תקשורת ישנה

תקשורת ישנה (באנגלית: Old Media) הוא מונח בתחום התקשורת המתאר ערוצי תקשורת אשר היו דומיננטיים בעבר, לפני הופעת האינטרנט והטכנולוגיה הדיגיטלית. אמצעי תקשורת אלו כוללים עיתונים מודפסים, שידורי רדיו, קולנוע ושלטי חוצות. התקשורת הישנה מאופיינת בריכוזיות, פיקוח מוסדי על תכנים והיעדר אינטראקציה עם קהל. מושג זה התבסס עם הופעתה של התקשורת החדשה, המבוססת על פלטפורמות דיגיטליות ואינטראקטיביות כמו רשתות חברתיות, אתרי חדשות מקוונים, פודקאסטים, אפליקציות ועוד. בעוד שהתקשורת הישנה מעבירה תוכן לקהל באופן פסיבי, התקשורת החדשה מאפשרת לקהל להגיב ולנהל שיח בזמן אמת, ובבסיסן עומד הפער במהירות העברת המידע.

עם זאת, ועל אף ההבדלים, הגבול בין התקשורת הישנה לתקשורת החדשה אינו ברור לחלוטין. גם בעידן הדיגיטלי, ניתן לראות כיצד אלמנטים של התקשורת הישנה ממשיכים להתקיים ומשתלבים באמצעי התקשורת החדשה. למשל, עיתונים מודפסים החלו להפעיל אפליקציות להעברת התוכן, ניתן להאזין לכל תחנות הרדיו מהטלפון הנייד או מהטלוויזיה, וכן תכנים שבעבר היו אקסקלוסיביים לבתי הקולנוע נגישים לכל בית.

 מאפיינים של תקשורת ישנה 
התקשורת הישנה מתבססת על מערכת מוסדות ריכוזית, אשר מנגישה ומתווכת את המידע לציבור. מאפייניה כוללים שליטה בלעדית על אמצעי התקשורת, פיקוח מוסדי וצנזורה, תהליכי הפקה ייחודיים וכן חד-כיווניות באופן צריכת התוכן. בנוסף, התקשורת הובילה לטשטוש בין מרחבי הזמן והמקום, ושברה את הגבולות הפיזיים בין בני האדם ובין מדינות.

 ריכוזיות 
התקשורת הישנה מאופיינת בריכוזיות גבוהה, הכוללת בעלות ושליטה כלכלית מצומצמת. הריכוזיות מייצרת מצב בו רק למספר מצומצם של שחקנים יש שליטה על התוכן והמידע, כך שהחברות הגדולות נמצאות בבעלות הממשלה או בבעלות של מספר מצומצם של בעלי הון. כך בעלי השליטה זוכים לכוח משמעותי בקביעת סדר היום של הציבור, ובמסגור האירועים בו.

 פיקוח מוסדי וצנזורה 
החל משנות השמונים מדינות העולם החלו לעבור תהליכי הפרטה של אמצעי התקשורת, ובהתאם להיחשף לתכנים משאר העולם. גופים שונים רכשו תכנים תקשורתיים ממדינות אחרות והחלו לשדר סרטים וטלוויזיה זרה, וכן לאפשר גישה לאמצעי תקשורת ממדינות שונות בעולם. בהתאם, נולד הצורך בהקפדה על רגולציה תוך מדינית על התכנים המשודרים, זאת במטרה לאפשר מקום לתרבות המקומית אל מול התפתחות הגלובליזציה.

לכן, התקשורת מפוקחת על ידי הממשלה והתאגידים השונים אשר מכתיבים את סדר היום התקשורתית ומגדירים את הנושאים והאופן בו הם יסוקרו. פיקוח זה מאפשר מצד אחד את היותה של התקשורת מנגנון שמירה על הדמוקרטיה- המידע העיתונאי והחדשותי מספק ערכים חברתיים, כלכליים ובידוריים, הפצת מידע לציבור והעברת ביקורת על השלטון. התקשורת הישנה מאפשרת לקיים צנזורה על התוכן המפורסם, דבר הכרחי בהקשרים פוליטיים-מדיניים, ומאפשר שמירה על תכנים שאינם אמורים להתפרסם לציבור או כאלו שמטרתם להסית נגד קבוצות מסוימות. עם זאת, מצד שני, הפיקוח והצנזורה עשויים להגביל את חופש הביטוי ולצמצמם את הנושאים העולים לסדר היום, תוך הגבלת תכנים מסוימים.

 הליך ההפקה 
הליך הייצור של התקשורת הישנה מאופיין בשלבים ברורים דרך תהליך היררכי והכרחי לפני שידור התכנים. ניתן לחלק את תהליך ההפקה הן לשלבים טכניים של כתיבה, עריכה, אישור והפקה, אך המאפיין הדומיננטי בו הוא מערכת מקצועית המבוססת על היררכיה. כל תוצר עובר סינון ובקרה באמצעות אנשי מקצוע אשר מכתיבים את אופי ההפקה. מאפיינים אלו מבטיחים אחידות ואמינות, אך עם זאת ישנן גם השפעות חיצוניות כמו אינטרסים כלכליים ופוליטיים או גופי פרסום אשר מעצבים את תהליך זה ומשפיעים על תוצאותיו.

 חד כיווניות 
התקשורת הישנה מאופיינת בחד כיווניות, כלומר, אין לקהל יכולת להגיב בזמן אמת. הדיון הציבורי מתקיים באיחור לשידור, ואינו משפיע באופן מידי על התוכן המשודר, כך שהכוח ביצירת התוכן והפצתו נתון למספר מצומצם של גופים. רעיון ההפצה ההמונית מאפיין את הקהל כ"מסה של יחידים מנותקים, המחוברים למדיה, אך לא אחד לשני", כלומר למדיה יש השפעה חד כיוונית בלבד, בזמן שלקהל אין יכולת להגיב בזמן אמת. אך עם עלייתו של העידן הדיגיטלי, תופעה זו החלה להשתנות. הגלובליזציה מאפשרת לכל אדם לפרסם ולהפיץ תוכן ככל שירצה, וכן נגישות התוכן מאפשרת תגובות בזמן אמת מצד הציבור.

 מגבלות זמן ומקום 
התקשורת הביאה עימה ערעור על תפיסות הזמן והמקום. אמצעי תקשורת שונים כמו טלוויזיה ורדיו ייצרו תחושת זמן חדשה, בה ההפרדה בין הזמן והמרחק נשברת. אדם יכול להיות במקום אחד ובמקביל לצפות במתרחש במקום אחר, מה שמייצר חוויה של "נוכחות מרחוק". יתרה מזאת, התפתחות אמצעי המדיה הובילו להגברת הטשטוש בגבולות הזמן והמקום, בעודם מאפשרים צפייה חוזרת בתכנים מסוימים וכך מטשטשים את הגבולות בין העבר, ההווה והעתיד.

לתקשורת הישנה ישנן גם מגבלות פיזיות בזמן ובמקום. כך למשל עיתונים מודפסים מופצים בהתאם לחלוקת אזורים וכן בהתאם לשעות מסוימות, ושידורי רדיו וטלוויזיה משודרים על פי לוח זמנים ברור וקבוע. בהתאם, חיי המדף של אותם תכנים מוגבלים לזמן קצר למדי. העיתונים לרוב נזרקים לאחר יום או יומיים, שידורי הרדיו אינם חוזרים על עצמם (למעט פיתוחים טכנולוגיים של הקלטת תוכן), ופעמים רבות התוכן כלל אינו נשמר אלא בארכיונים ייעודיים להם לקהל בבית אין גישה.

 סוגי אמצעי תקשורת ישנה 
 עיתונות מודפסת 
התפתחות הדפוס על ידי יוהאן גוטנברג בשנת היוותה נקודת מפנה בהפצת המידע התקשורתי. החל מהמאה ה־17 ניתן לראות התפתחות של עיתונים יומיים ועיתוני המונים, אשר פנו לקהל הרחב ולרוב עסקו בענייני היום. המצאת הדפוס הובילה לעלייה חסרת תקדים במספר העותקים שניתן היה לייצר ובהתאם בירידה חדה בעלויות, מה שהנגיש אותם לקהל הרחב. העיתונות בתקופה זו שימשה תפקיד חשוב בגיבוש סדר היום וכן בגיבוש זהות לאומית בקרב הדמוקרטיה המודרנית. עם זאת, העיתונות המודפסת מאופיינת בריכוזיות גבוהה הכוללת שליטה על התוכן, מה שהשפיע על קביעת סדר היום. בנוסף, העיתונות הייתה נתונה לצנזורה גבוהה וכן פיקוח מוסדי, אשר הגבילו את התוכן המופץ והדגישו את התקשורת החד כיוונית בצריכת התוכן. במרוצת השנים העיתונים המודפסים התייתרו עם התפתחות הטכנולוגיה, ואלו נגישים לכל אדם בעל טלפון נייד דרך אפליקציות ייעודיות המצריכות לרוב מנוי בתשלום.

 רדיו 
שנות השלושים עד שנות החמישים היו תור הזהב של הרדיו, אשר באותן שנים שימש אמצעי להעברת חדשות, תוכני בידור ומוזיקה בקרב הציבור. שידורי הרדיו כללו שידורים חיים, חדשות, שידורי מוזיקה, קומדיה, תוכניות ילדים, שעשועונים ועוד. בניגוד לעיתונות המודפסת, צריכת המידע ברדיו נעשית באופן פסיבי יותר, לרוב בנהיגה או בזמן פעילות אחרת. המאזינים לא יכלו להגיב בזמן אמת והחוויה נחשבה מוגבלת בזמן, כך שלא היה ניתן להאזין לה פעם נוספת. עם זאת, הרדיו עדיין משמש מרכיב מהותי בתקשורת.

 טלוויזיה 
השידור הראשון בטלוויזיה התקיים בבריטניה בשנות השלושים. באותם ימים היה מספר מצומצם של ערוצים אשר היו בבעלות ממשלתית והושפעו משליטה חיצונית, למשל ה־BBC בבריטניה או רשות השידור בישראל. בדומה לרדיו, גם הטלוויזיה התבססה על לוח שידורים קבוע, אשר קיבע את פסיביות הקהל והכתיב את אופן התנהלותו. עם זאת, הטלוויזיה אפשרה את תחושת ה"נוכחות מרחוק", כך שאנשים יכלו לצפות בשידורים ממקומות שונים ולהרגיש כאילו היו נוכחים בהם. כמו הרדיו, הטלוויזיה נותרה מרכיב מהותי גם בתקשורת החדשה, ועברה התפתחות אדירה עם עידן הגלובליזציה.

 תקשורת ישנה בישראל 
התקשורת הישנה בישראל התבססה על עיצוב זהות לאומית והחייאת השפה העברית, והיוותה מרכיב תרבותי חשוב. אמצעי התקשורת שימשו ככלי להעברת מידע, אך גם כדרך לשיקוף נושאים לציבור וכן אפשרות לביטוי פוליטי ומפלגתי.

 עיתונות מודפסת 
העיתונות המודפסת בתחילת דרכה של ארץ ישראל התבססה על עיתונות מפלגתית ששיקפה את החלוקה הפוליטית בארץ. 'דבר' ביטאו את הסתדרות העובדים ומפא"י, 'הצופה' ייצגו את תנועת המזרחי, 'המשקיף' את התנועה הרוויזיוניסטית ועוד. כך, העיתונות בישראל לא רק שימשה כמקור ידע, אלא זירה פוליטית לביטוי דעות הציבור, באופן שאינו חד כיווני.

 רדיו 
תחנות שידור היו קיימות בארץ ישראל עוד מתקופת המנדט הבריטי. עם הקמת המדינה הוקמה תחנת 'קול ישראל' כתחנת הרדיו הרשמית של ישראל, וכן בשנת 1965 נחקק חוק רשות השידור שהסדיר את פועלה. עם הקמתה, הפכה לגוף עצמאי, אך נותרה עם תלות של בעלות ממשלתית רגולטורית.

 טלוויזיה 
השידור הראשון בטלוויזיה התקיים בשנת 1968 לאחר מלחמת ששת הימים, והוא סימן את יריית הפתיחה לשידורי הטלוויזיה בישראל. השידורים היו נתונים לפיקוח ורגולציה ממשלתית, ורק במרוצת השנים החלו להתפתח שידורים מסחריים ופרטיים. עד תחילת שנת 2018 הטלוויזיה המסחרית הוגבלה לשני מתחרים- ערוץ 2 וערוץ 10, מה שהדגיש את הריכוזיות בשוק באותם ימים.

 רגולציה ופיקוח 
התקשורת בישראל נתונה לרגולציה ופיקוח עוד מתקופת הקמתה. פקודת העיתונות אשר נחקקה בימי המנדט הבריטי נועדה לאפשר לשלטונות לפקח על העיתונות הערבית והיהודית בשנות השלושים על מנת לדכא מחאות והתנגדות לשלטון. עם זאת, בשנת 2017 פקודה זו בוטלה, ואין חלופה אחרת לה. גם בתחום הרדיו והטלוויזיה ישנו פיקוח ממשלתי משמעותי. החוק בישראל קובע כי רישיון לשידור יוענק רק לתאגיד רשום המצוי בשליטה של אזרחים ישראלים, ולא יוענק למי שהורשע בעבירה או לסוכן פרסום או למפלגה.

הרגולציה בישראל מטרתה לייצר איזון בין חופש הביטוי של הציבור לבין שמירה על האינטרסים הציבוריים והממשלתיים. באשר לרדיו, בשנת 2014 חוקק חוק השידור הציבורי וכן נקבעו כללי פיקוח על התכנים המשודרים. מטרת חוקים אלו היא לבסס תוכן ציבורי בישראל ולהחליף את שידורי רשות השידור בטלוויזיה וברדיו כדי להוות מקור יצירה ותוכן באינטרנט. המעבר לתאגיד השידור נועד לייצר מערכת שידורים ציבורית עצמאית.

ראו גם
 מודלים ליניאריים בתקשורת המונים
 תקשורת המונים
 תקשורת
 הסדר העולמי החדש למידע ותקשורת
 תאוריית קשר
הערות שוליים

*
*
קטגוריה:תקשורת
קטגוריה:סוכני חיברות
קטגוריה:מודרניזציה
קטגוריה:חקר תקשורת המונים
קטגוריה:רדיו
קטגוריה:טלוויזיה
קטגוריה:עיתונות