כובע הקש

כובע הקש או דיוקן סוזנה לנדן (בצרפתית: Le Chapeau de Paille) הוא ציור שמן על עץ מעשה ידי הצייר הפלמי פטר פאול רובנס, אשר נוצר, ככל הנראה, בין השנים 1622 ל־1625. היצירה נחשבת לאחת המפורסמות שבציוריו ונמצאת באוסף הקבע של הגלריה הלאומית בלונדון.

 תיאור היצירה 
הציור מתאר אישה צעירה, ככל הנראה סוזנה לנדן, בעלת עיניים גדולות וכהות וצוואר מוארך באופן לא שגרתי. הרקע עשוי שכבות של עננים מתנשאים, והפלטה הצבעונית מצומצמת לגוני אפור, אדום, שחור וכחול. השילוב הזה מעניק לציור אופי ייחודי ומושך תשומת לב. סומק לחייה ואודם שפתיה מודגשים באמצעות שרווליה האדומים, ואילו עיניה מודגשות על ידי כחול השמים והצללים שמטיל הכובע השחור על פניה. מבטה של הדמות אינו פוגש ישירות את עיני הצופה. נראה כי היא הסיטה את מבטה זה עתה או מהססת להביט מעלה. זרועותיה שלובות בתנוחה הנראית מגוננת מעט, אך גם מדגישה את קימורי גופה. רובנס הציב את מרכז תשומת הלב באזור החזה המואר באור שמש רך, בעוד פניה מוצלות תחת שוליו הרחבים של הכובע.

 שם היצירה והכובע 
הכובע שבראש הדמות הפך לסימן ההיכר של היצירה, שהייתה ידועה מאז המאה ה-18 בשם הצרפתי "Le Chapeau de Paille" – „כובע הקש”. אף על פי כן, הכובע כלל אינו עשוי מקש. על פי ההשערה, מקור הכינוי בטעות רישום, שבה הוחלפה המילה הצרפתית paille (קש) במילה poil (לבד). מדובר למעשה בכובע לבד מסוג "בייבר", שהיה אופנתי בארצות השפלה בשנות ה־1620 בקרב נשים וגברים אמידים. הכובע, העשוי שיער בונה צפוף, הצטיין בעמידותו ובשוליים הרחבים שניתן היה לעצבם בחופשיות. באותה תקופה היה לבד הבונה חומר יקר ונחשב לסמל למעמד גבוה, עוד לפני תחילת המסחר הרחב בפרוות מאמריקה הצפונית. נוצה ארוכה של יען שולבה בקצה הכובע כתוספת עיטור אופיינית. גם עגילי הענבר הגדולים בצורת טיפה שחובשת הדמות מצביעים על עושרה ועל היותה אשת חברה מהמעמד הגבוה.

 זיהוי הדמות 
על אף שאין סימן מזהה ישיר, הדמות מזוהה כמעט בוודאות כסוזנה לונדן (1599–1643), בתו של דניאל פורמן, סוחר משי ושטיחי קיר מאנטוורפן וחברו הקרוב של רובנס. לנדן נישאה לראשונה בשנת 1617 לריימונד דל מונט, שנפטר זמן קצר לאחר מכן, ובשנית בשנת 1622 לארנולד לנדן. העובדה שהיא עונדת טבעת נישואין ומצטיירת כאישה צעירה בשנות העשרים לחייה מחזקת את ההשערה שהציור צויר זמן קצר לאחר נישואיה השניים. רשומות היסטוריות מצביעות על כך שהציור היה ברשות משפחת בעלה השני, דבר התומך בזיהוי זה. בשנת 1630 נישא רובנס לאחותה הצעירה של סוזנה, הלן פורמן, שהייתה בת שש־עשרה בלבד, ונולדו להם חמישה ילדים עד פטירתו של רובנס בשנת 1640.

 תהליך העבודה 
במוזיאון אלברטינה בווינה מצוי רישום הכנה לדיוקן זה, המתמקד בראש ובכתפיים בלבד. במהלך העבודה הרחיב רובנס את שטח הציור: הוא הוסיף לוח עץ בצדו הימני והאריך את היצירה בתחתיתה. כך הצליח להשלים את ציור הזרועות והידיים של הדמות, וליצור שמיים רחבים יותר המעניקים עומק דרמטי. בצד ימין הוסיף עננים כהים המשווים ניגוד לשמיים הבהירים בצד שמאל, מהם נופל האור על גופה של הדמות. העננים הרכים משתלבים כמעט עם הצעיף העוטף את כתפיה, וממשיכים את קווי הנוצה המעטרת את הכובע ואת קווצות השיער הבהירות הבוקעות מתחתיו. שילוב זה של אור וצל מעניק לציור תחושת תנועה ואווירה של חיים.

 ייחוד והשפעה 
הציור נחשב ליצירה יוצאת דופן בכריזמה שלה, ומושך את מבט הצופים בגלריה מאז הוצג לראשונה. המבקרים מציינים את אופייה המעורפל והאינטנסיבי של הדמות, שנדמית כלואה בין ביטחון עצמי להססנות. הדיוקן נחשב לאחת התמונות המזוהות ביותר עם סגנונו הבשל של רובנס, שבו השילוב בין רוך לבין עוצמה, בין ארצי לשמיימי, יוצר נוכחות חזקה במיוחד.

השפעתו של הציור ניכרת גם באמנים מאוחרים יותר. תומאס לורנס שאב ממנו השראה ביצירתו "Lady Peel" משנת 1827 (המוצגת כיום באוסף פריק בניו יורק), והציירת אליזבט ויז'ה-לה ברן התייחסה אליו ישירות בציורה "דיוקן עצמי עם כובע קש". ויז'ה-לה-ברן אימצה את אותה פלטת צבעים ואפקטים של אור, אך ציירה כובע עשוי קש אמיתי – מחווה אירונית לשם השגוי שבו נודע ציורו של רובנס.

 תולדות הבעלות 
הציור היה בבעלותו של סר רוברט פיל עד שנרכש בשנת 1871 על ידי הגלריה הלאומית בלונדון. הוא מוצג כיום בחדר 15 של אוסף הקבע ונחשב לאחת מאבני היסוד של האוסף הפלמי במוזיאון.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:פטר פאול רובנס: ציורים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:הגלריה הלאומית (לונדון)
קטגוריה:ציורי שמן