חיים גורדון

חיים גורדון (24 בינואר 1936 – 20 במאי 2025) היה פילוסוף ישראלי, פרופסור למחשבת החינוך במחלקה לחינוך, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. עבודתו התמקדה באקזיסטנציאליזם ובאפשרות יישומו בתחום הפילוסופיה של החינוך. ספריו עוסקים בחינוך לשלום ולדיאלוג בין יהודים וערבים; מאבק ברוע פוליטי; פסיכולוגיה של ילדים, מתבגרים וקבוצות, והתייחסות לאמנות על כל סוגיה. אשתו השנייה, רבקה גורדון (1947 – 2024), הייתה שותפתו למחקר ולמאבקי השלום.

 ביוגרפיה 
חיים גורדון נולד בירושלים וגדל בישראל ובארצות הברית. הוריו, מרדכי ורחל גורדון, היו חברי קיבוץ יגור. בקיץ 1938, בהיותו בן שנתיים, נסע עם הוריו לביקור משפחתי בארצות הברית. פרוץ מלחמת העולם השנייה מנע מהם אפשרות להשיג אשרות כניסה ולחזור לישראל. אביו שהוכשר כמורה ליידיש, קיבל עבודה כמדריך בהכשרת תנועת הבונים בניו ג'רזי. בהמשך נדדה המשפחה בעקבות אפשרויות הפרנסה של האב. בארצות הברית נולדו אחיותיו, אהרונה ובלהה. עד גיל 13 חי ולמד בארצות הברית, וכך הפכה האנגלית לשפת הקריאה והכתיבה שלו, בעוד העברית נשארה שפת הדיבורחיים גורדון, היזכרות קיומית: פרקים אוטוביוגרפיים, (ללא תאריך)..

בשנת 1949 חזרה המשפחה לקיבוץ יגור. בשנת 1951, על רקע הפילוג בקיבוץ המאוחד, עברו הוריו לקיבוץ רמת יוחנן. באותה עת נבטה בו תשוקה למוזיקה קלאסית, בעקבות מפגש עם שני מורים משמעותיים: נחמיה זבולון (הרברט פרידלנדר) מקיבוץ יגור, ומתתיהו שלם מקיבוץ רמת יוחנן. הוא נישא לאשתו הראשונה, רחלה, בת קיבוץ רמת יוחנן. הוא עשה את שירותו הצבאי בנח"ל והשתחרר בדרגת סגן משנה. בהמשך השתתף כלוחם במלחמת סיני וכקצין חינוך במלחמת יום כיפור. לאחר השירות הצבאי, עבר הזוג להתגורר בקיבוץ מגל. חיים עבד כרועה צאן ושימש פעמיים כמזכיר הקיבוץ. שם גם נולדו ילדיהם, ניצן (ג'וי) גורדון, מרדכי גורדון וניב גורדון.

גורדון למד באוניברסיטת תל אביב והשלים תואר ראשון במתמטיקה ותואר שני בפילוסופיה. מנחיו היו בן-עמי שרפשטיין ופרופסור הורוביץ. נושא התזה היה: מיסטיקה ולוגיקה בכתבי ברטרנד ראסל. גורדון השלים דוקטורט באוניברסיטת ונדרבילט, טנסי, ארצות הברית. נושא הדוקטורט: כתבי מרטין בובר והשפעתם על החינוך הקיבוצי בישראל.

בשנת 1975 התקבל כמרצה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ולימד גם במכללת הנגב (מכללת ספיר כיום). בהמשך התמנה לפרופסור מן המניין וכיהן כחבר בסנאט האוניברסיטה. גורדון לימד גם באוניברסיטת אלבמה, ובאוניברסיטת נוטרדאם.

 מחקריו 
 מילון האקזיסטנציאליזם 
ספר זה מאת חיים גורדון, יצא לאור בשנת 2013, בהוצאת ראוטלג'. מילון האקזיסטנציאליזם מספק - באמצעות ערכים מסודרים בסדר אלפביתי - סקירה כללית של העקרונות, הפילוסופים והסופרים של האקזיסטנציאליזם. ערכים נוספים עוסקים בהוגים שהאקזיסטנציאליסטים טענו בדיעבד שהם חולקים פילוסופיות דומות, כמו ניטשה, קירקגור ודוסטויבסקי.

 הפילוסופיה של סארטר ואתגר החינוך 
ספר זה מאת חיים גורדון ורבקה גורדון, יצא לאור בשנת 2011, בהוצאת Mellen Studies in Education. המחברים טוענים שהפילוסופיה והפסיכולוגיה של סארטר מסייעים לחשוב בצורה פרודוקטיבית ובדרכים חדשות על מצב החינוך כיום. בעקבות פרסום רעיונותיו של פרויד על התפתחות הילד, סארטר דחה את הסכימה של פרויד, בטענה שהיא מאפשרת בריחה מחירות, ולכן, הסכימה כולה מבוססת על הונאה עצמית. הטענה בספר זה היא, שמושגים כמו הונאה עצמית, הפרויקט הראשוני, סדרתיות ועוד, אינן ייחודיות לתודעה של מבוגרים. אלו תופעות שמתחילות בילדות ומתפתחות עם הגיל, כחלק מעיצוב האישיות.

 סארטר והרוע: קווים מנחים למאבק 
ספר זה מאת חיים גורדון ורבקה גורדון, יצא בשנת 1995 בהוצאת Praeger. עמידה מול הרוע, לפי ספר זה, היא תנאי הכרחי להתבגרות משמעותית וליצירת אישיות אינטגרטיבית, שמסוגלת לאמץ את כל הסתירות של הרוע. המחברים טוענים כי הפילוסופיה שפיתח ז'אן פול סארטר יחד עם הדוגמאות המדגימות אותה - כפי שהוצגו ביצירות הפרוזה שלו - יכולות לשמש מדריך מעשי לניווט בעולם המודרני. זהו ספר חשוב בעיצוב תפיסת עולמם החינוכית-אקטיביסטית של חיים ורבקה, והוא נולד מתוך ניסיונם בהתמודדות עם הפרות של זכויות אדם.

 הפנומנולוגיה של מוריס מרלו-פונטי: בסיס לשיתוף עם הארץ 
ספר זה מאת חיים גורדון ושלומית תמרי, יצא לאור בשנת 2004, בהוצאת Greenwood. מוריס מרלו-פונטי היה פילוסוף ופסיכולוג ילדים. במחקריו התמקד בפנומנולוגיה של התפיסה וסייע לתפנית המחשבתית והמחקרית הקרויה, המפנה הלשוני. הספר נכתב בעקבות כניסת המחשבים לבתי הספר היסודיים ומדגיש את חשיבותו של החינוך הסביבתי כאמצעי מאזן למפנה החינוכי בן זמנינו. בין מושגי המפתח של הספר נמנים: הביקורת על הדואליזם סובייקט-אובייקט בפילוסופיה ובפסיכולוגיה; תפיסה אובייקטיבית וקדם-אובייקטיבית; הטבע והתרבות כאופקים של שדות תפיסה; תנועת הגוף כאמצעי לתיקון אשליות תפיסתיות וללמידה משמעותית.

 הירואיזם וחברות בנובלות של אריך מריה רימרק 
ספר זה מאת חיים גורדון, יצא בשנת 2013 בהוצאת Peter Lang. אריך מריה רמרק היה אחד הסופרים הבודדים של המאה העשרים שתיארו את גבורתם של אנשים רגילים ואת החברויות היפות שיכולות לצמוח ביניהם. הטענה המרכזית היא, שהנכונות לראות את הרוע ולהילחם בו באומץ, יש בה נדיבות רבה ולכן מאפשרת התפתחות של חברות אמת ואף אהבה. טענה זו עולה בקנה אחד עם האידאות הראויות בפני עצמן, עליהן דיבר אפלטון.

 התגוררות שירית: אתגרים חינוכיים בחשיבתו של היידגר על שירה 
ספר זה מאת חיים גורדון, יצא לאור בשנת 2000, בהוצאת Brill. מרטין היידגר טען שהשירה מסייעת לחשוף ממדים של הקיום האנושי המוסתרים לרוב על ידי דרישות חיי היומיום. אנחנו חיים בעולם הנשלט על ידי טכנולוגיה שמקיפה ומכוונת את חיינו. בעולם כזה, ממדים רבים של הקיום האנושי יכולים להיטשטש ואף להיעלם. הטכנולוגיה עצמה היא זו שמסתירה אותם מאיתנו. היידגר המליץ על קריאה או האזנה לשירה שיכולה להוביל לחוויה בסיסית עם השפה, כזו המטפחת גילוי של אותם ממדים.

בספר זה גורדון הסביר את הגותו האקזיסטנציאליסטית של היידגר, שרבים מתקשים לנווט בה ללא סיוע חיצוני. הפרויקט המרכזי של היידגר - החיפוש אחר דרכים ללכת מעבר לישויות ולעסוק בהוויה עצמה - מוסבר גם הוא, אך הפעם באמצעות שירה. הביקורת של גורדון על היידגר מסייעת אף היא להבנה, כיוון שהיא חושפת את הקשר בין כישלונותיו המוסריים של היידגר לחוסר היכולת שלו להתייחס לשירה טובה באמת. השירים הנפלאים שמוצגים בספר, מגלים, כיצד שירה גדולה עשויה לאפשר רגעים של התעלות רוחנית.

 סופיזם ואמנות המאה העשרים 
ספר זה של חיים גורדון ורבקה גורדון, יצא לאור בשנת 2002, בהוצאת Brill. החידוש הוא בגישתם לאמנות כאמצעי אזהרה מפני סופיסטים. הסופיסטים היו מורים יוונים, בני שיחו של סוקרטס בימי קדם. בניגוד לפילוסופים, הסופיסטים חיפשו כוח וקידום אישי דרך תלמידיהם. הטיעון המרכזי: סופיסטים יכולים להונות את הציבור בעדינות ובמניפולטיביות על ידי תיוג יצירות לא אמנותיות כאמנות. בעודם מעניקים מעמד אמנותי ליצירות שאינן ראויות לתואר כזה, היוצרים שלהן עשויים לזכות בהכרה כלכלית וחברתית. גורדון וגורדון מרבים בדוגמאות ומזהירים, שמדובר ברווח לטווח קצר. בטווח הארוך, כשהמוזיאונים מתמלאים ביצירות נטולות יופי ומשמעות, הציבור נסוג, נמנע מלבקר במוזיאונים וכך מפסיד את המתנות בעלות הערך, שאמנות אמיתית יכולה להציע.

 רוחניות חלולה: 700 שנות היסטוריה מוסלמית 
ספר זה מאת חיים גורדון ורבקה גורדון, יצא לאור בשנת 2011, בהוצאת Waxmann Verlag. הספר נכתב בעקבות אסון התאומים, עליית האסלאם הרדיקלי וניצחון החמאס בבחירות בעזה. הטענה בספר זה היא, שחברה המעוניינת לקיים חיי רוח, עליה לעמוד בחמש דרישות חיוניות: 1. החברה חייבת לקדם את החתירה לידע וחוכמה; 2. עליה לאפשר ולהעריך את מי שנלחם בנחישות ובאומץ למען צדק חברתי; 3. יש להוקיר ולאפשר לאהבה אמיתית לפרוח; 4. מי שמחפש יופי צריך להיות מוערך. 5. יש לעודד ולכבד חברויות אמיתיות. לדברי חיים ורבקה, חמשת התנאים הללו נעדרים ברובם המוחלט של שישים המדינות בעלות הרוב המוסלמי הקיימות כיום. הביקורת על אינטלקטואלים מוסלמים בני זמנינו מתבססת על קריאה רחבה מאוד ונעשית בעזרת המושגים האקזיסטנציאליסטים המופיעים גם בספריהם האחרים. לדוגמה, 'מוסר העבדים', 'המרמור' (resentiment) ו'משחקי אשמה' (The blame game) של ניטשה.

 מעבר לאינתיפאדה: נראטיבים של לוחמי חירות ברצועת עזה 
ספר זה מאת חיים גורדון, רבקה גורדון וטאהר שריטח, יצא לאור בשנת 2003, בהוצאת Rowman & Littlefield. הספר מסכם פרויקט בן 14 שנה, שבמהלכו הוקמה קבוצה בשם "פרויקט עזה לזכויות אדם". חברי הקבוצה נהגו לנסוע לרצועת עזה אחת לשלושה שבועות כדי להיפגש עם תושבים ולסייע במקרים של הפרת זכויות אדם. בין מארחיהם בעזה היו שתי סטודנטיות של חיים גורדון שהקימו בית ספר ללימוד עברית; טאהר שריטח - עיתונאי תושב עזה; וכן, פריח אבו מדין, שר המשפטים. בעקבות הסכמי אוסלו חלה הרעה משמעותית בתנאי החיים ברצועת עזה. מן הצד הישראלי הורמו משוכות בירוקרטיות כדי להעלים את המצב מעין הציבור. ספר זה מציג את סיפוריהם האישיים של שישה פלסטינים, חמישה מנהיגים ומנהיגה אחת, כולם תושבי הרצועה. טיהני אבו דקה, מנהיגה מקומית מספרת: "[בעקבות הסכמי אוסלו] החלה מגמה ברשות הפלסטינית – אנשים זכו לעמדות בולטות בזכות היותם פסיכופאטים ולא בזכות כשרון. אני עצמי הוכיתי על ידי איש מפלגה [החזית הדמוקרטית] שלא תמך בתהליך השלום. מרמה ואגרסיה הפכו נפוצים אחרי הסכמי אוסלו. כל אחד דאג לעצמו. הדאגה לעם ולחינוכו הפכה לפחות חשובה."

 מצריים של נגיב מחפוז: נושאים אקזיסטנציאליים בכתביו 
ספר זה מאת חיים גורדון, יצא לאור בשנת 1990, בהוצאת Bloomsbury Publishing. בנובמבר 1988, נגיב מחפוז היה לסופר הערבי הראשון שקיבל את פרס נובל לספרות. בספר זה חיים גורדון, בוחן את עבודתו של מחפוז מנקודת מבט קיומית. בעוד שמחפוז היה קודם כל מספר סיפורים, הוא נתן לקורא 'בקשיש' נוסף. על ידי סיפור סיפורים של אנשים מכל תחומי החיים: עובדי מדינה, איכרים, סרסורים, עורכי דין ואנשי עסקים, מחפוז תיאר את הבעיות הקיומיות העומדות בפני המצרים כיום. בסדרת ראיונות אישיים שנערכו במשך עשר שנים, גורדון שאל את מחפוז ישירות על הנושאים הקיומיים בדמויות, בעלילות ובסוגיות העולות בסיפוריו. התוצאה היא מבט אינטימי ואישי ביותר על החיים במצרים. כצופה מעורב וביקורתי מאוד, גורדון התייחס לבעיות העומדות בפני המצרים בני זמננו כפי שהן מתוארות בסיפוריו של מחפוז: בריחתו של המצרי מחופש ועימות, מצבן המדכא של הנשים המצריות, השפעותיו המשתקות של העוני, הדיכוי הבוטה של זכויות פוליטיות, הידרדרות האמונה האמיתית וחוסר הרוחניות. סיפוריו של מחפוז חושפים את מה שחוקרים מערביים ופוליטיקאים מסתירים במכוון - חיי היומיום במצרים.

 ספריו של חיים גורדון 
 Dance, Dialogue, and Despair: Existentialist Philosophy and Education for Peace in Israel (University of Alabama Press, 1986).
 Education for Peace: Testimonies from World Religions, edited by Haim Gordon & Leonard Grob (Orbis Books, 1987).
 The Other Martin Buber: Recollections of His Contemporaries (Ohio State University Press, 1988).
 Make Room for Dreams: Spiritual Challenges to Zionism (Greenwood Press, 1989)
 Israel-Palestine: The Quest for Dialogue (Orbis Books, 1991).
 Quicksand: Israel, the Intifada, and the Rise of Political Evil in Democracies (Michigan State University Press, 1995).
 Sartre and Evil: Guidelines for a Struggle (Praeger, 1995).
 Fighting Evil: Unsung Heroes in the Novels of Graham Greene (Greenwood Press, 1997).
 Dwelling Poetically: Educational Challenges in Heidegger’s Thinking on Poetry (Brill, 2000).
 The Heidegger-Buber Controversy: The Status of the I-Thou (Praeger, 2001).
 Sophistry and Twentieth-Century Art, with Rivka Gordon (Brill, 2002).
 Heroism and Friendship in the Novels of Erich Maria Remarque (Peter Lang, 2003).
 Maurice Merleau-Ponty’s Phenomenology of Perception: A Basis for Sharing the Earth, with Shlomit Tamari (Greenwood, 2004).
 Politics and Education: The Case of Israel (Waxmann, 2005).
 Heidegger on Truth and Myth: A Rejection of Postmodernism (Peter Lang, 2006).
 Israel today (Peter Lang, 2007).
 Hobbema and Heidegger: On Truth and Beauty (Peter Lang, 2008).
 German expressionist paintings and education (Waxmann, 2009).
 Sartre's Philosophy and the Challenge of Education with Rivka Gordon (Mellen Studies in Education, 2011).
 Sham spirituality: 700 Years of Muslim History, with Rivka Gordon (Waxmann, 2011).
 Existentialist Themes and Education, with Rivka Gordon (Waxmann Verlag, 2012).
 Dictionary of Existentialism, edited by Haim Gordon (Routledge, 2013).
 The Vanishing Hero: A Personal Reflection (Waxmann, 2015).
 The Refusal to See in Science and Art (Waxmann, 2018).
 Beyond Intifada: Nerratives of Freedom Fighters in the Gaza Strip, with Rivka Gordon and Taher Shriteh (Rownman & Littlefield, 2003).
 Naguib Mahfouz's Egypt: Existential Themes in His Writings (Praeger, 1990).

 קישורים חיצוניים 
 חיים גורדון, באתר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
 חיים גורדון בספרייה לאומית

 הערות שוליים 

קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: מדעי הרוח והחברה
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית ספיר
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ואנדרבילט
קטגוריה:מגל: אישים
קטגוריה:פילוסופים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2025