צו אלהמברה

רקע היסטורי 
מאז ימי הביניים התקיימה בחצי האי האיברי אחת הקהילות היהודיות המשגשגות בעולם, במיוחד בתקופת שלטון המוסלמים בדרום ספרד. עם התקדמות הרקונקיסטה הנוצרית החלו הגבלות גוברות והולכות כלפי יהודים. במאה ה-14 החריפה העוינות בעקבות הסתה דתית ומשברים חברתיים-כלכליים.

במקביל פעלה האינקוויזיציה הספרדית כנגד נוצרים חדשים (אנוסים) שנחשדו בהמשך שמירת מצוות היהדות. עם עליית המלכים הקתוליים התחזקה השאיפה לאיחוד דתי בין הממלכות הנוצריות והיהודים נתפסו כמכשול לכך. הצו הוצג כחלק ממדיניות ליצירת חברה נוצרית אחידה.המדיניות של המלכים הקתולים כלפי מיעוטים דתיים הביאו בסופו של תהליך לגירושם של המוסלמים מחצי האי האיברי.

 תוכן הצו 
הצו חייב את כל היהודים לעזוב את שטחי הממלכה עד סוף יולי 1492, אלא אם כן ימירו את דתם לנצרות. נאסרה הוצאת רכוש שאינו מטלטלין, ורכוש רב הוחרם או נמכר בכפייה במחירים נמוכים.

יהודים שניסו להישאר בספרד לאחר המועד הוכרו כפורעי חוק, ונאסר על נוצרים "לספק מזון, לינה או סיוע כלשהו לאחר תום התקופה". הצו הציג את היהודים כמי ש"משחיתים" את אמונתם של נוצרים חדשים, והוגדר כצעד למניעת "זיהום האמונה".

הצו העמיד את הדת הנוצרית הקתולית כבסיס החוקי לממלכה והפך את היהדות לבלתי חוקית בקסטיליה.

 מבנה הצו 
מבנהו של צו גירוש היהודים תואם את כללי הכתיבה והארכיב המלכותיים בקסטיליה בסוף המאה ה־15, והוא נחלק לשלושה חלקים עיקריים: פרוטוקול (protocollum), גוף המסמך (textus) ואסכטוקול (eschatocol). חלק הפרוטוקול כולל את רכיבי הזיהוי והפתיחה של שטר המלכות: ציון שמות המלכים (intitulatio), כתובת הנמענים (inscriptio) ונוסח הפנייה (salutatio). חלק הטקסט הוא גוף הצו והוא ערוך במבנה מנהלי: פתיחה או הקדמה (prologus), מסירת הרקע הנרטיבי (narratio), ולאחריהם סעיפי ההכרעה וההוראות (dispositio), לרבות האיסור על מגורי יהודים בתחומי הממלכה ולוח הזמנים לביצוע. חלק האסכטוקול מסיים את המסמך ונושא את רכיבי האימות וההפצה: תאריך ומקום ההוצאה (datatio, locus), חתימות/אישורים ופקודת הפצה לכל ערי הממלכה (corroboratio, subscriptiones).

 יישום הצו והגירוש בפועל 
הצו פורסם זמן קצר לאחר סיום כיבוש גרנדה.

מספר היהודים שגורשו שנוי במחלוקת במחקר, וההערכות נעות בין עשרות אלפים לכמה מאות אלפים. רבים עברו לפורטוגל, אולם ב־1497 הוטלה שם המרה בכפייה ואיתו הגירוש מפורטוגל. אחרים היגרו לצפון אפריקה, לאימפריה העות'מאנית וכן לאיטליה. המגורשים התמודדו עם אבדן רכוש, רעב, מגפות ושוד בדרכים ובים. חלקם נפדו בידי קהילות יהודיות מקומיות בצפון אפריקה ובאימפריה העות'מאנית.

 תוצאות והשלכות 
הצו הביא לסיום אחד הפרקים המרכזיים בתולדות יהדות ספרד, וליצירת התפוצה הספרדית ברחבי אגן הים התיכון והעולם. הגירוש היווה נקודת מפנה בתולדות העם היהודי, בזיכרון הקולקטיבי ובמחקר ההיסטורי.

 ראו גם 

 גירוש ספרד

 אנוסים

 אל-אנדלוס

 האינקוויזיציה הספרדית

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:יהדות ספרד
אלהמברה