אברהם משה ברנשטיין

אברהם משה ברנשטיין (ביידיש: אברהם משה בערנשטיין; ט' באב ה'תרכ"ו, 21 ביולי 1866 – י' בסיוון ה'תרצ"ב, 16 ביוני 1932) היה חזן, מלחין, פולקלוריסט וחוקר מוזיקה יהודית, חניך הקונסרבטוריון בווינה, שפעל בביאליסטוק, ריגה ווילנה. נחשב לדמות מרכזית בחזנות הליטאית ולמלחין פורה של שירים עבריים ויידיים, לצד יצירות חזניות. היה מעורב באיסוף וחקר של ניגונים עממיים, ונמנה עם אנשי התרבות בווילנה שבין שתי מלחמות העולם.

ביוגרפיה
נולד ב־21 ביולי 1866 (תשעה באב) בעיירה שאצק שבמחוז מינסק, שישי מבין שישה אחים ואחיות, במשפחה אמידה יחסית. אביו יקותיאל היה חזן העיר.
מקורות אחדים מציינים שנת לידה אחרת (1865 או 21 באוגוסט 1866).

ב־1870 נשלח ל"חדר", אך מצא את החינוך שם מדכא. שנה אחר־כך הורשה ללמוד בבית המדרש המקומי, שם התבלט בכישרונו. כבר אז סייע לאביו, שהיה חזן חובב, בתפילות.

ב־1875 נכנס לישיבה במינסק, בתקופה זו הכיר את החזן ישראל מינסקר, שהותיר עליו רושם עז והשפיע על סגנונו. וב־1879 המשיך לישיבת מיר. ב־1881 עזב את הישיבה, ונדד בין ערים בפולין בחיפוש אחר מורה לחזנות שישלב אידיאליזם ומוזיקליות.

ב־1884 הגיע לקובנה, שם התקרב לחזן רפאל יהודה רבינוביץ, שהשפיע עליו רבות. הוא הפך לעוזרו, ושימש שם כחזן שני וכמנצח מקהלה, למד בבית ספר למוזיקה, והחל להלחין ברצינות. בין יצירותיו הראשונות היו "עם עולם" ו"זאמד און שטערן".

ב־1888 מונה לחזן בבית הכנסת "עדת ישורון" בביאליסטוק, וב־1889 שימש מנצח מקהלה עבור החזן ברוך לייב רוזובסקי  בריגה.

בשנת 1891 (או 1893) החל לכהן כחזן בבית הכנסת "טהרת קודש" בווילנה, תפקיד שבו כיהן במשך שלושים שנה, עד 1921.

ב־1893 נישא ללינה אנסל, ונולדו להם שישה ילדים, בהם המלחין אביאסף ברנע.

פעילותו המוזיקלית
בווילנה הקים מקהלה והפך לאחד מחשובי החזנים בליטא. יצירותיו החזניות נבדלו בשילוב יראת שמיים עם שלמות מוזיקלית, והיו בהן גם השפעות אמנותיות רחבות. בין לחניו הבולטים:
 "ישמח משה" (דו מינור)
 "השכיבנו" (פה מינור)
 "אהבת עולם" (מי מינור)
 "השם, השם" (לה מינור), יצירה שנאמר כי המלחין ניקולאי רימסקי מצא בה עניין מיוחד.

בנוסף חיבר למעלה מ־150 שירים בעברית וביידיש, בהם:
 "זאמד און שטערן" (שמעון פרוג)
 "העמערל" (אברהם רייזן)
 "עם עולם" (מרדכי צבי מאנה)
 "השלג" (זלמן שניאור)

עבודותיו המודפסות
 "נגינות ישראל" (1898–1900) – שירים עבריים ויידיים לליווי פסנתר.
 "עבודת הבורא" – שלושה כרכים של יצירות חזנות (1912/1914–1931).
 "מוזיקאַלישער פּינקס" ('הפנקס המוזיקלי') (ווילנה, המכון האתנוגרפי ע"ש ש. אנסקי, 1927) – אוסף ניגונים, בעיקר חסידיים, שראה בו עבודתו המחקרית החשובה ביותר.
 שירי ילדים, ספר סולפז' ויצירות חינוכיות נוספות.

מעורבות ציבורית
מלבד פעילותו החזנית הקדיש ברנשטיין מאמצים רבים להפצת החינוך המוזיקלי בקרב בני הנוער. הוא לימד במוסדות החינוך היהודיים בווילנה, ובהסמינר העברי למורים ייסד מקהלת גברים גדולה, שזכתה לשם ברחבי האזור. בקונצרטים שארגן נחל הצלחה רבה וזכה לביקורות חמות. במקביל חיבר יצירות ליטורגיות רבות, רסיטטיבים וביצירות קונצרטנטיות שהיו לחלק בלתי נפרד מן הרפרטואר של חזנים בני זמנו. כמה מלחניו הוקלטו על גבי תקליטי גרמופון בידי גדולי החזנים, בהם גרשון סירוטה, מרדכי הרשמן ומשה קוסוביצקי.

מאז נעוריו היה קשור לרעיונותיו של אשר גינצברג ("אחד העם"). בשנת 1899 הצטרף כחבר פעיל לבני משה, ארגון תרבותי-חינוכי ציוני שייסד אחד העם.

במהלך מלחמת העולם הראשונה (1915–1918), תחת הכיבוש הגרמני, ניהל את מקהלת "הזמיר" ואת מקהלת בית הספר המקצועי "הילף דורכּ אַרבעט". היה המנהל המוזיקלי של ארגון "בני אסף" וקיבל את פרסם הראשון.

ב־1919 היה שותף להקמת החוג המוזיקלי של החברה היהודית להיסטוריה ולאתנוגרפיה על שם אנ-סקי בווילנה. במסגרת זו ארגן מקהלות, ליקט שירי עם ופרסם מאמרים בביקורת מוזיקה.

ברנשטיין עסק גם במחקר ובכתיבה. הוא חיבר מאמרים בעברית וביידיש על מוזיקה יהודית, והותיר זיכרונות על חזנים ומוזיקאים שפעלו בתקופתו. היה אורח קבוע בספריית שטראשון בווילנה, שם העמיק במחקריו. בני דורו תיארו אותו כאדם עדין נפש, משכיל ואהוב, אשר ביתו שימש מרכז לאנשי רוח ולמוזיקאים.

שנותיו האחרונות
ב־1921 פרש מתפקיד החזן עקב סכסוכים עם גבאי בית הכנסת, אך המשיך להופיע ולהורות. עסק בהוראת מוזיקה בבתי־ספר עבריים ובסמינר למורים בווילנה, והלחין אופרת ילדים "שלגיה".

ב־1927 הוציא את "מוזיקאַלישער פּינקס" שזכה להדים חיוביים. בשנותיו האחרונות תרגם את קהלת (1927) ואת שיר השירים (1931) ליידיש.

נפטר בווילנה ב־16 ביוני 1932 (י' בסיוון תרצ"ב), ונקבר בעיר.

מורשת
לא הותיר אחריו הקלטות, אולם שמו נותר חשוב בחקר החזנות והמוזיקה היהודית. חלק מיצירותיו הודפסו לאחר מותו בכתבי עת חזניים בוורשה (1934–1935), והקובץ "מוזיקאַלישער פּינקס" הודפס מחדש בידי אגודת החזנים של אמריקה ב־1958.

ארכיונו שמור בספריית ייווא בניו יורק.

להאזנה

לקריאה נוספת
 מאיר ברנשטיין, "זכרונות אודות אחי", "די חזנים וועלט", ורשה, 1934.
 פינחס שרמן, "ליום השנה השני לפטירתו של א.מ. ברנשטיין", "די חזנים וועלט", ורשה, 1934.
 נתן סטולניץ, נגינה אין יידישן לעבן, טורונטו, 1957.
אברהם משה ברנשטיין, בתוך: 
 אליהו זאלודקאווסקי, אברהם משה בערנשטיין – "קולטור-טרעגער פון דער ידישער ליטורגיע" (1930) 

זלמן רייזען (עורך), "לעקסיקאָן פון דער נייער יידישער ליטעראטור", ניו יורק 1956, עמ' 404–405 
 J. Landenberg, "Profile: Chazan Avrohom Moshe Bernstein", Cantors’ World, 1972.
 Jacob Sherman, "Chazan Avraham Moshe Bernstein", Cantors’ Review, 1977.

קישורים חיצוניים

 מרכז לחקר המוזיקה היהודית, האוניברסיטה העברית – אברהם משה ברנשטיין
 מדריך לאוסף כתבי ברנשטיין בארכיון YIVO
 Geoffrey Shisler – ביוגרפיה


הערות שוליים

קטגוריה:חזנים
קטגוריה:מלחינים יהודים
קטגוריה:מוזיקולוגים יהודים
קטגוריה:יהודים ליטאים
קטגוריה:וילנה: אישים
קטגוריה:חזנים ליטאים
קטגוריה:מלחיני קטעי חזנות
קטגוריה:בוגרי ישיבת מיר
קטגוריה:ילידי 1866
קטגוריה:נפטרים ב-1932