מתנת יד

מתנת יד (בהגייה אשכנזית: Matnas Yod במלעיל) הוא טקס ליטורגי הנערך לפי מנהג אשכנז במועדים, ובו מברכים בברכת "מי שברך" את כל מי שיתרום כסף לצדקה, ובעיקר לעניי ולומדי התורה בארץ ישראל.

 המנהג 
המנהג לפי גלגולו האחרון כפי שמתקיים בימינו: בשמיני עצרת, באחרון של פסח וביום טוב שני של שבועות, שבהם נקראת בתורה קריאת "כל הבכור" בפרשת ראה המסתיימת בפסוק "איש כמתנת ידו", לאחר ההפטרה ולפני תפילת מוסף, אחד מראשי הקהל אוחז ספר תורה בידו ומברך את הרב ב'מי שברך' ייעודי "בעבור שיתן מתנת ידו לכבוד המקום ולכבוד התורה ולכבוד הרגל", ואחר כך אוחז הרב או אחד מחשובי הקהל את ספר התורה ומברך ב'מי שברך' זהה את כל הקהל, וכל אחד מתחייב לתת כסף לצדקה. נהוג להעביר את הסכום המצטבר במיוחד ללומדי תורה ולעניי ארץ ישראל וירושלים. גם בארץ ישראל, אף על פי שאין בה יום טוב שני של גלויות, ולא קוראים בה את קריאת "כל הבכור", נוהגים בקהילות אשכנז המערבי לערוך את סדר מתנת יד. בהרבה קהילות אשכנז נהגו לומר יזכור אחרי מתנת ידמחזור רדלהיים..

במסורת המוזיקלית של יהדות פרנקפורט, ישנה מנגינה מיוחדת לימים שבהם אומרים מתנת יד, ושרים בה קטעים שונים בתפילה, כגון חתימת ברכת ישתבח וחצי קדיש של שחרית.לוח מנהגי בית הכנסת לבני אשכנז בא"י וחו"ל המופיע בסוף ירושתנו תשפ"ה, בשחרית של שמחת תורה, שביעי של פסח ושבועות. יש לציין כי פרט זה אינו מופיע בלוחות הראשונים של ירושתנו, שלפיהם אומרים את ישתבח וחצי קדיש במנגינת היום גם בימי "מתנת- יד". כמו כן, שרים את על הכל במנגינה חגיגית המיועדת לימים שאומרים בהם מתנת יד.

 מקור המנהג והתפתחותו 
המנהג מוזכר לראשונה בספר מעשה הגאונים, מהמאות ה-11 וה-12, בו נזכר גלגול מוקדם של המנהג:  לפי יצחק זימר הביטוי "מברכין צדקה" עשוי להעיד על עריכת "מי שברך" לנותני הצדקה.. מעשה הגאונים מזכיר את הקשר בין קריאת "כל הבכור" ל"מתנת יד" וכן מנמק את המנהג מהאמרה "ולא יראו פני ריקם" המופיעה בספר שמות. כמו כן, בהערת תוספת למחזור ויטרי מוזכר בשם ר' יצחק הלוי המנהג לפסוק צדקה בימי קריאת "איש כמתנת ידו", ואף רש"ימגילה לא עמ' א ד"ה קורין כל הבכור. מנמק בכך את קריאת "עשר תעשר בסוף סוכות, כדי שיתרמו לעניים. אי לכך ייתכן שהמנהג התקיים אף בצרפת. המנהג מוזכר באופנים דומים ברוקחרוקח סי' רכד, רלג וראה גם סי' ריח. ומקורות מתקופתו, ובספר מנהגים דבי מהר"ם ב"ר ברוך מרוטנבורג מוזכר המנהג בפירוט יותר, שבכל ימים אחרונים של הרגלים לפני אשרי, כשספר התורה בידי החזן, הגדול שבעיר לוקח חפץ וספר תורה בידו והולך מזה לזה ומברך כל אחד ואחד מן הקהל בעבור שיתן נדר לכבוד המקום ולכבוד הרגל. כמו כן מוזכר שם שיש מקומות שמזכירים נשמות ואומרים אב הרחמים, שזהו מנהג פולין. מאוחר יותר, במהרי"למנהגי מהרי"ל הוצאת מכון ירושלים עמ' שפח ובשינויי נוסחאות הגהה ה'., נכתב שבימי מתנת יד מזכירים נשמות אך לפי גרסאות שונות זהו רק באוסטרייך ובאמת לפי הגהות למנהגי ר' אייזיק טירנאמנהגי ר' אייזיק טירנא, מכון ירושלים תשל"ט עמ' סה-סו., המייצגים את מנהג פולין מוזכר הזכרת נשמות ומתנת יד. המנהג מוזכר ברוב ספרי המנהגים מאשכנז עד ימינו. לעיתים למנהג נוספו עוד פרטים; למשל היו רבנים שנהגו במהלך הסיבוב בבית הכנסת לאחוז בחומש או ספר תורה כדי שקימת המתברך לא תהיה לכבודם אלא לכבוד התורה. בפרנקפורט בורכו גם כל ה"חברות". כמו כן, ישנו תיעוד ממיינץL. Treep Über Mainz und seine Minhagim, אודים, ו, (תשל"ו-ז), עמ' 129.  מובא ב: יצחק זימר, מתנת יד, ירושתנו ג' עמ' קנד. ועדת ישורון פרנקפורטמרדכי ברויאר בהקלטה (ראו קישורים חיצוניים). שהמתפללים ביקרו את הרב בביתו על מנת להודות לו על הברכה שבירכם.

 תפוצה 
מחוץ לקהילות אשכנז, המנהג כמעט לא ידוע, אך בספר שיבולי הלקט, שנכתב באיטליה במאה ה-13 כן נזכר שבימי קריאת "כל הבכור" היהודים פוסקים צדקה והחזן מברכם על כך. גם בקהילות האשכנזים, המנהג היה כמעט ייחודי למנהג אשכנז המערבי (קהילות דרום גרמניה ומערבה, קהילות אלזס-לורן, הולנד ושווייץ, וכן בקהילות האשכנזים (הטדסקים) באיטליה). לאחר השואה המנהג מתקיים בקהילות הנוהגות כמנהג יוצאי גרמניה ברחבי העולם.

 בתרבות 
מספר מנגינות הולחנו בעקבות ה"מתנת יד": לחן חגיגי במיוחד היה לפיוט "על הכל" שבקהילות החשובות נוגן רק בימי מתנת יד. כמו כן, לברכת כהנים של ימי מתנת יד הוצמד ניגון המכונה "מתים ניגון" כנראה משום צמידותו ליזכור, ניגון שמקורו בציידים שבגרמניה או בעושי חביות היין, היו שהשתמשו בניגון זה בשאר השנהלמשל כאן (אתר ניגוני אשכנז), הניגון מופיע כניגון למוסף של יום ראשון של פסח., והיו שהשתמשו בו להכנסת ספר תורה בשלושת הרגלים. כמו כן, מנגינה ייחודית לחתימת ישתבח, חצי קדיש, וברכו של שחרית לימי מתנת יד, נרשמה על ידי פאביאן אוגוטש ונוהגת עד היום בקהילות מכון מורשת אשכנז. הלחן הנוהג על ידם ל"מי שברך" עצמו הולחן על ידי זליג שויירמן, חזן בקהילה הרפורמית של פרנקפורט.

ש"י עגנון מספר על "ר' ירחמיאל בעל מופת" שחי בבוצ'אץ' במאה ה-17 וכובד לשאת את ספר התורה ב"מתנת יד"עיר ומלואה, שוקן תשמ"ו, עמ' 162, קורות בתינו, שוקן תשל"ט עמ' 60- 61, שוקן תשס"א עמ' 68..

לקריאה נוספת
 יצחק זימר, "מנהג 'מתנת יד' ברגלים", ירושתנו ג (תשס"ט), עמ' קמה–קנה
 יצחק זימר, "מנהג 'מתנת יד' ו'הזכרת נשמות'", בתוך: יוסף הקר וירון הראל (עורכים), לא יסור שבט מיהודה: הנהגה, רבנות וקהילה בתולדות ישראל, ירושלים תשע"א, עמ' 71–87

 קישורים חיצוניים 
 מרדכי ברויאר מתאר ומשמיע את המתנת יד. הקלטה באתר הספרייה הלאומית, בדקות ה-15-17.

 הערות שוליים 

 ביאורים 

קטגוריה:מנהגים יהודיים
קטגוריה:ליטורגיה יהודית
קטגוריה:תפילות ביהדות