בריאנסון

בריאנסון (בצרפתית: Briançon) היא עיר בת כ-12,000 תושבים הנמצאת במחוז האלפים העליונים בחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור שבדרום מזרח צרפת. העיר רחוקה כ-15 ק"מ מגבול איטליה וכ-110 ק"מ מהעיר טורינו.

לפי רשומות של סטראבון, ההתיישבות במקום החלה כבר במאה הראשונה לספירה.

העיר, הממוקמת בגובה של 1,326 מטר, היא העיר הגבוהה ביותר בצרפת. השילוב של סביבה אלפינית, אוויר נקי ואקלים הממוזג על ידי רוחות מהים התיכון הפכו את העיר לחביבה על חובבי סקי החורף, מטיילי הרים, מבריאים וגמלאים.

 שם היישוב 
לפי כתביו של סטראבון, שם היישוב במאה הראשונה לספירה היה "בריגנטיון" (Brigantion). מקורות אחרים נוקבים בשם "בריגנטיום" (Brigantium). במפת פויטינגר, מהמאה הרביעית, מצוין גם השם "בריגנטיון" (Brigantione).

לפי חוקרי שפה, מקור השמות הנ"ל בשפות הקלטית/גאלית לפיהן משמעות המילה brigant, שבשורש שם היישוב, היא "גבוה, נישא" והמילה הקלטית brig משמעה "גבעה, הר".

במאה הרביעית מוזכרת העיר בשם "קסטלום וירגנטיאם" (castellum Virgantiam) בכתביו של ההיסטוריון הרומי אמיאנוס מרקלינוס.

בימי הביניים הפך השם לבריגאנסון (Briganson) שהפך בהמשך לבריאנסון עקב השתקה (muting) של האות g הנהוגה בדיאלקט המדובר באלפים. במאה ה-13 כונתה גם בורגוס (burgus).

 היסטוריה 
 האימפריה הרומית 
האזכור הראשון של העיר מופיע בכתביו של סטרבון במאה הראשונה לספירה. לפי כתבים אלו היה זה ישוב על הדרך הרומית מגאליה לאיטליה שנקראה "הדרך הקונטינית" ("contian way") שהיא המשכה של דרך היסטורית שהחלה בנרבון, לחופי ים התיכון, וטיפסה צפונה לאורך נהר הרון.

השליטה על האלפים המערביים בתחילת האלף הראשונה לספירה הייתה בידי מלכים קלטים מבית "קוטיוס"  שסייעו לרומאים לכבוש ולהחזיק בהרי האלפים.

בתיעתוק שערך פליניוס הזקן לטקסטים שהיו חרוטים על המונומנט הרומי טרופאום אלפיום (תולדות הטבע, כרך III) מוזכרים הבריגיאני, בני בריגנטיון, כנתיניו של אוגוסטוס קיסר (יחד עם שאר נתיני פרובינקיה גאליה נארבוננסיס)

שם העיר חרוט גם על "גביעי ויקארלו" .

במאה הרביעית מוזכרת העיר בשם "קסטלום וירגנטיאם" (castellum Virgantiam) בכתביו של ההיסטוריון הרומי אמיאנוס מרקלינוס.

ארכאולוגים שערכו חפירות בעיר וסביבתה מעריכים שהעיר הרומית שכנה מעט מצפון מערב לעיר הנוכחית.

 ימי הביניים 
במהלך פלישות הברברים לרומא, החל מהמאה הרביעית לספירה, נותקה העיר מרומא ותושביה, שלא יכלו לסמוך עוד על הצבא הרומי, הגנו על עצמם בביצורים (שנקראו אז קסטלום ).

במאה ה-9, בהתאם לחוזה ורדן, לפיו חילקו יורשיו של קרל הגדול את האימפריה הקרולינגית, השתייכה בריאנסון לממלכת פרנקיה התיכונה.

במאה ה-11 הוענקה העיר לדוכסות אלבון . בהמשך אותה מאה החל תהליך בניית מבצר מסיבי להגן על העיר והגרים בה.

במאה ה-13 קיימות עדויות על התרחבות העיר לגבעה ששלטה על העיר. במאה זו התרחבה העיר, גדלה האוכלוסייה ושופרו השלטון העירוני והמערכות האזרחיות.

במאה ה-14 הפך חלקה העליון של העיר למקום מושבו של שליט המחוז. ב-1343 זכו תושבי העיר לעצמאות מסוימת מטעם שליט העיר. ב-1349 נחתמה "אמנת רומנס" , בין דוכסות אלבון  למלך צרפת פיליפ השישי במסגרתה צורפה העיר לממלכת צרפת. שלהי המאה עמדו בסימן ביצור העיר כשבמרווחים בין הבתים החיצוניים נבנתה חומה, הותקנו שערי כניסה והוקמו מגדלי שמירה לאורך החומה.

 תקופת הרנסאנס 
בתקופה זו המשיכה העיר לגדול ולחזק את ביצוריה כשבסביבות 1539 הוקם בעיר מגדל פעמונים הקיים עד היום. התפתחות העיר הושפעה לרעה ממלחמות הדת שהתחוללו בצרפת בתקופה זו וכן מהמלחמות האיטלקיות, בהן הייתה צרפת מעורבות והשפיעו על העיר בגלל קרבתה לאיטליה.

במסגרת מלחמות הדת נכבשה העיר ב-1590 על ידי כוחות פרוטסטנטים בפיקודו של פרנסואה דה בון דה לסדיגר.

 העת החדשה 
ב-1624 פרצה בעיר שריפה ומכיוון שהיה זה בחורף לא ניתן היה להשתמש במי הנהרות שקפאו והאש, שבערה חמישה ימים, כילתה 80% מבתי העיר. ב-1692 פרצה שריפה נוספת בעיר וגרמה לנזק רב יותר מאחר שבחלק מהבתים, שהיו בבעלות הצבא הצרפתי, אוחסנו תחמושת וכלי נשק. האש שככה רק לאחר עשרה ימים.

מקורות היסטוריים מציינים שיחסית לערים אחרות הייתה ההשקעה בחינוך בעיר גבוהה ובדיקה שנערכה ב-1674 מצאה שכ-85% מגברי העיר ידעו קרוא וכתוב.

בגלל הקרבה של העיר לדוכסות סבויה, שבמערב איטליה, החליט מלך צרפת, לואי הארבעה עשר, בשלהי המאה ה-17, לבצר עוד את העיר. מהלך זה קיבל הצדקה לאחר ששליט דוכסות סבוי הצטרף ל שהתאגדה כנגד צרפת. ב-1692 אף תקף שליט זה, ויטוריו אמדאו השני את מזרח צרפת אך לא הצליח לכבוש את בריאנסון.

ב-1713 נחתם הסכם אוטרכט שמשמעותו, מבחינת העיר, הייתה הטלת מיסים גבוהים יותר, על ידי דוכסות סבויה, על סחורות שהועברו בגבול בין המדינות. צעד זה הסיט את המסחר, שעבר דרך בריאנסון לאיטליה, למסלולים אחרים ופגע משמעותית במעמד הכלכלי של העיר.

 ביצורי וואבן 

בעקבות התקיפה של מדינות הברית הגדולה את מזרח צרפת ביקר המהנדס סבסטיאן דה וובאן בבריאנסון ב-1692 וב-1700 והתווה תוכנית לביצור העיר. תוכנית זו כללה שיפור ביצורי העיר לצד הקמת מבצרים נוספים להגנה עליה. עבודות הביצורים החלו ב-1700 ונמשכו מספר שנים.

את וובאן החליף, בתפקיד האחראי על ביצורי וובאן, קלוד פרנסואה בידל, רוזן אספלד הראשון  שהמשיך לבצר את העיר וסביבתה ובין השאר בנה, בשנים 1734-1721, את גשר אספלד, מבצר דז טט , מבצר ראנדויה , מבצר דופין , מבצר דאנז'ו (fort d'Anjou) ומבצר קומיניקסיון Y .

ביצורי וואבן, שנבנו בעיר וסביבתה, הוכרזו ב-2008 כאתר מורשת על ידי אונסק"ו.

 המהפכה הצרפתית 
ב-1789, עם פרוץ המהפכה הצרפתית, שרר חשש בבריאנסון מאיבוד העצמאות היחסית שהוענקה לעיר ב-1343. חשש זה התממש וזכויות היתר של תושבי העיר נלקחו מהם. שינוי זה הביא רבים מבני העיר לתמוך בתנועת הז'ירונדינים המתונה ולהסתייג מהתנועות הקיצוניים שפעלו במהפכה (כדוגמת תנועת המונטניארדים).

תקופת המהפכה וחוסר היציבות הביאו לעיר (כמו לחלקים רבים בצרפת) עוני ומחסור.

המהפכה הייתה בעלת גוון אנטי דתי ואף איימה על מדינתו של האפיפיור. לבסוף הוסכם שהאפיפיור, פיוס השישי ישהה בבידוד בבריאנסון וימנע מהטפה. באפריל 1799 הגיע האפיפיור לעיר ושהה בה כחודשיים. מסע זה ותנאי החיים הקשים איתם התמודד הביאו למותו של האפיפיור בהמשך אותה שנה.

 האימפריה הצרפתית 
בתקופת של האימפריה הצרפתית, שתחילתה ב, לא הצליחה בריאנסון להתאושש מהקשיים.

 המאה ה-19 
תקופה זו סימנה את התרחבותה של העיר והיציאה מהחומות. כך למשל עלה מספר תושבי העיר מכ-3,600 ב-1866 לכ-7,900 ב-1911.

בבריאנסון, שהתבססה בעיקר על חקלאות ומסחר, החלה להתפתח במאה זו תעשייה כשהמפעל המוביל היה מפעל לעיבוד ראשוני של פקעות משי, שהובאו מיפן. מפעל זה העסיק בשיאו כ-1,000 פועלים מקומיים.

מאה זו התאפיינה גם בשיפור התשתיות התחבורתיות ובמיוחד של מסילות הרכבת. תשתיות אלו הקלו על הגישה לעיר הן מהצד הצרפתי והן מהצד האיטלקי ושיפרו את המסחר עם העיר.

 ביצורי סרה דה ריבייר 

במאה ה-19 המשיך הצבא במאמץ רב השנים לבצר את העיר עקב מיקומה האסטרטגי מול איטליה. תחילה היה זה הגנרל הצרפתי פרנסואה ניקולא בנואה אקסו שבזמן כהונתו של מלך צרפת לואי פיליפ חיזק את ביצורי וובאן הקיימים בעיר ובסביבתה.

בשלהי אותה מאה, בעקבות תבוסת צרפת במלחמת צרפת–פרוסיה, יצא לדרך פרויקט הקמת מערכת הביצורים סרה דה ריבייר. בבריאנסון היעד של פרויקט זה היה להגן על מעבר מונז'נוור שחיבר את העיר לאיטליה. צורך זה הוגדר לאור התדרדרות היחסים עם איטליה שכרתה ברית עם גרמניה והאימפריה האוסטרו-הונגרית כנגד צרפת. במסגרת פרויקט סרה דה ריבייר נבנו שורה של ביצורים לאורך הדרך המובילה מבריאנסון למעבר ההררי לאיטליה. ביצורים אלו אוישו על ידי רגימנט הרגלים ה-159 שהפך עם הזמן לרגימנט הרגלים האלפיני. ב-1904 אף נפתח במקום בית ספר לסקי בו התאמנו חיילי הרגימנט. בסה"כ הגיעה מצבת החיילים בבריאנסון וסביבתה, עם תחילת המאה ה-20, לכ-4,000.

 מלחמת העולם הראשונה 
בתחילת מלחמת העולם הראשונה הכריזה איטליה על נייטרליות דבר שהפך את זירת האלפים לזירה שקטה ונטולת קרבות. הכרזה זו הביאה לכך שרוב החיילים שהיו מוצבים בבריאנסון וסביבתה הועברו לחזית מול גרמניה. הפעילות המלחמתית היחידה הייתה שמחנות הצבא ובית החולים הצבאי בעיר הוכנו לקליטת פצועי המלחמה.

ב-1927 נחנכה בעיר אנדרטה לזכר 180 חללי העיר שנפלו במלחמה.

במהלך המלחמה קטנה אוכלוסיית העיר מכ-5,300 תושבים לפני המלחמה לכ-4,300 אחרי המלחמה.

 בין מלחמות העולם 
לאחר המלחמה התקשתה בריאנסון להתאושש מהמשבר הכלכלי שחוותה. פגיעה חמורה חווה המגזר החקלאי כש-30% מהחקלאים לא חזרו לעסוק במקצוע כשרובם נהרגו או נפצעו במלחמה. גם בתעשייה המקומית הורגשה האטה כשמפעל המשי הגדול סגר שעריו ב-1933 לאחר שיפן החלה לעבד בעצמה את גלמי משי והפסיקה לייצא אותם לצרפת.

בחיפוש אחר מקורות תעסוקה סימנו קברניטי העיר שני תחומים חדשים: תיירות ומרפא המנצלים, מצד אחד, את ריבוי מסלולי ההליכה וההחלקה בסביבת העיר ומצד שני מציעים לחולים אוויר נקי ויבש והרבה ימי שמש.

אוכלוסיית חולים מיוחדת שנמצאה מתאימה לאוויר זה הייתה חולי שחפת ועד 1936 נבנו בעיר ובסביבתה 16 מוסדות שהתמחו בריפוי השחפת, ויצרו כמאה מקומות עבודה קבועים.

במקביל התפתחה תיירות שהתבססה, בעיקר, על תיירות חורף. תחילתה של פעילות זו הייתה ב-1906 כשהצבא הקים במקום בית ספר לסקי וב-1907 כש"פדרציית מועדוני הספורט האלפיני"  חנכה תחרות סקי שנתית בעיר. לאחר מלחמת העולם הראשונה התרחבה תיירות זו ולחובבי ספורט השלג הוצע מגוון פעילויות שכלל, בנוסף לסקי, גם מזחלות, צעדות בשלג, מקפצות סקי ועוד. נהירת התיירים למקום הכתיבה פתיחת מלונות ובתי הארחה שגם סיפקו תעסוקה לבני המקום. ב-1941 נחנך בקרבת העיר רכבל עבור הגולשים.

בשנות ה-30 חוזק גבולה הצפוני והמזרחי של צרפת בעזרת ביצורי קו מאז'ינו. בגלל החשש מהמשטר הפשיסטי באיטליה הוחלט לכלול בפרויקט גם את בריאנסון וסביבתה ובנקודות אסטרטגיות הוקמו מצדיות עבור ארטילריה ותותחי נ"ט (כמו למשל מבצר יאניס ).

 מלחמת העולם השנייה 
הפלישה של גרמניה לצרפת החלה ב-10 במאי 1940. מוסוליני עיכב את הצטרפותו למערכה, בסוג של נייטרליות מזויפת, דבר שהביא להעברת חלק מחיילי המשמר, שהגנו על מעבר מונז'נוור, לחזית מול גרמניה. ב-10 ביוני 1940 פתחו האיטלקים במתקפה על צרפת כשחלק מהכוחות התכוונו לנוע דרך המעבר ולכבוש את בריאנסון. כוחות רגלים צרפתים, בסיוע אש ארטילרית מהמצדיות הצליחו לעצור את ההתקדמות האיטלקית. ב-25 ביוני נכנעה צרפת והאיטלקים כבשו את העיר כשבהמשך הוחלפו על ידי הגרמנים.

בשנות הכיבוש הנאצי ניצלה תנועת ההתנגדות הצרפתית את בידודה של העיר כדי לפעול מתוכה כנגד הגרמנים בדרכים של חבלה ברכבות ופשיטות.

ב-15 באוגוסט 1944 נחתו כוחות אמריקאים בחופי דרום צרפת והתקדמו צפונה וב-23 באוגוסט שוחררה בריאנסון ללא לחימה לאחר שהגרמנים נסוגו ממנה. ועדה עירונית הוצבה בבית העירייה כדי להחליף את האנשים שמונו על ידי משטר וישי. הגרמנים, שייחסו חשיבות רבה לשליטה במעברי האלפים להגנה על כוחותיהם שעדיין שלטו בצפון איטליה, חזרו וכבשו את העיר ב-29 באוגוסט 1944 והיא ששוחררה רק ב-7 בספטמבר 1944 לאחר קרבות של רגימנט הרובאים המרוקאי הרביעי  של דיוויזיית הרגלים המרוקאית השנייה . הגרמנים נסוגו מהעיר מזרחה והתבצרו במעבר מונז'נוור, על גבול איטליה, עד אפריל 1945 אז נסוגו לגרמניה עם כיבוש צפון איטליה.

על פעולות אזרחי העיר כנגד השלטון הנאצי הוענק לעיר "צלב המלחמה" .

 לאחר המלחמה 
עם סיום מלחמת העולם השנייה מנתה אוכלוסיית בריאנסון כ-6,700 איש ומאז גדלה בכאחוז לשנה עד לכ-12,000 תושבים ב-2016. הטופוגרפיה של העמק, בו יושבת העיר, הגבילה את הקרקעות עליהן ניתן לבנות ובסופו של דבר בא גידול האוכלוסייה העירונית על חשבון שטחים חקלאיים והביא לצמצום מספר החקלאים שגרו בעיר וסביבתה.

לפני המלחמה גרו בבריאנסון חיילים רבים מחיל המצב של צבא צרפת. לאחר המלחמה החל תהליך צמצום חיל המצב לכן הגידול הכללי של האוכלוסייה מרשים לאור יציאת החיילים מהעיר.

הגידול באוכלוסייה חייב יצירת מקומות תעסוקה נוספים. עיריית בריאנסון ניסתה למצב עצמה שוב כמרכז כלל צרפתי לטיפול בחולי שחפת ואף השקיעה בבניית בתי החלמה חדשים לחולים. המצאת הסטרפטומיצין ב-1946 כתרופה לשחפת והפצתה בעולם בשנים הבאות הביאו לירידה משמעותית בתפוצת המחלה בעולם ובהתאם לכך לירידה בתפוסת בתי המרפא בעיר ובסופו של דבר לסגירת חלקם.

מנגד מצאו מומחים שהאוויר של בריאנסון משפר את נשימתם של חולי אסתמה וההשקעות, בהקמת תשתית עבור חולים אלו, גדלו משמעותית כשבין השאר הוקם במקום בית ספר מיוחד לילדים חולי אסתמה שמבריאים בעיר. הרחבת השירותים לחולי האסתמה הביא ליצירת 1,135 מקומות עבודה וכן הגדיל את הכנסות העיר מכספים שהוציאו החולים בעיר. שגשוג זו נוטרל חלקית על ידי שיפור התרופות לטיפול באסתמה שצמצמו את תקופת ההבראה של חולים ועל ידי צמצום התמיכה הממשלתית בבתי הבראה לחולי אסתמה.

בשנות ה-60 התגברה מאוד הפופולריות של ספורט החורף בצרפת (סקי וכו') ומורדות ההרים שמקיפים את בריאנסון הפכו אתרי גלישה מבוקשים. כך לדוגמה אתר "סר שבאלייה" (Serre-Chevalier), שממערב לעיר, דורג ב-1973 במקום הרביעי בין אתרי הסקי הטובים בצרפת עם 50 מעליות סקי ו-17,000 מיטות. בריאנסון שכל אדמותיה נמצאות בעמק לא יכלה להציע אתרי סקי לכן התפתחו בעיר שירותים לגולשים כמו לינה, הסעדה, מרכז הצלה, שירות מזג אוויר, הכשרה במקצועות שלג וכו'. ב-1989 נחנך רכבל שחיבר את מרכז בריאנסון עם אתר סר שבאלייה דבר שמשך תיירים לשהות בעיר.

 מאפיינים 
 גאוגרפיה 
העיר, שגובהה כ-1,324, מטר נבנתה בנקודת מפגש של מספר עמקים והיא מוקפת בהרי מערב רכס האלפים. העמק, בו נמצאת העיר, מנקז אליו מי נגר עילי מההרים מסביב כשחלקם הם מי הפשרת שלגים. הנהר העיקרי החוצה את העיר הוא נהר הדוראנס  שזורם מצפון לדרום ונשפך לייד אביניון לנהר הרון שנשפך לים התיכון. אל הדוראנס, העובר בעמק, מתנקזים מספר נחלים נוספים וביניהם הקלרה , הגיזן  והסרווירט .
צילום רחב של העמק האלפיני בו יושבת בריאנסון. ניכרים עמקי ההרים המתנקזים לעמק זה וכן חלק מהמבצרים שנבנו, בתקופות שונות, על ראשי ההרים מסביב לעיר|מרכז|ממוזער|700px

 אקלים 
האקלים בבריאנסון יבשתי יבש בהשפעת האזור ההררי הגבוה אך מושפעת מאקלים ים-תיכוני בגלל הקרבה לים התיכון.

לפי נתונים שנמדדו בשנים 2010-1981, טמפרטורה ממוצעת נמוכה של 0 מעלות נמדדה בינואר בעוד שטמפרטורה ממוצעת גבוהה של 17.7 מעלות נמדדה ביולי. בתקופה זו היו טמפרטורות הקיצון 17.9 - מעלות (ינואר 1985) ו-34.3 מעלות (יולי 1983). על אף השפעת מזג האוויר הים תיכוני, טמפרטורות אלו הופכות את בריאנסון לאחת הערים הקרות בצרפת.

מדידות שנעשו בשנים 1990-1961 הראו שבריאנסון הייתה אחת הערים שטופות השמש ביותר בצרפת (2,500-2,460 שעות) עם כ-300 ימי שמש בשנה (בהגדרה: לפחות שעתיים של שמש ביום). העיר מאופיינת בלחות נמוכה: ממוצע של פחות מ-40% במהלך היום.

מבחינת משקעים מתאפיינת העיר ב-88 ימי גשם בשנה (קריטריון: לפחות 1 מ"מ) כשממוצע הגשמים בשנה הוא כ-735 מ"מ. גשמים נרשמו בכל חודשי השנה.

האקלים הנוח בבריאנסון מוסבר על ידי הגאוגרפיה של עמק הדוראנס הפרוס בכיוון צפון-דרום דבר המאפשר זרימת אוויר חמים מהים התיכון כשבמקביל רכסי ההרים הגבוהים מסביב חוסמים הגעת עננים ממערב ומעמק הפו ממזרח.

 שימוש בקרקעות 
שטחה של בריאנסון הוא כ-28,000 דונם הנחלקים כדלקמן:
 63% יערות
 17% מבני מגורים ותעשייה
 8% שטחי אחו ירוקים
 6% שטחים חקלאיים
 4% שטחים מסולעים
 2% שטחי ספורט ופארקים ציבוריים
הנתונים לפי CLC.

 דמוגרפיה 

מאז החלו ביצוע מפקדי אוכלוסין בעיר נרשמה עליה מתמדת באוכלוסיית העיר אולם אירועים ביטחוניים (כמו מלחמות העולם), גרמו לנטישת תושבים וירידה באוכלוסייה. מאז תום מלחמת העולם השנייה נמצאת אוכלוסיית העיר בעלייה ממוצעת של 1% בשנה כשב-1946 מנתה האוכלוסייה כ-6,700 איש והגיעה לכ-12,000 תושבים ב-2016.

האוויר הנוח והיבש של העיר החל למשוך אליה הרבה גמלאים. ב-1975 שיעור האנשים מעל גיל 60 היווה רק 13.7% מכלל האוכלוסייה העירונית בעוד שב-2018 עלה פלח זה של האוכלוסייה ל-28.1%. הגידול באוכלוסייה המבוגרת לא נבע רק ממעבר של בודדים לדירות שקנו בעיר אלא גם מבניית בתי אבות שמשכו אוכלוסייה זו. על אף גידול זה באוכלוסייה המבוגרת בעיר היא עדיין נמוכה מהממוצע במחוז האלפים העליונים (33.2%). מנגד אחוז הצעירים, מתחת לגיל 30, בעיר עומד על 29.5% ביחס ל-28.5% בכלל המחוז.

יחס גברים לנשים בעיר עומד על 52.5% נשים לעומת 47.5% גברים.

בסקר מ-2011 נמצא ששיעור האוכלוסייה בגילאי העבודה עמד על 63.4% כשאחוז האבטלה עמד 6.3%.

 עיור 
האוויר הטוב של בריאנסון בחודשי הקיץ משך הרבה צרפתים לרכוש בית קיץ בעיר. ב-1968 הוגדרו רק כ-10% מהדירות בעיר כדירה שנייה בעוד שב-2016 עלה המספר לכ-36%.

ליבה של בריאנסון היא "העיר העתיקה" שהוקפה בחומה במסגרת פרויקט ביצורי וובאן כשבמשך השנים התרחבה העיר אל מחוץ לחומות. נזקי הזמן בבתים הישנים של לב העיר הביאו לנטישתם לטובת בתים חדשים בשולי העיר. כך למשל חיו ב-1968 בתחומי החומות כ-1,000 איש בעוד שב-1975 ירד מספר זה לכ-790. עיריית בריאנסון החליטה לעצור סחף זה ולאחר הכרזת ביצורי העיר העתיקה ב-1979 כאתר מורשת וב-2008 כאתר מורשת עולמית הוקצו כספים עירוניים ונתקבלו כספים ממשלתיים לשיקום החלק העתיק. חלקים מהעיר העתיקה נבנו בעבר עבור הצבא (מגורים, מחסנים וכו') ומועצת העיר בחנה דרכים לשמר חלק מהמבנים ההיסטוריים האלו.

 נטיות פוליטיות 
אין מובהקות בנטייה הפוליטית של תושבי בריאנסון. כך למשל בבחירות לנשיאות צרפת ב-2007 הצביע רוב קטן של בוחרי העיר לניקולא סרקוזי, ממפלגת מרכז-ימין ומיעוטם הצביעו לסגולן רויאל הסוציאליסטית בעוד שבבחירות לנשיאות ב-2012 הצביעו רוב קטן בעיר לפרנסואה הולנד הסוציאליסט והמיעוט לסרקוזי.

 שירותים עירוניים 
 דרכי גישה ותחבורה 
 דרכים 
הדרך העיקרית החוצה את בריאנסון היא N94  שתחילתה בעיר גאפ, שמדרום לבריאנסון, ולאחר שהיא חוצה את העיר היא ממשיכה מזרחה לתוך איטליה.

דרך D1091 מגיעה לעיר מגרנובל שמצפון מזרחה של בריאנסון ובעיר היא מתמזגת עם N94.

 רכבות 
בבריאנסון קיימת תחנת רכבת היסטורית , שנבנתה ב-1884, והיא מהווה תחנת קצה לרכבות שמגיעות ממרסיי מדרום ומפריז דרך ואלנס וגרנובל ממזרח.

אפשרות נוספת להגיע לעיר היא באמצעות הרכבת המהירה TGV מפריז לאיטליה העוצרת בעיירה האיטלקית אולס  השוכנת כ-40 ק"מ ממזרח לבריאנסון. באולס קיים שרות שאטלים לבריאנסון ובחזרה.

בגלל תוואי הקרקע ההרריים נחפרו מספר מנהרות באלפים עבור הרכבת לבריאנסון.

 תחבורה ציבורית 
שירות אוטובוסים סדיר מחבר את העיר לערים סמוכות כמו גרנובל, ליון, מרסיי, טורינו ומילאנו.

 חינוך 
מערכת החינוך של בריאנסון פועלת במסגרת מחוז מרסיי. בעיר פועלים שמונה גני ילדים ובתי ספר יסודיים, שתי חטיבות ביניים ובית ספר תיכון אחד. נכון ל-2024 לומדים בעיר כ-1,300 תלמידים.

 שירותי בריאות 
כמתואר לעיל, בריאנסון מיצבה את עצמה כאתר המציע יתרונות בריאותיים של אוויר ושמש לשוהים בו לכן קיימים בעיר מגוון של מוסדות וארגונים הקשורים לנושא הבריאות. צוות העוסקים ברפואה בעיר מונה 52 קליניקות רופאים, 26 מרפאות אחיות ו-38 פיזיותרפיסטים.

ב-2010 חתמה העיר על הסכם עם ארגון הבריאות העולמי לפיו היא מוגדרת כ"עיר בריאה". ב-2011 הצטרפה לתוכנית הבריאות הלאומית של צרפת(Programme national pour l'alimentation).

בנוסף לקליניקות ולמרפאות פועלים בעיר מרכז רפואי לספורט ובית חולים.

 תרבות פנאי 
בריאנסון נמצאת בליבו של עמק שמורדות ההרים מסביבו משמשים לספורט החורף והעיר נותנת שירות למבקרים באתרים אלו, כמו לינה, מסעדות, לימוד סקי, הדרכה ועוד.

העיר מציעה ספריית מדיה ציבורית, בית קולנוע, פארק סקייטבורד, אולם התעמלות ופארק ציבורי. פארק זה, הנקרא "פארק שאפי" (Le parc de la Schappe) הוקם ב-1815 כפארק ציבורי ונרכש על ידי גורמים פרטיים ב-1850 ובהמשך היה רכוש בעלי מפעל המשי עד שנרכש על ידי העירייה ב-1954. בשולי הפארק ניתן עדיין לראות תעלת מים שהובילה מים למפעל המשי ובכניסה לפארק נמצא ביתו של השומר ועל גגו פעמון שצלצוליו סימנו לפועלי המפעל את זמני התחלת העבודה, הפסקות וסיום העבודה.

בעיר מתקיימים לאורך השנה (אך בעיקר בקיץ) מספר אירועי תרבות ומוזיקה:
 פסטיבל מוזיקה קאמרית בינלאומי
 קונצרטים נבחרים מיצירותיו של אוליבייה מסייאן
 פסטיבל ג'אז בהרים
 פסטיבל ימי הביניים.
 פעם בשנה, ב-16 באוגוסט, מארח הכפר השכן, פונט-דה-סרבייר, את ריקוד ה"בקו-בר"  המסורתי, המבוצע על ידי גברים נושאי חרבות. ריקוד זה קיים כיום רק בכפר זה.

 שירותי דת 
בבריאנסון פועלת קהילה השייכת ל"כנסייה הרפורמית של צרפת"  ובנפרד ממנה פועלת קהילה אוונגליסטית. בנוסף פועלות בעיר שתי קהילות קתוליות שחוסות תחת הבישופות של גאפ-אמברון .

בעיר הוקם מרכז עובר קהילת עדי יהווה וכן יש בעיר בית כנסת לשירות הקהילה היהודית שראשיתה בימי הבינים.

 ספורט 
עקב מיקומה בין הרי האלפים, מתמקדים רבים מעיסוקי הספורט בבריאנסון במקצועות הקשורים בסקי. בעיר קיימים מספר מתקני ספורט כמו זירת החלקה, רכבל פרורל (המגיעה לאתר הסקי "סר שבאלייה" (Serre-Chevalier)), בריכת שחייה ומרכז מים, מרכז חמצון, מגרשי טניס, כדורגל ורוגבי, פארק סקייטבורד, אולם ספורט וקיר טיפוס.

בעיר פועלת קבוצת הוקי קרח מהליגה הלאומית של צרפת , המשחקת בזירת החלקת הקרח, וכן קבוצת כדורעף, קבוצת כדורסל ומועדון רוגבי.

המצוקים מסביב לעיר פופולריים בקרב מטפסי הרים ובעיר פועל מרכז הדרכה למטפסים וכן מועדון מטפסי הרים שחלק מחבריו שייכים לנבחרת צרפת בטיפוס.

העיר שימשה 33 פעמים תחנה במסלול הטור דה פראנס וכן עובר בעיר מרוץ האופניים ג'ירו ד'איטליה.

היקף העיסוק בספורט בעיר הביא את עיתון הספורט ל'אקיפ להעניק לעיר, ב-2007, את התואר "העיר הספורטיבית ביותר בצרפת".

 אנרגיה 
 חימום מרכזי 
בגלל הטמפרטורות הנמוכות בחודשי החורף מציעה העירייה אפשרות התחברות למערכת חימום מרכזית המבוססת על שריפת עץ. ממערכת זו נמתח קו חימום מרכזי באורך שמונה ק"מ המשרת את כל המבנים העירוניים וכן בתים פרטיים.

 חשמל 
שפע המים והטופוגרפיה של בריאנסון הביאו להתפתחות ייצור חשמל בעזרת אנרגיה הידרואלקטרית כבר במאה ה-19. כיום פועלת בעיר חברת אנרגיה ירוקה המפיקה חשמל במספר תחנות כוח הידרואלקטריות המוזנות מסכרים שנבנו באלפים. גובהו של הסכר הראשי, המשרת את העיר וסביבתה, כ-55 מטר והוא אוגר כמיליון מ"ק מים.

 אתרי מורשת 
 מבנים צבאיים 
בריאנסון עשירה באתרי מורשת כשהעיקריים בהם אלו המבנים המבוצרים שנבנו לאורך ההיסטוריה ונועדו לשמור על העיר ועל המעבר לאיטליה.

 ביצורי וובאן 
ביצורי וובאן שהוקמו העיר ובסביבותיה:
 החומה המקיפה את העיר העתיקה של בריאנסון ומספר מבנים צבאיים שנבנו באותה תקופה
 מבצר סאלט  הנמצא מצפון לעיר ושומר על הדרך העולה מזרחה לאיטליה
 מבצר דז טט  הנמצא מדרום מזרח לבריאנסון וצופה על הדרך לאיטליה.
 מבצר ראנדויה  הנמצא מדרום לבריאנסון וצופה על חלקה הדרומי של העיר
 חומת Y  היא חומה המגנה על המרווח בין מבצר דז טט ומבצר ראנדויה.
 גשר אספלד נבנה כדי לחבר את העיר למבצר שחלש על העיר.

 ביצורים אחרים 
בנוסף לביצורי וואבן, ישנם בסביבתה של בריאנסון עוד מבנים צבאיים היסטוריים מתקופות אחרות כמו:
 מבצר דופין  שנבנה ממזרח לעיר וצופה על הדרך לאיטליה
 מבצר דה לה קרואה-דה-ברטאן  שנבנה מדרום לעיר וחולש על הדרכים המובילות אליה מדרום
 מבצר אינפרנה  על פסגת הר ממזרח לבריאנסון
 מבצר יאניס  שהיה אחר ממבצרי קו מאז'ינו ונבנה מצפון מזרח לעיר כשהוא חולש על מעבר מונז'נוור.

 מבני דת 
בריאנסון עשירה במבני דת, שחלקם היסטורי, כמו:
 כנסיית גבירתנו וניקולס הקדוש מבריאנסון  שנבנתה בתחילת המאה ה-18 ומוגדרת כמבנה היסטורי
 מגדל הפעמונים של "קפלת החוזרים בתשובה השחורים מבריאנסון"  שנבנה במאה ה-16 ומוגדר כאתר היסטורי
 כנסיית קורדלייר לשעבר. מבנה מהמאה ה-14 הנמצא בבעלות העירייה. מוגדר כאתר היסטורי
 כנסיית סנט-קתרין של הקהילה הקתולית בעיר

 מבנים אזרחיים 
 מזרקת האנחות לזכרו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת (המאה ה-18). מוגדרת כמבנה היסטורי
 החזיתות והגגות של "בית המקדש" (maison du Temple), שנבנה בשנת 1575
 שעוני שמש המותקנים על בתים שונים
 בית המשפט ההיסטורי של בריאנסון
 בית העירייה

 ברית ערים תאומות 
  רוזנהיים  (גרמניה)
  סוסה , (איטליה)
  אינדפנדיאנטה (פרו)

 לקריאה נוספת 
 Jacqueline Routier, Briançon à travers l'histoire, Gap, Société d'études des Hautes-Alpes, 1997, 712 p. ().
 Françoise Deshairs et Véronique Faucher, Service du patrimoine de la ville de Briançon, Briançon, ville forte du Dauphiné : de l'Antiquité au traité d'Utrecht, Bruxelles, La Maison d'à-côté et Fortimédia, 2006, 88 p. ()
 Marcel Fournier, « Studium de Briançon : XVe siècle », dans Statuts et privilèges des universités françaises : Depuis leur fondation jusqu'en 1789, t. 3, Première partie :Moyen Âge, Paris, L. Larose et Forcel éditeurs, 1892, p. 441-442
 Paul Guillaume, Les premières fortifications de Briançon : documents inédits, Gap, Jouglard père et fils, 1879
 Daniel Rops " Briançon, esquisse de géographie urbaine ", 1921, mémoire de thèse
 Nathalie Nicolas, La guerre et les fortifications du Haut-Dauphiné, Aix-en-Provence, Presses universitaires de Provence, 2005 et 2013, 377 p. ( & )
 Bénédicte de Wailly, "Le voyage d'Embrun à Briançon aux XVIe et XVIIe siècles", dans Bulletin de la société d'études des Hautes-Alpes, 2020, p. 31-56.

 קישורים חיצוניים 



 מידע סטטיסטי על העיר בריאנסון, באתר "מכון הסטטיסטיקה של צרפת" INSEE 
 נתונים על בריאנסון, באתר cassini.ehess.fr 
 בריאנסון, באתר sites-vauban.org 
 בריאנסון, באתר serre-chevalier.com 
 בריאנסון, באתר provence-alpes-cotedazur.com 
 בריאנסון, באתר beyond.fr 
 בריאנסון, באתר franceguide.info
 תמונות בריאנסון, באתר gettyimages.com
 , 2024
 , 2025

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור: ערים
קטגוריה:אתרי סקי בצרפת