מנגראי

שמאל|ממוזער|אנדרטת מַנְגְרַאי
שמאל|ממוזער|250 פיקסלים|מקדש מנגראי, יש המאמינים כי שם נשמרו אפריו של מנגראי. עם זאת, היסטוריונים רבים הפרכו את הטענה.
מַנְגְרַאי (באנגלית: Mangrai; בתאית: มังราย; בערך 1238–1311) היה המלך ה־25 של ממלכת נגואֶנְיאַנג (Ngoenyang; ששלט בין השנים 1261–1292) והמלך הראשון של ממלכת לאן נה (Lan Na; ששלט בין השנים 1296–1311). בשנת 1296 ייסד את העיר צ'יאנג מאי, ששימשה בירת ממלכת לאן נה עד שנת 1558.

 מקור השם מנגראי 
השם "מנגראי" מופיע בכל המקורות הראשוניים, ובהם כתובות, כתבי יד על עלי דקל (בדומה לפפירוסים המצריים), כרוניקות, טקסטים משפטיים, שירים ועוד. בין מקורות אלו נכללות כתובת "מנגראי סצאנה" (Mangrai Satsana, ללא תאריך). כתובת ואט צ’יאנג מן ו-"מנגראי סצאנה" מציינות כולן את התואר "פאיה" (בצורתו הקדומה "פרא-יה" או "פרא-יה").

על־פי רישומי משפחת המלוכה של פאקורן משנת 1918, נרשמה אגדה המסבירה את מקור השם "מנגראי". לפי האגדה, נזיר־מתבודד בשם פטמנגקון (Patmangkorn) היה זה שהעניק את השם, שחיבר בו את שמו שלו עם שמות הוריו – שם אביו, לאו מֶנג (Lao Meng), ושם אמו, תֶפ־קם־חאי (Thep Kham Khai) – ובכך יצר את השם "מנגראי".

המקור היחיד שבו מופיע השם בצורה „מנג ראי” (Meng Rai) הוא *דברי הימים של יונוק (Yonok Chronicle), שנכתבו בידי פְּרָיַה פְּרָצַ'קִיטְקָרָצַ'אק (Phraya Prachakitkarachak; צ'אם בוננאג, Chaem Bunnag) בתקופת שלטונו של המלך צ'וללונגקון (ראמה החמישי של סיאם). מסמכים מאוחרים יותר שהתבססו על "דברי הימים של יונוק" המשיכו להשתמש בשם זה, אך מבלי להסביר מדוע שינה פְּרָיַה פְּרָצַ’קִיטְקָרָצַ’אק את הכתיב מ"מנג ראי" (Mang Rai) ל"מֶנג ראי" (Meng Rai).

הארכאולוגית פֶנְסוּפָּה סוּקָאטָה (Pensupa Sukkata) מציינת כי יצירת שמו של המלך מנגראי התרחשה בסביבות השנים 1899–1900, בתקופה שבה הבריטים כבשו את בורמה וניסו לטעון לזכויות על אזור לאן-נה, שהיה אז חלק מממלכת סיאם. הבריטים טענו כי המלך מנגראי היה ממוצא בורמזי, וכי בשל שמו – "מנגראי" – יש לראות בממלכת לאן-נה חלק בלתי נפרד ממושבת בורמה הבריטית.Phraya Prachakitkarachak (Chaem Bunnag) (Reign of King Chulalongkorn (Rama V)). Yonok Chronicle. Siam Historical Press. pp. 22–23. האליטות הסיאמיות באותה עת, כך לפי סוּקָאטָה, ככל הנראה חיברו שם חדש למלך לצורך שימוש רשמי ונרחב, במטרה להדגיש את זהותו כתאילנדי ולשלול כל קשר לשלטון הבריטי בבורמה.

 שנים ראשונות 
המלך מנגראי נולד ב־23 באוקטובר 1238 בעיר נגואֶן יאנג (ששמה הוסב ל-צ'יאנג סן), תאילנד, שעל גדות הנהר המקונג. הוא היה בנו של השליט המקומי לאו מֶנְג ואשתו אוּאָה מִינְג צ'וֹם מוּאַנְג, נסיכה מהעיר צ'יאנג רוּנְג של בני הטאי לוּאֶה, הידועה בשם ג'ינגהונג שבאזור סִיפּסוֹנְגפַּאנָּה (שִׂישׂוּאַנְגבַּאנָּה), ברפובליקה העממית של סין.

בשנת 1259 ירש מנגראי את אביו והפך למלך העצמאי הראשון של מדינות־העיר דוברות התאית המאוחדות בצפון ממלכת לאנה ובשטח שבו נמצאת המדינה לאוס הצפונית. משהבחין שהמדינות דוברות התאית מפולגות ונמצאות בסכנה, הרחיב מנגראי במהירות את ממלכתו באמצעות כיבוש הערים מוּאַנְג לָאי, צ'יאנג קאם וצ'יאנג חוֹנְג, וכן כרת בריתות עם מדינות נוספות באזור.

בשנת 1262 ייסד מנגראי את העיר צ'יאנג ראי כבירתו החדשה, בעמק נהר קוק שבצפון תאילנד. נראה כי בתקופה זו פעל גם באזור פאנג שבעמק העליון של נהר קוק.

בשנת 1287 יישב מנגראי סכסוך בין המלך נגאם מואנג מפאיו ובין המלך ראם קהאמהֶנג מסוכותאי, לאחר שהאחרון פיתה את אשתו של נגאם מואנג. לאחר מכן כרתו שלושת המלכים "ברית ידידות הדוקה".

בעת ששהה מנגראי באזור פאנג, ביקרו אותו סוחרים מממלכת המון הריפונצ'אי (Haripunjaya, הידועה בשם למפון). משהתברר לו על עושרה הרב של הממלכה, גמר בלבו לכבוש אותה – חרף עצת יועציו שלא לעשות כן. מאחר שנחשב לבלתי אפשרי לכבוש את העיר בכוח, שלח מנגראי סוחר בשם אי פה (Ai Fa) לשמש כחפרפרת ולרכוש את אמונו של מלכה, יי-בה (Yi Ba). עם הזמן הצליח אי פה להתמנות לשר הראשי ולערער את סמכותו של המלך.

בשנת 1291, כאשר שררה בממלכת המון הריפונצ'אי אי־שביעות רצון בקרב העם, הצליח מנגראי להביס את הממלכה ולספחה לממלכתו. המלך האחרון של הריפונצ'אי, יי-בה (Yi Ba), נאלץ להימלט דרומה אל לאמפק.

 עידן צ'אנג מאי 
לאחר שהביס את ממלכת הריפונצ'אי, החליט מנגראי להעביר את בירת ממלכתו. בשנת 1294 נוסדה וויאנג קום קאם על הגדה המזרחית של נהר הפינג. עם זאת, האתר סבל מהצפות חוזרות, ולכן נבחר מקום חדש כמה קילומטרים צפונית־מערבית יותר, למרגלות הר דוי סוטפ – באתר שבו התקיימה קודם לכן עיר מבוצרת של בני לואה. בניית צ'יאנג מאי (שמשמעות שמה "העיר החדשה") החלה בשנת 1296, ומאז היא משמשת, פחות או יותר, כבירת הצפון של תאילנד.

מספר שנים לאחר מכן תקף בוק, מלך לאמפאנג ובנו של יי-בה, את צ'יאנג מאי בראש צבא גדול. המלך מנגראי ובנו השני, הנסיך קראם, הובילו את ההגנה מפני צבאו של מלך לאמפאנג.

הנסיך קראם הביס את המלך בוק בדו-קרב רכוב על פילים בכפר חואה מונג הסמוך לעיר לאמפון. המלך בוק נמלט דרך רכס ההרים דוי קון טאן, שבין לאמפון ללאמפאנג, אך נתפס והוצא להורג. צבאותיו של המלך מנגראי כבשו את העיר לאמפאנג, ואילו המלך יי-בה נמלט שוב דרומה, הפעם אל פיצנולוק.

 מוות וירושה 
בנו הבכור של המלך מנגראי התעייף מלהמתין וניסה לתפוס את כס המלוכה, אך ניסיונו נכשל והוא הוצא להורג. לאחר מכן, בנו השני של מנגראי, קון קאם, מונה ליורש כס המלוכה.

המלך מנגראי נפטר בשנת 1311 או 1317 בצ'יאנג מאי. לפי המסורת, הוא נפגע מברק במהלך סופת רעמים כאשר שהה בשוק העירוני.

מותו של מנגראי לווה בתקופה של בלבול, כאשר שישה מלכים שלטו במשך אחד עשר השנים הבאות. מצב זה היה עלול להיות הרסני לו לא הייתה למעצמות הצפוניות בעיות משלהן. סוקוטאי בדרום גם היא הייתה מוחלשת.

רק עם עלייתו לכס המלוכה של נכדו של מנגראי, קאם פו, בשנת 1328, הגיעה הממלכה ליציבות שהייתה לה בתקופת חייו של מייסדה.

 ראו גם 
 המלך ואני (סרט, 1956)
 צ'יאנג מאי (מחוז)
 ממלכת לאנה

 קישורים חיצוניים 



 אזור צ'יאנג ראי

 הערות שוליים 

קטגוריה:מלכי תאילנד
קטגוריה:ילידי 1238
קטגוריה:נפטרים ב-1311