מבצע ציר

מבצע ציר (בגרמנית: Fall Achse; במקור: Unternehmen Alarich; מבצע אלאריק) היה שם קוד למבצע גרמני שמטרתו היה לפרק את ממלכת איטליה מנשק. זאת לאחר שאיטליה הצטרפה לבעלות הברית בשביתת הנשק בקאסיבילה.

ביולי 1943, לאחר נפילת המשטר הפשיסטי של בניטו מוסוליני, האיטלקים הבטיחו כי ימשיכו לעבוד לצד גרמניה, אך בחשאי שיתפו פעולה עם בעלות הברית. ב-8 בספטמבר לאחר פרסום הצהרת באדוליו, היטלר הורה על פתיחת המבצע, שכלל את כיבוש צפון איטליה ומרכזה, פירוק הממלכה מנשק ושחרור בניטו מוסוליני ממעצרו בהרי האפנינים (פשיטת גראן סאסו).

המבצע הסתיים בניצחון של מדינות הציר וגבה את חייהם של 50,000 חיילים איטלקים ו-10,000 אזרחים. בקפלוניה, אי יווני במרכז הים היוני, 1,315 חיילים איטלקים נהרגו בקרב כנגד הגרמנים ו-9,000 חיילים איטלקים מחטיבת הארטילריה אקוי (Acqui) הוצאו להורג.

 טרמינולוגיה 
במקור המבצע נקרא "מבצע אלאריק" (בגמרנית: Unternehmen Alarich), על שמו של אלאריק הראשון, מייסדה של שושלת בלתה, אך לאחר נפילתו של מוסוליני שונה שם המבצע שונה ל-"מבצע ציר", על שם ציר רומא-ברלין.

 רקע 
ב-9 ביולי 1943 החלה פלישת בעלות הברית לסיציליה. שכללה כוחות אמריקנים, בריטים וקנדים. היטלר, שחשש מקריסת איטליה, הציב את דיוויזיית הצנחנים הראשונה של הוורמאכט בסיציליה ואת קורפוס הפאנצר ה-14 של הוורמאכט, שאז היה בפיקודו של הנס הובה ברג'ו די קלבריה, עיר בדרום חצי האי האפניני.

ב-19 ביולי, היטלר נפגש עם מוסוליני ושותפיו, מוסוליני ביקש סיוע גרמני נוסף, אך היטלר דחה את בקשתו והתעלם מקריאותיהם של הגנרלים שלו לפרוס מחדש את הכוחות האיטלקיים דרומה. הפגישה הסתיימה ללא החלטה. באותו היום, ארצות הברית הפציצה מסילות רכבת ברומא, במטרה להחליש את האיטלקים.

פלישת בעלות הברית לסיציליה, והפצצה אווירית כבדה על רומא ב-19 ביולי 1943 היוו את נקודת המשבר, שממנה היה ברור כי זמנו של מוסוליני חלף. ב-24 ביולי 1943 כונסה המועצה הפאשיסטית העליונה, ולאחר ישיבה מרתונית שנמשכה כ-9 שעות, הצביעה על הדחתו של מוסוליני, בליל 25 ביולי.

ב-25 ביולי, היטלר הציב שש חטיבות צבאיות ושלוש חטיבות ואפן אס אס באיטליה, עוד לפני שגילה על נפילת משטרו של מוסוליני.

ב-3 בספטמבר, נחתם הסכם שביתת הנשק בין איטליה לבעלות הברית, מה שהוביל לתבוסתו של בניטו מוסוליני ולהחלפתו בפייטרו באדוליו. החתימה נערכה בשעה 2 בצהריים. בשם איטליה חתם קסטלאנו, שכן באדוליו עדיין לא רצה להיות מזוהה עם הכניעה. באותו היום, בריטניה וקנדה פלשו אל תוך העיר רג'ו די קלבריה באמצעות הקורפוס הבריטי ה-13 בפיקודו של לוטננט גנרל מיילס דמפסי, שכלל את דיוויזיית הרגלים הקנדית ה-1 (מייג'ור גנרל גאי סיימונס) ודיוויזיית הרגלים הבריטית ה-5 (מייג'ור-גנרל ג'רארד באקנל). הפלישה נעשתה כחלק ממבצע בייטאון שהתרחש במסגרת פלישת בעלות הברית לאיטליה. קורפוס הפאנצר ה-76 של הוורמאכט נימנעו מעימות ישיר עם הכוחות וניצלו את האזור ההררי.

 ספטמבר 1943 
ב־8 בספטמבר 1943 הפכה הידיעה לרשמית: איטליה, בעלת בריתה הוותיקה של גרמניה הנאצית, נכנעה ללא תנאי לאמריקאים ולבריטים. תגובתו של היטלר הייתה דרמטית - הוא משך דיוויזיות של הוורמאכט והוואפן־אס־אס מרוסיה, מצרפת ומדרום גרמניה והכניס אותן לאיטליה כדי לפרק במהירות את הצבא האיטלקי מנשקו.

 כיבוש רומא 
ממוזער|כיבוש מרכז וצפון איטליה על פי תאריך
מפקדים איטלקים ריכזו מספר ניכר של חיילים סביב רומא; הכוח העיקרי הורכב מ:

 דיוויזיית חיל הרגלים ה-10 "פיאבה"
 דיוויזיית חיל הרגלים ה-21 "גראנטינרי די סרדגנה"
 דיוויזיית הפרשים המשוריינים ה-135 "ארייטה"
 דיוויזיית הלגיון המשוריין ה-136 "קנטאורו"

בסך הכל, כ-55,000 אנשי צבא איטלקים ו-200 כלי רכב משוריינים הגנו על העיר רומא.

הכוחות הגרמניים סביב רומא כללו את דיוויזיית הצנחנים השנייה של הוורמאכט בפיקודו של מדר-אגברט. בסך הכול כ־26,000 חיילים גרמנים ומאות כלי רכב משוריינים פעלו בעיר. בערב ה־8 בספטמבר הנאצים פתחו במתקפה: פגעו במחסן דלק בצוקאמינו, והצנחנים התקדמו דרומה תוך דיכוי ההתנגדות המקומית.

ב-9 בספטמבר 1943, חיילי דיוויזיית הצנחנים השישית של הוורמאכט צנחה מעל טירה במונטה רוטונדו, כ-20 ק"מ צפונית-מזרחית לרומא. המטה הכללי של הצבא האיטלקי שכן במתחם ונהרס על ידי הצבא הגרמני. לאחר כניעת בעלות הברית באזור, דיוויזיית הצנחנים השנייה של הוורמאכט השתלטה על חוף בין צ'יוויטווקיה לאנציו.

 האיים הדודקאנסיים 
איטליה הפכה את האיים הדודקאנסיים לבסיסי צבא, אוויר וצי, ששימשו מוקד לשאיפות של איטליה הפשיסטית באזור הים התיכון. רודוס, האי הגדול שבאיי דודקאנס, היה בסיס ימי עיקרי של האיטלקים, והאי לרוס, שבו שכן נמל מים עמוקים טבעי, בוצר אף הוא, והיה לבסיס ימי ואווירי

לאורך ספטמבר 1943, תוגבר חיל המצב בכוח בן 7,000 חיילים, בפיקודו של גנרל לוטננט אולריך קלימן, במקביל ל-40,000 חיילים איטלקים. בנוסף, הבריטים תגברו את הכוחות האיטלקים והיוונים באיי הדודקאנס במסגרת מערכת הדודקאנס במלחמת העולם השנייה, עם תחילת אוקטובר, היו כ-3,000 חיילים בריטים על אדמת לרוס, ולצדם 7,602 חיילים איטלקים סדירים וכ-700 אנשי מילואים של הצי וחיל האוויר האיטלקי.

ב-17 בספטמבר, דיוויזיית הצנחנים השנייה של הוורמאכט השתתפה בכיבוש האי לרוס, שהיה תחת הגנה כבדה של בעלות הברית. ב-26 בספטמבר הוטבעו המשחתת היוונית "וסיליסה אולגה", וספינה בריטית בשם "אינטרפיד" במפרץ לאקי, בלרוס.

לאחר נפילת לרוס, פינו הבריטים את סאמוס ואת יתר האיים הקטנים מחייליהם. הגרמנים המשיכו בהפצצת סאמוס, וב-22 בנובמבר נכנע חיל המצב האיטלקי על האי.

 פשיטת גראן סאסו 
ממוזער|מוסוליני עוזב את המלון בלויית צנחנים גרמנים לאחר שחרורו ממעצרו, בפשיטת גראן סאסו
ב-25 ביולי 1943, לאחר שממשלתו של באדוליו עצרה את מוסוליני, היטלר נתן את ההוראה למצוא את מיקומו ולשחררו. הפקודה לשחרר את מוסוליני הועברה לגנרל הצנחנים הגרמני קורט שטודנט. הוא הטיל את המשימה על אנשי דיוויזיית הצנחנים הגרמנית ה-2. אל כוח המשימה הצטרף איש הקומנדו של הואפן אס אס אוטו סקורצני. האתגר בפעולה היה לשחרר את מוסוליני לפני שיספיקו שומריו לפגוע בו. על כן הוחלט להנחית חיילים בקרבת המלון בהפתעה תוך שימוש בדאונים.

תחילה מוסוליני נשלח לטרסטוורה, ובצהריים הועבר לבית ספר בלניאנו, שם הוחזק עד 27 ביולי. ב-28 ביולי, המשטרה הצבאית בפיקודו של פרנסקו סאווירו פוליטו החליטה להעבירו לגאתה. לאחר מכן מוסוליני הועבר למתקן באי המבודד פונזה הממוקם בים הטירני. מוסליני הוחזק שם עד 27 באוגוסט, ולאחר חודש ב-28 באוגוסט הועבר למלון קמפו אימפרטורה.

ב-7 בספטמבר, הגרמנים האזינו לתשדורות רדיו אשר הצביעו על כך שמוסליני מוחזק באזור הרי האברוצי. היטלר שלח את מפקד האס אס וראש משטרת הביטחון הרברט קפלר לבצע את המשימה. ב-12 בספטמבר, מוסוליני נמצא במלון קמפו אימפרטורה (Campo Imperatore). 16 לוחמי אס אס חילצו אותו, מתוכם 10 נפצעו.

ב-23 בספטמבר 1943 הכריז מוסוליני כי ההפיכה שכוונה כנגדו הובסה. הוא הכריז כי הממשלה שהקים היא "רפובליקה" (הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית) שהוא מנהיגה. רפובליקה זו הייתה נתונה לשליטת הנאצים ואדלוף היטלר עד נפילתה ב-1945 (מתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה).

 כוחות איטליה בבלקן 
כ-30 אוגדות וכ-500,000 חיילים השתתפו בלחימות גרילה בחבל הבלקן (סלובניה, דלמטיה, קרואטיה, בוסניה, הרצגובינה, מונטנגרו, אלבניה ויוון). הארמייה השנייה של איטליה לחמה נגד 3 אוגדות גרמניות ו-2 אוגדות קרואטיות בסלובניה, קרואטיה ודלמטיה.

פולה, העיר הגדולה ביותר במחוז איסטריה שבצפון קרואטיה נפלה ללא התנגדות. עיר הנמל הקרואטית רייקה גם נפלה לאחר שהגנרל האיטלקי גסטון גמברה נטש את חייליו באזור. האוגדות האיטלקיות ה-14 (איסונזו), 22, (קאקיטורי דלה אלפי) ו-153 (מקרטה) נפלו בקרב על העיר רייקה, והאוגדות 154 (מורגה), 57 (לומברדיה) ו-158 (זארה) ניכנעו לכוחות הגרמנים.

הכוחות האיטלקיים באזור היו תשושים לאחר שנים של לחימה אנטי-פרטיזנית, שאופיינה באלימות ובפעולות תגמול. הם היו מבודדים באזור עוין, מוקפים ביותר מ-20 דיוויזיות גרמניות (קבוצת ארמיות F בפיקודו של פון ויכס וקבוצת ארמיות E בפיקודו של להר) וב-9 בספטמבר, יחידות קרואטיות הצטרפו במהירות לגרמניה בלחימה נגד איטליה. יחידות איטלקיות רבות היו ללא אספקה וקיבלו פקודות לא ברורות, ובשל כך קרסו.

איטליה ספגה אבדות קשות באזור זה בעת הלחימה. 393,000 חיילים איטלקים נכנעו וגורשו, כ-29,000 הצטרפו לגרמנים, 20,000 הצטרפו לכוחות פרטיזנים, ו-57,000 התפזרו או הסתתרו וניסו לשרוד.

 הצי האיטלקי 
ממוזער|מפה המתארת את הפצצת הספינה רומא (Rome), 9 בספטמבר 1943
כאשר הצטרפה איטליה הפשיסטית למלחמת העולם השנייה ב-10 ביוני 1940, היה הרג'ה מרינה הצי הצבאי הרביעי בגודלו בעולם ולו אוניות מערכה חדשות ומחודשות גם יחד. הוא התחרה בצי המלכותי הבריטי על השליטה בים התיכון, ולכן צי המדינה היה אזור אסטרטגי חשוב לבעלות הברית.

ב-9 בספטמבר 1943 ב-14:00, יום לאחר תחילת הלחימה, הכוחות הגרמנים הפציצו את הספינה האיטלקית "רומא" (Rome), שבתוכה היו 1,393 חיילים. ב-10 בספטמבר 1943 הוטבעה הספינה האיטלקית פיארו פוסקרי (Piero Foscari). ב-11 בספטמבר בין השעות 00:00 ל-09:00, הספינות האיטלקיות פגסו (Pegaso) ואימפטוסו (Impetuoso) הטביעו את עצמם.

רוב הספינות האיטלקיות הצליחו להגיע בבטחה לאזורי מדינות הציר, אך חלק מהן הוטבעו על ידי ספינות וכלי טיס גרמניים. הגרמנים השמידו את הספינות: קוינטינו (Quintino), סלע (Sella), אוגולינו (Ugolino), ויאלדי (Vivaldi) ואנטוניו דה נולי (Antonio Da Noli). גם הצוללת האיטלקית טופזיו (Topazio) הוטבעה בידי בעלות הברית מסיבה לא ברורה.

בים השחור, 5 צוללות נס (CB-1, CB-2, CB-3, CB-4, CB-6) נגנבו בידי הצי הרומני, ולמרות המחאה הגרמנית, אדמירל המשנה הוריה מאקלריו סירב להחזירן.

ביוון ובכרתים כמעט וכל הספינות של האיטלקים הושמדו בידי הגרמנים. רק המשחתת קורטאטון (Curtatone), בעוד ש-2 משחתות ו-4 ספינות טורפדו נגנבו ביד הגרמנים.

 תוצאות 
כבר ב-10 בספטמבר 1943, הפיקוד העליון של הוורמאכט קראה לכבוש את הצבא האיטלקי באופן רשמי. הכוחות האיטלקים נלחמו ימים ושבועות בתוך האיים היוונים, בבלקן ובסרדיניה. האוגדות המרכזיות של האיטלקים פורקו מנשקם כבר בימים הראשונים ללחימה.

כ-20,000 חיילים איטלקיים נהרגו באופן ישיר בלחימות עם הגרמנים, כ-13,000 טבעו למוות בספינות האיטלקיות שנפגעו, 800,000 איטלקים נתפסו וכ-50,000 מהם מתו בשבי הגרמני.

 נתונים 
על פי דיווחים גרמניים, מספר הכוחות האיטלקיים שפורקו מנשקם עמד על 1,006,370. בחלוקה לפי האזורים הבאים:

 415,682 בצפון איטליה
 102,340 בדרום איטליה
 8,722 בצרפת
 164,986 ביוגוסלביה
 265,000 ביוון ובאיים האגאיים

נשק רב נתפס בעת הלחימה:

 1,285,871 רובים
 39,007 מקלעים
 13,906 תת-מקלעים Beretta Model 38
 8,736 מרגמות
 2,754 רובי שדה
 5,568 כלי ארטילריה אחרים
 16,631 כלי רכב
 977 כלי רכב משוריינים

197,000 חיילים איטלקים המשיכו את הלחימה לצד הגרמנים. 94,000 מהם, בעיקר פשיסטים, בחרו בהצטרפות לכוחות גרמניה הנאצית. השאר, 103,000 חיילים איטלקים בשבי הגרמני בחרו לתמוך ברפובליקה הסוציאלית האיטלקית על מנת להשתחרר מהשבי ובין 600,000 ל-650,000 חיילים איטלקים נשארו בשבי הגרמני.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:קרבות גרמניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:קרבות איטליה במלחמת העולם השנייה