מ. אמט וולש

מ. אמט וולש (באנגלית: M. Emmet Walsh; 22 במרץ 1935 – 19 במרץ 2024) היה שחקן אופי אמריקאי פורה, שנודע בזכות תפקידיו בלמעלה מ-220 סרטים וסדרות טלוויזיה, כולל "בלייד ראנר", "רציחות פשוטות" (Blood Simple), "רצח כתוב היטב" (Knives Out), "הטיפש" (The Jerk) ו"אנשים פשוטים" (Ordinary People). הוא זכור בזכות יכולתו הייחודית להעניק עומק לדמויות שגילם, גם בתפקידי משנה, ועל תרומתו לקולנוע האמריקאי לאורך שישה עשורים.

 ביוגרפיה 
וולש נולד בשם מייקל אמט וולש ב-22 במרץ 1935 באוגדנסבורג, ניו יורק, וגדל בסוונטון, ורמונט. אביו, הארי מוריס וולש האב, היה סוכן מכס, תפקיד שהיה גם של סבו ודודו. אמו הייתה אגנס קתרין לבית סאליבן.

הוא סיים תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת קלרקסון בשנת 1958. אף שלמד עסקים, התשוקה למשחק התפתחה אצלו במהלך הפקות סטודנטים בקולג'. יועץ אקדמי עודד אותו לרדוף אחר קריירת המשחק, באומרו: "למה לחכות לגיל 40 כדי לתהות אם היית צריך להיות שחקן? תיפטר מזה עכשיו, או תגלה!". הוא למד באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה בניו יורק.

בגיל שלוש, ניתוח מסטואיד הותיר אותו חירש באוזן אחת, מה שהשפיע על הגייתו ועל בחירת תפקידיו. הוא הבין שלא יוכל לשחק שייקספיר או מולייר, בגלל קשיי הדיבור שלו, והחליט "לגלות מי הוא ומה הוא יכול לעשות שאף אחד אחר לא יכול". וולש נודע כשחקן פרטי מאוד בנוגע לחייו האישיים, ולא היה ידוע שיש לו ילדים או שהוא היה נשוי באופן פומבי.

 קריירה מקצועית 
 שנות ה-60 וה-70 
וולש החל את דרכו המקצועית בתיאטרון אזורי בצפון-מזרח ארצות הברית. הופעת הבכורה שלו בברודוויי הייתה בשנת 1969 במחזה "Does a Tiger Wear a Necktie?", לצד אל פצ'ינו. באותה שנה, הוא ערך את הופעת הבכורה הקולנועית שלו בתפקיד ללא קרדיט ב"קאובוי של חצות" (Midnight Cowboy), ותפקיד עם קרדיט באופן רשמי, כסמל קשוח ב"המסעדה של אליס" (Alice's Restaurant).

לאורך שנות ה-70, וולש החל לקבל תפקידים בולטים יותר. הוא שיחק עם אל פצ'ינו שוב ב"סרפיקו" (Serpico) (1973), וכן הופיע בסרטים גדולים כמו "סלאפ שוט" (Slap Shot) (1977) לצד פול ניומן, "שעת מבחן" (Straight Time) (1978) עם דסטין הופמן וב"הטיפש" (The Jerk) (1979) של סטיב מרטין, שם גילם צלף מטורף.

 שנות ה-80 
שנות ה-80 היו עשור פורה במיוחד עבור וולש. הוא שיחק בתפקיד חשוב כקפטן בראיינט ב"בלייד ראנר" (Blade Runner) (1982) של רידלי סקוט, תפקיד שהפך לאחד המזוהים ביותר איתו. סרטים נוספים מתקופה זו כוללים את "ברובייקר" (Brubaker) (1980) עם רוברט רדפורד, "אנשים פשוטים" (Ordinary People) (1980), שבו גילם מאמן שחייה, ו"סילקווד" (Silkwood) (1983).

הפריצה הגדולה ביותר שלו הגיעה בשנת 1984, בתפקיד הבלש הפרטי לורן ויסר בסרט הביכורים של האחים כהן, "רציחות פשוטות" (Blood Simple). וולש זכה לשבחי הביקורת על הופעתו בסרט זה, שבו שימש גם כקריין. רוג'ר איברט, מבקר הקולנוע הנודע, טבע את "כלל סטנטון-וולש" (The Stanton-Walsh Rule), לפיו "שום סרט עם הארי דין סטנטון או מ. אמט וולש בתפקיד משנה לא יכול להיות רע לגמרי". עבור תפקידו ב"פשוט דם", זכה וולש בפרס אינדפנדנט ספיריט הראשון לשחקן הראשי הטוב ביותר.

בהמשך שנות ה-80, וולש הופיע גם ב"פלצ'ר" (Fletch) (1985) של צ'בי צ'ייס, ב"בחזרה לבית הספר" (Back to School) (1986) של רודני דיינג'רפילד, וב"לגדל את אריזונה" (Raising Arizona) (1987) של האחים כהן.

 שנות ה-90 ואילך 
וולש המשיך לעבוד ללא הפסקה גם בשנות ה-90 ובעשורים שלאחר מכן, עם למעלה מ-230 קרדיטים בסרטים ובטלוויזיה. בין היתר, הופיע בסרטים כמו "רומיאו וג'ולייט" (Romeo + Juliet) (1996), "החתונה של החבר שלי" (My Best Friend's Wedding) (1997), ו"ענק הברזל" (The Iron Giant) (1999). הוא גם תרם את קולו לסרטי תעודה של קן ברנס ולסדרות אנימציה.

בעשור השני של המאה ה-21, הופיע בסרטים כמו "קלוורי" (Calvary) (2014), ובתפקיד קצר אך משמעותי ב"רצח כתוב היטב" (Knives Out) (2019). תפקידו האחרון היה בסרט המערבון "Outlaw Posse", שיצא לאקרנים במרץ 2024, ימים ספורים לפני מותו.

 הופעותיו בסרטים 
וולש נודע בפניו ה"שמנוניות" (oleaginous) ובגופו ה"כבד" (lugubrious) ששיקפו את תפניות הדמויות והעלילה. הוא היה מסוגל להעביר ציניות זוחלת מתחת לחיוכים משכנעים אך שטחיים. סגנון הדיבור הייחודי שלו, המכונה "מבטא ורמונט אידיוסינקרטי עם השמטת צלילי T", הפך אותו למושלם לתפקידי קולנוע.

וולש הצהיר כי הוא "מניע את הסרט קדימה", וכי תפקידו היה "להתמסר [לדמות] ולעשות את זה". הוא הדגיש את חשיבות ההקשבה והעבודה הקשה בהכנה לתפקיד, באומרו כי "הכישרון או הגאונות או הכישורים שברשותי באים רק אחרי שאני נפטר מכל המילים. אז אני נרגע, דברים אחרים קורים". הוא האמין שתיאטרון הוא "מדיום של השחקן", שבו יש לו שליטה מלאה על הביצוע מרגע עליית המסך, בניגוד לקולנוע שבו הבמאי והעורך שולטים בתוצאה הסופית. הוא השתדל לא לשחק את אותו אדם עשר פעמים ברציפות, אלא לגלם עשרה אנשים שונים. ב-2018 הוכנס וולש להיכל התהילה של שחקני האופי וקיבל פרס על מפעל חיים.

 מותו 
מ. אמט וולש נפטר מדום לב ב-19 במרץ 2024, בבית חולים בוורמונט, בגיל 88, שלושה ימים לפני יום הולדתו ה-89.

 קישורים חיצוניים 







 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2024
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1935
קטגוריה:שחקנים אמריקאים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אמריקאים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים