבר 2020) היה במאי קולנוע דרום קוריאני. נחשב לאחד מיוצרי הקולנוע הקוריאניים המוערכים והבולטים ביותר. קים זכה בפרס דוב הכסף לבמאי הטוב ביותר משנת 2004 ופרס אריה הזהב משנת 2012, ובכך היה לקוריאני הראשון שזוכה בפרס הגדול באחד מ-"שלושת הפסטיבלים הגדולים" (קאן, ונציה וברלין).
 ביוגרפיה 
קים נולד בשנת 1960 בבונגווה שבדרום קוריאה. בבגרותו, שירת 5 שנים בחיל הנחתים של קוריאה הדרומית. בשנת 1990 נסע לפריז על מנת ללמוד אמנות, אך בפועל בילה שם שנתיים כצייר רחוב.

כשחזר לקוריאה, החל לכתוב תסריטים מבלי שלמד קולנוע בשום שלב בחייו. סרטו הראשון יצא בשנת 1996, אך ההכרה הבין-לאומית הגדולה הגיעה בעקבות הסרט "The Isle" משנת 2000.

יצירתו המוכרת ביותר הוא הסרט אביב, קיץ, סתיו, חורף... ואביב שיצא בשנת 2003. הסרט זכה לביקורות משבחות בכל העולם ונבחר בשנת 2016 לסרט ה-66 הטוב ביותר במאה ה-21 על ידי מגזין ה־BBC. מבקר הקולנוע של מגזין הגרדיאן, פטר בראדשו, כתב על הסרט כי הוא "משל רב עוצמה וחידתי שמצליח להיות גם שליו וגם מרתק בו זמנית. עונות חייו של נזיר צעיר, תחת טיפולו של זקן חכם, מוצגות במעגל נצחי במסעו לעבר הארה טעונה. זהו הדבר הנדיר ביותר - סרט רוחני אמיתי." בראדשו דירג את הסרט בשנת 2020 כ"קלאסיקה קוריאנית מודרנית" החמישית בטיבה במאה ה-21.

קים זכה להערכה רבה בכל רחבי העולם, וסרטיו הוקרנו בפסטיבלי קולנוע רבים. הוא זכה בפרסים רבים, כשהבולטים מביניהם היו פרס דוב הכסף על בימוי הסרט "סמאריה" ב-2004 ופרס אריה הזהב על סרטו משנת 2012, "רחמים" (ידוע בשם "פייטה"). "רחמים" זכה גם בפרס סטלייט לסרט הבינלאומי הטוב ביותר והיה מועמד לפרס על הסרט והתסריט. עוד אחד מסרטיו הידועים ביותר הוא הסרט להרגיש בבית, אף הוא משנת 2004, שהיה מועמד לפרס אריה הזהב ועליו זכה קים בפרס אריה הכסף לבמאי הטוב ביותר בפסטיבל ונציה. סרטים נוספים שזכו בפרסים בין-לאומיים חשובים הם "אריראנג" (2011) ו-"אחד על אחד" (2014).

אף על פי שקים הוא אחד מיוצרי הקולנוע הקוריאני הידועים ביותר בחו"ל, וזכה לתשבחות מצד המבקרים ולהצלחה לא קטנה בקופות, דווקא בקוריאה עצמה הוא סוג של "מנודה" ולא זכה לסיקור רב, וסרטיו בקושי נצפו בקרב צופי הקולנוע הקוריאנים. הסיבות לכך רבות, אם בגלל האלימות הקיצונית והזנות שמופיעים בחלק מסרטיו, אם בגלל הדמויות המנוכרות שמציגות את הקוריאנים באור לא מחמיא וחד־ממדי, או שהוא מציג בסרטיו מציאויות רעות שהציבור הקוריאני היה מעדיף שלא יופצו לכל העולם.

 הייחוד בסרטיו 
סרטיו של קים הם בעלי סגנון ייחודי. חלקם אלימים בצורה חריגה אפילו בקוריאה, חלקם רוחניים-פילוסופיים ומופשטים מאוד, ובחלקם הוא מופיע כמעט לבד ופשוט מדבר על עולמו הפרטי ועל השקפתו, ואף מבקר את עצמו.

סרטים אחדים שביים ידועים בכך שהם נטולי דיאלוגים. לדבריו: "הדממה היא השפה העצובה והכואבת ביותר ובכי וצחוק הן השפות היפות ביותר".

 האשמות 

בשנת 2017 הורשע קים לאחר שאחת השחקניות בסרטו "מוביוס" תבעה אותו על כך שהכה אותה.

בשנת 2018 האשימו 3 שחקניות אנונימיות את קים באונס והטרדות מיניות במסגרת תוכנית תחקירים טלוויזיונית בדרום קוריאה, אחת מהן היא זו שתבעה אותו שנה קודם. בעקבות כך, נדחתה הפצת סרטו החדש.

לאחר ההאשמות, עזב קים את דרום קוריאה.
 מותו 
קים מת באחד-עשר בספטמבר 2020, כתוצאה מסיבוכים בנגיף הקורונה, בו נדבק. זה היה בעת שהותו בלטביה על מנת לרכוש נכס נדל"ן, כיוון שתכנן להתגורר שם.

 פילמוגרפיה נבחרת 
 Birdcage Inn (1998)
 (2000) The Isle
 Real Fiction (2000)
 Address Unknown (2001)
 בחור רע (2001)
 The Coast Guard (2002)
 אביב, קיץ, סתיו, חורף... ואביב (2003)
 סמאריה  (2004)
 להרגיש בבית (2004)
 הקשת  (2005)
 זמן  (2006)
 נשימה  (2007)
 חלום  (2008)
 אריראנג  (2011)
 אמן  (2011)
רחמים (pieta)  (2012)
מוביוס  (2013)
אחד על אחד  (2014)
הרשת  (2016)

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:במאי קולנוע דרום קוריאנים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע דרום קוריאנים
קטגוריה:מפיקי קולנוע דרום קוריאנים
קטגוריה:עורכי קולנוע
קטגוריה:נפטרים במגפת הקורונה
קטגוריה:דרום קוריאנים שנולדו ב-1960
קטגוריה:דרום קוריאנים שנפטרו ב-2020