בולקיזה

בולקיזה (באלבנית: Bulqizë) היא עיירה ורשות מקומית השוכנת במחוז דיבר אשר במזרח-מרכזה של אלבניה.

גאוגרפיה
בולקיזה שוכנת על המדרונות המערביים של רכס הרי קוראב , בגובה של כ-750 מטרים מעל פני הים. העיר משתרעת בעמק צר המקשר אותה לגבול עם מקדוניה הצפונית. הנוף באזור מאופיין בהרים תלולים, עמקים צרים וזרימות מים רבות היורדות לכיוון הנהר מאט . הסביבה עשירה ביערות אשור, אורן ואלונים. הקרקע באזור היא סלעית, בעלת שכבות מינרליות עשירות, ובמיוחד כרום, שהפך את בולקיזה למוקד הכרייה המרכזי באלבניה.

האקלים באזור הוא הררי-יבש למחצה, עם מאפיינים יבשתיים: חורפים קרים ומושלגים וקייצים מתונים ונעימים. הטמפרטורה הממוצעת בינואר נעה סביב −3°C עד +5°C, וביולי סביב 22–26°C ביום. כמות המשקעים השנתית נעה בין 1,100 ל-1,300 מ״מ, ורובם יורדים בחודשים נובמבר–אפריל.

היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על התיישבות אנושית באזור בתקופת האבן החדשה. בתקופת האימפריה הרומית נכלל האזור בשטח פרובינקיית איליריה. השם "Bulqizë" מופיע לראשונה בדפתר עות'מאני מ-1467. במהלך התקופה העות'מאנית היה היישוב קטן ומרוחק, ונשען בעיקר על חקלאות ומסחר מקומי מוגבל. בתקופת מלחמת הבלקן הראשונה נכבש האזור על ידי הארמייה הסרבית השנייה. לוחמים מקומיים התקוממו נגד הפלישה, ולאחר תום מלחמת הבלקן השנייה סופחה בולקיזה לשטח אלבניה. במהלך מלחמת העולם הראשונה (1914–1918) היה האזור נתון לשלטון מתחלף של מעצמות המרכז ומדינות ההסכמה. בולקיזה עצמה לא שימשה זירת קרבות מרכזית, אך סבלה ממחסור ומגיוס כפוי של גברים לצבאות הכיבוש.

ב-1939 נכבשה אלבניה על ידי איטליה הפשיסטית, ובולקיזה נכללה באזורי השלטון האיטלקיים. ב-1943, במהלך מלחמת העולם השנייה בעקבות הסכם שביתת הנשק עם איטליה, כבש הוורמאכט את אלבניה. ב-1944 שוחרר האזור על ידי כוחות צבא בריטיים ופרטיזנים קומוניסטיים בראשות אנוור הוג'ה אשר תפס את השלטון במדינה. הגרמנים נסוגו בשיטת אדמה חרוכה והותירו נזקים כבדים בבולקיזה. בתקופת השלטון הקומוניסטי הפכה בולקיזה למוקד כרייה מרכזי. ב-1948 הוחל בכרייה שיטתית של עפרת כרום, שהפכה לעמוד השדרה הכלכלי של העיר. בשיא תקופת הכרייה (שנות ה־70–80) הופקו ממכרות בולקיזה יותר מ־13 מיליון טון עפרה. העיר גדלה והוקמו בה בתי מגורים, מוסדות ציבור, בתי ספר ובתי תרבות.

סתיו העמים לא פסח על אלבניה, ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 קרס השלטון הקומוניסטי במדינה. עם המעבר לכלכלה חופשית, חלק מהמכרות נסגרו או הופרטו. המצב הכלכלי הורע, והייתה הגירה שלילית מהעיר, בעיקר הגירת עבודה למדינות שכנות. במהלך העשור השני של המאה ה-21 גובשו תוכניות לפיתוח תיירות תעשייתית והיסטורית בעיר, כולל הקמת מוזיאון כרייה ופארק "Retro Albania" המציג את מורשת התקופה הקומוניסטית. רוב תושבי בולקיזה הם מוסלמים, עם נוכחות מודגשת של טריקת הבקטשיה. בעיר קיימת טקה בקטשית  שנוסדה בראשית המאה ה-19, נהרסה ב-1860, שוקמה ב-1900, נסגרה בתקופה הקומוניסטית, נפתחה מחדש ב-1994 כתורבה, ומהווה מוקד משיכה לתיירים.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

בולקיזה