חול קרייש

חול קרייש (נכתב גם הולקרייש, הולי קרייאש ועוד) הוא טקס שנערך לפי מנהג אשכנז לאחר לידת תינוק, ובו נהגו להכריז את שמו החדש של התינוק. הטקס נערך הן לבנים הן לבנות, בהבדלים מסוימים. בעוד במהלך ברית המילה (לבנים) נהוג להכריז את שמו העברי של התינוק ('שם קודש'), בחול קרייש הוכרז 'שם החול', כלומר שמו בלשון המדוברת (בדרך כלל יידיש מערבית). לבנות בדרך כלל ניתן שם אחד בלבד.

אטימולוגיה
המונח "חולקרייש" כשלעצמו אינו בעל משמעות בעברית או בשפה אחרת שדוברה בידי היהודים, ועל כן כבר בסוף ימי הביניים נוצר צורך להציע ביאור למשמעותו ולמקורו. ההסבר המקובל בספרות המסורתית, שנזכר לראשונה בידי מהר"ם מינץ במאה ה-15, הוא ש"חול" נובע מן המילה העברית 'חול', ו"קרייש" מבוסס על מילה גרמנית עתיקה שפירושה צעקה. יחד, משמעות השם היא "צעקת חול", משום שנוהגים לצעוק את שם החול הניתן לילד.

מספר חוקרים העלו את ההשערה ששמו של הטקס מרמז על קשר קדום ל'פראו הולה' , דמות מן הפולקלור הגרמאני הקדם-נוצרי, שעל פי מסורות ימי-ביניימיות לוקחת אליה תינוקות שמתו.

פרטי הטקס
תולדות המנהג ותפוצתו
רמזים ראשונים לקיומו של המנהג מצויים כבר במאה ה-12 או ה-13, במחזור ויטרי ובספר חסידים. במחזור ויטרי נזכר מנהג לאסוף עשרה אנשים, להניח חומש על עריסת התינוק ולברך אותו בפסוקי ברכה ובאיחולים שיזכה לגדול בתורה. בתיאור זה לא נזכר שהטקס משמש גם לקריאת שם התינוק, אולם ביתר הפרטים הוא דומה למדי ל'חול קרייש'. בספר חסידים כבר נזכר במפורש שמניחים התינוק בעריסה עם חומש בזמן שקוראים את שמו: .

תיאורים מפורטים של הטקס, בצורתו המקובלת, כתבו רבי משה מינץ במאה ה-15 ור' יוזפא שמש במאה ה-17.

לקריאה נוספת
 הרב בנימין שלמה המבורגר, שרשי מנהג אשכנז א, בני ברק תשע"ד
 אלישבע באומגרטן, אמהות וילדים: חיי משפחה באשכנז בימי הביניים, ירושלים 2005
 טלי מרים ברנר, על פי דרכם: ילדים וילדוּת באשכנז, ירושלים תשס"ח
 ימימה חובב, עלמוך אהבוך: חיי הדת והרוח של נשים בחברה האשכנזית בראשית העת החדשה, ירושלים 2009

הערות שוליים

קטגוריה:מנהגים יהודיים
קטגוריה:יהדות אשכנז
קטגוריה:טקסי מעבר