אמיר בשארי

אמיר בשארי (ה' בטבת ה'תשי"ג, 23 בדצמבר 1952 – י"א בתשרי ה'תשל"ד, 7 באוקטובר 1973) היה חייל צה"ל שעוטר בעיטור העוז לאחר נפילתו במלחמת יום הכיפורים.

ביוגרפיה
בשארי נולד במושב גאולים לשרה ולשמעון, למשפחה ממוצא תימני. את לימודיו היסודיים עשה בצור משה ואת לימודיו התיכוניים במשמר הנגב.

בראשית פברואר 1971 גויס לצה"ל והוצב בחיל השריון. הוא עבר בהצטיינות קורס מפקדי טנקים ושירת כמפקד טנק בגדוד 77, חטיבה 7 תחת מפקד הפלוגה אמי פלנט.

במלחמת יום הכיפורים לחם בחזית הסורית ברמת הגולן. אור ליום השני למלחמה, 7 באוקטובר 1973, נפל בשארי במהלך קרב עמק הבכא. במהלך הלילה שלפני נפילתו הוא נלחם עם מחלקת טנקים מעל ואדי שמתחת להר חרמונית, שבו דרך המובילה אל כביש הרוחב ברמת הגולן והשתתף בבלימת התקפה של שריון סורי. לטענת מפקדו, אמי פלנט, בשארי היה הכלי הראשון שפתח באש בגזרת החרמונית. לטענת החוקר אורי מילשטיין, פעולתו של הטנק של בשארי גרמה למפקד הדיוויזיה הסורי לעצור את ההתקפה הליילית ולהמתין לבוקר למחרת. על פעילותו בקרב זה עוטר לאחר נפילתו בעיטור העוז:

הוא נקבר בבית הקברות הצבאי בנתניה.

על שמו שכונת "רמת אמיר" ביישוב הקהילתי צורן, הסמוכה למושב שלו, גאולים.

קישורים חיצוניים


הערות שוליים

קטגוריה:חללי צה"ל במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:מעוטרי עיטור העוז במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי בנתניה
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:גאולים: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1973