פרנסיס תומפסון

פְרַנְסִיס תּוֹמְפְּסוֹן (באנגלית: Francis Thompson; ) היה סופר ומשורר אנגלי ומיסטיקן קתולי. לבקשת אביו, שהיה רופא, הוא החל ללמוד בבית ספר לרפואה בגיל 18, אך בגיל 26 עזב את הבית כדי לממש את כישרונו בכתיבה ושירה. הוא שהה שלוש שנים ברחובות לונדון, התפרנס מעבודות כפיים פשוטות, והתמכר לאופיום, אותו נטל כדי להקל על בעיה עצבית.

ב-1888 קראו  ו את שירתו ולקחו את המשורר חסר הבית והמכור לאופיום לביתם למשך תקופה, ולאחר מכן פרסמו את כרך שיריו הראשון, "Poems" (שירים), בשנת 1893. ב-1897 הוא החל לכתוב פרוזה, שואב השראה מחיי הכפר, מוויילס ומ. בריאותו, שתמיד הייתה שברירית, המשיכה להידרדר, והוא נפטר משחפת בשנת 1907. עד אז הוא כבר הספיק לפרסם שלושה ספרי שירה, יחד עם יצירות ומאמרים נוספים.

נעורים והשכלה
פרנסיס תומפסון נולד ברחוב וינקלי שבפרסטון, לנקשייר, והוטבל ארבעה ימים לאחר מכן ב. אביו, צ'ארלס, היה רופא שהמיר את דתו לקתולית בעקבות אחיו, , שהיה ידידו של . אדוארד הילי, יחד עם ג'ון קוסטל תומפסון, דודיו של פרנסיס, היו שניהם סופרים. לפרנסיס היה אח שמת בילדותו ושלוש אחיות צעירות.

בגיל אחת עשרה נשלח תומפסון ל, סמינר קתולי ליד דרהאם. הוא היה ילד שברירי, עדין וביישן במיוחד, ותואר על ידי חבריו ללימודים ב-1870 כ"מנותק" או מופנם, אך שמח למדי. ניתן היה לזהות אותו מרחוק במסדרון על פי הרגלו להשתרך בביישנות לאורך הקיר, כשצווארון מעילו מורם. את רוב זמנו הפנוי בילה בספרייה של הקולג', שם חיבב ספרי היסטוריה ושירה. צוין כי למרות ההפרעות בספרייה, כמו מלחמות רוגטקות ובלגן כללי, הייתה לו היכולת להתנתק ולהישאר שקוע בקריאה.

ככל שהתקדם בלימודיו בקולג', הוא הפך למיומן יותר בכתיבה, וחבריו זכרו כי מתוך עשרים בחינות של מאמרים הוא זכה במקום הראשון בשישה עשר מקרים. פעם אחת הוא נענש במכות על שהיה הילד האחרון שהיה מוכן לשיעור ספורט. לא היה לו עניין במתמטיקה, ובבחינה הסופית שלו הוא הגיע למקום האחרון. הספורט היחיד בו פיתח עניין היה כדוריד, ונאמר שהוא הגיע בו לרמה מעל הממוצע. הוא הפך למומחה לקריקט, אף שרק לעיתים רחוקות השתתף בו בפועל. במסגרת ההכנות לחגיגות המאה של אושו קולג', שהיו אמורות להתקיים בשנת 1908, פנו אל תומפסון, שכבר היה משורר מפורסם באותה עת, כדי שיכתוב "אודת יובל" לציון המאורע. המשורר שמח שהמשימה הוצעה לו, ונאמר כי הוא ציפה בכיליון עיניים לראות שוב את "בית הקולג'" שלו. אולם, מותו בשנת 1907 גרם לכך שהמשימה מעולם לא בוצעה.

תומפסון למד רפואה במשך קרוב לשמונה שנים באואנס קולג', כיום אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר. אף שהצטיין בכתיבת מאמרים, הוא לא גילה עניין בלימודי הרפואה שלו; הייתה לו תשוקה לשירה ולצפייה במשחקי קריקט. הוא מעולם לא עבד כרופא, וניסה להתגייס לצבא, אך נדחה בשל קומתו הנמוכה. ב-1885 הוא ברח, חסר פרוטה, ללונדון, שם ניסה להתפרנס כסופר, ובינתיים עבד בעבודות מזדמנות – אצל סנדלר (ג'ון מקמאסטר מרחוב פאנטון) ואצל מוכרי ספרים, ומכר גפרורים. במהלך תקופה זו הוא התמכר לאופיום, אותו נטל לראשונה כתרופה למחלה לאחר שחווה התמוטטות עצבים עוד בהיותו במנצ'סטר. הוא חי ברחובות צ'רינג קרוס וישן ליד נהר התמזה, יחד עם חסרי בית ומתמכרים אחרים. הוא לא התקבל לאוניברסיטת אוקספורד, לא משום שלא היה כשיר, אלא בגלל התמכרותו. בשפל הייאוש שלו, תומפסון שקל התאבדות, אך ניצל מלהשלים את המעשה באמצעות חזיון שלדעתו היה של המשורר הצעיר תומאס צ'טרטון, שהתאבד למעלה ממאה שנים קודם לכן. זונה, שאת זהותה תומפסון מעולם לא חשף, התיידדה עמו ונתנה לו מקום לינה. תומפסון תיאר אותה מאוחר יותר בשיריו כמי שגאלה אותו.

קריירה
ב-1888, לאחר שלוש שנים ברחובות, הוא "התגלה" לאחר ששלח את שירתו למגזין "Merrie England". הוא אותר על ידי עורכי המגזין,  ו, שהכירו בערך עבודתו. הם לקחו אותו לביתם, ובשל דאגתם מהתמכרותו לאופיום שהייתה בשיאה לאחר שנותיו ברחוב, שלחו אותו ל ב למשך שנתיים. הוא המשיך ליטול אופיום, אך במינונים קטנים ובמרווחים לא סדירים, כדי להקל על כאבי עצבים.

פרנסיס תומפסון כתב את רוב שירתו בתקופה זו, מ-1888 עד 1897, ולאחריה פנה לכתיבת פרוזה. הוא יצר יחסים טובים עם משפחת מיינל, שההורים והילדים בה שימשו לו השראה לכמה משיריו. הם ארגנו את פרסום ספרו הראשון, "Poems" (שירים), בשנת 1893. הספר משך את תשומת הלב של מבקרים אוהדים ב-"St James's Gazette" ובעיתונים אחרים, ו כתב עליו שבח מתלהב ב-"Fortnightly Review" בינואר 1894.

שירו של פרנסיס, "The Hound of Heaven" (כלב השמים), כונה על ידי הבישוף של לונדון "אחד השירים המרשימים ביותר שנכתבו אי פעם", ועל ידי מבקרים "השיר הלירי הנפלא ביותר בשפה", בעוד שהטיימס של לונדון הצהיר כי אנשים עדיין ילמדו אותו גם בעוד 200 שנה. שירתו המשיכה לעורר שבחים רבים מצד מבקרים עד לכרך האחרון שלו ב-1897. מבחר שיריו שפורסם ב-1908 מכיל כ-50 יצירות בסך הכל. בין יצירות הפרוזה הבולטות שלו נכללים מאמר על שלי, "The Life of St. Ignatius" (חיי איגנטיוס הקדוש), ו-"Health and Holiness" (בריאות וקדושה).

שארית חייו ומותו
תומפסון עבר דירה לעיתים קרובות, ולאחר מכן התגורר ליד הכפר  בפלינטשייר שבוויילס וכן בסטורינגטון. חיי עוני, בריאות לקויה וההתמכרות לאופיום גבו ממנו את מחירם, חרף הצלחתו בשנותיו האחרונות.

תומפסון נפטר משחפת בגיל 47, ב, ונקבר ב ב. על מצבתו חרוט המשפט האחרון מתוך שיר שכתב עבור בן סנדקאות, בן למשפחת מיינל: "חפש אותי במשתלות השמיים".

סגנון והשפעות
שמאל|ממוזער|250px|לוח הנצחה לתומפסון, רחוב וינקלי, פרסטון
קתרין א. פאוורס, בעלת טור ספרותי ב"בוסטון גלוב", כינתה בשנת 2002 את "The Hound of Heaven" (כלב השמים) "אולי השיר האהוב ביותר ונלמד בכל מקום בקרב קתולים אמריקאים במשך למעלה מחצי מאה", והוסיפה כי שאר שיריו של תומפסון איבדו את הפופולריות שלהם בעיצומו של האנטי-מודרניזם בכנסייה הקתולית במהלך רוב המאה העשרים. עם זאת, היא מסכימה כי המאה ה-21 דומה יותר לרוחו: "ההכשרה הרפואית שלו וחייו ברחובות העניקו לו השקפת עולם חזקה ומצפון חברתי, והרעיון המרכזי שלו שאלוהים נמצא בכל הדברים ובכל חוויה – רעיון שהטריד הן את הוויקטוריאנים והן את הוותיקן כאחד – כבר אינו נשמע זר או ככפירה".

זמן קצר לאחר מותו אמר ג. ק. צ'סטרטון כי "עם פרנסיס תומפסון איבדנו את האנרגיה הפואטית הגדולה ביותר מאז בראונינג". בין מעריציו של תומפסון היה ג'. ר. ר. טולקין הצעיר, שרכש כרך של יצירותיו ב-1913–1914, ואמר מאוחר יותר כי הייתה לו השפעה חשובה על כתיבתו שלו.

בביטויים מתוך שירתו נעשה שימוש על ידי אחרים והם התפרסמו עקב כך. בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק הדין "בראון ב'" השתמש בביטוי "בכל המהירות המחושבת" (with all deliberate speed) כפתרון מבוקש בהחלטתם המפורסמת נגד הפרדה גזעית. ביטוי מתוך "מלכות האלוהים" (The Kingdom of God) הוא המקור לשם הרומן של האן סו-יין, "A Many-Splendoured Thing" (דבר רב-הוד). בנוסף, תומפסון כתב את שיר הקריקט המפורסם ביותר, הנוסטלגי "At Lord's" (בלורדס). הוא כתב גם את "The Poppy" (הפרג) (1893), "Sister Songs" (שירי אחות) (1895), "New Poems" (שירים חדשים) (1897), ומאמר שפורסם לאחר מותו, "Shelley" (שלי) (1909).

הסופר הסקוטי  שאל את השורה השנייה מתוך "The Hound of Heaven" (כלב השמים) לכותרת רב המכר האוטוביוגרפי שלו משנת 1933, "The Arches of the Years" (קשתות השנים). הסופרת האמריקאית מדלן ל'אנגל השתמשה בשורה מהשיר "The Mistress of Vision" (גבירת החזון) ככותרת הרומן האחרון שלה בסדרת ויקי אוסטין, "Troubling a Star". היוגי-משורר, פרמהנסה יוגאננדה, נהג לצטט את שירו של תומפסון, "כלב השמים".

ב-2012, התסריט הביוגרפי של , "Hound: Visions in the Life of the Victorian poet Francis Thompson" (כלב: חזיונות בחייו של המשורר הוויקטוריאני פרנסיס תומפסון), הוצג ב בהאמרסמית', ולאחר מכן גרסה בימתית יצאה לסיבוב הופעות בכנסיות לונדון, כולל  ובסנט אולאב (הסיטי של לונדון) במאי 2014. סרט קולנוע בשם "Hound" המבוסס על חייו של פרנסיס תומפסון הופק כשאת פרנסיס תומפסון מגלם דניאל האצ'ינסון.

הנצחה
מקום הולדתו של פרנסיס תומפסון, ברחוב וינקלי בפרסטון, סומן בלוחית זיכרון זיכרון מיוחדת. הכתובת עליה אומרת: "המשורר פרנסיס תומפסון נולד בבית זה ב-16 בדצמבר 1859". הכתובת כוללת גם את השורה הבאה משירו: "מדי פעם נשמעת חצוצרה, מביצורי הנצח הנסתרים." הבית באשטון-אנדר-ליין, שבו חי תומפסון מ-1864 עד 1885, סומן גם הוא בשלט כחול. אולם ב-2014 הבניין קרס.

מבחר מכתביו
 Ode to the Setting Sun. Written in 1889.
 The Life and Labors of Saint John Baptist de la Salle. 1891.
 Health and Holiness. A Study of the Relation between Brother Ass, the Body, his Rider, the Soul. Introduced by G Tyrell. Burns & Oates, London 1905.
 Ode to English Martyrs. Burns & Oates, London 1906.
 Selected Poems. Edited by Wilfrid Meynell 1908.
 Shelley. Introduced by G. Wyndham. 1909.
 Saint Ignatius Loyola. Edited by J. Pollen. 1909. Foreword by Wilfrid Meynell. 1951
 A Renegade and Other Essays. 1910.
 Poems. Mosher, Portland, Maine 1911. New edition: Cambridge Scholars Publishing, Cambridge 2009, .
 The Works of Francis Thompson. Edited by Wilfrid Meynell 3 volumes 1913.
 Collected Poetry. 1913.
 Essays of Today and Yesterday. Introduced by Wilfrid Meynell. 1927.
 Selected Poems and Prose. 1929.
 Poems. Edited by TL Connolly 1932, revised 1941.
 Poems. Edited by Wilfrid Meynell 1937.
 Poems. Collected Edition with a Bibliography of First Printings 1946.
 Literary Criticisms. Edited by TL Connolly 1948 Revised 1976.
 The Letters of Francis Thompson. Edited by John Walsh Hawthorn Books, New York 1969.

לקריאה נוספת
 Abrams, M.H. (1934). The Milk of Paradise: the Effect of Opium Visions on the Works of De Quincey, Crabbe, Francis Thompson, and Coleridge. Cambridge, Mass.: Harvard University Press.
 Boardman, Brigid M. (1988). Between Heaven and Charing Cross: The Life of Francis Thompson. New Haven: Yale University Press.
 Burdett, Osbert (1925). "Essay in Perspective." In: The Beardsley Period. London: John Lane.
 Butter, Peter H. (1961). Francis Thompson. London: Longmans, Green.


 Cock, Albert A. (1911). "Francis Thompson," The Dublin Review, Vol. CXLIX, pp. 247–277.
 Figgis, Darrell (1918). "Francis Thompson." In: Bye-ways of Study. Dublin: The Talbot Press ltd., pp. 25–43.
 Hayter, Alethea (1968). Opium and the Romantic Imagination (revised edition, 1998), Ch. 12, pp. 271–290
 Hutton, John Alexander (1926). Guidance from Francis Thompson in Matters of Faith. London: Hodder and Stoughton.
 Le Gallienne, Richard (1925). The Romantic '90s. New York: Doubleday, Page & Company.
 Madeleva, Mary (1927). "The Prose of Francis Thompson." In: Chaucer's Nuns, and Other Essays. New York: D. Appleton and Company, pp. 43–88.
 McNabb, Vincent (1935). Francis Thompson & Other Essays. Hassocks: Pepler & Sewell.
 Mégroz, R.L. (1927). Francis Thompson: the Poet of Earth in Heaven. New York: Scribner.
 Meynell, Everard (1926). The Life of Francis Thompson. London: Burns, Oates, & Washbourne.
 Meynell, Viola (1952). Francis Thompson and Wilfrid Meynell: A Memoir. London: Hollis & Carter.
 O'Conor, J.F.X. (1912). A Study of Francis Thompson's Hound of Heaven. New York: John Lane.
 Owlett, F.C. (1936). Francis Thompson. London: J. & E. Bumpus, ltd.
 Reid, J.C. (1959). Francis Thompson, Man and Poet. London: Routledge & Paul.
 Shuster, George N. (1922). "Francis Thompson the Master." In: The Catholic Spirit in Modern English Literature. New York: The Macmillan company, pp. 127–146.
 Walsh, John Evangelist (1967). Strange Harp, Strange Symphony. New York: Hawthorn Books.

קישורים חיצוניים





 Thompson, Francis, Dictionary of National Biography, 1912 supplement
 Works by or about Francis Thompson at the Internet Archive
 A profile by Katharine Tynan in The Fortnightly Review [New Series].
 Boston College Magazine .
 Hound of Heaven (text)
 Francis Thompson Collection at Boston College (text)

ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:סופרים אנגלים
קטגוריה:משוררים אנגלים
קטגוריה:אנגלים שנפטרו משחפת
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1859
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1907