טפס-עצים אירופי

טפס-עצים אירופי (שם מדעי: Certhia familiaris), המוכר באנגלית גם בשם טפס-עצים אירואסייתי (באנגלית: Eurasian treecreeper) או טפס-עצים מצוי (באנגלית: Common treecreeper), הוא מין של ציפור שיר קטנה. הוא דומה לטפסי-עצים אחרים, ובעל מקור מעוקל, גב חום מנומר, בטן לבנבה, וזנב ישר וארוך המסייע לו לטפס על גזעי עצים. ניתן להבחין בינו לבין המין הדומה טפס-עצים קצר-אצבעות לפי אופן שירתם השונה.

לטפס-העצים האירופי ישנם תשעה תת-מינים או יותר, המקננים בחלקים שונים של תחום תפוצתו באזור הפלארקטי. מין זה מצוי ביערות מכל הסוגים, אך באזורים בהם תפוצתו חופפת לזו של טפס-עצים קצר-אצבעות במערב אירופה, סביר יותר למצוא אותו ביערות מחטנאים או בגבהים רמים יותר. הוא מקנן בנקיקי עצים או מאחורי קליפות עץ, ומעדיף עצי סקוויה ענקית שהובאו על ידי האדם כאתרי קינון היכן שאלו זמינים. הנקבה מטילה בדרך כלל חמש או שש ביצים לבנות מנוקדות בוורוד בתוך הקן המרופד, אך הביצים והגוזלים פגיעים להתקפות מצד קריים ויונקים, כולל סנאים.

טפס-העצים האירופי הוא אוכל חרקים, ומטפס במעלה גזעי עצים כדי לחפש פרוקי-רגליים, שאותם הוא שולף מסדקי הקליפה בעזרת מקורו הדק והמעוקל. לאחר מכן הוא עף אל בסיס עץ סמוך בתעופה קופצנית אופיינית. בחורף הוא חי לבדו, אך בעת קור הוא עשוי להצטרף ללינת-פרט משותפת עם טפסי-עצים אחרים.

 תיאור 
ימין|ממוזער|טפס-עצים אירופי מטפס על עץ ונשען על זנבו
כל טפסי-העצים דומים במראה: עופות קטנים בגוון חום מפוספס ומנוקד בגב, עכוז אדמדם-חלוד ובטן לבנה. להם מקורים ארוכים וכפופים, ונוצות זנב ישרות ומזדקרות המספקות תמיכה בעת הטיפוס על גזעי עצים בחיפוש אחר חרקים.

אורך טפס-העצים האירופי 12.5 ס"מ ומשקלו 7.0–12.9 גרם. גבו חום-בהיר ומנומר במעט בשחור, בז' ולבן, וזנבו חום אחיד. הבטן, הצדדים והשת חלודים-בהירים. הזוויגים דומים, אך צעירים דהויים יותר בגבם ולבנבנים בגו הגוף עם נקודות עדינות כהות בצדדים.

קריאת המגע שקטה מאוד, דקה וגבוהה; הקריאה הבולטת היא tsree חדה עם איכות ויברטו, לעיתים כרצף צלילים. שירת הזכר נפתחת עם srrih, srrih, נמשכת בציוצים קצרים, גל יורד ארוך, ואז שריקה שיורדת ועולה שוב.

תחום התפוצה של טפס-העצים האירופי חופף עם אלו של כמה מיני טפסי-עצים אחרים, דבר שמקשה על זיהוי המינים באזורי החפיפה. באירופה הוא חופף לטפס-עצים קצר-אצבעות. בהשוואה למין זה, טפס-העצים האירופי לבן יותר בגחונו, חם ומנומר יותר מעל, עם גבת עין לבנה יותר ומקור מעט קצר יותר. לעיתים זיהוי חזותי קשה אפילו ביד. שירת זכר מזהה בדרך כלל, משום שלקצר-אצבע סדרת צלילים שווה-מרווחים השונה בבירור משירת האירופי; עם זאת, תועדו מקרים של "שירת-צד" בין המינים.

שלושה תת-מינים הימלאיים של טפס-העצים האירופי מוכרים לעיתים כמין נפרד תחת השם טפס-עצים הודגסון. אם הם מוחשבים כתת-מינים של האירופי, יש להבחין ביניהם לבין שלושה טפסי-עצים דרום אסייתיים אחרים: הם נבדלים מטפס-עצים מפוספס-זנב בכך שזנבם אחיד בצבע ואילו זנבו מפוספס, וצבע הגרון הלבן שלהם מבדיל אותם מטפס-עצים חום-גרון. טפס-עצים חלוד-צד דומה מאוד במראה, אבל המותניים שלו בגוון כהה וקינמוני יותר של בז'.

טפס-העצים החום מצפון אמריקה לא תועד באירופה, אבל כתועה מזדמן סתווי הוא קשה לזהוי על סמך הקריאות הדומות שלהם, ולא סביר לזהות את ההבדלים בשירה, מאחר שזו לא עונת החיזור של טפס-העצים החום. לטפס-העצים החום שיר פחות סדור משל האירופי וקצר ממנו. השיר של טפס-העצים החום שונה מהותית דיו משני המינים האחרים. חזותית הוא דומה יותר לקצר-אצבע מאשר לאירופי, ואף על פי כן, קשה יהיה לזהותו בדיוק בשל הדמיון בין שלושתם.

 טקסונומיה 
ממוזער|טפס-עצים קצר-אצבע באירופה, מין נפרד שניתן לבלבל עם טפס-עצים אירופי
טפס-העצים האירופי הוגדר בשם המדעי הנוכחי בשנת 1758 בידי קארולוס לינאוס במהדורה העשירית של ספרו "Systema Naturae". השם המדעי נגזר מיוונית עתיקה: κέρθιος – עוף עצים קטן המתואר אצל אריסטו ואחרים, ומלטינית: familiaris – "מוכר" או "מצוי".

מין זה הוא אחד מקבוצה של מיני טפס עצים טיפוסיים דומים מאוד, כולם משויכים לסוג יחיד Certhia. כיום מוכרים תשעה מינים, בשני קווים אבולוציוניים: קבוצה הולארקטית וקבוצה דרום-אסייתית. לקבוצה ההולארקטית יש שירה מסלסלת יותר, שמתחילה או מסתיימת תמיד בצליל sreeh צווחני (למעט המינים מסין). למינים בקבוצה הדרומית, לעומת זאת, יש סלסול בקצב מהיר יותר ללא צליל sreeh. לכל המינים יש קולות ייחודיים ומספר תת-מינים הועלו לדרגת מין עקב קריאותיהם.

טפס-העצים האירופי נמנה עם הקבוצה הצפונית יחד עם טפס-העצים החום מצפון אמריקה, טפס-העצים קצר-האצבעות של מערב אירואסיה, וטפס-העצים הודגסון מהקצה הדרומי של הימלאיה (כאשר מוכר כמין נפרד).

טפס-העצים האמריקאי נחשב לעיתים כתת-מין של טפס-העצים האירופי, אך יש לו קרבה גדולה יותר לטפס-העצים קצר-האצבעות, וכיום הוא נחשב בדרך כלל למין מלא. טפס-העצים הודגסון הוא פיצול מוצע עדכני יותר בעקבות מחקרים על רצף DNA של ציטוכרום b המיטוכונדריאלי ומבנה השיר שלו, המצביעים על כך שהוא ככל הנראה מין נפרד מהמין הנוכחי.

ישנם בין תשעה לשנים-עשר תת-מינים של טפס-העצים האירופי, תלוי בהשקפה הטקסונומית הננקטת, שכולם דומים מאוד ולעיתים קרובות מתרבים ביניהם באזורים שבהם תפוצתם חופפת. קיים מדרג תכונות כללי במראה ממערב למזרח אירואסיה, כאשר תת-המינים הופכים לאפורים יותר מלמעלה ולבנים יותר מלמטה, אך מגמה זו מתהפכת מזרחית לנהר האמור. תת-המינים המוכרים כיום הם:
תת-מיןתפוצההערותC. f. britannicaבריטניה הגדולה ואירלנדטפסי עצים איריים שהם כהים מעט יותר מהבריטיים קיבלו לעיתים מעמד של תת-מיןC. f. macrodactylaמערב אירופהבהיר יותר מלמעלה ולבן יותר מלמטה מ-C. f. britannicaC. f. corsaקורסיקהחלקים תחתונים בגוון צהבהב-חיוור וחלקים עליונים מנוגדים יותר מ-C. f. macrodactylaC. f. familiarisסקנדינביה ומזרח אירופה מזרחה עד מערב סיבירתת-מין הנומינלי. חיוור יותר מלמעלה מ-C. f. macrodactyla, חלקים תחתונים לבניםC. f. dauricaמזרח סיביר, צפון מונגוליהחיוור ואפור יותר מתת-המין הנומינליC. f. orientalisאגן האמור, צפון-מזרח סין, קוריאה והוקאידו, יפןדומה לנומינלי, אך עם פסי רוחב חזקים יותר מלמעלהC. f. japonicaיפן, דרומית להוקאידוכהה וחלודי יותר מ-C. f. dauricaC. f. persicaקרים וטורקיה מזרחה עד צפון איראןעמום יותר ופחות חלודי מהצורה הנומינליתC. f. tianchanicaצפון-מערב סין ואזורים סמוכים של ברית המועצות לשעברחיוור וחלודי יותר מתת-המין הנומינליC. f. hodgsoniמערב ההימלאיה של קשמירנחשב לעיתים קרובות כמין מלא, טפס עצים הודגסון, C. hodgsonii.C. f. mandelliiמזרח ההימלאיה של הודו, נפאלנחשב כיום לעיתים קרובות כתת-מין של טפס עצים הודגסוןC. f. khamensisסין, סצ'ואןנחשב כיום לעיתים קרובות כתת-מין של טפס עצים הודגסון

 תפוצה ובית גידול 
ממוזער|פרט מרכז-אירופי אוכל טרף על גזע
טפס-העצים האירופי הוא הנפוץ בסוגו, ומתרבה ביערות לכל רוחב האזור הפלארקטי מאירלנד עד יפן. הוא מעדיף עצים בוגרים, וברוב אירופה, שבה הוא חופף לקצר-אצבע, הוא נמצא בעיקר ביערות מחטנאים ובמיוחד אשוחיות ואשוחות. באזורים שבהם הוא המין היחיד, כמו בחלק האירופי של רוסיה או באיים הבריטיים, הוא יעדיף יער של עצים רחבי עלים או יער מעורב בעצי מחט ועצים רחבי עלים. הוא מצוי גם בפארקים וגנים גדולים.

בצפון תחום מחייתו הוא מקנן בגובה פני הים, אך דרומה יותר הוא חי בגובה רב: בפירנאים מעל 1,370 מ', בסין בין 400-2,100 מ', ובדרום יפן בין 1,065-2,135 מ'. אזורי הקינון נמצאים ביולי בין 14–16 מעלות צלזיוס.

המין אינו נודד במערב ובדרום שנחשבים יותר מתוני-אקלים בתחום הקינון שלו, אך פרטים צפוניים נודדים דרומה בחורף, ופרטי ההרים יורדים לגבהים נמוכים בנדידה אנכית. נדידה חורפית והתפזרות הפרחונים לאחר הקינון עשויים ליצור תיעודי תועה. תת-מינים אסייתיים חורפים תועדו בדרום קוריאה ובסין, ותת המין הטיפוסי תועד מערבית לטווח הקינון עד אורקני, סקוטלנד. המין תועד גם באיי התעלה (שם קצר-האצבע הוא המין הנפוץ), במיורקה ובאיי פארו.

 אקולוגיה והתנהגות 
ממוזער|טפריו של טפס-העצים האירופי מאפשרים לו להיצמד לגזעים ולענפים.
 רבייה 
ממוזער|עצי סקויה אדומי-קליפה מיובאים הם אתרי קינון מועדפים כאשר נמצאים
טפס-העצים האירופי מתרבה החל מגיל שנה, ומקנן בנקיקי עצים או מאחורי קליפות עץ. במקומות בהם הוא קיים, עץ הסקוויה ענקית הצפון-אמריקאי שהובא על ידי האדם הוא עץ קינון מועדף, מכיוון שניתן לחפור בקלות חלל קינון בקליפתו הרכה. סדקים בבניינים או בקירות משמשים לעיתים, ותיבות קינון מלאכותיות או מדפים עשויים להיות מועדפים ביער מחטני. לקן יש בסיס של זרדים, מחטי אורן, עשב או קליפת עץ, וריפוד של חומר עדין יותר כמו נוצות, צמר, טחב, חזזית או קורי עכביש.באירופה מטילים לרוב 5–6 ביצים בין מרץ ליוני; ביפן 3–5 ביצים ממאי עד יולי. הביצים לבנות ומנוקדות נקודות ורודות עדינות בקצה הרחב, מידותיהן 12×16 מ"מ ומשקלן 1.2 גרם (6% קליפה). הדגירה נעשית בידי הנקבה לבדה 13–17 יום עד בקיעת הביצים; שני ההורים מאכילים, אך רק הנקבה דוגרת, עוד 15–17 יום עד פריחת הגוזלים מקן. פרטים צעירים עשויים לשוב לקן לכמה לילות לאחר פריחתם. כ-20% מן הזוגות, בעיקר בדרום ובמערב, מקננים פעמיים באותה עונת קינון.

הקינים נתונים בסכנת טריפה בידי נקריים ובמיוחד נקד עקוד, סנאי אדום וסמוריים קטנים; שיעור הטריפה גבוה פי שלושה ביערות מקוטעים מביערות עבותים (32.4% לעומת 12.0%). שיעורי הטריפה עולים בקרבת קצה היער ובסמוך לשטחים חקלאיים, כנראה בשל עליית שיעור הסמוריים. הפרעוש Dasypsyllus gallinulae הוא טפיל של מין זה. שיעור השרידות השנתי של בוגרים הוא כ-47.7%; תוחלת החיים הטיפוסית כשנתיים, והמקסימום המתועד שמונה שנים ועשרה חודשים.

 תזונה 
ממוזער|הנמלה Formica rufa, מתחרה על מזונה עם טפס-העצים האירופי
טפס-העצים האירופי מחפש מזון מסוג על גזעי עצים, מתחיל בבסיס העץ ומטפס מעלה תוך שימוש בזנב הישר כתמיכה. בניגוד לסיטיים, אינו יורד ראש תחילה אלא עף לבסיס עץ סמוך. הוא שולף חרקים ועכבישים מסדקי הקליפה במקורו הדק. לעיתים יחפש גם על קירות, קרקע חשופה או בין מחטי אורן שנשרו, ואף יוסיף זרעי מחטניים לתזונתו בחורף.

הנקבה ניזונה בעיקר בחלקים העליונים של הגזע, והזכר בתחתונים. מחקר בפינלנד הראה כי עם היעדרות הזכר, נקבה לא-מזווגת תרד לגבהים נמוכים יותר, תקצר את זמן השהייה על כל עץ ותקטין את משך סבבי החיפוש.

לעיתים טפס-העצים האירופי יצטרף ללהקות חורף ממינים מעורבים, אך אינו לוקח חלק בחיפוש המזון של ירגזיים ומלכילוני אורנים, וייתכן שהוא נהנה רק מערנות הלהקה. נמלים מתחרות על הטרף בעצי אשוח; במחקר הפיני, במקומות שבהם הנמלים חיפשו מזון נמצאו פחות פרוקי רגליים, וטפסי-עצים זכרים קיצרו את שהותם על גזעי אשוח שנמצאו עליהם נמלים.

 מצב שימור 
למין זה יש תחום תפוצה נרחב של כ-10 מיליון קמ"ר. יש לו אוכלוסייה גדולה, הכוללת על פי הערכה 11–20 מיליון פרטים באירופה לבדה. מגמות האוכלוסייה לא כומתו, אך המין אינו נחשב כמתקרב לסף הקריטריון של ירידה באוכלוסייה של הרשימה האדומה של IUCN (ירידה של יותר מ-30% בעשר שנים או שלושה דורות). מסיבות אלו, המין מוערך כללא חשש.

המין שכיח ברוב תחומו, אך נדיר באזורים הצפוניים ביותר, שם הוא פגיע לחורפים קשים, במיוחד כאשר מזונו נחסם עקב קרח על הגזעים או גשם קופא. הוא נדיר גם בטורקיה ובקווקז. במערב אזור תפוצתו התפשט לאיים ההברידיים החיצוניים בסקוטלנד, התרבה צפונה בנורווגיה, וקינן לראשונה בהולנד בשנת 1993.

 קישורים חיצוניים 

 טפס עצים אירופי באתר BirdLife (באנגלית)
 מאמר על זיהוי מטפסי עצים נפוצים וקצרי אצבעות (בגרמנית עם תקציר באנגלית)
 מידע ואיור על מטפס עצים אירופאי מתוך מדריך שדה לציפורים של ארמניה

 הערות שוליים 

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:דרוראים
קטגוריה:עופות
קטגוריה:מינים ללא חשש