צ'ארלס ויליאם ג'ונס

צ'ארלס ויליאם ג'ונס (באנגלית: Charles William Jones; 24 בדצמבר 1834 – 11 באוקטובר 1897) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית, שייצג את מדינת פלורידה בסנאט של ארצות הברית בין השנים 1875–1887. לקראת סיום כהונתו השנייה הוא נטש את מושבו, שנותר ריק במשך שנה שלמה עד לבחירת מחליף. מאוחר יותר אובחן ג'ונס כחולה נפש ואושפז בבית חולים לחולי נפש בדירבורן שבמישיגן, שם שהה שבע שנים עד מותו.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
ג'ונס נולד בבלבריגן שבאירלנד, ב־24 בדצמבר 1834. אביו היה רופא בצבא הבריטי ונפטר כשהיה ילד. בשנת 1844 היגר ג'ונס עם אמו לעיר ניו יורק. לאחר שלמד בניו יורק ובסנט לואיס, מיזורי, עבר ללואיזיאנה ומשם למיסיסיפי. בשנת 1854 השתקע במחוז סנטה רוזה שבפלורידה, שם עבד כנגר.

לאחר הגעתו לפלורידה למד משפטים, הוסמך לעריכת דין ב־1857 ועבר לפנסקולה. בנוסף לעבודתו כעורך דין, עבד גם כגובה מיסים במחוזות סנטה רוזה ואסקמביה. בשנת 1861 נישא למרי אדה קוויגלי ממוביל באלבמה, ונולדו להם שמונה ילדים, מתוכם ארבעה הגיעו לבגרות. מרי נפטרה בשנת 1880, וג'ונס לא נישא שוב.

 קריירה פוליטית 
כחבר המפלגה הדמוקרטית, ג'ונס היה ציר בוועידה הלאומית הדמוקרטית של 1872. בהמשך אותה שנה התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית אך הפסיד ל. בשנת 1874 נבחר לבית הנבחרים של פלורידה, בבחירות צמודות שבהן ניצח בהפרש של חמישה קולות בלבד.

בתחילת 1875 בחרה בו האספה המחוקקת של פלורידה לסנאט של ארצות הברית. הוא נבחר מחדש ב־1881 וכיהן בסנאט מ־4 במרץ 1875 עד 3 במרץ 1887. ג'ונס ייצג את האגף השמרני של הדמוקרטים, שראו בבחירתו "סיום שלטון השטיחונים" (Carpetbag Rule) בפלורידה. הוא הוכיח את נאמנותו למפלגה כשהאשים את לואיזיאנה בהמשך יישום מדיניות השיקום הרפובליקנית. במהלך המחלוקת שלאחר הבחירות לנשיאות ב־1876, התנגד לספירת קולות האלקטורים של פלורידה לטובת המועמד הרפובליקני רתרפורד הייז.

במהלך כהונתו בסנאט כיהן כיו"ר הוועדה המשותפת למבנים ושטחים ציבוריים (1879–1881) וכיו"ר ועדת התביעות מתקופת המהפכה (1883–1887). בנוסף היה חבר בוועדות לענייני צי ומסחר.

 הידרדרות נפשית 
באביב 1885 הודיע ג'ונס כי הוא יוצא לחופשה בקנדה ובדטרויט במישיגן, שם ביקר את ראש העיר לשעבר ויליאם תומפסון, שהיה קרוב משפחה. כשהחופשה התארכה לתוך 1886, נפוצו שמועות כי ג'ונס מאוהב באישה עשירה בשם קלוטילד פאלמס, בתו של התעשיין פרנסיס פאלמס, וכי הוא מסרב לעזוב את דטרויט בלעדיה. עד אפריל 1886 נפוצו שמועות כי ג'ונס פיתח אובססיה כלפיה ואיבד את שפיות דעתו.

כשלא הופיע לפתיחת מושב הקונגרס של 1886–1887, הנהגת הסנאט הדיחה אותו מתפקידיו בוועדות ומינתה מחליפים. אף שג'ונס מחה בחריפות, הוא המשיך להתגורר במלון בדטרויט. עיתוני פלורידה החלו לקרוא להחליפו, אך מושל המדינה, , סירב לפעול בהיעדר תקדים או תקנה המאפשרים הדחת סנאטור שלא הוכרז באופן רשמי כבלתי כשיר. כך נותר מושבו ריק עד תום כהונתו במרץ 1887.

 שנותיו האחרונות ומותו 
לאחר תום כהונתו הידרדר מצבו במהירות. עיתונים ברחבי ארצות הברית דיווחו על מצבו העגום. עיתון בקנטקי כתב בדצמבר 1887:  לקראת סוף השנה גורש מהמלון שבו התגורר ונעשה חסר בית. באביב 1888 דווח כי הפך לקבצן. פאלמס עצמה נישאה לרופא מדטרויט ב־1889.

במאי 1890 העניק בית המשפט לבנו של ג'ונס רשות להחזיק בו במעצר לצורך בדיקה, ובית משפט לצוואות קבע רשמית כי הוא לוקה ב"מונומניה" (שיגעון חלקי). הוא נלקח לבית חולים לחולי נפש בדירבורן במישיגן, שם שהה עד מותו ב־11 באוקטובר 1897.

גופתו נקברה בבית הקברות סנט מייקל בפנסקולה. בשנת 1977 צורף ביתו בפנסקולה, "בית צ'ארלס ויליאם ג'ונס", למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים של ארצות הברית.

 קישורים חיצוניים 



קטגוריה:אמריקאים ממוצא אירי
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מפלורידה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1834
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1897