מוראפה

מוראפה (באוקראינית: Мурафа) הוא כפר השוכן על הגדה המערבית של נהר מוראפה (אחד מיובליו של נהר דניסטר) במחוז ויניצה של אוקראינה. בעבר שכנה במקום עיירה, בה התגוררה קהילה יהודית.
היסטוריה
האזכור הכתוב הראשון של מוראפה מתוארך לשנת 1432. באחד הכתובים משנת 1629 מתוארת מוראפה כעיר של 3000 תושבים. במהלך מרד חמלניצקי העיר נכבשה על ידי המורדים בשנת 1648. בשנת 1652 כבש את העיר הצבא הפולני. במהלך המאה ה-18 נרכשו אדמות ליד העיר על ידי רוזן פוטוצקי, שבנה עליהם שכונה חדשה. כך למעשה התפצלה מוראפה לשני יישובים - מוראפה הישנה ומוראפה החדשה. בשנת 1793, לאחר החלוקה השנייה של פולין, השתלטה האימפריה הרוסית על האזור. שתי המוראפות נכללו בתחומי פלך פודוליה.

לאחר התפרקות האימפריה הרוסית, נכללו מוראפה הישנה ומוראפה החדשה בתחומי מחוז ויניצה. בשנים 1941 - 1944 היה האזור תחת הכיבוש הגרמני. לאחר מלחמת העולם השנייה אוחדו שתי המוראפות (הישנה והחדשה) ליישוב אחד שנקרא ז'דנובו (על שם אנדריי ז'דנוב). בשנת 1989 שונה שם היישוב חזרה למוראפה. באוקראינה העצמאית יש ליישוב מעמד של כפר.
הקהילה היהודית של מוראפה
אזכור ראשון לנוכחות יהודית במוראפה הוא משנת 1647. במהלך גזרות ת"ח–ת"ט נמלטו כל היהודים מהעיר. יהודים שבו להתגורר במוראפה רק בתחילת המאה ה-18. יהודים התיישבו בשני חלקי העיירה - הישנה והחדשה. נוסדו שתי קהילות נפרדות, כאשר בכל אחת יש בית הכנסת משלה ורב משלה. בשנת 1765 התגוררו במוראפה הישנה 221 יהודים ובמוראפה החדשה - 115. לאחר צירוף העיירה לאימפריה הרוסית בשנת 1793 היא נכללה בתחום המושב. ערב מלחמת העולם הראשונה התגוררו בעיירה כ-180 משפחות יהודיות, בשתי קהילות נפרדות.

לאחר התפרקות האימפריה הרוסית ובמהלך מלחמת האזרחים סבלו יהודי העיר מפוגרומים. ביוני 1919 פשטו על העיירה חיילים אוקראינים מצבאו של סימון פטליורה. החיילים רצחו, אנסו ובזזו את התושבים. 64 יהודים נרצחו ומאות נפצעו. בשנים הראשונות של השלטון הסובייטי המשיכו להתקיים מוסדות הדת היהודים במוראפה. פעלו בתי כנסת וחיידרים. בעיירה פעל בית מטבחיים, בו בוצעה שחיטה כשרה. בשנת 1926 גירש השלטון את השוחטים והרבנים מהעיירה וסגר את בתי הכנסת. במהלך שנות ה-30 פעל בעיירה בית ספר יסודי, בו שפת הלימוד הייתה יידיש. לפי מרשם האוכלוסין שנערך בשנת 1939 התגוררו במוראפה כ־1200 יהודים.

הנאצים כבשו את מוראפה ב-20 ביולי 1941. חלק מהיהודים הספיקו להימלט ממנה לפני הכיבוש. תחת הכיבוש נשארו כ-800 יהודים. העיירה נכללה בתחום הכיבוש הרומני. באוגוסט 1941 הוקם במוראפה גטו. בחורף 1941–1942 הובאו לעיירה כ-4000 יהודים מרומניה. בעיירה הוקם יודנראט שניהל את חיי התושבים. יודנראט ניהל את שילוח היהודים לעבודות כפייה באזור. בזכות הכספים שהגיעו ליודנראט מיהודי רומניה ומהמיסים שהוא אסף מתושבי הגטו שולם שוחד למפקדי המשטרה הרומנית בעיירה, כדי למנוע גירושם למחנות עבודה. במהלך הכיבוש נפטרו יהודים רבים ממחלת השחפת - המחלה פרצה בשל תנאי תברואה ירודים וצפיפות נוראית, בה חיו התושבים. ב־20 במרץ 1944 שחרר הצבא האדום את מוראפה.

לאחר המלחמה התגוררו במוראפה כמה מאות יהודים, עם השנים מספרם ירד בהתמדה. יהודים אחרונים עזבו את מוראפה בתחילת שנות ה-90.
קישורים חיצוניים

 היסטוריה של הקהילה היהודית במוראפה

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז ויניצה: עיירות יהודיות
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15