קרב גונזאלס

קרב גונזאלס היה העימות הצבאי הראשון של המהפכה הטקסנית. הוא נערך ליד העיר גונזאלס, טקסס, ב-2 באוקטובר 1835, בין מתיישבים טקסיאנים מורדים לבין יחידה של חיילי צבא מקסיקו. בשנת 1831, גרין דה-וויט ביקש מהרשויות המקסיקניות להשאיל למתיישבי גונזאלס תותח כדי לסייע בהגנה עליהם מפני פשיטות תכופות של הקומאנצ'י. במהלך ארבע השנים הבאות, המצב הפוליטי במקסיקו הידרדר, ובשנת 1835 מספר מדינות מרדו. ככל שהמהומות התפשטו, קולונל דומינגו דה אוגרטצ'אה, מפקד כל הכוחות המקסיקניים בטקסס, סבר שלא כדאי להשאיר לתושבי גונזאלס נשק ודרש את החזרת התותח.

כאשר הבקשה הראשונית נדחתה, אוגרטצ'אה שלח 100 דרגונים (חיילי פרשים) כדי לאסוף את התותח. החיילים התקרבו לגונזאלס ב-29 בספטמבר, אך המתיישבים השתמשו במגוון תירוצים כדי למנוע מהם להגיע לעיירה, תוך שהם שולחים בסתר שליחים כדי לבקש סיוע מהקהילות הסמוכות. בתוך יומיים, התאספו בגונזאלס 140 טקסיאנים, כולם נחושים לא לוותר על התותח. ב-1 באוקטובר, המתיישבים הצביעו בעד פתיחה בלחימה. בשעות המוקדמות של ה־2 באוקטובר, כאשר הטקסיאנים התקרבו למחנה המקסיקני, פתחו החיילים באש. לאחר מספר שעות של חילופי אש קלושים, נסוגו החיילים המקסיקנים. אף על פי שההתנגשות לא הייתה בעלת חשיבות צבאית רבה, היא סימנה קרע ברור בין המתיישבים לממשלת מקסיקו ונחשבת לתחילתה של מהפכת טקסס. הידיעות על ההתנגשות התפשטו ברחבי ארצות הברית, ושם היא כונתה לעיתים קרובות " לקסינגטון של טקסס". (בהשוואה לקרב לקסינגטון שפתח את המהפכה האמריקאית).

שני תותחים שימשו את הטקסיאנים בלחימה: תותח ברונזה בקוטר שישה פאונד שהיה במוקד הסכסוך, ותותח ספרדי קטן יותר העשוי מברזל, שקוטרו היה פאונד אחד או פחות. גורל התותח שנוי במחלוקת. ייתכן שהוא נקבר והתגלה מחדש בשנת 1936, או שנתפס על ידי חיילים מקסיקנים לאחר קרב אלמו. תותח ברונזה בקוטר שישה פאונד צוין כאחד מעשרים ואחד תותחים גדולים שנתפסו ונקברו על ידי המקסיקנים באלמו, נחפרו בשנת 1852 ונשלחו לניו יורק בשנת 1874 כדי ליצוק לתוך פעמון התלוי בכנסייה האפיסקופלית של סן מרקו בסן אנטוניו; לעומת זאת, תותח הברזל הקטן יותר ננטש בנחל ונתגלה בעקבות שיטפון בשנת 1936 והוא מוצג במוזיאון הזיכרון של גונזאלס נכון לשנת 2020.

 רקע 
שמאל|ממוזער|מודגש על המפה של מדינת טקסס המודרנית האזור שהיה חלק ממושבת דיוויט (DeWitt Colony).
החוקה המקסיקנית של 1824 ביטלה את הגבלות מדיניות ההגירה של המדינה, ואפשרה למהגרים זרים להתיישב באזורי גבול כמו טקסס המקסיקנית. בשנת 1825, גרין דה-וויט קיבל אישור ליישב 400 משפחות בטקסס ליד מפגש הנהרות סן מרקוס וגוואדלופה. מושבת דה-וויט הפכה במהרה ליעד מועדף לפשיטה של שבטים מקומיים כמו קראנקאווה, טונקווה וקומאנצ'י, וביולי 1826 הם הרסו את עיר הבירה, גונזאלס. העיר נבנתה מחדש בשנה שלאחר מכן, לאחר שדה-וויט ניהל משא ומתן על הסכמי שלום עם הקראנקאווה והטונקווה. הקומאנצ'י המשיכו לבצע פשיטות תקופתיות על היישוב במהלך השנים הבאות. כיוון שלא ניתן היה להקצות חיילים להגנת העיר, בשנת 1831 שלח המושל האזורי למתיישבי גונזלס תותח מסוג "שישה פאונד". ההיסטוריון תומאס ריקס לינדלי מציין שגרין דה-וויט פנה לרשויות המקסיקניות בבקשה לתותח, והן השיבו בהשאלת תותח ברונזה ספרדי בקוטר שישה פאונד בתנאי שיוחזר כשיתבקשו; לינדלי מציין שלטקסנים היה גם תותח ברזל קטן בהרבה בקוטר של פאונד אחד או פחות.

באפריל 1830, מקסיקו סגרה את גבולותיה בפני מהגרים חדשים שטרם קיבלו אישור להצטרף למושבה קיימת. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19, ממשלת מקסיקו התנדנדה בין מדיניות פדרליסטית למדיניות ריכוזית. כאשר התנופה נטתה חזק לכיוון ריכוזיות בשנת 1835, מספר מדינות מקסיקניות מרדו. ביוני, קבוצה קטנה של מתיישבים בטקסס השתמשה באי-השקט הפוליטי כתירוץ למרוד, באירוע שנודע בשם "מהומות אנאוואק". הממשלה הפדרלית הגיבה על ידי שליחת חיילים נוספים לטקסס.

דעת הקהל הייתה חלוקה באופן חד. קהילות מסוימות תמכו במרד ממגוון סיבות. המדיניות החדשה- בראשן האיסור על העבדות וההגירה, והאכיפה המוגברת של חוקים ומכסי יבוא, הסיתו מהגרים רבים למרוד. אזור הגבול של טקסס המקסיקנית היה מאוכלס ברובו על ידי מהגרים מארצות הברית, חלקם חוקיים אך רובם בלתי חוקיים. חלק מהמהגרים הללו הביאו איתם מספר רב של עבדים, כך שעד 1836 היו כ-5,000 עבדים באוכלוסייה לא ילידת המדינה שנאמדה ב-38,470. קהילות אחרות, כולל גונזאלס, הכריזו על נאמנותן לממשלה הריכוזית של נשיא מקסיקו אנטוניו לופז דה סנטה אנה. מנהיגים מקומיים החלו לקרוא לכינוס אספה כדי לקבוע האם רוב המתיישבים תומכים בעצמאות, חזרה לפדרליזם או שמירה על המצב הקיים. אף על פי שכמה מנהיגים חששו שממשלת מקסיקו תראה בכך צעד לקראת מהפכה, עד סוף אוגוסט רוב הקהילות הסכימו לשלוח נציגים לאספה, שתוכננה ל-15 באוקטובר. בינתיים, קהילות רבות הקימו פלוגות מיליציות טקסיאניות כדי להגן על עצמן מפני מתקפה אפשרית של כוחות צבאיים.

ב-10 בספטמבר, חייל מקסיקני הכה תושב גונזאלס, מה שהוביל לזעם ציבורי נרחב ולמחאות ציבוריות. הרשויות המקסיקניות חשו שלא כדאי להשאיר את המתיישבים עם נשק. קולונל דומינגו דה אוגרטצ'אה, מפקד הכוחות המקסיקניים בטקסס, שלח רב"ט וחמישה חיילים כדי לאסוף את התותח שהושאל למתיישבים. רבים מהמתיישבים האמינו שהרשויות המקסיקניות חיפשו תירוץ לתקוף את העיר ולחסל את המיליציה המקומית. באספת העיר, שלושה אזרחים הצביעו למסור את התותח כדי למנוע התקפה; אך הרוב, כולל ראש העיר אנדרו פונטון הצביעו לעמוד על שלהם. לדברי ההיסטוריון סטיבן הרדין, "התותח הפך לסמל כבוד ולאמצעי התלכדות בלתי צפוי. לתושבי גונזלס לא הייתה שום כוונה לוותר עליו בתקופה של מתיחות גוברת." החיילים גורשו מהעיר ללא התותח.

פונטון צפה שאוגארטצ'אה ישלח חיילים נוספים כדי להחזיר בכוח את התותח. ברגע שקבוצת החיילים הראשונה עזבה את גונזאלס, פונטון שלח שליח לעיירה הקרובה ביותר, כדי לבקש סיוע. השמועה התפשטה במהירות כי עד 300 חיילים צפויים לצעוד לעבר גונזאלס. סטיבן פ. אוסטין, אחד האנשים המכובדים ביותר בטקסס ומנהיג המתיישבים בפועל, שלח שליחים כדי ליידע את הקהילות הסובבות על המצב. אוסטין הזהיר את הטקסנים להישאר בעמדת מגננה, שכן תקיפה לא מוצדקת על כוחות מקסיקניים עלולה להגביל את התמיכה שהטקסנים עשויים לקבל מארצות הברית אם תפרוץ רשמית מלחמה.

ב-27 בספטמבר 1835, פלוגה של 100 דרגונים בראשות לוטננט פרנסיסקו דה קסטניידה, עזבה את סן אנטוניו דה בקסר, כשהיא נושאת פקודה רשמית לפונטון להחזיר את התותח. קסטניידה קיבל הוראה להימנע משימוש בכוח במידת האפשר. כאשר החיילים התקרבו לגונזאלס ב-29 בספטמבר, הם גילו שהמתיישבים הסירו את המעבורת ואת כל הסירות האחרות מנהר גוואדלופה. בצדו השני של הנהר חיכו 18 טקסיאנים. אלברט מרטין, מפקד פלוגת המיליציה הטקסנית של גונזאלס, הודיע לחיילים שפונטון נמצא מחוץ לעיר, ועד שובו, הצבא חייב להישאר בצד המערבי של הנהר.

בשל הקושי לחצות את הנהר, קסטניידה ואנשיו הקימו מחנה במקום הגבוה ביותר באזור, כ  מהנהר. שלושה טקסיאנים מיהרו לקבור את התותח, בעוד שאחרים נסעו לקהילות סמוכות כדי לבקש סיוע. עד סוף היום, יותר מ־80 גברים הגיעו מפאייט וקולומבוס. פלוגות המיליציה הטקסיאנית בחרו בדרך כלל את מנהיגיהן, והאנשים שהתאספו כעת בגונזאלס מימשו את זכותם לבחור את הקפטן שלהם במקום לדווח למרטין. ג'ון הנרי מור מפאייט נבחר למנהיג.

ב־30 בספטמבר חזר קסטניידה על בקשתו לקבל את התותח, ושוב נדחה. הטקסיאנים התעקשו לדון בנושא ישירות עם אוגרטצ’אה. לפי דוברם, "התשובה היחידה שאני יכול לתת לך היא שלא אוכל כעת [ו]לא אעביר לך את התותח". קסטניידה דיווח לאוגרטצ’אה כי הטקסיאנים משתהים בכוונה, ככל הנראה כדי לאפשר הגעת תגבורת.

במקביל, אוגרטצ'אה ביקש מד"ר לונסלוט סמית'ר, תושב גונזאלס, לעזור לקסטניידה לשכנע את המתיישבים לציית להוראות. כאשר סמית'ר הגיע ב-1 באוקטובר, הוא נפגש עם קפטן המיליציה מת'יו קולדוול כדי להסביר שהחיילים לא מתכוונים לפגוע אם המתיישבים יחזירו את התותח בשלום. קולדוול הורה לסמית'ר להביא את קסטניידה לעיירה למחרת בבוקר כדי לדון בנושא. בערך באותו הזמן, מור כינס מועצת מלחמה, אשר הצביעה במהירות על פתיחת הקרב. לא ברור האם מועצת המלחמה הייתה מודעת לכך שקולדוול הבטיח לקסטניידה מעבר בטוח לגונזאלס למחרת בבוקר.

הטקסיאנים חפרו את התותח והרכיבו אותו על גלגלי עגלה. בהיעדר כדורי תותח, הם אספו שאריות מתכת כדי למלא את התותח. ג'יימס סי. ניל, ששירת בפלוגת ארטילריה במהלך מלחמת 1812, קיבל את הפיקוד על התותח. הוא אסף כמה אנשים, ביניהם אלמרון דיקינסון, שגם הוא היה חייל תותחנים לשעבר בצבא ארצות הברית, כדי להקים את פלוגת הארטילריה הראשונה של הטקסיאנים.

בזמן שהטקסיאנים תכננו את המתקפה, קסטניידה שמע מאינדיאני החי באזור שכ-140 איש התאספו בגונזאלס, וצפויים להצטרף עוד. החיילים המקסיקנים החלו לחפש מקום בטוח לחצות את הנהר. עם רדת הלילה ב-1 באוקטובר, הם עצרו להקים מחנה,  במעלה הנהר ממיקומם הקודם.

 הקרב 
שמאל|ממוזער|אנדרטה לזכר הקרב באתר שדה הקרב.
הטקסיאנים החלו לחצות את הנהר בסביבות השעה 7:00 בערב. פחות ממחצית הגברים היו רכובים על סוסים, מה שהאט את התקדמותם בעודם עוקבים אחר החיילים המקסיקנים. ערפל סמיך התפשט בסביבות חצות, ועיכב אותם עוד יותר. בסביבות 3:00 לפנות בוקר, הגיעו הטקסיאנים למחנה המקסיקני החדש. כלב נבח בהתקרבם, והתריע בפני החיילים המקסיקנים, שהחלו לירות. מור ואנשיו הסתתרו בין העצים העבותים עד עלות השחר.

כשהערפל התפזר, שלח קסטניידה את סמית'ר לבקש פגישה בין שני המפקדים. סמית'ר נעצר מיד על ידי הטקסיאנים, שחשדו לגבי נוכחותו בין החיילים המקסיקנים. אף על פי כן, מור הסכים לפגוש את קסטניידה. מור הסביר שתומכיו כבר לא מכירים בממשלת המרכז של סנטה אנה ובמקום זאת נשארו נאמנים לחוקה של 1824. קסטניידה חשף שהוא שותף לנטיותיהם הפדרליסטיות, אך שהוא מחויב לציית לפקודות.

כאשר מור חזר למחנה, הטקסיאנים הניפו דגל לבן עם ציור של התותח צבוע בשחור, מעל המילים "בואו וקחו את זה". הטקסיאנים ירו בתותח שלהם לעבר המחנה המקסיקני. כשהבין שהוא בנחיתות מספרית קסטניידה הוביל את חייליו חזרה לסן אנטוניו. בדיווחו לאוגארטצ'אה, כתב קסטניידה, "מכיוון שהפקודות של אדונך היו לסגת מבלי לפגוע בכבוד הנשק המקסיקני, עשיתי זאת".

 השלכות 
שני חיילים מקסיקנים נהרגו בקרב. אף על פי שהאירוע היה, כפי שתיאר דייוויס, "התכתשות חסרת משמעות שבה צד אחד לא ניסה להילחם", הטקסיאנים הכריזו עליו במהרה כניצחון על הכוחות המקסיקנים. למרות השפעתה הצבאית המינימלית, הרדין טוען כי "המשמעות הפוליטית של ההתכתשות הייתה לאין שיעור". מספר רב של טקסיאנים נקטו עמדה תקיפה נגד הצבא המקסיקני, ולא הייתה להם כוונה לחזור לעמדתם הנייטרלית כלפי ממשלת סנטה אנה. יומיים לאחר הקרב, כתב אוסטין לוועדת הביטחון של סן פליפה דה אוסטין, "הוכרזה מלחמה - דעת הקהל הכריזה על נגד עריצות צבאית - המערכה החלה". הידיעה על ההתכתשות, שנקראה במקור "הקרב בביתו של ויליאמס", התפשטה ברחבי ארצות הברית, ועודדה הרפתקנים רבים להגיע לטקסס ולסייע במאבק נגד מקסיקו. עיתונים התייחסו לסכסוך כ"לקסינגטון של טקסס"; כאשר קרבות לקסינגטון וקונקורד פתחו את המהפכה האמריקאית, התכתשות גונזלס פתחה את מהפכת טקסס.

גונזאלס הפכה לנקודת התכנסות עבור טקסיאנים שהתנגדו למדיניותו של סנטה אנה. ב-11 באוקטובר, הם בחרו פה אחד בסטיבן אוסטין למפקדם, למרות חוסר הכשרתו הצבאית. למחרת, אוסטין הוביל את אנשיו בצעדה לעבר סן אנטוניו כדי להטיל מצור על חייליו של סנטה אנה. עד סוף השנה, הצליחו הטקסיאנים לגרש את כל החיילים המקסיקנים מטקסס.
שמאל|ממוזער|200x200 פיקסלים|ייתכן שתותח זה, המוצג במוזיאון הזיכרון גונזלאס, השתתף בקרב.
גורלו של התותח שנוי במחלוקת. על פי זיכרונותיו של נפח מגונזלס, נואה סמית’וויק (שנכתבו בשנות ה־90 של המאה ה־19), התותח ננטש לאחר שצירי העגלה החלו להעלות עשן במהלך צעדה לסן אנטוניו כדי לסייע במצור של אוסטין. סמית'וויק דיווח שהתותח נקבר ליד נחל לא רחוק מגונזאלס.

ביוני 1936 נחשף תותח ברזל קטן במהלך שיטפון באזור גונזאלס. בשנת 1979, תותח זה נרכש על ידי ד"ר פטריק וגנר, שהאמין שהוא תואם את תיאוריו של סמית'וויק לגבי התותח ששימש בקרב. האוצר להיסטוריה צבאית במוסד הסמית'סוניאן אישר שהתותח של וגנר הוא מסוג תותחי סיבוב קטנים שהיו בשימוש באמריקה עד 1836. המעבדה לשימור באוניברסיטת טקסס אישרה שהתותח של וגנר נקבר באדמה לחה במשך תקופה ממושכת.

הקרב משוחזר מדי שנה במהלך חגיגת "Come and Take It" בגונזאלס בחודש אוקטובר. בעיר גונזאלס וסביבותיה ישנם תשעה שלטים היסטוריים של מדינת טקסס שמנציחים אתרים שונים הקשורים להתרחשויות שקדמו לקרב.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:מצורים
קטגוריה:טקסס: היסטוריה
קטגוריה:המהפכה הטקסנית
קטגוריה:1835