ועדת חייק

ועדת חייק הייתה ועדה ציבורית בישראל לבחינת מדיניות הרגולציה בשוק התקשורת הנייחת, אשר הוקמה בשנת 2010 ביוזמת שר התקשורת משה כחלון ושר האוצר יובל שטייניץ. הוועדה, בראשות רו"ח אמיר חייק (לשעבר מנכ"ל משרד התמ"ת), הופקדה על בחינת מבנה תעריפי חברת בזק ומתווה התחרות בענף התקשורת, תוך התאמת הרגולציה לשינויים הטכנולוגיים והענפיים. מטרותיה העיקריות היו לגבש המלצות לרפורמה כוללת בשוק התקשורת הנייחת, הן בהיבטי מחירים ותעריפים, והן ביצירת תנאי תחרות שיאפשרו כניסת שחקנים חדשים וביטול ההפרדה המבנית בחברות התקשורת הגדולות. הוועדה הגישה את המלצותיה במהלך 2011דו"ח הוועדה לבחינת מבנה תעריפי חברת "בזק" ועדכונם ולקביעת תעריפי שירותים סיטונאיים בתחום התקשורת הנייחת (ועדת חייק)דוח%20הוועדה%20לבחינת%20מבנה%20תעריפי%20חברת%20בזק.pdf, 04 באוקטובר 2011, ואלו כללו שורה של צעדים מבניים ורגולטוריים משמעותיים, ודוחותיה שימשו בסיס לשינויים בשוק התקשורת בעשור שלאחר מכן.

 רקע היסטורי 
 בעיות השוק הישראלי לפני הוועדה 
עד הקמת הוועדה אופיין שוק התקשורת בישראל בריכוזיות גבוהה ובכשלים מבניים אופייניים לתחומי תקשורת רבים ברחבי העולם. כשלים אלו נבעו מהמאפיינים הייחודיים של תעשיית התקשורת וכוללים מונופול טבעי אשר נוצר עקב עלויות הקמת תשתית עצומות אל מול עלות נמוכה להוספת הקו האחרון לכל לקוח, חסמי כניסה גבוהים, ועוד. בישראל, זוהי חברת בזק אשר החזיקה במונופול בפועל כספקית שירותי טלפון קווי, כאשר חברת הכבלים HOT החלה להתחרות בה באופן חלקי (באמצעות שירותי טלפון ואינטרנט על גבי תשתית הכבלים). למרות פתיחת שוק שירותי האינטרנט לספקים מתחרים בשנות ה-90, נותרה תלות מלאה בתשתיות בזק ו-HOT, והמחירים לצרכן היו גבוהים. מודל השוק הישראלי חייב כל מנוי אינטרנט לרכוש בנפרד שירותי תשתית מבזק/HOT ושירות גישה מספקית אינטרנט, מה שהקשה על ספקים חלופיים להתחרות בחברות התשתית עצמן.

בעיה זו מוכרת בספרות המחקרית כ"בעיית השוק הסיטונאי" (Wholesale market problem) בתקשורת, שהוגדרה על ידי Vogelsang (2003) ופותחה עוד על ידי Cava (2006) ומשמעותה קיומו של קונפליקט אינטרסים מובנה כאשר אותה חברה שמחזיקה בתשתית הבסיסית גם מתחרה בשוק השירותים. בתחום התקשורת, הבעיה מתבטאת בכך שחברות כמו בזק, שמפעילות את הרשתות הפיזיות, נדרשות גם לספק גישה לרשתות אלו למתחרים שרוצים למכור שירותי תקשורת לאותם לקוחות. כתוצאה מכך, נוצר תמריץ טבעי לבעלת התשתית להעדיף את העסקים הפנימיים שלה על פני המתחרים, באמצעות גביית מחירי גישה גבוהים, מתן שירות טכני ירוד, או עיכוב בתהליכי חיבור לקוחות חדשים. במקרה הישראלי, בעיה זו התבטאה בכך שלקוחות נאלצו לשלם בנפרד לבזק או HOT עבור התשתית ולספקית אינטרנט אחרת עבור השירות, מה שהקשה על יצירת תחרות אמיתית על מחירים ואיכות שירות.

De Bijl (2005) מציע מסגרת כלכלית לבחינת השאלה מתי הפרדה מבנית רצויה. ע"פ התאוריה שלו, השאלה המרכזית שקובעת את הצורך בהפרדה היא האם קיים "צוואר בקבוק מתמשך" (Persistent bottleneck) בתשתית. "צוואר בקבוק" מתאר חלק קריטי בתשתית שכל השירותים חייבים לעבור דרכו, וקשה מאוד או בלתי כלכלי לבנות לו חלופה. בהקשר הישראלי, הדוגמה הטובה ביותר לכך היא "הקו האחרון". כלומר, החיבור הפיזי האחרון לביתו של הלקוח הפרטי. מכיוון שכמעט בלתי אפשרי מבחינה כלכלית לחברה מתחרה לפרוס כבלים או תשתית חלופית לכל בית בישראל, נשארות בזק ו- HOT עם שליטה כמעט מוחלטת. לפי de Bijl, כל עוד צוואר הבקבוק הזה קיים, בעלי התשתית יוכלו לנצל את מעמדם לפגיעה במתחרים, בין אם על ידי גביית מחירי גישה גבוהים, מתן שירוד ירוד או עיכוב בשירותים טכניים.

 רגולציית המחירים והצורך ברפורמה 
רגולציית המחירים בתחום גם היא לא התעדכנה במשך תקופה ארוכה. ההסדר האחרון לפיקוח על תעריפי בזק פג ב-2008, ומאז לא נקבעו תעריפים מפוקחים חדשים לפני הקמת הוועדה. כתוצאה מכך, נהנתה בזק מרווחיות גבוהה מאוד, על חשבון הציבור. מצב זה המחיש את הצורך ברפורמה.

 ועדת גרונאו 
בשנת 2008 פרסמה ועדת גרונאו (ועדה קודמת לרפורמה בשוק התקשורת, שפעלה בתקופת שר התקשורת אריאל אטיאס) את מסקנותיה, שהמליצו על הגברת התחרות במגזרי התקשורת השונים. בין היתר, אומצו מודלים כפתיחת שוק הסלולר והתאפשרה כניסת חברות סלולר חדשות. עם זאת, יישום המלצות גרונאו בתחום התקשורת הנייחת היה איטי וחלקי. על הרקע הזה, עם כניסת משה כחלון לתפקיד שר התקשורת בתחילת 2009, הוחלט בתחילת 2010 למנות ועדה ציבורית חדשה, ועדת חייק, על מנת לתכנן רפורמה מעשית בשוק התקשורת הנייחת.

 מינוי הוועדה והרכבה 
הוועדה הוקמה בפברואר 2010, בעקבות החלטה משותפת של שר האוצר ושר התקשורת ליישם את המלצות ועדת גרונאו ולהסדיר את שוק התקשורת הנייחת והתעריפים בו. לוועדה הוגדרו שלושה יעדים עיקריים: גיבוש הסדר תעריפים חדש לשירותי בזק על ידי קביעת מנגנון פיקוח מחירים מתקדם יותר, קביעת מתווה ליצירת "שוק סיטונאי" בתקשורת הנייחת. כלומר, תנאים ותעריפים שבהם יחויבו בעלי התשתית (בזק ו-HOT) להעמיד את רשתותיהם לשימוש ספקי שירות חסרי תשתית משלהם, וביטול ההפרדה המבנית, על ידי הסרת המגבלות שמנעו מבזק ו-HOT למכור חבילות שירותים משולבות.

לראש הוועדה מונה רו"ח אמיר חייק, ובין חברי הוועדה נמנו ראובן אבי-טל (לשעבר המנהל הכללי של משרד התקשורת), דוד אסוס (יועץ כלכלי), ערן ניצן (מומחה לתקשורת), מיכל אבן-חן (נציגת רשות התחרות), אסף כהן (סמנכ"ל הכלכלה משרד התקשורת) ויהודה סבן (נציג משרד האוצר). הוועדה פעלה במסגרת משרד התקשורת ובתיאום עם משרד האוצר, ונעזרה גם בגופי ייעוץ חיצוניים וביועצים גרמנים בתחום הרגולציהדו"ח משרד התקשורת, 2010, עמ' 41.

 המלצות הוועדה 
ועדת חייק פרסמה את המלצותיה העיקריות במרץ 2011, תחילה במסגרת מסמך להתייעצות (שימוע ציבורי) ולאחר מכן בדוח סופי שהוגש לשרי התקשורת והאוצר. המלצות הוועדה היו מקיפות, ונועדו להגדיר מחדש את מבנה שוק התקשורת הנייחת בישראל מתוך מטרה להגביר את התחרות ולשפר את מצב הצרכנים.

 עיקרי ההמלצות 
 הקמת שוק סיטונאי בתקשורת הנייחת 
הוועדה המליצה לכונן מנגנון שבמסגרתו תאפשר בזק (וכמוה גם HOT) לחברות תקשורת אחרות ללא תשתית, גישה לשימוש ברשתות שלה במחירי סיטונאות מפוקחים. הוועדה קבעה כי יש לקבוע מחיר מקסימום לשירותי התשתית של בזק ו-HOT, תוך שמירת האפשרות לספקיות המתחרות להתחרות על מחיר בגבולות שנקבעו. משמעות הדבר היא שספקיות אינטרנט או חברות סלולר יוכלו לשכור מבזק/HOT מקטעי רשת (קו טלפון, חיבור אינטרנט וכו') במחיר נמוך שהוגדר על ידי הרגולטור, ולמכור לצרכן שירותי תקשורת תחת שם המותג שלהן. צעד זה נועד להקל על כניסתם של שחקנים חדשים, שכן אלו לא יצטרכו עוד לפרוס בעצמם תשתית, ויוכלו להתמקד במתן שירות ובתחרות על מחיר ואיכות. הוועדה הדגישה כי יישום השוק הסיטונאי הוא תנאי מקדים לפתיחת השוק ולשינוי מבני אמיתי, וצפתה כי מהלך כזה יגדיל את אפשרויות הבחירה לצרכנים ויתרום להורדת מחירים. כמו כן, ציינה הוועדה את החשיבות בכניסתה של חברת החשמל כגורם מתחרה נוסף בתשתיות, והעריכה שכניסתה תשמש כגורם מזרז להגברת התחרות בטווח הארוך.

 ביטול ההפרדה המבנית בבזק 
אחת מהמלצותיה המרכזיות של הוועדה הייתה לבטל בהדרגה את חובת ההפרדה המבנית החלה על קבוצת בזק, בכפוף להתקדמות יישום השוק הסיטונאי והתחרות בפועל. הפרדה מבנית זו חייבה את בזק לספק שירותים שונים באמצעות חברות-בת נפרדות (בזק בינלאומי לאינטרנט ושיחות בינ"ל, yes לטלוויזיה, פלאפון לסלולר) ומנעה שיתוף פעולה עסקי ושיווקי ביניהן.

הרעיון של ביטול ההפרדה היה רעיון שלא כולם הסכימו עליו. בעוד שהוועדה סברה שהתחרות מספיקה כדי למנוע ניצול לרעה, Cava (2006) מציג גישה זהירה יותר. לשיטתו, הבעיה המרכזית בביטול הפרדה מבנית טמונה במה שהוא מכנה "תמריצים לאפליה במתן גישה לתשתית". כאשר חברה אחת מפעילה את התשתית הבסיסית וגם מתחרה בשוק השירותים, נוצר קונפליקט אינטרסים מובנה: לחברה יש תמריץ כלכלי טבעי לתת יחס מועדף לזרוע העסקית שלה על פני המתחרות. הוא מתאר מספר דרכים שבהן תמריצים אלו יכולים לבוא לידי ביטוי: האטה מכוונת בטיפול בבקשות טכניות של מתחרים, מתן מידע לא מדויק או חסר על זמינות התשתית, גביית תעריפי גישה גבוהים יותר מהנדרש, או פשוט מתן שירות פחות טוב למתחרים בהשוואה לטיפול בלקוחות הפנימיים של החברה. כפתרון לבעיה זו, Cava מציע מודל של "הפרדה תפעולית", גישת ביניים שבה החברה נשארת מאוחדת מבחינה תאגידית, אך מפרידה תפעולית את פעילויות התשתית מפעילות השירותים, תוך הטלת מנגנוני פיקוח קפדניים שמטרתם להבטיח יחס שווה לכל הלקוחות.

בהקשר הישראלי, תחזיותיו של Cava התבררו כמדויקות במידה רבה: השוק הסיטונאי אמנם הושק בסופו של דבר, אך התקדמותו הייתה איטית יותר מהצפוי, בעיקר בגלל חוסר שיתוף פעולה מלא מצד בזק ו-HOT. מתחרים רבים התלוננו על עיכובים בחיבור לקוחות חדשים, קשיי תיאום טכני, ובעיות בזמינות מידע על התשתית, בדיוק הבעיות שמהן Cava הזהיר.

כמו כן, נאסר על בזק להעניק הנחות במחיר בעבור חבילות המשלבות מספר שירותים (למשל טלפון + אינטרנט + טלוויזיה), בשונה מ־HOT, שיכלה להציע חבילת טריפל מוזלת ללקוחותיה. הוועדה קבעה כי מתכונת הפרדה זו היא בעייתית וכי יש לאפשר לבזק (כמו גם לחברות תשתית אחרות) להציע לצרכן חבילות שירות מאוחדותדו"ח מרכז המחקר והמידע, כנסת ישראל, 2 במאי 20, יישום הפרדה מבנית ופונקציונלית בפעילותן של חברות בשוק התקשורת – סקירה משווה. ע"מ-9. לפי ניתוח הוועדה, ביטול ההפרדה המבנית יאפשר התייעלות פנימית בבזק ויוביל להוזלה של מחירים, בשל האפשרות להציע חבילות מוזלות ומשולבות. ההערכה הייתה שחבילה שכזו תחסוך למשק בית ישראלי בממוצע כ-1,000 ש"ח בשנה בהוצאות תקשורת. בהתאם לכך, המליצה הוועדה להתיר לבזק לשווק חבילות תקשורת מלאות, והמליצה לבטל את חובת ההפרדה המבנית. עם זאת, הוועדה התנתה צעד זה ביישום של השוק הסיטונאי: ההמלצה הייתה להמתין כחצי שנה לפני ביטול ההפרדה, כדי לוודא שהתחרות מתחילה להתבסס.

 שינוי מודל הפיקוח על תעריפי בזק 
הוועדה המליצה להחיל מנגנוני פיקוח גמישים יותר על תעריפי השירותים של בזק. כלומר, ביטול מחירוני מינימום קשיחים והגבלות מיושנות, ובמקומם פיקוח באמצעות מחיר מרבי בלבד. שינוי זה הומלץ כדי לתקן מצב אבסורדי שבו בעבר בזק נמנעה מהורדת תעריפים לצרכנים משום שהייתה כבולה למחירים רשמיים שקבע המפקח. באמצעות הגבלת תעריפים במחיר מקסימום, תוכל בזק להגיב לתחרות בהורדות מחיר ללא צורך באישור, ובלבד שלא תעלה מחירים מעבר למותר. הוועדה ציינה שיש להמשיך לעקוב מקרוב אחרי התחרות, ולהחזיר פיקוח הדוק, אם יתברר שהתחרות לא תתפתח כצפוי.

 המלצות נוספות 
מעבר לשלושת הרפורמות העיקריות, המליצה הוועדה על יישום של מדיניות רגולציה אחידה ושוויונית כלפי בעלי התשתית הגדולים (בזק ו-HOT) והמתחרים החדשים, ועל שקיפות מידע לצרכן בתחום שירותי התקשורת, למשל בפרסום תעריפים ותנאי שירות באופן ברור, על מנת להגביר את יכולת ההשוואה והתחרות.

 תגובות ודיון ציבורי 
את המלצות הוועדה ליווּ ויכוחים עזים. למעשה, כבר בשלב דו"ח השימוע, הסתמן כי ישנם בשוק צדדים שאינם מרוצים מההמלצות.

 התנגדות החברות המתחרות 
חברות התקשורת המתחרות (כגון פרטנר, סלקום וספקיות האינטרנט), בירכו על כוונת הוועדה לפתוח את תשתיות בזק ו-HOT לתחרות, אך הביעו התנגדות חריפה לביטול ההפרדה המבנית בבזק. טענתם הייתה שצעד זה ייתן לבזק כוח שוק גדול עוד יותר, ויאפשר לה לנצל את כוחה כדי לדחוק החוצה מתחרים חדשים.

נציגי פרטנר (בליווי היועץ ד"ר ירון זליכה) אף דרשו גישה הפוכה מזו של הוועדה: במקום לבטל את ההפרדה, להחמיר את הפיקוח המבני על בזק ו-HOT. טענתם הייתה שיש לפרק את קבוצת בזק לשתי חברות נפרדות, כי רק הפרדה שכזו יש ביכולתה למנוע מבזק לנצל את כוחה המונופוליסטי, ולאפשר תחרות הוגנת. ע"פ פרטנר חברתבזק היא "מונופול דורסני" שיש לרסנו בפיקוח תקיף. חברות מתחרות נוספות, כמו סלקום ו-012 סמייל, הצטרפו לעמדה זו וקראו למשרד התקשורת לא לממש את ביטול ההפרדה לפני שיוכח שהשוק הסיטונאי אכן יצר תחרות מספקת.

 עמדת בזק 
מנגד, קבוצת בזק הגיבה בזהירות מעורבת להמלצות הוועדה. בעוד שבעבר התנגדה לפתיחת רשתותיה למתחרים, הפעם הודיעה כי אינה מתנגדת למודל השוק הסיטונאי ולהגברת התחרות, בתנאי שזה ייעשה כחלק מחבילה מאזנת של צעדים. בזק אותתה שהיא מוכנה לשתף פעולה עם הרפורמה, אם במקביל תזכה להקלה ברגולציה הכובלת אותה. באופן ספציפי הדגישה בזק את הצורך להסיר מעליה מגבלות ארוכות שנים, ובראשן ההפרדה המבנית, כדי שתוכל להתחרות כשווה מול שחקנים אחרים.

 תמיכת משרד התקשורת וחילוקי דעות פנימיים 
משרד התקשורת וגורמי המדינה הגיבו ברובם בחיוב להמלצות הוועדה, שגובשו למעשה תחת חסותם. השר משה כחלון הביע תמיכה פומבית, וראה בהמלצות הוועדה המשך ישיר למהלכים שכבר הוביל בסלולר. עם זאת, בתוך משרד התקשורת התגלו גם חילוקי דעות: סמנכ"ל הכלכלה במשרד, ד"ר אסף כהן (שהיה חבר הוועדה), צירף לדוח הסופי חוות דעת מיעוט שבה הסתייג מחלק מההקלות לבזק. כהן הדגיש את נתוני הרווחיות העודפת של בזק (כמיליארד ש"ח בשנה) וטען שיש להקפיד שההוזלות מהתייעלות ומפיקוח המחירים יגיעו לצרכן. ואכן, חלק מטענותיו שולבו בתוכנית היישום של המשרד מאוחר יותר.

בסיכומו של דבר, האווירה הציבורית בשנים 2011–2012 הייתה תומכת ברובה בצורך ברפורמה בשוק התקשורת הנייחת. המחאה החברתית בקיץ 2011 העלתה עוד את המודעות ליוקר המחיה, ותעריפי התקשורת היו בין הנושאים שספגו לביקורת ציבורית. ועדת חייק נתפסה כאחד הצעדים בכיוון הנכון להגברת התחרות והורדת מחירים, אם כי יישום המלצותיה המעשיות דרש התמודדות עם כוחות שוק חזקים וביורוקרטיה מורכבת.

 יישום המלצות הוועדה 
תהליך היישום של המלצות הוועדה לקח מספר שנים, וכלל עיכובים ומאבקים רגולטוריים רבים. בעוד חלק מההמלצות בוצעו כמעט במלואן, אחרות מומשו באיטיות או באופן חלקי.

 השוק הסיטונאי 
זהו אחד ההישגים המרכזיים של הרפורמה, אם כי הוא התממש בפועל רק כעבור זמן רב מהגשת המלצות הוועדה. לאחר עבודת הכנה רגולטורית וחקיקתית, הוכרז רשמית על השקת מודל השוק הסיטונאי בפברואר 2015, כמעט ארבע שנים לאחר המלצת הוועדהדו"ח מרכז המחקר והמידע, כנסת ישראל, 22 במאי 2016, יישום הפרדה מבנית ופונקציונלית בפעילותן של חברות בשוק התקשורת – סקירה משווה, ע"מ 2. במסגרת זו פרסם משרד התקשורת את מדיניות "הרחבת התחרות בתחום התקשורת הנייחת, שוק סיטונאי" ואילץ את בזק ו-HOT להתחיל למכור למתחרים מקטעי תשתית במחירים מפוקחים. בתחילת הדרך נתקל יישום ההסדר בקשיים: בזק התמהמהה בחתימת הסכמים עם הספקיות, והיו מחלוקות טכניות על ממשקים, מחירים ושירות. אולם בהדרגה, במהלך 2015–2016, החלו חברות מתחרות כגון סלקום, פרטנר ו-012 לספק שירותי אינטרנט וטלפון על תשתית בזק ו-HOT במסגרת השוק הסיטונאי.

 ביטול ההפרדה המבנית 
יישום המלצה זו היה מן המורכבים ביותר, ואף הפך לנושא טעון פוליטית. הוועדה כאמור התנתה את ביטול ההפרדה בהתקדמות התחרות, והמציאות הראתה שהתחרות צמחה לאיטה. רק לקראת 2017 גיבש המשרד, תחת מנכ"ל חדש (שלמה פילבר), מתווה לביטול ההפרדה: פילבר סבר שהתחרות הגיעה לרמה מספיקה, ותמך בביטול מלא של ההפרדה המבנית תמורת התחייבות של בזק להאיץ פריסת סיבים אופטיים לבתים. ואכן, ראש הממשלה (שכיהן אז גם כשר התקשורת) הודיע באפריל 2017 על החלטה דרמטית לבטל את ההפרדה המבנית בבזק, בטענה שבזק כבר פרסה תשתית סיבים רחבה ולכן התנאי המרכזי מתקיים. החלטה זו עוררה מחלוקת ציבורית בשל עיתויה ונסיבותיה, בתקופה בה פילבר עמד לחקירה במשטרה במסגרת פרשת בזק (תיק 4000), שעסקה בחשדות לעברות שוחד בין בעלי השליטה בבזק לבין ראש הממשלה, בנימין נתניהו, וביצועה בפועל התעכב בשל הליכים משפטיים ורגולטוריים, ורק בשנת 2019 אושר באופן סופי הסדר לביטול ההפרדה: בזק קיבלה אישור משרד התקשורת למזג תפעולית את החברות הבנות (בזק בינלאומי, yes ופלאפון) ולשמש כחברת תקשורת המספקת את כלל השירותים.

 רפורמת הפיקוח על מחירים 
חלק זה בהמלצות יושם באופן הדרגתי. החל מ-2012 עבר משרד התקשורת למתכונת פיקוח רק של תעריף מרבי על השירותים הקבועים של בזק, תוך מתן אפשרות לבזק לגבות פחות מן המקסימום שנקבע בתקנות. כמו כן בוטלו מספר תעריפים ישנים, ובזק הורשתה להציע מבצעי הוזלה (למשל בחיוג לחוץ לארץ).

 חשיבות הוועדה והשפעה ארוכת טווח 
ועדת חייק נחשבת לאבן דרך משמעותית בתולדות הרגולציה של שוק התקשורת הישראלי. עם זאת, ועל אף הישגיה הרבים, היא לא הצליחה להביא למימוש יעדיה באופן מוחלט. אמנם רבות מהמלצותיה, גם אם בעיכוב, יושמו ושינו את פני השוק בעשור שלאחר פרסום הדוח: אם בשנת 2010 בזק ו-HOT שלטו באופן כמעט בלעדי בכל תחומי השירות לצרכן, הרי שבשנת 2020 כבר פעלו בשוק מספר מתחרים המספקים שירותי תקשורת משולבים, ולקוחות בישראל יכולים כיום לבחור לקבל את כל שירותי התקשורת שלהם (טלפון,  אינטרנט או טלוויזיה) מספק אחד שאינו בהכרח חברת התשתית, אך לא ניתן להתעלם מכך שמספר השחקניות בשוק ספקיות האינטרנט לא גדל משמעותית, והשוק נשלט עדיין על ידי מספר מוגבל של שחקנים גדולים.

תופעה זו תואמת את התחזיות של de Bijl (2005), שטען כי כל עוד ה"צוואר בקבוק" של הקו האחרון נשאר בידי בזק ו-HOT, המתחרים יישארו מוגבלים ביכולתם להתחרות באופן מלא ועצמאי. המחקר שלו חזה כי רפורמות שלא פותרות את בעיית צוואר הבקבוק המתמשך יובילו לשיפור חלקי בלבד בתחרות, ולא לפריצת דרך אמיתית, תחזית שהתממשה ברובה בשוק הישראלי.

בנוסף, הקשיים שתיאר Cave (2006) אכן התממשו בפועל. מתחרים רבים דיווחו על בעיות טכניות ותפעוליות בשימוש בתשתיות בזק ו-HOT, כולל עיכובים בחיבור לקוחות חדשים, בעיות תיאום, וחוסר שקיפות במידע הטכני. תופעות אלו משקפות בדיוק את "התמריצים לאפליה" שעליהם הזהיר Cave: גם כאשר קיים מנגנון שוק סיטונאי פורמלי, עדיין נשארים תמריצים לבעלי התשתית לטובת העסקים הפנימיים שלהם על פני המתחרים החיצוניים.

בטווח הארוך, החלטות שהתגבשו בעקבות הוועדה הניחו תשתית לרפורמות נוספות. למשל, פריסת הסיבים האופטיים, אחד היעדים הלאומיים בעשור החדש, התאפשרה וקודמה על יסוד העקרונות שהוועדה קבעה (עידוד מתחרים חדשים, איזון תמריצים לבזק, וכיוצא בזה).

הועדה תרמה גם לשינוי התפיסה הרגולטורית בענף. מאז דו"ח חייק, קיימת הכרה בכך שהמודל הישן של פיקוח על כל מחיר וכל שירות כבר אינו יעיל בסביבה טכנולוגית מתחדשת. בהתאם לכך, משרד התקשורת אימץ מדיניות גמישה יותר של פיקוח על מגמות שוק, עם התערבות רק בעת הצורך.

בנוסף, הוועדה שימשה תקדים למודל של "רפורמה תמורת דה-רגולציה". כלומר, הצבת דרישה משוק מונופוליסטי להיפתח לתחרות, ובתמורה שחרור מדורג של הפיקוח על המונופול.

 אתגרי היישום 
תהליך יישום המלצות הוועדה חשף את הקשיים המוסדיים בביצוע רפורמות בענף מרובה אינטרסים כמו התקשורת. העובדה שחלפו כחמש שנים בין הדו"ח ליישום המלא של עיקרי הצעדים (2011–2016) מלמדת היטב על טיבו של קושי זה.

 סיכום 
ועדת חייק הייתה נקודת מפנה משמעותית בתולדות הרגולציה של שוק התקשורת הישראלי. היא איזנה בין צורכי הצרכנים, המתחרים והחברות הוותיקות, ויצרה מתווה שהוכיח את עצמו כמקדם חדשנות ותחרות. השפעתה ניכרת גם היום, בכך שהנחות היסוד שלה הפכו לקונצנזוס: תשתיות תקשורת חייבות לשמש פלטפורמה פתוחה למגוון ספקים, והרגולטור צריך לאפשר לכוחות השוק לפעול, תוך הגנה על הציבור מפני כשלי שוק.

 הערות שוליים 

קטגוריה:ישראל: ועדות ציבוריות
קטגוריה:ישראל: היסטוריה כלכלית
קטגוריה:ועדות כלכליות בישראל
קטגוריה:ישראל: כלכלה