טריחה

טריחה (בספרדית: Tarija או San Bernardo de la Frontera de Tarixa) היא עיר בדרום בוליביה, שהוקמה בשנת 1574, והיא העיר הגדולה ובירת מחוז טריחה. בעיר שדה תעופה שמתקיימות בו טיסות סדירות לערים בוליביות ראשיות, בין היתר לבירת בוליביה לה פאס, כמו גם מסוף אוטובוסים אזורי עם קשרים מקומיים ובינלאומיים. האקלים בעיר חצי-יבש (סיווג BSh) עם טמפרטורות מתונות יחסית, בהשוואה לקור הקיצוני שבאלטיפלאנו (למשל לה פאס) ולחום הלח המאפיין את אזור המזרח של האמזונס (למשל סנטה־קרוז דה לה סיירה). בראשית שנת 2025 אוכלוסייתה מנתה 234,442 תושבים.

 היסטוריה 
בשנת 1826 הצביעו תושבי טריחה להצטרף לבוליביה. קודם לכן, ב־1807 עברה טריחה מפרובינציית אלטו־פרו (Upper Peru) ושולבה בתחום השיפוט של סלטה (פרובינציה בארגנטינה), אך בשל קשריה הקרובים עם האזור שהיה עתיד להיות בוליביה היא סופחה לתחום שיפוטה המקורי. במקביל, ב־1899 ויתרה ארגנטינה על תביעותיה בתמורה ל־פונה דה אטקמה.

בעמק שבו שוכנת העיר טריחה התיישבו קבוצות ילידות מהחצי הכדור המערבי, כגון הצ'ורומאטס Churumatas. בהמשך, אימפריית האינקה Inca — שהתנהלה על פי תרבות הקצ'ואה — כבשה את האזור וגרשה את הצ'ורומאטס וקבוצות מקומיות נוספות למחוזות מרוחקים ברכס הרי האנדים. מְיטִימָאַס (Mitimaes) הוא השם הקצ'ואני שהאינקה השתמשו בו כדי לתאר את הקבוצות אתניות גרשו מהאזור. ה-Tomatas, ככל הנראה הובאו על ידי בני האינקה לנהר סן חואן דל אורו שבסמוך לטריחה מאזור נורטה צ’יקו שבצ’ילה. החוקרים מעריכים שה-Tomatas העניקו שמות לאתרי התיישבותם החדשים על פי שמות המקומות באזורים הישנים שלהם, כך ניתן להסביר את קיומם של שמות מקומות "צ’יליאניים" כגון Loa, Calama ו-Erqui (Elqui) בבוליביה. בשנת 1574 (הכובש) הקונקיסטדור לואיס דה פואנטס ייסד מחדש את קבוצת ה-Tomatas בסמוך לעיר טריחה.

כאשר הספרדים הגיעו לראשונה לעמק טריחה הם נתקלו בכמה דרכי אבן סלולות, ככל הנראה שרידי תרבויות קדם-אינקהיות, כגון זו של הצ'ורומאטס Churumatas. עם זאת, בתקופה זו, נוכחותם של ילידי המקום הייתה דלילה בעמק. חלק מדרכי האבן והנתיבים הקדם-אינקהיים נשמרו, והם משמשים גם בעידן המודרני כשבילי הליכה לתושבי טריחה.

גאוגרפיה
עיר טריחה היא חלק מפרובינציית סרסדו, והיא ממוקמת בעמק המרכזי של מחוז טריחה. שטח העיר טריחה עומד על 2,132 קמ"ר, היא גובלת בצפון ובמערב בעיריות סן לורנסו ואל פואנטה במחוז מננדס, בדרום־מערב בעיריית יונצ'ארה ובדרום בעירייה אוריוודו, שתיהן במחוז חוזה מריה אבילס, בדרום־מזרח בעיריית פדקאיה במחוז ארסה, ובמזרח בעיריית אנטרה ריוס במחוז או'קונור.

 אתרי תיירות בעיר 
הכיכר המרכזית של טריחה מוקפת במסעדות במגוון מטבחים, חנויות למלאכת יד מקומית ובתי קפה עם חיבור לאינטרנט. במרחק הליכה קצר נמצאים השוק הציבורי, קמפוס אוניברסיטה ומספר אטרקציות תיירותיות, כולל מוזיאון הפלאונטולוגיה של עיר טריחה. העיר כוללת מסעדות יוקרה לצד מסעדות מזון מהיר ומועדוני ריקודים.

מטריחה, ניתן להגיע ליעדים ראשיים בדרום אמריקה בדרכים יבשתיות: לפרגוואי, הגרן צ'אקו שבמזרח בדרך יאקויבה; לארגנטינה בדרום דרך ברמחו, יאקויבה או ווילאסון; לטופיזה סאלאר דה אויוני במערב דרך ווילאסון; ולעיר הבירה של בוליביה לה פאס בצפון דרך פוטוסי. מסלול האלטיפלאנו ופוטוסי נחשב לבטוח יותר נכון לדצמבר 2012.

סכר סן חסינטו ממוקם במרחק של כמה קילומטרים דרומית לטריחה, ומפלי צ'ורוס דה חורינה ממוקמים במרחק של כמה קילומטרים מצפון־מערב לעיר.

האדמה ואקלים באזור טריחה מתאימים לגידול ענבים ולייצור יין. פסטיבל היין (Fiesta de la Uva) מתקיים מדי שנה בטריחה.

 אקלים 
בטריחה האקלים צחיח למחצה (סיווג על פי שיטת קפן BSh/BSk), הגובל באקלים הררי סובטרופי (Cwb). הקייצים חמים ולרוב לחים, בעוד שהחורפים יבשים כמעט ללא גשם, עם טמפרטורות חמות ביום וקרירות בלילה. כמעט כל גשמי השנה יורדים בתקופת הקיץ של חצי הכדור הדרומי. כפור (-Frosts) מופיע מדי פעם מחודש מאי ועד אוקטובר. ב־25 יולי 2019 נרשמה בטריחה שלג כבד ביותר מאז שנת 1954.

 אוכלוסייה 
שמאל|ממוזער|העיר טריחה צילום אווירי
לפי מפקד האוכלוסייה של בוליביה משנת 2024, אוכלוסיית העיר טריחה עומדת על כ-238,942 תושבים.

אוכלוסיית המועצה הוכפלה כמעט בין השנים 1992 ו-2024.
 שנה  אוכלוסייה  מקור 1992  108,241  מפקד אוכלוסין 2001  153,457  מפקד אוכלוסין 2012  205,346  מפקד אוכלוסין 2024  238,942  מפקד אוכלוסין

 סגנון חיים 
העיר טריחה נחשבת לעיתים קרובות על ידי אזרחי בוליביה ותיירים כאנדלוסיה הבוליביאנית. נהר גואדלקיביר שגובל בעיר נקרא על-שם הנהר בספרד בעל שם זהה. תושבי טריחה מכנים את עצמם צ’אפאקוֹס (Chapacos) ללא קשר למעמד חברתי או לרקע אתני. אם כי מוצא המונח אינו ודאי — קיימת השערה כי הוא נגזרת של chacapa, שם יישוב ילידי באזור בתקופה הקולוניאלית המוקדמת.

בתקופת לאחר המהפכה בבוליביה הצביעו הצ’אפאקוֹס לטובת הצטרפות לבוליביה במקום לארגנטינה. בשל כך, נחשבים תושבי טריחה בין הילידים הנאמנים במדינה. עם זאת, התרבות המודרנית מעט מבודדת משאר הערים בבוליביה, ובזמנים האחרונים רבים מתושבי טריחה מרגישים מחוברים יותר לטריחה עצמה מאשר לשאר בוליביה. האמונה המקומית משתקפת בשיר עממי מפורסם, בשם Chapaco Soy.

כלכלה
פעילויות הכלכלה העיקריות של הרשות המקומית הן תיירות, תעשיית היין וגסטרונומיה, הן אזורית והן של מאכלי בשר על האש. מייצרים באזור יינות באיכות גבוהה לצריכה מקומית ולייצוא. בעיר פועלים גם מפעלי עיבוד חלב, משקי בעלי חיים גדולים, מנסרות, מפעלי קרמיקה אדומה ומפעלי אריזה לפירות. לרוב המוצרים הללו יש שווקים הן בתוך בוליביה והן מחוצה לה. כמו כן קיימת מסחריות בלתי־פורמלית בתחום ההברחה, הנחשבת לרווחית יותר מכל פעילות אחרת כלכלית אחרת.

האזור הכפרי של הרשות המקומית משתרע על שטח נרחב, ובו אזורים מיקרו־אקלימיים שבהם מתפתחת פעילות חקלאית מגוונת במיוחד. נוסף על גידולי ענבים, מגדלים גם מלפפונים, שום, אוכמניות, אורגנו ופרחים עבור השוק המקומי ולייצוא. כמו כן קיימים עדרי בקר חלב מגזע הולשטיין ומשקי עופות. נוסף לפעילות החקלאית, בטריחה פועלים בעלי מלאכה המייצרים כובעים, טקסטילים וקרמיקה.

לטריחה מיקום גאוגרפי המיטיב עם תעשיית התיירות שלה, במיוחד ביחס לארגנטינה. הייצור החקלאי שלה נהנה מהקמת סכר סן חסינטו, המספק מים להשקיה לעמק המרכזי. סכר סן חסינטו מייצר גם חשמל ומהווה מוקד משיכה תיירותי.

 ערים תאומות - ערים אחיות 

 גלריה 

 קישורים חיצוניים 


 לסייר בטריחה



 הערות שוליים 

קטגוריה:בוליביה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
קטגוריה:בוליביה: גאוגרפיה
קטגוריה:הרי האנדים