ויליאם אלרי צ'נינג

וִילְיֶאם אֶלֶרִי צֶ'נִינְג (באנגלית: William Ellery Channing; ) היה המטיף האוניטריאני הבולט ביותר בארצות הברית בראשית המאה התשע-עשרה, ויחד עם  (1786–1853), אחד התאולוגים המובילים של האוניטריאניזם. צ'נינג היה ידוע בדרשותיו ובנאומיו הציבוריים הבהירים והנלהבים, וכהוגה דעות בולט בתאולוגיה הליברלית של אותה תקופה. דתו והגותו היו בין ההשפעות המרכזיות על ה של ניו אינגלנד, אף שמעולם לא תמך בגלוי בדעותיהם, שאותן ראה כקיצוניות.

תמיכתו בפילוסופיה ובתאולוגיה המתפתחת של האוניטריאניזם באה לידי ביטוי במיוחד ב"דרשת בולטימור" שנשא ב-5 במאי 1819, שניתנה בהסמכתו של התאולוג והמחנך  (1789–1866) ככומר הראשון של "" שאורגנה אז.

קורות חיים
ראשית חייו
צ'נינג, בנם של ויליאם צ'נינג ולוסי אלרי, נולד ב-7 באפריל 1780 בניופורט, רוד איילנד. הוא היה נכדו של ויליאם אלרי (1727–1820), מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית, סגן מושל רוד איילנד, נשיא בית המשפט העליון ואזרח רב השפעה. בילדותו, טיפלה בו השפחה המשוחררת, , שהשפיעה מאוחר יותר על דעותיו בנושא ביטול העבדות. הוא הפך לליברל מניו אינגלנד, ודחה את הדוקטרינות הקלוויניסטיות של  ו"בחירה אלוהית".

צ'נינג נרשם למכללת הרווארד בתקופה סוערת, במיוחד בשל המהפכה הצרפתית שהתרחשה אז. הוא כתב מאוחר יותר על אותן שנים:

לאחר שסיים את לימודיו כמצטיין במחזורו בשנת 1798, הוא נבחר לשאת את נאום טקס הסיום, אך נאסר עליו על ידי סגל המכללה להזכיר את המהפכה ונושאים פוליטיים אחרים בנאומו.

כתאולוג
בהתנגדותו לאורתודוקסיה הקלוויניסטית האמריקאית המסורתית, צ'נינג העדיף מערכת יחסים עדינה ואוהבת עם אלוהים. הוא התנגד לנצרות רפורמית על כך שהיא:

מאבקו הפנימי של צ'נינג נמשך במשך שנתיים שבהן חי בריצ'מונד, וירג'יניה, ועבד כמורה פרטי עבור . הוא הגיע לאמונתו הסופית רק לאחר חיבוטי נפש וקשיים רבים. צ'נינג נקרא לכהן ככומר ב"" בבוסטון בשנת 1803, שם נשאר עד סוף חייו. הוא חי בתקופה של מתח גובר בין ליברלים דתיים לשמרנים ונשא בעמדה מתונה, תוך דחיית הקיצוניות של שתי הקבוצות. בשנת 1809 הוא נבחר כעמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.

בשנת 1815, צ'נינג היה מעורב במחלוקת בולטת על עקרונות האוניטריאניזם עם  (1770–1821). סקירה של עלון על אוניטריאניזם אמריקאי (אוניטריאניזם אמריקאי; או היסטוריה קצרה של התקדמותן ומצבן הנוכחי של הכנסיות האוניטריאניות של אמריקה), שיוחסה ל, פורסמה בכתב העת "The Panoplist" ביוני 1815. צ'נינג התנגד לאופן שבו אוניטריאנים בארצות הברית הוצגו בסקירה. ווסטר השיב להתנגדות זו, ובעקבות כך התנהל ביניהם חילופי עלונים.

למרות עמדתו המתונה, צ'נינג הפך מאוחר יותר לדובר ולפרשן הראשי של האוניטריאניזם, לאחר שש עשרה שנים בכנסיית רחוב פדרל בבוסטון. הוא הוזמן דרומה שוב למרילנד כדי לשאת את דרשת ההסמכה של המחנך והתאולוג הנודע לעתיד  (1789–1866), הכומר הראשון (1819–1823) שנקרא לקהילה שאורגנה זה עתה (1817) בבולטימור, הידועה בשם "". דרשה זו נודעה לעד בשם "דרשת בולטימור". הדרשה ניתנה ביום רביעי, 5 במאי 1819, וכותרתה הייתה "נצרות אוניטריאנית". בה, הוא פירש את עקרונות היסוד הייחודיים של התנועה האוניטריאנית המתפתחת, שאחד מהם היה דחיית השילוש הקדוש. עקרונות חשובים נוספים היו האמונה בטוב ליבו של האדם והכפפת רעיונות תאולוגיים לאור התבונה (יום השנה של הדרשה נחגג ומצוין מדי שנה על ידי הכנסיות של ה במרילנד, ומחוז ג'וזף פריסטלי שלה כ"יום ראשון של האיחוד", עם אורחים אקומניים מזדמנים מזרמים נוצריים אחרים). בהתבסס על דרשות אלו כינה הסופר והמבקר  את צ'נינג בחיבורו הביקורתי "סופרים אמריקאים" (1824-25) כאחד המטיפים הטובים במדינה. הוא אמר: "כתביו שפורסמו מצטיינים בפשטות, בבהירות ובעוצמה".

בשנת 1828, הוא נשא דרשת הסמכה מפורסמת נוספת, שכותרתה "דמיון לאלוהים". הרעיון של הפוטנציאל האנושי להיות כמו אלוהים, שצ'נינג טען כי הוא מעוגן היטב בכתבי הקודש, נתפס ככפירה על ידי הממסד הדתי הקלוויניסטי של ימיו. בדרשה זו טען צ'נינג לראשונה לאפשרות של התגלות באמצעות התבונה ולא רק מתוך כתבי הקודש. הספר "פילוסופיה אמריקאית: אנציקלופדיה" מסווג אותו כאחת מכמה דמויות ש"נקטו גישה יותר פנתאיסטית או  בכך שדחו את ההשקפות על אלוהים כנפרד מהעולם".

אפילו בסוף ימיו הוא דבק באמונה הבלתי  ב: .

שמאל|ממוזער|250px|ויליאם אלרי צ'נינג מאת , 1857. שמן על בד. מוצג באוניברסיטת בראון.
שנותיו האחרונות
בשנותיו האחרונות עסק צ'נינג בנושא העבדות, אף שמעולם לא היה חבר נלהב בתנועה לביטול העבדות. צ'נינג כתב ספר בשנת 1835 שכותרתו "עבדות". עם זאת, צ'נינג תואר כ"". הוא החזיק באמונה אמריקאית נפוצה לגבי נחיתותם של עמים אפריקאים ועבדים, והאמין שלאחר שחרורם, האפריקאים יזדקקו למשגיחים. המשגיחים (שהיו בעיקר אדוני עבדים לשעבר) היו נחוצים מכיוון שהעבדים היו מתמסרים לעצלות. יתר על כן, הוא לא הצטרף לתנועה לביטול העבדות מכיוון שלא הסכים עם דרך התנהלותם, והרגיש שהתאגדויות מרצון מגבילות את האוטונומיה של האדם. לכן, הוא בחר לעיתים קרובות להישאר נפרד מארגונים ומתנועות רפורמה. עמדת ביניים זו אפיינה את גישתו לגבי רוב השאלות, אף שכושר הביטוי שלו והשפעתו החזקה על העולם הדתי עוררו את איבתם של קיצונים רבים. לצ'נינג הייתה השפעה עצומה על החיים הדתיים (והחברתיים) של ניו אינגלנד ואמריקה במאה התשע-עשרה.

לקראת סוף חייו, צ'נינג אימץ את גישת הביטול המיידי של העבדות. השקפתו המתפתחת בנושא זה טופחה על ידי הצלחת ביטול העבדות הבריטי באיי הודו המערבית הבריטיים בשנת 1834 והיעדר המהפך החברתי והכלכלי הצפוי בקריביים לאחר האמנציפציה.

בשנת 1837, צ'נינג פרסם עלון, בצורת מכתב גלוי לסנאטור הנרי קליי, שבו התנגד לסיפוח טקסס, בטענה שהמהפכה שם הייתה "פלילית".

צ'נינג כתב בהרחבה על הספרות הלאומית החדשה והמתפתחת של ארצות הברית, באומרו שספרות לאומית היא "הביטוי של תודעת אומה בכתב", ו"ריכוז האינטלקט במטרה להפיץ את עצמו למרחקים ולהכפיל את האנרגיה שלו".

צ'נינג נפטר ב שבוורמונט, שם הוצבה אנדרטה לזכרו. הוא קבור ב, בקיימברידג' שבמסצ'וסטס.

מורשת והנצחה

 הנרי וודסוורת' לונגפלו כתב שיר בן חמישה בתים בשם "לוויליאם א. צ'נינג", שפורסם בספרו משנת 1942.
 "בית צ'נינג", שנקרא על שמו, נוסד על ידי  בשנת 1857 בחדר תשמישי הקדושה של כנסיית רחוב פדרל של צ'נינג.
 בשנת 1880, כומר אוניטריאני צעיר בניופורט, , פרסם ביוגרפיה בשם "ויליאם אלרי צ'נינג, זיכרון למלאת מאה שנה".
 "כנסיית הזיכרון על שם צ'נינג" נבנתה בניופורט, רוד איילנד בשנת 1880 לציון יום הולדתו ה-100.
 פסל ברונזה של צ'נינג מאת  הוקם בשנת 1892 בפארק טורו בניופורט, מול כנסיית הזיכרון על שם צ'נינג.
 פסל ברונזה של צ'נינג מאת  הוקם בשנת 1903 בקצה , בצומת של רחוב ארלינגטון ורחוב בוילסטון. הוא ניצב מעבר לרחוב מכנסיית רחוב ארלינגטון שבה שירת (ומכנסיית רחוב פדרל).
 דיוקן שלו תלוי גם במבואה של הכנסייה האוניטריאנית הראשונה של בולטימור בבולטימור, מרילנד, לצד אזכורים שנתיים בטקסי "יום ראשון של האיחוד" בחודש מאי.
 "", בית ספר יומי עצמאי לבנות בגבעת הייגייט ב, צפון לונדון, שנוסד במקור בשנת 1885 עבור בנותיהם של כמרים אוניטריאנים, נקרא על שמו.
 לצ'נינג הייתה השפעה עמוקה על תנועת ה, אף שמעולם לא הצטרף רשמית להשקפותיה. עם זאת, שניים מאחייניו של צ'נינג,  (1818–1901) ו (1810–1884), הפכו לחברים בולטים בתנועה.

לקריאה נוספת
 Amy Kittelstrom, The Religion of Democracy: Seven Liberals and the American Moral Tradition. New York: Penguin, 2015.
 Prescott Browning Wintersteen, Christology in American Unitarianism: An Anthology of Outstanding Nineteenth and Twentieth Century Unitarian Theologians, with Commentary. Boston: The Unitarian Universalist Christian Fellowship, 1977.

קישורים חיצוניים





 Channing biography at the Unitarian Universalist Association
 Channing Memorial Church in Newport, Rhode Island
 Works by or about William Ellery Channing at the Internet Archive
 Making of America e-texts of Channing's collected works

ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:אוניטריאנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אנגלי
קטגוריה:חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:חברי היכל התהילה לאמריקאים הגדולים
קטגוריה:בוסטון: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1780
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1842