הצפת העולם בדור אנוש

הצפת העולם היא מאורע שהתרחש, לפי ספרות חז"ל, בדורו של אנוש, נכדו של אדם הראשון, כעונש על חטאי הדור ובראשם ראשית העבודה הזרה.

 חטא דור אנוש 
בספר בראשית נאמר: . הביטוי הסתום "הוחל לקרוא בשם ה'" זכה לפרשנויות שונות. רבים מפרשני הפשט הסבירו את המילה "הוחל" מלשון התחלה, כלומר שבדורו של אנוש בני האדם החלו להתפלל אולם, במסורת חז"ל פירשו את הפסוק שבדורו של אנוש החלו בני האדם לעבוד עבודה זרה. לפי הסבר זה, יש שפירשו שהחלו לקרוא לדברים אחרים בשמו של ה', ולעבוד אותם, ואחרים הסבירו את המילה מלשון חול וחילול, כלומר שבימי אנוש חולל שם ה' בכך שעבדו עבודה זרה. פרשנות זו לפסוק, הרואה את הפסוק באור שלילי, רווחת בספרות חז"ל ובספרות הרבנית, אך חריגה ביחס למסורות הפרשניות לפסוק זה שרווחו באותה תקופה בספרות בית שני, בפרשנות הנוצרית הקדומה ובזו השומרונית. לא ברור האם הפרשנות הזו התבססה על מסורות קדומות מימי בית שני גם הן, או שהיא צמחה לאחר חורבן בית שני, כתגובה להתפשטות הנצרות.

הרמב"ם בפתיחת הלכות עבודה זרה במשנה תורה מתבסס על מסורת זו ומתאר את השתלשלות החטא בעבודה זרה: "בימי אנוש טעו בני האדם טעות גדולה, ונבערה עצת חכמי אותו הדור; ואנוש עצמו, מן הטועים. וזו הייתה טעותם: אמרו הואיל והאל ברא כוכבים אלו וגלגלים אלו להנהיג את העולם, ונתנם במרום, וחלק להם כבוד, והם שמשים המשמשים לפניו - ראויים הם לשבחם ולפארם, ולחלוק להם כבוד... כיון שעלה דבר זה על לבם, התחילו לבנות לכוכבים היכלות, ולהקריב להם קרבנות, ולשבחם ולפארם בדברים, ולהשתחוות למולן - כדי להשיג רצון הבורא, בדעתם הרעה. וזה היה עיקר עבודה זרה."

על פי פרשנות זו, מפרשים חז"ל גם את מעשיהם של יבל ויובל, תובל קין ונעמה, בני למך בן מתושאל, כעיסוק בעבודה זרה.

ב'תוספת' בילקוט שמעוני, נכתב שחטאו גם בגילוי עריות וברצח.

 הצפת העולם 
בתנ"ך הוזכר פעמיים הביטוי "הַקּוֹרֵא לְמֵי הַיָּם וַיִּשְׁפְּכֵם עַל פְּנֵי הָאָרֶץ ה' שְׁמוֹ", ודרשו על כך שפעמיים עלה הים והציף את העולם. (בנוסף לאסון המבול).ב מוזכרים החטאים שהביאו למבול: "הַנְּפִלִים הָיוּ בָאָרֶץ בַּיָּמִים הָהֵם וְגַם אַחֲרֵי כֵן אֲשֶׁר יָבֹאוּ בְּנֵי הָאֱלֹהִים אֶל בְּנוֹת הָאָדָם", רש"י בפירושו למילים "וגם אחרי כן" כותב כך: 

בבראשית רבה נחלקו התנאים עד היכן הוצף הים בכל אחת מהפעמים, ומוזכרות שלוש שיטות בעניין זה.

רד"ל בהגהתו למדרש רבה כותב שכפי ברבריאה מתייחס למצר גיברלטר (פי מרוקו בה היו שבטים ברבריים או צפון אפריקה – ברבריה) לדבריו המדרש מפרש שאז האוקיינוס האטלנטי עלה ויצר את הים התיכון.

דבר ההצפה מוזכר פעמים רבות במדרשים.

בסוף תקופת הראשונים צוטט מדרש האומר שה' לא נפרע מחוטאי דור אנוש עד דור המבול.

רבי יעקב בן עטיה בספר הישר מעתיק את האגדה וכותב שנהר גיחון התפשט על העולם והשמיד את עובדי העבודה זרה.

רבי בצלאל שטרן הסיק מהמאורע שעל ים התיכון מברכים שעשה את הים הגדול ולא עושה מעשה בראשית מפני שהוא נוצר בתקופה מאוחרת.

בנוסף להצפת העולם, ב"תוספת" לילקוט שמעוני מובאים שני שינויים נוספים שנעשו בדור אנוש כעונש חטאיהם: העולם, שעד אז היה מישורי, השתנה ונוצרו ההרים; בני האדם, שעד אז היו גבוהים מאד, נעשו נמוכים. מקורות נוספים קושרים לחטא דור אנוש גם את המסורת על ירידת המלאכים שמחזאי ועזאל לעולם, שהובילה לחטא בני האלהים.

 הצפות נוספות בהקשר של דור אנוש 
במסכת שקלים נאמר שפעמיים הוצף העולם בדור אנוש ובדור הפלגה כך גם בדברי בראשית רבה המוזכרים. במקום אחר במדרש רבה נכתב לשון דומה אך נכתב דור המבול במקום דור הפלגה. בהמשך המדרש נכתב במפורש שבימי דור הפלגה הציף הים שלושים משפחות. בתוספות ישנים ציטט ירושלמי בו נאמר של"ב לשונות הוצפו בדור הפלגה וחזרו בימי עשו וישמעאל. בפסיקתא רבתי נאמר שהבריות תמהו איך הוצף העולם בדור הפלגה וה' השיב להם שכבר נעשה כן בדור אנוש.

בספר יוסיפון הושם בפי קינן כך: "בימיו הציף אוציאנוס שלישו של עולם, וכן עשה בימי אנוש בן שת בן אדם הראשון" יש שהבינו שמתואר בדבריו שתי הצפות שונות בימיו ובימי אביו.

 בפיוט הקדום 
רוב הפיוטים הקדומים לפרשות השבוע ולסדרים התמקדו בפסוקים הראשונים של הפרשה או הסדר, ולכן לא נכתבו פיוטים המתייחדים לנושא חטא דור אנוש ועונשו. למרות זאת, בפיוטים העוסקים בתולדות העולם ובסדר הדורות, ובראשם בפיוטי סדר העבודה שנהוג לפתוח אותם בתיאור בריאת העולם ותולדותיו, נהגו פייטנים רבים להזכיר בפירוש גם את הצפת העולם בדורו של אנוש, למשל:
 לְהַכְעִיסְךָ אֵל הֵחֵל דּוֹר אֱנוֹשׁ, לְהָמִיר כְּבוֹדְךָ וְלִקְרֹא בְּשֵׁם אֱלִיל. לַיָּם חוֹל שַׂמְתָּ חֹק לֹא יַעֲבֹר, קְרָאתוֹ לְאַבְּדָם תְּמוּר קָרְאוּ בְשֵׁם. - יוסי בן יוסי
 זָמְמוּ וְהֵחֵלּוּ דוֹר עֲקַלְקַלּוֹת, לְהָמִיר בְּשֵׁם אֱלִיל שֵׁם אֵל אֶחָד. זַעַף מַיִם עֲצֻרִים עֲלֵיהֶם קָרָא, פָּרְצוּ גְבוּלָם וַיַּהַפְכוּ אָרֶץ. זֵכֶר תִּקְוַת אֱנוֹשׁ הֶאֱבִיד מֵאָרֶץ, וְשָׁטַף יְסֹדֵי סְפִיחֵי עֲפַר־אָרֶץ. - יוסי בן יוסי
 וְנִמְצָא דוֹר שְׁלִישִׁי דָּחוּף מִבְּנֵי אָדָם, כְּהוּחַל לִקְרֹא בְּשֵׁם מַעֲשֵׂה יְדֵי אָדָם. - רבי אלעזר בירבי קליר
 חַי קָרָא לַיָּם וְהֶאֱבִיד בּוֹגְדִים, חֵלֶף קָרְאוּ לֶאֱלִיל וְלֹא לָאֵל. - יוחנן הכהן ברבי יהושע
 צוּרַת תַּעְתּוּעִים רֵאשִׁית חַטַּאת שְׁלִישִׁי, צָפוּ מַיִם צִפְצֵף עוֹלָם שְׁלִישׁוֹ. - רבי שלמה הבבלי
 חָלוּ שָׁלִישִׁים קְרֹא בְשִׁמְךָ לַסֶּמֶל, חֵיל נוֹזְלִים קָרָאתָ וּשְׁטָפוּם וְאָבָדוּ. - רבי משולם בן קלונימוס
 פָּרִיצֵי שְׁלִישִׁים הֵחֵלּוּ לִמְעֹל, פְּסִילִים הִמְלִיכוּ וַיִּפְרְקוּ עֹל, פָּרַצְתָּ בַעֲדָם גָּדֵר מִלִּנְעֹל, פָּשַׁט רַהַב לְבָלְעָם בִּשְׁאוֹל. - רבי משולם בן קלונימוס
 שְׁלִישִׁים פָּתְחוּ רַאשׁוֹן לְקַלְקֵל, אָצוּ סְלוֹל אֹרַח לְעַקֵּל, שֵׁם אֵל בֶּאֱלִיל לְהָקֵל. הַעַל פָּרְצוּ גֶּדֶר עוֹלָם, פָּרַץ מֵי הַיָּם בִּגְבוּלָם, וְשִׁטְּפָם וְאִבְּדָם מִן הָעוֹלָם. הֶרְאָה בָּם דִּין לְדוֹרוֹת, לְבִלְתִּי פְלוֹחַ לְכָל יְצִירוֹת, כִּי אִם לְקוֹרֵא הַדּוֹרוֹת. - רבי משה בן קלונימוס
 חֵקֶר טֶרֶף לֹא חָרַץ, לְדוֹר עוֹבְדֵי תֶרֶף, טָעוּ וְעָלֵימוֹ יָם פָּרַץ, אַדִּיר מֵהַרְרֵי טָרֶף. - רבי יוסף אבן אביתור

בהקשר זה רבי אפרים מבונא מספר: רבינו גרשם הקשה לרבינו שמעון, והלא פסוק אז הוחל לקרוא בשם ה' ופסוק הקורא למי הים וישפכם ­נדרש בבראשית רבה על דור אנוש. איך יסדתה אתה על דור המבול?! ושמעתי שיסד רבינו גרשם חרוזה אח[ר]ת במקומה ולא ראיתי עד הנה.

מדובר על הקטע הבא: שְׁטוּפֵי זַעַם נִשְׁכְּחֵי רֶגֶל / הָהְפַּךְ עֲלֵיהֶם בַּלָּהוֹת לְגַלְגֵּל / כְּהוּחַל לִקְרֹא בְּשֵׁם אֱלִיל וּלְרַגֵּל. מָרוֹם קָרָא לְמֵי הַיָּם / וַאֲרֻבּוֹת הַשָּׁמַיִם פָּתַח בַּעְיָם / וַיִּמַח יְקוּמָם בְּשֶׁטֶף דָּכְיָם. עֲלֵיהֶם סִדְרֵי בְרֵאשִׁית נִשְׁתַּנּוּ / בְּשַׁחֲתָם אֶת דַּרְכָּם נִתְגַּנּוּ / בָּרוֹתְחִין קִלְקְלוּ וּבָרוֹתְחִין נִדּוֹנוּ. רבנו גרשום הקשה שהפיוט מדבר בתחילתו על אנוש - "הוחל לקרא" ובהמשך עובר למבול - ארובות השמים.

 הערות שוליים 

קטגוריה:פרשת בראשית