הגדת חילק ובילק

הגדת חילק ובילק היא הגדה של פסח מאוירת, שנוצרה במחצית השנייה של המאה ה-15 בדרום גרמניה. ההגדה ידועה בשל האיורים ההומוריסטיים והדרמטיים שלה, המשלבים סצנות מחיי היומיום עם ביטויים חזקים של תקווה, גאולה ולעיתים גם דימויים קשים. כיום היא שמורה בספרייה הלאומית של צרפת (Bibliothèque nationale de France), בקטלוג Ms. Hébreu 1333.

שם ההגדה על שם איור הומוריסטי ויוצא דופן המצוי בסיומה, המתאר ארבע דמויות השותות ומבצעות תרגילים, ולצדו כתוב כי "חילק ובילק שותה כל אחד את חלקו".
הטקסט והאיורים מיוחסים לאמן-סופר "אברהם בן רבי משה לנדאו".

מאפיינים אמנותיים ותוכן
350px|ממוזער|"מרור", מתוך הגדת חילק ובילק
ההגדה מתאפיינת באיורים בעלי אופי תיאטרלי והומוריסטי.

סצנה בולטת במיוחד היא תיאור "שפוך חמתך", המעוצבת כמופע דרמטי שמזמין את הקורא להשתתף רגשית. שילוב הטקסט עם האיור יוצר חוויה בימתית שמטרתה לעורר תחושת שותפות, זיכרון קולקטיבי וכמיהה לגאולה.

בין האיורים בהגדה מתאפיין "דו-קרב" על המרור, שבה האיש מצביע על האישה והיא מצדה משיבה לו באותה תנועה. מעבר לתיאור התנועתי, הטקסט המלווה סצנה זו מעניק עומק נוסף: מעל האיש נכתב: "מאמר הגלוף (מלשון גילוף, חריטה): 'מרור זה' – קולי בהרם, בזה וזה גורם'. כלומר, באמירת "מרור זה", כוונתו היא לשני מרורים: הירק – והאישה. לעומת זאת, מעל האישה נכתב: "תשובת האשה: הלא חשבתיך כאחד מהם, ויבוא השלישי ויסריח ביניהם". קרי גם האישה רואה בבעלה "מרור" כשם שהוא רואה בה. אולם, כפשרה, היא מציעה ששניהם יסכימו על מרור שלישי - ירק המרור - שיהווה גורם מתווך ביניהם..

חשיבות תרבותית
ההגדה משמשת דוגמה בולטת לשימוש באיורים לא רק כאמצעי קישוט, אלא ככלי ליצירת חוויה טקסית חיה. היא מחברת בין טקסט, תיאטרליות והומור, ומעבירה מסרים של זיכרון, זהות ואמונה בימות המשיח. שילוב ההומור והדרמה מציע הצצה לתרבות היהודית האשכנזית בסוף ימי הביניים, ולדרכים שבהן הקהילות העניקו משמעות מחודשת למנהגי הפסח.

גלריה

קישורים חיצוניים
 תמונות דפי ההגדה באתר The Bezalel Narkiss Index of Jewish Art

הערות שוליים

קטגוריה:כתבי יד עבריים מאוירים
חילק ובילק
קטגוריה:ספרי המאה ה-15