ויליאם תומפסון (פילוסוף)

וִילְיֶאם תּוֹמְפְּסוֹן (באנגלית: William Thompson; ) היה סופר פוליטי ופילוסופי ורפורמטור חברתי אירי, שהתפתח מתועלתנות למבקר מוקדם של ניצול קפיטליסטי. רעיונותיו השפיעו על התנועה השיתופית, על תנועת האיגודים המקצועיים והתנועה הצ'רטיסטית, וגם על קרל מרקס.

הוא בן למעמד  של בעלי אדמות וסוחרים עשירים בחברה של קורק, וניסיונו להוריש את אחוזתו לתנועה השיתופית לאחר מותו עורר מאבק משפטי ארוך, כאשר משפחתו נלחמה בהצלחה כדי לבטל את הצוואה. על פי א. ט. קרייג, החלטה זו להוריש את אחוזתו לתנועה השיתופית התקבלה לאחר ביקור בקומונת רלהיין החלוצית.

המרקסיסט ג'יימס קונולי תיאר אותו כ"סוציאליסט האירי הראשון" וכמבשר לקרל מרקס, שציטט את תומפסון בכתביו, והיה בעל השפעה על הגותו של מרקס.

קורות חיים
ויליאם תומפסון נולד בקורק, והיה בנו ויורשו של אחד הסוחרים המשגשגים ביותר בעיר, חבר מועצת העיר ג'ון תומפסון, שכיהן, בין היתר, כראש העירייה בשנת 1794. ויליאם ירש את צי הספינות המסחרי הקטן ואת אחוזת הקרקע ליד , מערב קורק, לאחר מות אביו בשנת 1814. בניגוד לנוהג של , שהיה נפוץ בקרב אנשים במצבו, ויליאם קבע את מגוריו באחוזה, ולמרות נסיעותיו הרבות, הקדיש זמן רב לאריסים באחוזה, הנהיג חידושים חקלאיים, שירותים וחינוך לילדים, במטרה לשפר את רווחתם ושגשוגם של המשפחות שהתגוררו במקום.

בשנות ה-30 של המאה ה-19, הוא סבל משחפת שלבסוף הכריעה אותו ב-28 במרץ 1833. הוא מעולם לא נישא ולא הותיר אחריו יורש ישיר. תומפסון היה אתאיסט.

רעיונות
בשל התעניינותו הנלהבת בסופרי וברעיונות עידן הנאורות, ובמיוחד בקונדורסה, תומפסון הפך לתומך בשוויוניות ודמוקרט נחוש. תמיכתו במהפכה הצרפתית זיכתה אותו בכינוי "רפובליקאי אדום" על ידי החברה בקורק, ותמיכתו בתומכי  בבחירות הרחיקה אותו עוד יותר משאר בני משפחתו הפרוטסטנטים העשירים.

תומפסון הושפע עמוקות מהתועלתנות של ג'רמי בנת'ם, עמו התכתב וקשר קשרי ידידות, ואף שהה בביתו של הפילוסוף האנגלי במשך מספר חודשים בשנים 1821–1822 במהלך ביקורו בלונדון. בנוסף לבנת'ם, תומפסון קרא והתכתב עם הוגים תועלתניים בני זמנו כמו ג'יימס מיל, והושפע, הן לחיוב והן לשלילה, מוויליאם גודווין ותומאס מלתוס. רצונו להתגבר על המגבלות של "ההשערות האינטלקטואליות" של גודווין ו"ההשערות המכניות" של מלתוס, הוביל אותו להציע סינתזה חדשה: מדע חברתי – תומפסון היה הראשון שהציע מונח זה – שישלב את העיסוק של הכלכלה הפוליטית במטריאליזם מדעי עם העיסוק של התועלתנות במוסריות רציונלית.

תרומה לכלכלה פוליטית
הרעיונות המנוגדים של ויליאם גודווין ותומאס מלתוס הם שהניעו את תומפסון לפרויקט מחקר על תפקידה של החלוקה בכלכלה פוליטית, שהוביל אותו ללונדון ובשנת 1824, לפרסום ספרו "חקירה על עקרונות חלוקת העושר" (An Inquiry into the Principles of the Distribution of Wealth). תומפסון גם הכיר את עבודתם של הסוציאליסטים האוטופיים הצרפתים, ובהם שארל פורייה, אנרי סן-סימון, והכלכלן סיסמונדי.

ב"חקירה", תומפסון המשיך את הקו של תאוריית הערך של העבודה שהוצגה על ידי אדם סמית. עם זאת, הוא מאפיין את ניכוס הרוב של "ערך עודף" – מונח שהוא טבע, אף על פי שקרל מרקס הפך אותו לפופולרי מאוחר יותר – על ידי הקפיטליסט שהוא הבעלים של אמצעי הייצור, כניצול. הוא דחה את הטענה של תומאס מלתוס וג'יימס מיל שכל עלייה בשכר העובדים יכולה לגרום רק להגברת דלותם, ומציין את האופי האינטרסנטי של תאוריה זו עבור קפיטליסטים המפעילים לחץ לחקיקה שתאסור על מאמצי העובדים להעלות את שכרם. על ידי יישום העיקרון התועלתני של "הטוב הגדול ביותר למספר הגדול ביותר" על תוכניות החלוקה הקיימות והחלופיות האפשריות, תומפסון מגיע למסקנה של תמיכה בחלוקה שוויונית של התוצר.

אחד מעמיתיו של תומפסון בתנועה השיתופית, , ציין כי תומפסון היה הראשון שטבע את המונח "תחרותית" כדי לתאר את המערכת הכלכלית הקיימת. הטענה למקוריות עבודתו מחוזקת עוד יותר על ידי ההיסטוריון הגרמני , שקובע: "ספרו [של תומפסון], עם זאת, חושף את התפתחותו שלו; לאחר שהתחיל בדרישה לכלל תוצר העבודה וכן לוויסות החלוקה, הוא סיים בהמרתו שלו לקומוניזם, כלומר, חלוקה בלתי מוגבלת".

בשנת 1827 פרסם עמיתו, ה , את "עבודה מוגנת" (Labour Defended), אשר גם הוא אפיין את ניכוס רוב פירות הייצור על ידי בעל האדמות והקפיטליסט כניצול המונע מהעובד את מלוא התוצר של עבודתו. עם זאת, הודג'סקין הציע שהדרך לצדק כלכלי עבור העובד היא באמצעות מערכת תחרותית מתוקנת. תומפסון השיב עם "עבודה מתוגמלת" (Labor Rewarded), והגן על הקומוניזם השיתופי נגד השכר הלא-שוויוני שהוצע על ידי הודג'סקין.

פמיניזם
אף על פי שדחה את ההשלכות הפוליטיות והכלכליות של מאמרו של תומאס מלתוס על האוכלוסייה, תומפסון הכיר בכך, במיוחד באירלנד, שגידול אוכלוסין בלתי מרוסן אכן מהווה איום של עלייה בעוני. לפיכך, בדומה לג'רמי בנת'ם ו, הוא תמך ביתרונות של מניעת היריון. התפתחות ביקורתו של תומפסון על מעמדן של נשים בתקופתו הושפעה באופן החזק ביותר מידידותו הקרובה וארוכת השנים עם . הוא פגש את וילר בזמן שהתארח אצל בנת'ם, ושניהם הסתובבו בחוגים התועלתניים שכללו את ג'יימס מיל. היה זה פרסום ספרו של מיל, "על הממשל" (On Government), שקרא למתן זכות הצבעה לגברים בלבד, שעורר התנגדות עזה הן מצד וילר והן מצד תומפסון והוביל לכתיבת כתב ההפרכה ב"תביעתה של מחצית מהגזע האנושי..." (Appeal of One Half the Human Race).

צמחונות
תומפסון נגמל מעישון, התנזר מאלכוהול והפך לצמחוני במשך 17 השנים האחרונות של חייו. הוא הסביר שהרגלים מרוסנים אלה עזרו לו להתרכז בקריאה ובכתיבה.

תומפסון אכל לחם וריבה לארוחת הבוקר, וארוחת הצהריים שלו כללה תפוחי אדמה ולפת. הוא לא אכל חמאה או ביצים אך חיבב דבש. דבש יוצר בכמויות גדולות בחווה שלו, ותומפסון סיפק לעובדיו את המשקה האהוב עליו, תה דבש.

השפעה על התנועה השיתופית
התנגדות לרוברט אוון
תומפסון ואחרים מהתנועה השיתופית נטו להיות מסווגים במידה מסוימת באופן לא הוגן תחת התווית הפוליטית של האווניזם. למעשה, אף על פי שכתביו והניסויים החברתיים שלו בניו לנארק עזרו לאחד את התנועה השיתופית, רבים, כולל תומפסון, מתחו ביקורת על נטיותיו האוטוריטריות והאנטי-דמוקרטיות של רוברט אוון.

תומפסון גם לא נתן אמון בחיזורים של אוון אחר פטרונים עשירים וחזקים, מתוך אמונה שלא ניתן לצפות מהעשירים כמעמד לתמוך בפרויקט כלשהו של שחרור העובדים העניים, שכן הדבר יאיים על זכויות היתר שלהם. הוא גם האמין בנחיצות של ביטחון בבעלות עתידית של העובדים בכל קהילה שיתופית על אדמת הקהילה וההון. הוא צבר תומכים ניכרים בתוך התנועה השיתופית בזכות עמדות אלה, וכדי להבדיל את עצמם מעמדותיו של אוון, החל אגף זה של התנועה לאמץ את התווית "סוציאליסט או קומוניסט" (מכתב ל-"The Cooperative Magazine", לונדון, נובמבר 1827, מצוין על ידי המילון האנגלי של אוקספורד כשימוש מתועד ראשון במונח "סוציאליסט"), במקום "אווניסט". (רוברט אוון השתמש בתחדיש "סוציאליסט" בהתכתבות פרטית חמש שנים מוקדם יותר, בשנת 1822).

הבדלי עמדות אלה הובילו לעימות גלוי בין ויליאם תומפסון לרוברט אוון בקונגרס השיתופי השלישי, שהתקיים ב-1832 בלונדון. אוון, שאולי התייאש מכישלון ניסיונו להקים קהילה בניו הרמוני, טען כי יש צורך להמתין לתמיכה ולהשקעה מהממשלה ומהבורסה לניירות ערך בקהילות בקנה מידה גדול. תומפסון ותומכיו, לעומת זאת, טענו שעליהם לפעול להקמת קהילות קטנות ועצמאיות המבוססות על המשאבים של התנועה עצמה. הוויכוח לא נפתר באותו קונגרס, ועד לקונגרס הבא תומפסון כבר לא היה מסוגל להשתתף, כנראה כתוצאה מהמחלה שהובילה למותו כחמישה חודשים לאחר מכן.

השפעה על קרל מרקס והמרקסיסטים
תורסטן ובלן אמר כי לקרל מרקס היה "חוב גדול... שלא הוכר" כלפי תומפסון. הרולד לסקי מציין כי תומפסון "הניח את היסודות" למרקסיזם. ג'יימס קונולי העריך את תומפסון מאוד באומרו כי הוא היה "הוגה מקורי, חלוץ של המחשבה הסוציאליסטית, עדיף על כל אחד מהסוציאליסטים האוטופיים של היבשת" שהייתה לו "נאמנות חסרת רחמים לאמת".  האמין שתומפסון היה "המחבר הראשון שהציב את שאלת החלוקה הצודקת של העושר במרכז הבמה, מעמד שהיא מחזיקה בו מאז בכלכלה הפוליטית האנגלית. עד זמנו, הכלכלה הפוליטית הייתה יותר מסחרית מאשר תעשייתית".

קרל מרקס נתקל בעבודתו של תומפסון בביקורו במנצ'סטר בשנת 1845, ומצטט אותה באגביות ב"דלות הפילוסופיה" (The Poverty of Philosophy, 1847), וגם ב"הקפיטל" עצמו. ספרו של תומפסון "חקירה על עקרונות חלוקת העושר המועילה ביותר לאושר האנושי; מיושמת על השיטה המוצעת החדשה של שוויון עושר מרצון" מוזכרת על ידי מרקס כאחת היצירות על כלכלה פוליטית שהוא למד.

מבחר מכתביו
 State of the Education in the South of Ireland, 1818.
 An Inquiry into the Principles of the Distribution of Wealth Most Conducive to Human Happiness; applied to the Newly Proposed System of Voluntary Equality of Wealth, (Longman, Hurst Rees, Orme, Brown & Green: London), 1824.
 Appeal of One Half the Human Race, Women, Against the Pretensions of the Other Half, Men, to Retain Them in Political, and thence in Civil and Domestic Slavery, (Longman, Hurst Rees, Orme, Brown & Green: London), 1825.
 Labor Rewarded. The Claims of Labor and Capital Conciliated: or, How to Secure to Labor the Whole Products of Its Exertions, (Hunt and Clarke: London), 1827.
 Practical Directions for the Speedy and Economical Establishment of Communities on the Principles of Mutual Co-operation, United Possessions and Equality of Exertions and the Means of Enjoyments, (Strange and E. Wilson: London), 1830.

לקריאה נוספת
 Connolly, James, 'The first Irish socialist: A forerunner of Marx' in Labour in Irish History, (Dublin, 1910; London, 1987)
 Dooley, Dolores, Equality in Community: Sexual Equality in the Writings of William Thompson and Anna Doyle Wheeler, (Cork University Press, Cork), 1996.
 Dooley, Dolores (Ed.), William Thompson: Appeal of One Half of the Human Race, (Cork University Press, Cork), 1997.

 Pankhurst, Richard, William Thompson (1775–1833) Pioneer Socialist, (Pluto Press, London), 1991.
 Lane, Fintan, 'William Thompson, class and his Irish context, 1775–1833', in Fintan Lane (ed.), Politics, Society and the Middle Class in Modern Ireland, pp. 21–47 (Palgrave Macmillan, Basingstoke), 2010.
 Lane, Fintan, 'William Thompson, bankruptcy and the west Cork estate, 1808-1834′, in Irish Historical Studies, vol. xxxix, no. 153 (May 2014), pp 24–39.
 Thompson, Noel W., The People's Science: the popular political economy of exploitation and crisis, 1816–34, (Cambridge University Press), 1984.
 Gomes Caroline, "William Thompson, a Pioneer of European Socialism", Books and Ideas, 5 December 2019. .

קישורים חיצוניים

 Sunshine for Women on William Thompson
 Pat O'Sullivan, William Thompson: The First Irish Socialist
 Irish Examiner article

ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:תועלתנים
קטגוריה:פילוסופים של המאה ה-19
קטגוריה:תאורטיקנים במדע המדינה
קטגוריה:ילידי 1775
קטגוריה:נפטרים ב-1833