מרכז האור

מרכז האור (ידוע גם בשם גרעין הראל) הייתה קהילה רוחנית שפעלה בישראל בראשית המאה ה-21, אשר עסקה בלימודי מיסטיקה וקבלה, ונחשבה בעיני גורמים שונים ככת. הקהילה הובלה על ידי אדם שכינה עצמו אביב הגואל, שפעל יחד עם רעייתו עמית. תחת כסות של ארגון לעידן חדש וקבלה, פעלה הקבוצה בעיקר ב והקימה התארגנות התיישבותית בשם "גרעין הראל". פעילות הקבוצה עוררה מחלוקת וביקורת ציבורית. גורמים רשמיים וארגונים נגד-כתות התייחסו אליה ככת מסוכנת.פסק הדין המלא 2019 פסקדין

 רקע והיסטוריה 
עמותת מרכז האור נוסדה בשנת 2002 על ידי אביב הגואל ורעייתו עמית כארגון ללא מטרות רווח, במטרה לקדם אחדות בין שוחרי רוחניות מכל הדתות ולהקים מרכזי לימוד רוחני.עמוד העמותה הרשמי אתר אביב הגואלAbout – חזון הקבוצה אתר אביב הגואל בני הזוג התיישבו במדרשת בן-גוריון, שם עבדה עמית כמורה ומחנכת בתיכון המקומי ואביב הועסק כאב בית. בתקופה זו החלו בני הזוג להפיץ מתורתם לתלמידים: עמית תיארה בפני תלמידיה את אביב כבעל ידע מיסטי רב, ועל פי פרסומים נהג ללבוש בגדים לבנים בבית הספר.

בשנת 2003 פרסם אביב הגואל ספר רוחני בשם “כל בדיות לבך אמת – דרך הלוחם אל האור”, שבו תיאר את מסעו הרוחני ואת עיקרי תורתו, המדגישה העצמה אישית והליכה ב”דרך הלב” לעבר האור. העמותה קיימה כנסים, סדנאות וקורסים בתחומי העידן החדש והרוחניות הפופולרית, ביניהם קורס “דרך הלוחם אל האור” שהנחו אביב ועמית בעצמם יחד עם אסיסטנטים חברי הקבוצה. פעילות העמותה התקיימה במספר מוקדים בארץ, אולם עיקר פעילותה ומגוריהם של חבריה התרכזו בנגב.

השפעתם על חלק מהתלמידים עוררה דאגה בקרב הורים: היו תלמידים שהחלו להתרחק ממשפחותיהם בהשפעת הזוג. בעקבות תלונות הורים, בשנת 2005 הורחקו אביב ועמית הגואל ממדרשת בן-גוריון וממערכת החינוך במקום.

לאחר הרחקתם עברו בני הזוג לבאר שבע, שם גיבשו סביבם קהילה קטנה של חסידים שהמשיכו בעקבותיהם. חברי הקבוצה כינו עצמם "לוחמי האור", אימצו לבוש לבן אחיד וענדו טבעת זהה על הזרת כסמל השתייכות.

בשלהי העשור הראשון של המאה ה-21 החלו אביב הגואל ותומכיו לטפח חזון להקמת יישוב קהילתי חדש ברמת הנגב, אותו כינו “עיר האלוהים”. לצורך מימוש הרעיון — ולטענת מבקרים, גם כדי להסוות את פעילות “מרכז האור” — התארגנו המשפחות בגרעין התיישבותי שנקרא גרעין הראל (על שם הר אלדד באזור הנגב). בשנת 2013 עלו חברי הגרעין והתיישבו באופן בלתי-רשמי בהר אלדד, בסמוך ליישוב אשלים, במטרה לבסס שם את “עיר האלוהים”, קומונה רוחנית בעלת צביון ציוני-אידיאלי.

חברי הגרעין הציגו כלפי חוץ חזות של קבוצת חלוצים הפועלים ליישב את הנגב, והדגישו עקרונות של חקלאות שיתופית וחיים אקולוגיים. בשלב זה חלק מהמשפחות בגרעין לא הזדהו בפומבי עם “מרכז האור” כדי להפיג חששות, ואף טענו שהיישוב המתוכנן אינו קשור לארגון של אביב הגואל, אם כי הודו שכשליש מהמתיישבים היו בעבר תלמידיו של הגואל.

הגרעין הוסיף לנסות להשתלב במסגרת יישובית מוכרת; בין השאר נדונה אפשרות צירוף המשפחות ליישוב אשלים הסמוך, אך מהלך זה נתקל בהתנגדות עזה של תושבי אשלים מחשש שמדובר בכת מסוכנת. לבסוף, המאחז בהר אלדד פונה בצו בית משפט, ותוכנית “עיר האלוהים” לא יצאה אל הפועל. החל מאמצע העשור השני של המאה ה-21 דעכה פעילות עמותת מרכז האור, והיא למעשה חדלה מלפעול באופן רשמי. עם זאת, תחקירים מאוחרים מעידים שקשרי הקהילה נותרו הדוקים וכי חלק מהמשפחות שמרו אמונים לאביב הגואל גם בשנים שלאחר מכן.

 אמונה ופעילות רוחנית 
תורתה של קהילת מרכז האור שילבה רעיונות מהקבלה היהודית, מהמיסטיקה הכללית ומזרמי העידן חדש. מטרת המייסדים הייתה, בין היתר, "לאחד ולחבר אנשי רוח מכל גוני הקשת" ולפתוח את שערי לימודי הרוח לכל אדם שוחרי דעת, ללא הבדל דת, גזע ומין. אביב הגואל הטיף לתפיסת עולם מונותאיסטית אוניברסלית, הרואה בכל הדתות ביטוי לאמת רוחנית אחת. הוא שם דגש על פיתוח "דרך הלוחם אל האור": מסלול רוחני שלדבריו מוביל להארה אישית דרך פתיחת הלב, התעלות מעל מגבלות האגו ושאיפה לשלמות מוסרית. החברים עברו קורסים וסדנאות ללימוד טכניקות של מדיטציה, ריפוי אלטרנטיבי (כגון נשימה הולוטרופית) וכלים של "יצירת מציאות" בהשראת חשיבה חיובית.

עם הזמן, אימצה הקבוצה אמונות ומנהגים ייחודיים שתרמו לתדמיתה ככת. מנהיג הקבוצה, אביב הגואל, תואר בפני החברים כדמות נעלה מבחינה רוחנית ואף היו שאמרו שהוא התגלמות המלאך רזיאל מהמסורת הקבלית.פחד גבהים – עדות 'ליה' Youtube Podcasts הילדים שגדלו בקבוצה הודרכו על ידי עמית הגואל לפתח "ראייה על-חושית" ולהאמין ביכולות מיסטיות כגון קליטה על-טבעית. חברי הקהילה כינו את עצמם "לוחמי האור" והקפידו על לבוש לבן אחיד כסמל לטוהר רוחני, וכן ענידת טבעות זהות, מנהג ששיקף לכידות ומשמעת קבוצתית. הקבוצה האמינה כי הם חלוצים להגשמת חזון משיחי בנגב, ובסופו של דבר שאפו להקים את "עיר האלוהים", מרכז יישובי רוחני שבו יתאחדו מאמינים מכל הדתות סביב אור האמונה והשלום.

החיים בקהילה התאפיינו בשליטה רוחנית ומסגרת נוקשה. לפי עדויות חברים לשעבר ומשפחותיהם, נאסר על חברי הקבוצה לקבל טיפול רפואי או נפשי ללא אישור מנהיגי הקהילה. מי שחש מצוקה נפשית, למשל, הודרך לפנות לטיפולים האלטרנטיביים שסיפקה עמית הגואל, שטיפלה בהולותרפיה. בני משפחה שהביעו ספקות או הסתייגות מהקבוצה תוארו באוזני החברים כ"שדים" או כמי שנמצאים תחת השפעות שליליות שיש להתנתק מהן. הקהילה הפעילה מנגנון פנימי של אכיפה ומשמעת: חברים שחרגו מכללי הקבוצה או ערערו על סמכות המנהיג טופלו באמצעות גורם מפקח שכונה "הרואות", כנראה קבוצת נאמנות קרובות למנהיג, שתפקידן היה "לראות" סטיות מהדרך ולהטיל סנקציות רוחניות על הסוררים. מאפיינים אלה ובהם ייחוס כוחות על-אנושיים למנהיג, ציות עיוור, בידוד מהעולם החיצון והפחדה מדמויות חיצוניות חיזקו את הטענות כי מרכז האור תיפקד ככת לכל דבר.

 פעילות התיישבותית 
 העלייה להר אלדד, הפינוי והמשך הדרך (2013–2014) 
באוגוסט 2013, לאחר שנים של ניסיונות מול הרשויות, עלו חברי “גרעין הראל” להתיישבות עצמאית בהר אלדד, בין מדרשת בן-גוריון למצפה רמון, והקימו מאחז בנוסח “חומה ומגדל” שהוצג כיישוב אקולוגי; באתר הוצבו מבנים ארעיים וכיפות גאודזיות לשיכון עשרות מחברי הגרעין, ובהם משפחות עם ילדים. בתוך שבועות הוגשו התנגדויות מצד גורמי שמירת טבע ותושבים, ובאוקטובר 2013 נקבע כי חברי הגרעין לא יסופחו לאשלים, ופונה המאחז בצו בית משפט; כ־70 מחברי הגרעין עזבו את הר אלדד.

במהלך העימות סביב המאחז פרסמה מועצה אזורית רמת הנגב מכתב אזהרה שבו תואר “מרכז האור” ככת מסוכנת ונטען כי מנהיג העמותה פגע מינית באחת מחברותיה. המנהיג הכחיש והגיש תביעת לשון הרע. בפברואר 2019 קיבל בית משפט השלום בתל אביב את התביעה באופן חלקי: נקבע כי הטענה לפגיעה מינית לא הוכחה ועל המועצה לפצותו, ואילו ביחס לכינוי “כת” התקבלה הגנת “אמת דיברתי”.

 התיישבות זמנית בצוחר (2014–2022) 
לאחר הפינוי הועבר הגרעין לשיכון זמני בשכונת קראוואנים באתר צוחר שבמועצה אזורית אשכול, בהובלת החטיבה להתיישבות; בסוף 2014 נחתם הסדר הרשאה זמני בין אגודת הראל, המועצה והחטיבה שנקצב לשנתיים וחצי (ממועד קבלת טופס 4) והוארך בפועל בשל עיכובים מנהליים. משנת 2017 החלו שיווקים של מגרשי הרחבה בצוחר והמועצה דרשה את פינוי מתחם הגרעין שישב על מגרשים מתוכננים; לפי המועצה, הקראוונים של הגרעין תפסו 25 מגרשים שהוקצו בהסכמה ונוספו מבנים ללא היתר על כ־10 מגרשים נוספים, בעוד לרשימת ההמתנה נרשמו כ־130 משפחות. מנגד טענו חברי הגרעין כי המדינה היא שהושיבה אותם בצוחר והבטיחה פתרון קבע שאינו ממומש.

באמצע 2022 הושג הסכם פשרה בין המועצה האזורית אשכול לבין הגרעין, שקיבל תוקף של פסק דין: חברי הגרעין התחייבו להתפנות מצוחר עד אפריל 2023, והמועצה יחד עם החטיבה להתיישבות התחייבו לסייע במעבר לאתר הקבע המתוכנן “עיר אובות” שבמועצה אזורית הערבה התיכונה. ההסכם כלל התחייבות החטיבה להסרת מבנים בלתי־חוקיים שהותיר הגרעין ולהכשרת הקרקע לקליטת משפחות חדשות בצוחר.

 תכנון “עיר אובות” והמעבר לערבה (2022–2023) 
ב־10 באפריל 2022 אישרה ממשלת ישראל הקמת יישוב כפרי־קהילתי חדש בשם “עיר אובות”, מדרום לעין חצבה, במועצה האזורית הערבה התיכונה; נקבע כי היישוב ייפתח לקליטה רחבה בהתאם לנוהלי קבלה ולא יהיה “פרטי” של גרעין כלשהו. במקביל נדונו מקורות מימון ותשתיות ל”מחנה זמני” לקליטת משפחות הגרעין, לרבות שיתופי פעולה עם קרן קיימת לישראל; ועדת הכלכלה של הכנסת קראה לזרז את התקצוב והביצוע והבהירה כי הקליטה ביישוב תיעשה לפי הנהלים הרגילים. בדצמבר 2022 נערך טקס לציון תחילת העבודות באתר עיר אובות, ובו נמסר כי בתוך חודשים ספורים ייקלטו עשרות משפחות ראשונות במחנה הזמני; במקביל פרסמה המועצה יעד של עד כ־500 משפחות בשתי פעימות.

 סיום דרכו של הגרעין 
למרות המאמצים, בספטמבר 2023 החליטו חברי הגרעין על פירוק מרצון; בהמשך פורסם ב”ילקוט הפרסומים” צו פירוק ל”הראל – אגודה חקלאית שיתופית בע”מ”, ששימשה כמסגרת המשפטית של הגרעין.

 ביקורת ציבורית ותגובות 
באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 פורסמו בתקשורת כתבות ותחקירים שחשפו טענות שונות אודות הקבוצה. בשנת 2005 פרסם העיתון ידיעות אחרונות כתבת תחקיר במוסף "7 ימים" שתיארה את פעילותו של אביב הגואל, וכללה עדות על פגיעה מינית שיוחסה לו כלפי אחת מחברות הקבוצה במדרשת בן-גוריון. באותה תקופה הופיע הגואל בתוכנית הבוקר "קפה טלעד" (בהנחיית דב גילהר) ועומת מול טענות קשות מצד אחד מחברי קבוצתו, שטען כי הגואל פגע בו מינית. עוד דווח שתלמידים במדרשת בן-גוריון היו "נתונים להשפעתם של התובע ואשתו, התרחקו ממשפחותיהם… ובעקבות תלונות של משפחות התלמידים, סולקו התובע ואשתו מהמקום".

בשנת 2009 שודר תחקיר טלוויזיוני בתוכנית "שומר מסך" בערוץ עשר שעסק בהשפעתם השלילית של בני הזוג הגואל על בני נוער ותיאר את הקבוצה שהקימו בבאר שבע ככת לכל דבר: חבריה תוארו כמאמינים אדוקים המכנים עצמם "לוחמי האור", הלבושים לבן ועונדים טבעות זהות.

בהמשך, נצבר במועצה אזורית רמת הנגב ובקרב גורמי אכיפה מידע מודיעיני על אודות "מרכז האור" ותויגה מסוכנותה הפוטנציאלית. גורמים במועצה ציינו כי "בפרסומים בתקשורת לאורך השנים עסקו בפעילותו ואישיותו הבעייתית של הגואל וייחסו לו מעשים אסורים".

בשנת 2013, עם עליית "גרעין הראל" לקרקע בהר אלדד, תושבי האזור ובעיקר היישוב אשלים מחו נגד התיישבות הגרעין בנימוק שמדובר בחברי כת הפועלים בהשפעת אביב הגואל. במקביל, הוכן במועצה האזורית רמת הנגב מכתב אזהרה פנימי שבו כונה אביב הגואל "מנהיג כת מסוכנת" והועלו נגדו טענות, בין היתר על פגיעה מינית בחברות כת בעבר.תקציר מכתב וההליך פסקדין בעקבות זאת שודר בערוץ 2 תחקיר במסגרת אולפן שישי שחשף כי מאחורי חזות הגרעין ההתיישבותי עומדת למעשה כת "מרכז האור" בהנהגת אביב הגואל, וכי "החזות הציונית… הינה פסאדה" שנועדה להסתיר את חזון "עיר האלוהים" בהר אלדד. חברי הגרעין הכחישו כי פעלו בשליחות ישירה של הגואל, אך הודו שרבים מהם נמנו בעבר על תלמידיו. ההד הציבורי של התחקיר, יחד עם לחץ התושבים, הוביל את רשויות המדינה לפנות את גרעין הראל מהמאחז הבלתי-חוקי בהר אלדד ולמנוע את השתלבותו במסגרת יישובית רשמית.

בעקבות הפצת מכתב האזהרה, בשנת 2014 הגיש אביב הגואל תביעת דיבה נגד המועצה האזורית רמת הנגב. פסק הדין שניתן בינואר 2019 הבחין בין שתי הטענות המרכזיות: האחת, שהגואל מנהל כת מסוכנת; והשנייה, שהוא פגע מינית בחברת כת. נקבע כי ביחס לטענה הראשונה חוסה המועצה תחת הגנת "אמת דיברתי", בין היתר משום שהוכח שהקבוצה נשאה מאפיינים של כת, ואף בעדותו אמר הגואל כי אחד מחברי העמותה "יסה לגמור עם הכת". לעומת זאת, הטענה בדבר פגיעה מינית לא הוכחה, ולפיכך חויבה המועצה לפצות את הגואל בסך 20 אלף ש"ח ובהוצאות.

בשנת 2021 פורסם תחקיר באתר mako שעסק במנגנוני שליטה פנימיים שיוחסו לקהילה, לרבות מניעת טיפול רפואי או נפשי ללא אישור, הפניית מבקשי טיפול נפשי לעמית הגואל, ותיאורים של גורם מפקח פנימי שכונה "הרואות". כמו כן תואר כי ילדים לומדים לפתח "ראייה על-חושית", ושאביב הגואל מוצג כמלאך רזיאל. בתגובה טענו בני הזוג כי "מעולם לא הייתה כת כזו".

 מבנה והתנהלות כלכלית (2019–2025) 
לצורך פעילותו הציבורית והיישובית פעל גרעין הראל בשתי מסגרות משלימות: עמותה בשם ברכת אדמה (ע"ר 580674745), ששימשה זרוע אזרחית־קהילתית ונרשמה אצל רשם העמותות; ולצידה אגודה שיתופית בשם ״הראל - אגודה חקלאית שיתופית בע״מ (ח.פ. 570058594) שפעלה בהיבטים התפעוליים והקהילתיים של היישוב הזמני בצוחר ובהיערכות לעיר אובות שבהערבה התיכונה. דף העמותה בגיידסטאר (פלטפורמת המידע הרשמית של רשות התאגידים) מפרט את מטרותיה, פרטי הקשר והמסמכים השנתיים; שירות רשם האגודות השיתופיות מאפשר לאתר את רישומי האגודה וסטטוסיה.

על פי הדו"חות המילוליים והכספיים שהוגשו לרשם ונגישים בגיידסטאר, מחזור הפעילות של העמותה עמד על 616,775 ש"ח ב־2019; עלה ל2,404,469 ש"ח ב־2020; עמד על 2,071,115 ש"ח ב־2021; ועל 2,105,233 ש"ח ב־2022; וב־2023 ירד ל315,201 ש"ח. באשר למקורות הכנסה, הדו"חות לשנת 2022 מציינים תרומות בסך 578,001 ש"ח ודמי חבר בסך 191,636 ש"ח; ולשנת 2023 – תרומות בסך 93,421 ש"ח ודמי חבר בסך 83,796 ש"ח. בצד ההוצאות, לשנת 2022 דווחו הוצאות פעילות 1,272,491 ש"ח, שכר ונלוות/הנהלה וכלליות 437,520 ש"ח והוצאות אחרות 282,478 ש"ח (עודף שנתי 112,744 ש"ח); לשנת 2023 דווחו הוצאות כוללות 937,815 ש"ח (כולל הוצאות פעילות 289,426 ש"ח ושכר ונלוות 175,543 ש"ח) והעמותה סיימה בגרעון שנתי של 622,614 ש"ח. לפי הדיווחים, ייעודי התקציב כללו תפעול חינוכי־קהילתי (לרבות מסגרות פעוטון/גן בצוחר), תחזוקת מבני ציבור ותשתיות יישוביות, לצד רכיבי שכר כמקובל בעמותות קהילתיות.

 תפקידי ניהול ושכר 
הדוחות המוגשים לרשם מציגים לאורך השנים רכיבי שכר לתפקידי ניהול ותפעול כאשר השניים המובילים והיציבים לאורך השני םהם תפקידי מזכיר האגודה ורכזת התיישבות. בדוח לשנת 2023 מופיעות שתי משרות בשכר בהיקפי 50% ו־25% (ברוטו שנתי כ־95,109 ש"ח וכ־57,768 ש"ח, בהתאמה) בתיאורי תפקיד של מזכירות וריכוז התיישבות; בדוחות קודמים (למשל 2019–2022) מופיעים רכיבי שכר ונלוות כחלק מהוצאות העמותה. מבחינת ייצוג כלפי רשויות המדינה, אורנה הורביץ מתועדת כנציגת/פרויקטורית הגרעין בדיוני ועדת הכלכלה של הכנסת (31 במאי 2022), ודותן הורביץ מופיע בפרטי הקשר הרשמיים בגיידסטאר (כמופיע בדף העמותה).

 מסגרת ממשלתית/יישובית וסטטוס תאגידי עדכני 
הקמת עיר אובות מעוגנת בהחלטת ממשלה מס' 1359 (10 באפריל 2022), המפרטת את מסגרת ההקמה והתיאומים הבין־משרדיים; מסמכי משרד הפנים (ועדה גאוגרפית) מתעדים היערכות תכנונית ולוגיסטית לשטח היישוב הזמני ולקליטת משפחות. נכון לעדכון האחרון, דף העמותה בגיידסטאר מציין סטטוס תאגידי עדכני של פירוק מרצון והאגודה השיתופית ניתנת לאיתור ומעקב סטטוס דרך שירות הרשם.

 ניהול תדמית ציבורית 

 התגבשות הנרטיב ההתיישבותי והמאחז בהר אלדד (2013) 
בראשית העשור השני של המאה ה־21 אימצה הקבוצה נרטיב ציבורי המציג אותה כגרעין התיישבות אידיאליסטי המבקש להקים קהילה חדשה בנגב. בשנת 2013, עם העלייה למאחז בלתי חוקי בהר אלדד, הוצג המהלך בסגנון “חומה ומגדל”, כקהילה “אקולוגית” המבקשת “להפריח את השממה” ומצביעה על בירוקרטיה מקשה. במקביל דווחו התנגדויות של גורמי שלטון מקומיים לכך שהחזות “הציונית” מסתירה זיקה מהותית למסגרת רוחנית מוכרת; חברים דחו ייחוס ארגוני ישיר אך הכירו בכך שחלק ניכר היו “תלמידים בעבר”. בהמשך פונה המאחז בפסק דין.

 מנגנוני הסתרה וניהול מסרים 
לפי עדויות חברי עבר, אימוץ הנרטיב ההתיישבותי נעשה משיקול תדמיתי: זוהתה מגמת “גרעיני התיישבות אידאולוגיים”, והוצג “סיפור כיסוי” התיישבותי להשתלבות בזירה הציבורית. במקביל ננקטו צעדי הסתרה כגון הימנעות מסממנים מזהים כמו טבעות או לבוש לבן במרחב הציבורי, שמירה על דיסקרטיות של מפגשים רוחניים, וסינון מדורג של מצטרפים חדשים.
תחקיר עומק עדכני הציג עדויות חברי עבר בדבר שימוש מודע בנרטיב חלוצי, באמצעי הסתרה ובדיסקרטיות, לצד תגובות הנהגה וגופים ממסדיים שתיארו היכרות חיובית בהקשרי פיתוח הנגב.
עדויות חברי עבר מתארות אימוץ מודע של נרטיב חלוצי־ציוני כסיפור־כיסוי לצורך השתלבות בשיח ההתיישבותי, בצד מנגנוני הסתרה פנימיים: הקמת ״צוות ביטחון מידע”, הנחיה שלא לשאת סממנים מזהים מחוץ למתחם, קיום מפגשים רוחניים במתכונת דיסקרטית, והיכרות מדורגת של מצטרפים חדשים עם ״הסיפור המלא” רק לאחר תקופת סינון.

 דוברים רשמיים והופעות בתקשורת ובכנסת 
בראש חזית הדוברות הוצב רועי הלוי, שהופיע בראיונות וכתבות והדגיש “אורח חיים אלטרנטיבי”, חלוציות ושאיפה להקים “קיבוץ תיירותי אלטרנטיבי” על בסיס “חיבור למדבר ואהבת הארץ”. בפרשת הר אלדד נדחו ייחוסים ארגוניים ישירים למסגרת הרוחנית, בציון ש”חלק היו תלמידים בעבר”. בנוסף פעלה אורנה הורוביץ כנציגה מול מוסדות המדינה: בדיון ועדת הכלכלה של הכנסת (31 במאי 2022) תואר “מחנה זמני בצוחר” הנמשך שנים ו”בירוקרטיה שהורגת אותנו”. יו״ר הוועדה מיכאל ביטון שיבח את דימוי “משפחות החלוצים” וקידם סיוע.

הסיקור החדשותי והדוברות התרכזו במסגור של ״בירוקרטיה מול ציונות”, וטענו כי הליך ממושך של רישוי וסטטוטוריקה פוגע ביכולת ״להפריח את השממה”, קו שכבר עלה בביקורת ובדיון הציבורי סביב המאחז בהר אלדד.

 תוכן ממומן וקמפיינים תדמיתיים 
לצד סיקור חדשותי נעשה שימוש בתוכן ממומן לעיצוב התדמית: בספטמבר 2020 פורסמה כתבה המסומנת “מוגש מטעם” ב־ynet שקידמה את תוכנית ההתנדבות Volunteering & Self-Discovery, והציגה חוויית התנדבות משולבת תוכני מודעות ותנועה וזאת ללא אזכור ההקשרים הפנימיים של הגרעין. בדצמבר 2021, על רקע הודעות פינוי במחנה הזמני בצוחר שבמועצה אזורית אשכול, נוהל קמפיין תקשורתי שטען כי המדינה היא שהושיבה שם את המשפחות לאחר 2014 וכי “איננו פולשים או מתנחלים”.

תקופת הפינוי מצוחר (סוף 2021) לוּוותה בקמפיין תקשורתי שסיפר על משפחות שעברו לנגב ״מתוך ערכים” וכי ״איננו פולשים או מתנחלים”, קו שהודגש בכתבות מקומיות. במקביל פורסמו טקסטים ביקורתיים שציינו כי הסיפור המסופר לציבור נוטה להיות חד־צדדי ומצניע את הרקע הכיתתי והסכסוכים מהעבר.

 רישות מוסדי וקשרי רשויות 
הקבוצה ביססה קשרים עם החטיבה להתיישבות, תנועת אור ורשויות אזוריות. במרחב המועצה האזורית ערבה תיכונה הובהר רשמית שאין “בלעדיות” קליטה לקבוצה בעיר אובות וכי קליטת משפחות תיעשה בוועדות קבלה ובהתאם לדין. במקביל פרסמה מועצה אזורית אשכול הודעה על הסכם פשרה לפינוי המחנה הזמני בצוחר עד אפריל 2023, תוך סיוע למציאת פתרון חלופי..

לפי פרסומי המועצה האזורית ערבה תיכונה, היכרותה עם הגרעין לוּותה בהמלצות ובפניות תמיכה מצד גורמי התיישבות ובכירים (בין היתר: דני קריצ׳מן לשעבר יו״ר החטיבה להתיישבות; אברהם דובדבני מקרן קיימת לישראל; גדי ירקוני, ראש מועצה אזורית אשכול; מאיר יפרח; וכן שרים לשעבר דוגמת יועז הנדל ואורי אריאל. המסמכים הדגישו כי קליטה בעיר אובות, ככל שתיעשה, תבוצע ללא ״בלעדיות” ובכפוף לוועדות קבלה ולהסדרי הדין הרגילים. לצורך אימות נתוני תאגוד ופרטי קשר ייצוגיים של הגופים הפועלים סביב הגרעין ניתן להסתמך גם על מאגרי רשות התאגידים והרשם.

דיון ועדת הכלכלה (31 במאי 2022) המשיך למצב את הגרעין בשיח ההתיישבותי: אורנה הורביץ, נציגת הגרעין שעמדה בחזית ההסברה של הגרעין תיארה ״מחנה זמני בצוחר” ו״בירוקרטיה שמונעת פתרון קבע”. יו״ר הוועדה מיכאל ביטון הדגיש את דימוי ״משפחות החלוצים” וקרא להאצת סיוע בין־משרדי; במקביל, הודגש במוסדות הרשות האזורית שאין לגוף ״בלעדיות” בקליטה וכי ההליך בעיר אובות ייעשה לפי הדין.

 רצף סיקור וביקורת תקשורתית 
מאימוץ הנרטיב ההתיישבותי בראשית העשור הקודם, דרך דוברות ייעודית, הופעות בוועדת הכלכלה ותוכן ממומן ב־ynet, התגבשה פרסונה ציבורית של “קהילת משפחות חלוצית ונורמטיבית”. במקביל נשמרו מנגנוני הסתרה פנימיים ודיסקרטיות ביחס למסגרת הרוחנית. תחקירים והתנגדויות נקודתיות סדקו את התדמית, אך שיתופי פעולה עם גופי התיישבות ורשויות אזוריות המשיכו למסגר את הפעילות בהקשרי פיתוח הנגב והערבה.

לאחר החלטת הפירוק בספטמבר 2023, המתועדת ברשומות הרשמיות של רשם האגודות, תוארו בעדויות מאוחרות של חברי עבר כי המהלך נולד בעקבות "גילויים פנימיים" ומשברים בתוך הקהילה, שהובילו להתפוררות מסגרות ההנהגה והחיים המשותפים. מאז ההחלטה, הדיווח התקשורתי הישיר על פעילות "גרעין הראל" כגוף מאורגן דליל מאוד, בעוד שפרסומי המועצה האזורית ערבה תיכונה התמקדו בהיבטי תכנון ובירורים מוסדיים סביב עיר אובות, לרבות הבהרה כי הקליטה ביישוב אינה "בלעדית" לגרעין וכפופה לוועדות קבלה על פי דין.

במישור הארצי, משרד הרווחה מפעיל ומממן מסגרות כלליות לסיוע לנפגעי כתות בצורת ייעוץ, סדנאות, ומענים פסיכו־סוציאליים, ובהן גם הפעילות של "המרכז הישראלי לנפגעי כתות"; עם זאת, לא פורסם תיעוד רשמי על תוכנית סיוע ייעודית לפרק זה של "מרכז האור".
 ראו גם 
 המרכז הישראלי לנפגעי כתות

 קישורים חיצוניים 


 הערות שוליים 

קטגוריה:כתות בישראל
קטגוריה:מדרשת בן-גוריון
קטגוריה:הנגב: חברה