הסדר העולמי החדש למידע ותקשורת

הסדר העולמי החדש למידע ותקשורת, מתייחס למודלים של תקשורת שמאפיינים את מבנה מערכת התקשורת במדינות השונות העולם. מבנה מערכת התקשורת מושפע מהפילוסופיות והמבנים החברתיים והפוליטיים שבכל מדינה ומטרתו של המודל היא לתאר את המנגנון של התקשורת ואת התפקיד שהיא תופסת בחברה.

מודל התקשורת המערבי פותח על ידי ויליאם הכטן וג'יימס סקוטון. המודל מתייחס למדינות מערביות, כלומר ארצות הברית ומדינות מערב אירופה. במדינות אלו, רווחת תפיסה חברתית-פוליטית ליברלית שדוגלת בשמירה על זכויות ורווחת האזרח הפרטי. תפיסה זו מביאה למבנה מערכת תקשורת שמושתת על חופש הביטוי, פלורליזם, ואחריות חברתית (המחויבות של המדיה לשמור על האינטרס הציבורי ולפעול לטובתו). לפני פיתוח מודל זה, וגם לאחריו, פותחו מודלי תקשורת נוספים המאפיינים את מערכות התקשורת במדינות מערביות. אך מודל התקשורת המערבי, מספק מודל אחוד שכורך את העקרונות המרכזיים של כל אותם מודלים.

 רקע היסטורי 
לאחר המצאת הדפוס בסוף תקופת הרנסאנס, השליטה על המידע היה אצל בעלי הכוח, והשליטים השתמשו בזה כדי להעביר את המידע שמשרת את מטרותיהם האישיות. רעיונות הדמוקרטיה שהחלו במאה ה-17 וה-18 הביאו לשינויים בתפיסת החברה את האדם והמדינה וכך גרמו גם לשינויים במבנה מערכת התקשורת. עם עליית הנאורות והדמוקרטיה הדגש הוסב להיות על הפרטים בחברה והמדינה נתפסה ככלי שנועד לשרת את רווחת הפרט. האדם עצמו נתפס כיצור רציונלי, שיכול להבחין בין אמת, שקר, טוב ורע ורווחה האמונה שחיפוש אחר האמת היא זכותו המולדת של כל אדם. לכן, הציבור זכאי לגישה לכל מידע שירצה, ושליטה זו לא יכולה להישאר בידי השלטון. מלחמת העולם השנייה, שם המדיה שיחקה תפקיד מרכזי וטכנולוגיות המדיה שהתפתחו לאחריה, הביאה למגמה של ניסיונות לברר ולחקור את תפקידי התקשורת בחברה. מאז שנות ה-60, חלה התפתחות עשירה של חשיבה בנוגע לתפקידה של התקשורת והעיתונות בחברות דמוקרטיות. חוקרים החלו לנסות ולענות על השאלה מדוע אמצעי התקשורת ההמוניים מופיעים בצורות שונות כל כך ומשמשים מטרות שונות במדינות שונות.

 התפתחות ראשונית של מודלים מערביים 
הספר "Four Theories of the Press" נחשב כספר מכונן שממשיג ומגדיר מודלים שונים של תקשורת בהתאם למדינות שונות בעולם. הוא מתאר ארבעה מודלים של תקשורת: אוטוריטרי, סובייטי/קומוניסטי, ליברטריאני ואחריות חברתית; כאשר השניים האחרונים מתייחסים למדינות המערב: ארצות הברית ומערב אירופה.

 המודל הליברטריאני 
המודל הליברטריאני התפתח במאה ה-17 וה-18 עם עליית הנאורות, לאור שני עקרונות מובילים בתפיסה הליברלית, דאגה לרווחת הפרט ואמונה ברציונליות וביכולת של האדם לחקור את העולם ולהגיע אל האמת.

כנגזרת מחשיבותו של הפרט, המודל מתאפיין בחופש ביטוי אבסולוטי, עבור רווחתו באמירת דעותיו, שכן זוהי זכותו הטבעית. בנוסף, חופש הביטוי הוא מרכיב הכרחי בחברה בשביל קיומן של מגוון דעות ומחשבות, שבאמצעותן האדם יכול להגיע לחקר האמת. לפיכך, כל דעה, בין אם אמת או שקר, ראויה להישמע וצריך להיות "שוק חופשי של רעיונות" מתוכו האדם יבחר באמת. כדי לשמור על תקשורת חופשית באמת, שנותנת מקום לכל הדעות השונות ושיכולה לממש את תפקידה גם בהבעת ביקורת על השלטון, עליה להיות נטולה מכל השפעה של הממשל. עקרונות אלו של חופש הביטוי והעיתונות מעוגנים בחוקה של מדינות מערביות רבות.

 מודל האחריות החברתית 
המודל, התפתח בשנות ה-20 בהשפעת תפיסות ליברטריאניות ולאחר פרסום דו”ח ועדת האטצ׳ינס ב-1947, ממנו קיבל את עקרונותיו. כמו כן, המודל התפתח כתגובה למהפכה התעשייתית והטכנולוגית שהביאו לגידול במדיה ולעוצמתה ולביקורת על ריכוז השליטה בידי מעטים ועל פגיעה בשוק החופשי של רעיונות.

מודל זה דוגל גם הוא בזכויות הפרט וחופש הביטוי, אך בשונה מהמודל הליברטריאני, מדגיש כי יש לתקשורת והעיתונות גם אחריות ומחויבות כלפי הציבור להשתמש בכוח שיש להם, לטובתו. אחריות זאת מתבטאת בדרישה מכלי התקשורת לפרסום עובדות ודברי אמת, העלאת נושאים לסדר היום, הצגת דיווח אובייקטיבי שמביא דעות מנוגדות בצורה שווה וללא הטיות, והצגת מידע לציבור שאינו יכול להשיג בכוחות עצמו. לפי מודל זה, הממשלה אינה צריכה רק לאפשר חופש עיתונות אלא גם לקדם אותו. היא אינה רשאית להתערב בכלי התקשורת הפרטיים הפועלים במדינה, אך יש ביכולתה להשפיע דרך חקיקה נגד התקשורת לטובת שמירה על האינטרס הציבורי או ביצירת ערוצי תקשורת משלה. אולם התערבות כזאת צריכה להיעשות בזהירות מרבית אל מול שמירה חיונית על חופש הביטוי.

 ביקורת 
הספר "Four Theories of the Press" גרר ביקורות רבות על הדיכוטומיה שהמודלים מציגים, שמתעלמת ממציאות מורכבת יותר וכן על ההטיה המערבית שקיימת בו בשל כתיבתו במהלך המלחמה הקרה בין ארצות הברית לברית המועצות הקומוניסטית. על כן, במהלך השנים, התפתחו מודלים נוספים שאמנם התבססו על הספר אך מאפיינים את מערכות התקשורת בצורה מעט שונה.

 מודל תקשורת מערבי 
מודל התקשורת המערבי פותח לראשונה על ידי וויליאם הכטן ב-1981 בספרו "The World News Prism". בשנים לאחר מכן, יצאו מהדורות מחודשות עם שינויים קלים של הספר על ידי הכטן בשיתוף פעולה עם ג'יימס סקוטון. המודל המערבי הוא בעצם איחוד של המודל הליברטריאני ושל מודל האחריות החברתית ועקרונותיו נובעים מתוך מודלים אלו.

על פי מודל זה, על התקשורת להיות כעקרון נפרדת לחלוטין מהממשלה, זאת על מנת שתוכל לבקר אותה. המודל מושתת על אותם אידיאלים עליהם נבנה המודל הליברטריאני. פלורליזם, כלומר גיוון של דעות והיצע של 'שוק של רעיונות', שנובע מתוך אמונה שהאזרח יבחר מתוכם את הדרך הנכונה וחירות, כלומר חופש ביטוי שמאפשר לכל אדם להביע את דעתו וכן זרימה חופשית של מידע ללא הגבלות, כי רק כך יהיה ניתן להבטיח מידע אמין. עם זאת, המודל כולל בתוכו גם עקרונות של מודל האחריות החברתית. במודל המערבי ישנה התייחסות לכך שלמדיה יש מחויבות לשירות הציבור. כתוצאה מתפיסה זו, על העיתונאים להיות בעלי סטנדרט גבוה של מקצועיות ולדווח מידע אמין ואובייקטיבי. כמו כן, המדיה מחויבת להשמיע את כל הדעות בקהילה. בנוסף, במודל המערבי ישנה הכרה בכך שבמצבים בהם יש סכנה לאינטרס הציבור תינתן לגוף ממשלתי סמכות מוגבלת להתערב בפעולת המדיה.

 מודלים נוספים של תקשורת מערבית 
המודל המערבי, הוא מודל מאחד שכורך את העקרונות המרכזיים של מודלי התקשורת במדינות המערב תחת מודל אחד. עם זאת, במהלך השנים התפתחו מודלים נוספים, שעקרונותיהם נכנסים תחת המודל המערבי, אך כל אחד מהם מתמקד בהיבט שונה של התקשורת כנגזרת מהמדינות בהן פותחו המודלים ומאירועי התקופה.

 המודל המסחרי 
המודל המסחרי התפתח בארצות הברית, והיא הייתה המדינה היחידה בה מערכת השידור התפתחה באופן זה, עד 1930. מודל זה התפתח בהתאם לליברליזם המסורתי של המדינה וחשדנות כלפי בעלות ממשלתית וקידום ״יוזמה חופשית״. אולם, חוק התקשורת של 1934 ביסס את דרישות גופי השידור הלאומיים, והוקמה רשות התקשורת הפדרלית כגוף הסדרי.

 מודל השירות הציבורי 
מודל השירות הציבורי, שהוקם בבריטניה, שלט במערב אירופה בין 1945 עד 1980. גופי השידור הוקמו כגופים ציבוריים/ממלכתיים, לרוב כמונופול. המימון התבסס בעיקר על אגרת רישוי שנתית, ולעיתים שולב עם מימון מפרסום. כדי למנוע מצב בו אינטרסים מסחריים לא יעוותו את תוכניות השירות הציבורי, הוטלו מגבלות הסדריות.

עקרונות השידור הציבורי נועדו לעמוד בהבטחה שתדרי הרדיו ישמשו לקידום יעדים חברתיים, כגון מתן תכנים לכל הטעמים והאינטרסים, איכות וגישה אוניברסלית לשירותים. השידור נועד לספק צרכים ציבוריים שיהיו זמינים לכלל האוכלוסייה. עקרונות אלו כללו גם היעדר תלות באינטרסים אישיים וממשלה, מימון ממשתמשים ורגולציה של תוכן, הן הגבלות והן דרישות לתכנים חיוביים, כמו חדשות אזוריות או תוכניות לילדים.

 מודלים מודרניים למערכות מדיה מעורבות 
ב-2004 פותחו שלושה מודלים של מערכות תקשורת במדינות מערביות: מודל פלורליסטי (אפיין את אזור הים התיכון), מודל דמוקרטי (אפיין את צפון/מרכז אירופה) ומודל ליברלי (אפיין את צפון האוקיינוס האטלנטי). ההשוואה בין שלושת המודלים הייתה בארבע פריזמות שונות – אופי שוק המדיה, מקבילות פוליטית (המידה בה מבנה התוכן והזיהוי הפוליטי של המדיה תואם את הקהל), מקצועיות עיתונאית ותפקיד המדינה.

 מודל פלורליסטי-מפולג, מדינות המזה״ת 
שוק המדיה היה מאופיין במסחור מוגבל – תפוצת העיתונים היא נמוכה, וקיים דגש היסטורי על עיתונות מפלגתית שמיועדת לאליטות. המקבילות הפוליטית הייתה גבוהה מאוד – כלי המדיה מזוהים מפלגתית, ומשמשים לעיתים רבות לגיוס פוליטי. המקצועיות העיתונאית הייתה לוקה בחסר – שכן חסרה האוטונומיה החזקה מכוחות חיצוניים (כמו בעלי אינטרסים, מנהיגים פוליטיים וכדומה), והייתה פחות הפרדה בין חדשות לפרשנות/דעה. תפקיד המדינה היה התערבותי, כיאה למודל בו שוק המדיה היה מיועד לעיתונות מפלגתית. המדינה ראתה במדיה כמוסד חברתי, אך בעקבות קליינטליזם וקיטוב פוליטי, יעילות האסדרה הייתה נמוכה מאוד.

 מודל דמוקרטי-תאגידי, מדינות צפון/מרכז אירופה 
שוק המדיה היה חזק ומפותח מאוד – תפוצת העיתונות הייתה גבוהה, וההיסטוריה הראתה מעבר מעיתונות מפלגות לעיתונות מסחרית דומיננטית, שמיועדת לקהל הרחב. המקבילות הפוליטית הייתה גבוהה גם כן – התבטאה בנטייה פוליטית כללית של העיתון, ולא רק בפרשנות מפורשת. המקצועיות העיתונאית הייתה גבוהה, והתאפיינה בהסכמה חזקה על סטנדרטים, אוטונומיה גבוהה, תפיסת שירות ציבורי ומערכות ויסות עצמי. תפקיד המדינה היה התערבותי, אך באופן אחראי – המדינה הייתה אקטיבית ואחראית למערכת המדיה, והתבטאה בתמיכה ממשלתית (סובסידיות), שידורים ציבוריים חזקים שאופיינו במסורת חזקה של חופש עיתונות וגישה למידע.

 מודל ליברלי, מדינות צפון האוקיינוס האטלנטי 
שוק המדיה התאפיין במסחור דומיננטי ומוקדם – הפרסום הפך למקור הכנסה מרכזי והשפיע על התוכן לטובת חומרים שונים, אך גבר זה גרם לשידורי הציבור להיות חלשים לעומת המודל התאגידי. המקבילות הפוליטית הייתה נמוכה מאוד, שכן היה דגש חזק על נייטרליות ואובייקטיביות, על מנת להגיע לקהל הרחב ביותר, כדי לייצר רווח מעצם השידור. המקצועיות העיתונאית הייתה מפותחת יחסית – האובייקטיביות שבאה לידי ביטוי בשידור גרמה לכשירות גבוהה בהפרדה בין חדשות לדעות. האוטונומיה של העיתונאות הייתה מגובלת בעקבות לחצים מסחריים. תפקיד המדינה היה מוגבל עד לכדי לא קיים, שכן המדינה מאמינה במסורת חזקה של חופש העיתונאות (במיוחד בארצות הברית).

ב-2014 ביקשו חוקרים אחרים לבחון מחדש את שלושת המודלים ואף לשנות אותם לארבעה טיפוסים שונים – הטיפוס הצפוני, הטיפוס המרכזי, הטיפוס הדרומי והטיפוס המערבי. כל אחד מטיפוסים אלו נמדדו על ידי שש פריזמות שונות, שחלקן שאולות מאותו מחקר שבוצע כעשור לפני כן – היקף שוק המדיה, מקבילות פוליטית, מקצועיות עיתונאית, שידור ציבורי, תמיכה ממשלתית בעיתונות והסדרה של בעלות.

 היבטים של מודל התקשורת המערבי בשוק התקשורת הישראלי 
במהלך שנותיו בגלות, בשל רדיפות וחרדת מפני אובדן הזהות היהודית, שם העם היהודי את ערכי הסולידריות והקולקטיב על פני טובת הפרט. תכונה זו באה לידי ביטוי בתנועות הציונות ולאחר מכן גם במדינת ישראל עצמה. עוד טרם הקמת המדינה, ניתן היה לאפיין את התקשורת הציונית תחת המודל של "אחריות חברתית". מובילי הציונות, וכך גם העיתונאים, ראו אחריות בשמירה על אחדות העם ועידוד האידיאל הציוני. על כן, העבירו מסרים שמשרתים את הדברים האלו ונמנעו ממסרים שפוגעים בכך, גם אם הדבר בא על חשבון חופש הביטוי.

לאחר קום המדינה המשיכו מגמות אלו בין היתר בגלל המצב הביטחוני בארץ. המדינה, שנמצאה בסכנה קיומית מאז הקמתה, הייתה צריכה גם כן לשמור על הרוח הלאומית כדי לשמור על לכידות החברה ולגייס את הציבור למטרות לאומיות כמו גיוס נרחב, קליטות העלייה ועוד. עורכים ועיתונאים בתקשורת הישראלית, שראו את עצמם כחלק מהמפעל הציוני, הרגישו מחויבים להדהד מסרים שתומכים בממשלה ומדיניותה. הם העידו כי באותה תקופה, היו מקרים בהם מסרים שהעבירו בתקשורת הוכתבו על ידי הממשלה, וכי הם שיתפו פעולה לטובת אחדות העם והקונצנזוס הציוני. בתחילת דרכה, היה ניתן לאפיין את מודל התקשורת בישראל כמודל פיתוח. מודל זה פותח גם כן על ידי הכטן ב-1981. זהו אינו מודל מערבי אלא מודל שמתאר מדינות עניות (לרוב באפריקה) שנמצאות בתהליך פיתוח. המודל גורס כי במדינות אלו, התקשורת משמשת על מנת לשרת את המטרות של האומה לטובת התפתחותה. התקשורת הישראלית, בראשית שנותיה של המדינה, התאימה למודל זה עקב היותה מגויסת לטובת האינטרסים של המדינה, לקידום מטרות לאומיות כמו גיוס לצבא, עידוד קליטת עלייה, וחיזוק השפה והתרבות. לצד זה, ניתן לזהות בתקשורת בישראל באותה תקופה גם מאפיינים של מודל האחריות החברתית. עורכים ועיתונאים בתקשורת הישראלית, שראו את עצמם כחלק מהמפעל הציוני, הרגישו מחויבים להדהד מסרים שתומכים בממשלה ומדיניותה, עבור הגשמת הציונות, גם אם הדבר בא על חשבון חופש הביטוי. הם העידו כי באותה תקופה, היו מקרים בהם מסרים שהעבירו בתקשורת הוכתבו על ידי הממשלה, וכי הם שיתפו פעולה לטובת אחדות העם והקונצנזוס הציוני.

כחלק ממעורבות הממשלה בתקשורת, בעשורים הראשונים של המדינה, היכולת לסרב להעניק רישיון להוצאתו לאור של עיתון ללא צורך בנימוק ההחלטה, היה מעוגן בחוק. פסיקת בג"ץ ב-1953 נחשבת כתקדים כאשר צמצמה סמכות זו והיא משמשת כעוגן מרכזי לזכות של חופש הביטוי. מגמה זו, של הפחתת מעורבות הממשלה בתקשורת ובמסרים המושמעים בתקשורת הלכה וגדלה החל משנות ה-70 והגיעה לשיאה בשנות ה-90. תהליך זה, בו ישראל התקדמה לכיוון מודל תקשורת ליברטריאני קרה בעקבות שינויים פוליטיים, כלכליים וגלובליים שקרו באותן שנים. מעבר ממפלגה אחת מרכזית בשנות ה־60, למספר מפלגות דומיננטיות הביא לסופו של נרטיב הגמוני אחד ולסגירת עיתוני המפלגות ופריחת העיתונות המסחרית. כמו כן, שיקולי רווח כלכליים שנוצרו בעקבות היצע מגוון של ערוצים לצד תהליכי גלובליזציה משמעותיים שקרו בעולם, הפכו את מערכת התקשורת בישראל לתעשיית תקשורת מבוססת ועצמאית יותר. בתקופה זו עיתונאים הפכו להיות ביקורתיים יותר כלפי הממשלה, כפי שנהוג במדינות דמוקרטיות אחרות. התקשורת הפכה להיות מגוונת יותר, תחרותית ומחויבת פחות לשמירה על אחדות והאמון של העם בממשל. עם זאת, עדיין נשמר במידה מסוימת מודל האחריות החברתית, מחויבות והתגייסות של העיתונאים לטובת הציבור והעם שניתן לראות אותו בעיקר בעתות צרה ומשבר.

לצד אלו, השנים האחרונות מעידות על שלושה משברים עמוקים בשוק העיתונאות במדינת ישראל – המשבר הכלכלי שנגרם מעלייתה של המדיה החברתית, שמשפיעה על חלוקת קשב הקבל ועל "עוגת הפרסום", מה שהוביל לשולי רווח נמוכים והפסדים ברוב גופי התקשורת; משבר השליטה והריכוזיות הגבוהה בה לוקה שוק התקשורת, דבר שמתבטא בהשפעה על הסיקור הפוליטי או בניסיון למנף את השליטה בתקשורת לקבלת הטבות בתחומים אחרים; ומשבר האמון והמקצועיות, שנגרם מפגיעה תקציבים בעיתונות והוביל לפיטורים ובהתאם, לירידה באיכות כוח האדם העיתונאי.

ראו גם
 מודלים ליניאריים בתקשורת המונים
 תקשורת המונים
 תקשורת
 תקשורת ישנה
 תאוריית קשר

קישורים חיצוניים


הערות שוליים

*
קטגוריה:תקשורת מחשבים
*
קטגוריה:סוכני חיברות
קטגוריה:מודרניזציה
קטגוריה:חקר תקשורת המונים