עבודת עגל הזהב

עבודת עגל הזהב הוא ציור שמן על בד מאת האמן הצרפתי ניקולא פוסן, שנוצר סביב השנים 1633–1634 ונמצא כיום בגלריה הלאומית בלונדון.

 תיאור היצירה 
הציור מתאר את סיפור עגל הזהב מתוך ספר שמות, ובו בני ישראל סוגדים לפסל עגל מוזהב – למעשה שור – המייצג את האל המצרי אפיס. אהרן, הלבוש בגלימה לבנה, מתיך את עגילי הזהב ויוצר מהם את הפסל. בפינה השמאלית העליונה מופיעים משה ויהושע היורדים מהר סיני, כאשר משה, בזעמו על עבודת האלילים, משליך ושובר את לוחות הברית.
הבמה המרכזית של הציור מאוכלסת בהמון חוגג: קבוצת דמויות כורעת ברך ומצביעה לעבר המזבח, קבוצה אחרת רוקדת במעגל, ואישה צעירה אוחזת בפרחי שושן לבן ומחברת בין שתי הקבוצות. ברקע נראות אוהלים, רמז לכך שהמתפללים הגיעו מרחוק. דמות זקן הנמצא מימין מגוננת על עיניו מפני האור החזק המאיר את הסצנה מכיוון הצופה. פוסן מציג דמויות בעלות גוף שרירי, דרכי לבוש זורמות וסידור חזותי המזכיר תבליטים מן העת העתיקה, בהשראת פסלים יווניים ורומיים. השפעתם של ציירי ונציה מן המאה ה־16, כמו טיציאן וג'ובאני בליני, ניכרת בצבעוניות הבוהקת ובשמיים הזהובים.
250px|ממוזער|שמאל|חציית ים סוף

 השוואות והשפעות 
עיצוב הדמויות של משה, יהושע והנמצאים בקדמת הציור מתכתב עם פרסקו בעל נושא דומה מאת רפאל וסדנתו (1518–1519) בלוג'יה של הוותיקן. קומפוזיציה זו נראית גם ביצירה מוקדמת יותר של פוסן, "משתה בכחוס לפני פסל טרם", בה מוצגת הקבוצה בהיפוך.

הציור "עבודת העגל הזהב" נוצר כזוג (pendant) ליצירה חציית ים סוף, הנמצאת כיום בגלריה הלאומית של ויקטוריה. שני הציורים צוירו בידי ניקולא פוסן בשנים 1632–1634 בהזמנתו של אספן האמנות אמדאו דל פוצו, ונועדו לעטר את ארמונו בטורינו. בעוד "חציית ים סוף" מתאר את רגע הישועה שבו מי הים נסגרו על צבא פרעה והצילו את בני ישראל, מציג "עבודת העגל הזהב" את חטאם של בני ישראל במדבר זמן קצר לאחר מכן. החיבור בין שתי הסצנות יוצר ניגוד חריף בין הגאולה האלוהית לבין הכפירה המיידית שבאה בעקבותיה.

גם למסגרותיהם של שני הציורים יש זיקה ישירה. מסגרת "עבודת העגל הזהב", שנוצרה בצרפת סביב 1710, עוצבה כבן־זוג למסגרת הציור "חציית ים סוף". שתיהן הופיעו ברכושו של ז'אן־בטיסט לה רגואה דה ברטונוויליה בפריז, שהזמין אותן כחלק מחידוש דירותיו בסגנון הרז'נס. מסגרות אלו, המוזהבות והעשירות בעיטורים, העניקו לשני הציורים הופעה אחידה, הן מבחינה צורנית והן מבחינה רעיונית, והדגישו את היותם זוג יצירות שנועדו להיתפס כמכלול אחד.

 תולדות הבעלות 
הציור צויר עבור אמדאו דאל פוצו (1644-1579), ונרשם ברשימות רכושו שבפלאצו דאל פוצו דלה צ'יסטרנה בטורינו בשנים 1634–1644. הוא נותר שם גם באינבנטרים של 1668 ו־1676. סביב שנת 1680 נמכר בידי ג'אקומו מאוריציו דאל פוצו לסוכן שפעל עבור לואי הארבעה עשר, והיה באוסף פיליפ, "שבלייה דה לורן", בפריז בשנת 1684. בשנים 1686–1688 נרכש על ידי הצורף פייר לה טסייה דה מונטרסי, שמכר אותו יחד עם היצירה התלויה לו, "חציית ים סוף", למרקיז דה סניולה. בשנת 1701 נרשם הציור ברכושו של ז'אן ניירה דה לה רוואי, גזבר הצי המלכותי, ומשם עבר לאוסף משפחת לה רגואה דה ברטונוויליה.
ב־1741 נרכש הציור על ידי סוחר האמנות סמואל פרי עבור סר ג'ייקוב דה בוברי, לימים ויקונט פולקסטון, ששיכן אותו בגלריה שבטירת לונגפורד באנגליה. היצירה נותרה באוסף משפחת ארל רדנור עד שנת 1945, אז נמכרה לגלריה הלאומית בלונדון באמצעות קרן פלורנס ובסיוע ה־NACF.

 פגיעות ושימור 
בשנת 2011 הותקף הציור בגלריה הלאומית בלונדון כאשר אדם ריסס עליו צבע אדום בספריי, שפגע בעיקר בחלקו התחתון של הבד ויצר קו אדום שחיבר בין הדמויות הרוקדות. האירוע עורר דיון ציבורי רחב סביב סוגיית האבטחה במוזיאון, שכן היצירה מוצגת באגף צדדי ושקט יחסית הסמוך לכניסה הצפונית הפחות פעילה, מה שהפך אותה למטרה קלה. מבקר האמנות ג'ונתן ג'ונס תיאר את ההתקפה כ"חילול יצירה תרבותית בת מאות שנים" וציין כי היצירה עצמה עוסקת בכוחות העלולים להחריב את הציוויליזציה, דבר שהקנה לאירוע משמעות אירונית. בעקבות התקיפה עלו קריאות להחמיר את צעדי הביטחון במוזיאונים, כולל עריכת בדיקות בכניסה ואף גביית דמי כניסה כדי לממן אבטחה.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:ריקוד באמנות
קטגוריה:משה בציורים
קטגוריה:ניקולא פוסן: ציורים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:הגלריה הלאומית (לונדון)
קטגוריה:בעלי חיים באמנות