שם אל קמתי לברך

שם אֵל קמתי לברך הוא פיוט הנאמר במסורת יהדות תוניסיה ולוב, ונוהגים לפתוח בו את פיוט הסליחות "רחמנא אידכר לן". הפיוט מושר בימי הסליחות של חודש אלול, בעשרת ימי תשובה, ולעיתים גם בתפילות יום הכיפורים. הפיוט נכתב על ידי רבי שלמה, ושמו מרומז בראשי התיבות של תחילת הבתים, היוצרים את האקרוסטיכון "שלמה".

הפיוט מתאר את האדם הקם משנתו לפנות אל ה' בתפילה, כשהוא מודה בעוונותיו ומתחרט על מעשיו. לאורך הפיוט עולה תחושת יראה מפני יום הדין, לצד תקווה לרחמי שמיים. הפייטן פונה לה' בכינוייו הרבים ומבקש את עזרתו ואת זיכרון הברית שכרת עם אברהם אבינו.

בכל סוף בית חוזר הפזמון בארמית: "רחמנא אידכר לן קיימא דאברהם רחימא", שפירושו: "הרחמן, זכור לנו את בריתו של אברהם האהוב". פזמון זה מקשר את תוכן הפיוט לפיוט הארמי הבא אחריו בסדר הסליחות, ומהווה עוגן ריטואלי ובקשת רחמים מרכזית.

שפת הפיוט מליצית ועמוסה בציטוטים ורמיזות מהמקרא. בין הפסוקים המשולבים ניתן למצוא את "כי בו בטח לבי" (תהילים כ"ח, ז), "מה נאמר מה נדבר" (בראשית מד, טז), "ואספוק כף על ירך" (ירמיהו לא, יח), ו"כצל עובר" (תהילים קמ"ד, ד). השימוש בלשון המקרא מעמיק את עוצמת הפיוט ומחבר את התחושות האישיות של הפייטן עם הדמויות והחוויות המקראיות.

המוטיבים המרכזיים בפיוט הם תחושת שברון לב, הכרה בחטא, פחד מיום הדין, ותקווה לעזרה אלוהית. הפייטן מדמה את עצמו למי שמתחיל דרך קשה וארוכה ללא צידה רוחנית. הוא מבקש מה' לחמול על האדם ביום שבו יעמוד למשפט – בגופו ובנשמתו.

הפיוט מדגיש את אחדות האל ואי היכולת להשיגו במלואו: "אין שני לצידו", "בסתר עב סוכו", "ואין עוד מלבדו". תיאורים אלו מבטאים את נשגבות ה' ותחושת המרחק שבין האדם לאלוהיו, אך גם את האפשרות לקרבה באמצעות התשובה.

הפיוט התקבל בקרב קהילות היהודיות הצפון-אפריקאיות כחלק בלתי נפרד מסדר הסליחות. רבים רואים בו ביטוי מרגש לעמידת האדם מול הדין האלוהי, ומשלבים אותו גם כיום בטקסים קהילתיים ובתפילות הימים הנוראים.

הערות שוליים

קטגוריה:סליחות
קטגוריה:יצירות עם אקרוסטיכון
קטגוריה:יום הכיפורים
קטגוריה:אלול