ג'אנג ג'ה-דונג

גָ'אנְג גְ'ה-דונְג (בכתב סיני: 張之洞, בפין-יין: Zhāng zhī dòng; ) היה פוליטיקאי סיני שחי בתקופת שושלת צ'ינג המאוחרת. יחד עם , לי הונג-ג'אנג ו, ג'אנג ג'ה-דונג היה אחד מארבעת הפקידים המפורסמים ביותר של שלהי שושלת צ'ינג. הוא נודע כתומך ברפורמה מבוקרת ובמודרניזציה של הכוחות הסיניים, וכיהן כמושל פרובינציית שאנשי וכ, של  ושל , וכן כחבר ב. הוא מילא תפקיד מוביל בביטול מערכת בחינות הקיסריות בשנת 1905. המשמרות האדומים הרסו את קברו בשנת 1966 במהלך מהפכת התרבות. שרידיו התגלו מחדש בשנת 2007 ונקברו מחדש.

ראשית חייו
ג'אנג נולד בנציבות שינגיי (興義府) שבמחוז גוויג'ואו. הוא היה בן דודו של . בשנת 1852 הוא ניגש לבחינות הקיסריות ברמה המחוזית ב (כיום בייג'ינג) והגיע למקום הראשון כ"גְ'יֵה-יְוֵּ'אן" (解元) בדרגת ה"ג'וּ'זֶ'ן". בשנת 1863, הוא ניגש לבחינה ברמת הארמון ויצא כ"טָאנְחְווָה" (探花), המועמד השלישי בדירוגו במעמד ה. לאחר מכן התקבל ל כ"בּייֵנְשְׂיוֹ'" (編修; עורך) לפני שקיבל תפקידים אחרים, כולל "גְ'יָאושִׂי" (教習; מורה), "שְׁה-דוּ" (侍讀; קורא) ו"שְׁה-גְ'יָאנְג" (侍講; מרצה). בשנת 1882, הוא הועבר לתפקיד "שׂוּ'נְפֿוּ" (巡撫; מושל מחוז) של מחוז שאנשי. צה שי, הקיסרית האלמנה של סין משושלת צ'ינג קידמה אותו ל באוגוסט 1889.

מרד דונגאן ומשבר אילי
במהלך מרד דונגאן בשנים 1862–1877 כבשה האימפריה הרוסית את אזור  בשינג'יאנג. לאחר שכוחות קיסרות שושלת צ'ינג דיכאו בהצלחה את מרד דונגאן, הם דרשו שהרוסים ייסוגו מאילי, מה שהוביל למשבר, המכונה "משבר אילי".

לאחר שהדיפלומט הכושל , ששוחד על ידי הרוסים, חתם ללא אישור מממשלת צ'ינג על חוזה שהעניק לרוסיה זכויות אקס-טריטוריאליות, קונסוליות, שליטה על סחר ופיצויים, התעוררה סערה ציבורית עצומה בקרב המלומדים הסינים, וחלקם קראו להוציא להורג את צ'ונגחואו. ג'אנג דרש את הוצאתו להורג של צ'ונגחואו ודחק בממשלת צ'ינג להתייצב מול רוסיה ולהכריז על החוזה כבטל. הוא אמר: "יש לראות ברוסים חמדנים ותוקפניים ביותר בהצגת דרישותיהם, ובצ'ונגחואו טיפש ואבסורדי ביותר בקבלתן... אם נתעקש על שינוי החוזה, ייתכן שלא יהיו צרות; אם לא נעשה זאת, איננו ראויים להיקרא מדינה". דבריו אלו זכו להד נרחב בקרב המלומדים הסינים. בסופו של משא ומתן חדש החזירה רוסיה לסין את מרבית השטח תחת  של 1881, בתמורה לפיצוי כספי משמעותי ולהטבות סחר.

מלחמת סין–יפן הראשונה
ג'אנג היה מעורב במלחמת סין–יפן הראשונה, אם כי לא בחזית. בתחילה הוא תמך בקבלת סיוע זר מכוחות אירופיים ליד טיינג'ין בלחימה נגד היפנים. באוקטובר 1894, הוא שלח מברק ללי הונג-ג'אנג, המשנה למלך של גְ'ה-לִי, והציע רכישת ציוד ימי והלוואות מבנקים זרים. הוא המשיך לתמוך בכך, ובנוסף הציע רכישת נשק, ברית עם מעצמות אירופיות, ו"הפרדה ברורה בין תגמולים ועונשים" לכוחות, לאחר שהיפנים חצו את נהר יאלו לסין בסוף אוקטובר, ואיימו על המחוזות הצפון-מזרחיים. בראשית 1895, היפנים החלו במתקפה על מחוז שאנדונג, וג'אנג שלח מברק חירום למושל המחוז  והציע גיוס אזרחי מהיר, בניית מבצרים חזקים ושימוש במוקשים יבשתיים, כדי למנוע התקדמות יפנית נוספת. הוא גם שלח נשק ותחמושת לסייע במערכה.

טאיוואן
לג'אנג הייתה דעה נחרצת בנושא ויתור על טאיוואן ליפנים, בהתאם להסכם שימונוסקי משנת 1895 שסיים את מלחמת סין–יפן הראשונה. בסוף פברואר 1895, הוא הבהיר את עמדתו לממשלת צ'ינג, ואף הציע רעיונות כיצד למנוע את אובדן טאיוואן. הוא הציע לקחת הלוואות ענק מהבריטים, שבתמורה ישלחו את הצי שלהם להגן על טאיוואן מפני היפנים. בנוסף, הוא הציע להעניק לבריטים זכויות כרייה בטאיוואן למשך כ-10 עד 20 שנה. במאי 1895, ממשלת צ'ינג הורתה לכל הפקידים האזרחיים והצבאיים להתפנות מטאיוואן. ג'אנג גם סירב לספק סיוע לכוחות צ'ינג הנותרים בטאיוואן, במיוחד לאחר נפילת ג'ילונג ועם טאיפיי כמעוז צ'ינג היחיד שנותר בטאיוואן. ב-19 באוקטובר 1895, אחרוני כוחות צ'ינג בטאיוואן, בפיקודו של , נסוגו לשיאמן.

מודרניזציה של צבא סין
לאחר תבוסתה של סין במלחמת סין–צרפת בשנת 1885, נאמר כי ג'אנג בחן את השתלשלות האירועים של המלחמה והביע את רצונו להקים צבא מודרני שיוכל להתמודד עם צבאות המערב בתזכיר ששלח לכס המלכות. בעקבות הניתוח של ג'אנג, זוהו חולשותיהם של הכוחות הסיניים המסורתיים בהשוואה לכוחות המערביים, שהיו בעלי כוח אש, ניידות ויכולת לחימה אישית טובים יותר. כאשר ג'אנג הקים את האקדמיה הצבאית של גואנגדונג, הוא קבע סטנדרטים פיזיים גבוהים לקבלה ושכר קצינים גרמנים כמדריכים כדי לטפל בחולשות של הכוחות הסיניים. באופן ספציפי, בתהליך המודרניזציה של הכוחות בגואנגדונג, ג'אנג הפך את הכוחות שאומנו ל"גרעין" של כוחות חדשים יותר, והעביר את האימונים מיחידה ליחידה. בנוסף, ג'אנג שילב לימוד סיני מסורתי עם לימוד צבאי מערבי באקדמיה הצבאית של גואנגדונג תחת העיקרון המנחה שלו "טִייוּנְג" (體用), המדגיש ערכים סיניים מסורתיים ורואה ביבוא מערבי כדבר המיועד לשימושים מעשיים בלבד. מתוך שאיפה לתעש את סין למען הגנתה, הוא הזמין מאנגליה מפעל להתכת ברזל ופלדה. הדבר נתקל בבעיות מכיוון שג'אנג לא היה בקיא בתהליכי המטלורגיה; הוא לא היה מודע קודם לזמינות העפרות למפעל, והמפעל לא היה ממוקם ליד אזור כריית פחם. המפעל החל בייצור בשנת 1894. ההפסדים שנבעו מהטעות היו משמעותיים, והובילו ללעג פוליטי מסוים. ג'אנג גם הקים את האקדמיה הצבאית של חוביי (湖北學堂) בשנת 1896, שם העסיק מדריכים מהאקדמיה של גואנגדונג. רוב הסגל היו סינים. הוא גם שכר כמה קצינים גרמנים כמדריכים.

בעת ששימש כמושל נאנג'ינג בשנת 1894, ג'אנג הזמין גדוד אימונים גרמני של 12 קצינים ו-24 נגדים כדי לאמן את חיל המצב המקומי ולהפכו לכוח צבאי מודרני. בשנת 1896, בהתאם לצו קיסרי, עבר ג'אנג ל כדי לשמש כמשנה למלך של חוגוואנג, אזור הכולל את מחוזות חוביי וחונאן. ג'אנג הסתמך על ניסיונו בנאנג'ינג כדי לשדרג את הכוחות שתחת פיקודו בחוגוואנג. בנוסף, הוא הציע בניית מסילת ברזל מהנקואו ליד בייג'ינג, והוא מונה לממונה על הפרויקט. המסילה לא הושלמה עד 1906. מתוך תמיכה נוספת בתיעוש סין, הוא הקים, בין השאר, מטבעה, בורסקאות, מפעלי אריחים ומשי, וכן מפעלי נייר, כותנה וצמר.

בווצ'אנג ג'אנג אימן וצייד ביעילות יחידות מודרניות של חבלנים, מהנדסים, פרשים, משטרה, ארטילריה וחיל רגלים. מתוך 60,000 החיילים תחת פיקודו, 20,000 אומנו ישירות על ידי קצינים זרים, ואקדמיה צבאית הוקמה בווצ'אנג כדי להכשיר דורות עתידיים של חיילים. ג'אנג צייד את הכוחות ברובי מאוזר גרמניים ובציוד מודרני אחר. משקיפים זרים דיווחו כי עם סיום אימוניהם, הכוחות שהוצבו בחיל המצב של ווצ'אנג היו שווים לכוחות אירופיים בני זמנם.

במהלך מרד הבוקסרים, ג'אנג, יחד עם כמה מושלים אזוריים אחרים שפיקדו על צבאות מודרניים משמעותיים, סירב להשתתף בהכרזת המלחמה של הממשל המרכזי נגד ברית שמונה האומות. ג'אנג הבטיח לזרים במהלך המשא ומתן כי לא יעשה דבר כדי לעזור לממשל המרכזי. הוא אמר זאת לאוורארד פרייזר. חבורה זו נודעה בשם "".

כוחותיו של ג'אנג הפכו מאוחר יותר למעורבים בפוליטיקה. בשנת 1911, חיל המצב של ווצ'אנג הוביל את התקוממות ווצ'אנג, הפיכה נגד הממשל המקומי שהיוותה זרז למהפכת שינהאי הכלל-ארצית. מהפכת שינהאי הובילה לקריסת שושלת צ'ינג ולהחלפתה ברפובליקת סין.

מעורבות ברפורמה
סיעת הרפורמיסטים של ג'אנג ג'ה-דונג בחצר של שלהי שושלת צ'ינג הייתה בעלת השפעה רבה. יאנג רוי, אחד מ, היה המודיע הפוליטי של ג'אנג בבייג'ינג שביצע את הוראותיו במהלך רפורמת מאה הימים של 1898.  הוא כפוף נוסף שחלק את חזונו האקדמי של ג'אנג, והוא כתב יחד עם ג'אנג תזכיר לחצר המלכות שהציע רפורמה בבחינות הקיסריות. לג'אנג הייתה שליטה רבה על התקדמות הרפורמות מכיוון שהיו לו אנשי סוד ומודיעים זמניים נוספים מאזורים אחרים.

בחודש השלישי של 1898, פרסם ג'אנג את יצירתו "קריאה ללימוד" (勸學篇), העוסקת בשאלות של רפורמה חינוכית. הוא התעקש על שיטת רפורמה שמרנית יחסית, המסוכמת בביטויו "לימוד סיני כמהות, לימוד מערבי ליישום" (中學為體，西學為用). ב"קריאה ללימוד", העלה ג'אנג מתודולוגיית רפורמה של יישום בתי ספר חדשים על חשבון מנזרים בודהיסטיים וטאואיסטיים. תוך כדי כך, שימור של 30 אחוז מהמנזרים ולימוד קונפוציאניזם היו גם חלק מהמתודולוגיה כדי לסייע לשתי הדתות להתקיים. נאמר כי הרפורמה של ג'אנג ג'ה-דונג בחינוך לא נועדה לחסל מוסדות דתיים, אלא להקצות משאבים טוב יותר.

, רפורמיסט נוסף של סוף תקופת צ'ינג, הביע מאוחר יותר צורת חשיבה דומה - הוא גם תמך בסיוע לחינוך מודרני על חשבון מקדשים. עם זאת, קאנג יואוויי קיצוני יותר מכיוון שהוא חזה את השמדת הדתות בהשוואה לגישתו השמרנית של ג'אנג. ג'אנג תמך בחזונו של קאנג ללמידה אקדמית, אך דחה את הצעתו של קאנג לדת קונפוציאנית. היסטוריונים רואים בדרך כלל ברפורמה של ג'אנג ג'ה-דונג ניסיון לפשר בין מודרניות למרקם החברתי הקיים של סין.

הוא ירש את  כ בשנת 1901, ועבר לנאנג'ינג, שם הניח את היסודות לאוניברסיטת נאנג'ינג המודרנית. ג'אנג ג'ה-דונג, יחד עם ליו קון-יי ווי גואנגטאו, היו מייסדי מכללת סנג'יאנג למורים. ג'אנג אימץ את מערכת החינוך והעקרונות היפניים, והודיע על תוכניתו לשכור 12 מורים יפנים (教习) בתקשורת עם מוריושי נאגאוקה (長岡護美) לפני הקמת המכללה.

שנותיו האחרונות
בשנת 1900, הוא תמך בדיכוי מרד הבוקסרים. כאשר ברית שמונה האומות נכנסה לבייג'ינג, ג'אנג, יחד עם לי הונג-ג'אנג ואחרים, השתתף ב"הגנה ההדדית של דרום-מזרח סין". הוא דיכא מרידות מקומיות והביס את צבא המורדים של . הוא מונה לשר לענייני צבא בשנת 1906, ועבד בבייג'ינג עבור הממשל המרכזי.

הוא נוכח לדעת כי שינוי במצבה של סין הוא הכרחי, ובמקביל הבין שהפקידים והעם הסינים דבקים בעקשנות בלתי מתפשרת ברעיונותיהם ובמוסדותיהם המסורתיים, וכתב את רעיונותיו בספר: "תקוותה היחידה של סין: עתירה". הספר הופץ למועצה הגדולה של המדינה, למשנים למלך, למושלים ולבוחנים הספרותיים של סין.

לג'אנג ג'ה-דונג היו 13 בנים, כולל  וג'אנג ז'נלי. , פסיכולוגית סינית, היא נכדתו.

ג'אנג נפטר ממחלה בשנת 1909 בבייג'ינג בגיל 72. הוענק לו התואר שלאחר המוות "וֶנְשְׂיָאנְג" (文襄).

לקריאה נוספת





ביאורים

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים סינים
קטגוריה:ילידי 1837
קטגוריה:נפטרים ב-1909