פיקו בוליבר

פיקו בוליבר (בספרדית: Pico Bolívar) הוא ההר הגבוה ביותר בוונצואלה, בגובה 4,978 מטר. הוא ממוקם במדינת מרידה וניתן להגיע אליו רק בהליכה. , שהיה הרכבל הגבוה והארוך ביותר בעולם בעת בנייתו, הגיע רק עד . משם ניתן לטפס לפיקו בוליבר. הפסגה נקראת על שמו של גיבור העצמאות של ונצואלה, סימון בוליבר.

בעבר פיקו בוליבר (מילולית: "פסגת בוליבר") היה שם הפסגה של הר לה קולומנה ובסופו של דבר הפך לשם ההר כולו. הוא ממוקם ליד אל לאון (4,743 מ') ואל טורו (4,695 מ'). השם החדש הוצע על ידי  בשנת 1925, ושונה באופן רשמי ב-30 בדצמבר 1934.

 גובה 
גובהה של פסגת האנדים הזו הוערך וחושב פעמים שונות במהלך ההיסטוריה. ב-1912, מדידה משולשת אחת הצביעה על 5,002 מטר. ב-1928 הגיע חישוב נוסף לגובה של 5,007 מטר, זה גם נקבע כגובה הרשמי במשך זמן רב.

במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, המדענים היינץ סאלר וקרלוס אבאד חישבו את הגובה, בהתבסס על תצפיות GPS, כ-4,980.8 מטר. מדידות GPS חדשות נעשו בשנת 2002, והם קבעו גובה של 4,978.4, עם סטיה אפשרית של 40 ס"מ לכל צד. הממצאים פורסמו ב-2005.

 נסיגת קרחונים 
ממוזער|עננים בפסגת פיקו בוליבר
בתקופת הפלייסטוקן היה במקום קרחון מרידה. השטח המקסימלי של הקרחון היה 600 קמ"ר והוא כיסה הרים בגובה של לפחות 3,000 מטר. בסוף התקופה, השטח המכוסה על ידי הקרחונים הצטמצם בהדרגה, ולפני תחילת עידן הקרח הקטן הם כנראה נעלמו לגמרי.

מעריכים כי ב-1910 השטח המכוסה בקרחונים היה כ-10 קמ"ר, המחולק לשני אזורים גדולים, האחד כולל את פיקו בוליבר, פיקו אספחו ופיקו קונצ'ה והשני כולל את פיקו הומבולדט ופיקו בונפלנד. ייתכן שאזור קרחוני קטן כיסה את הצד הצפון-מערבי של פיקו אל טורו. תצלומי אוויר שצולמו ב-1952 מראים שהשטח המכוסה קרחונים הצטמצם ל-0.9 קמ"ר.

ב-2003 נעלמו כמעט כל הקרחונים באזור, למעט שני אזורים קטנים מכוסי קרחונים. עד 2012, הקרחונים בפיקו בוליבר נעלמו, ועד מאי 2024, הקרחונים בפיקו הומבולדט נעלמו גם הם, מה שהפך את ונצואלה לאחת המדינות הראשונות שאיבדה את כל הקרחונים שלה.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:הפסגות הגבוהות במדינתן
קטגוריה:ונצואלה: גאוגרפיה
קטגוריה:הרי האנדים