ז'וזף דה פראנז'ה

ז'וזף דה פראנז'ה (בצרפתית: Joseph-Philibert Girault de Prangey) צרפתי שהיה צלם, צייר, ומומחה לאדריכלות מוסלמית. בשנים 1842-1844 סייר במזרח התיכון, כולל בארץ ישראל (אז פלשתינה) מצויד במצלמת דאגורטייפ וצילם מעל אלף צילומים. דה פראנז'ה היה הצלם השני שביקר בישראל, (הראשון היה פרדריק פסקה שצילם רק 3 צילומים בישראל) ואוסף הצילומים שלו מסיור זה הינו של צילומים ראשוניים (כלומר של אתרים שאלו הם הצילומים העתיקים ביותר שלהם) המציג צדדים שונים ומגוונים של האתרים ותושביהם. חלק מאתרים אלו כבר לא קיים וחלק צילומיו הם העדות היחידה להם. בשנת 2019 מוזיאון המטרופוליטן בניו-יורק הקדיש תערוכה מרכזית לצילומיו בה הוצגו כ-120 מצילומי הדאגורטייפ שלו מאותה תקופה.

 ביוגרפיה 
דה פראנז'ה נולד בשנת 1804 למשפחה אריסטוקרטית עשירה בעלת קרקעות בעיר Langres שבצרפת והיה היחיד שנותר בחיים מבין ארבעת ילדיהם ועל כן ירש את כל ההון המשפחתי. הוא למד בקולג' שבעיר מולדתו וקיבל ב-1826 תואר ראשון בסיפרות. שם גם החל ללמוד אומנות. ב-1828 קיבל תואר במשפטים באוניברסיטה בפריז ולאחריו קיבל תואר באומנות בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז. (המוסד היוקרתי המוביל בעולם שהכשיר אמנים גדולים). ב-1834 למד אומנות ואדריכלות מורית וארכיטקטורה. ועסק בציור. הוא חקר אוספי ארכאולוגיה וניצל את ההון המשפחתי שירש כדי לסייר בכל רחבי אירופה בעקבות העתיקות הארכאולוגיות בהם התענין. בשנת 1832 שהה כמה חודשים באיטליה שם עסק במחקר ארכאולוגיה, משם המשיך ב-1833 לספרד (אזור קורדובה, סביליה וגרנדה) וחפר בעתיקותיהם כשנה. כשחזר פרסם ב-1934 ספר של ממצאי מחקריו אלו. בהמשך נדד לצפון ספרד ולסיציליה. בשנת 1841 פרסם עבודת מחקר על ארכיטקטורה מורית. באותה שנה למד צילום בתהליך דגורטייפ (שהיה אז בחיתוליו), כנראה מדאגר עצמו או מאיפוליט ביאר עצמם. הוא הזמין מצלמת דאגורטייפ בהזמנה אישית בפורמט הגדול ביותר שהיה קיים 19X24 ס"מ. (בהמשך, עם ההתפתחויות הטכנולוגיות בצילום, עבר לצילום על לוחות זכוכית - קולודיון). ב-1842 הפליג למצרים ובילה מספר חודשים בחקר עתיקותיה, צילומן, תיאור הממצאים וקיטלוג הצילומים, משם המשיך ליוון ואסיה הקטנה. לאחר שחזר וארגן את תיעוד האתרים, הפליג ממרסיי לרומא ולעתיקות שסביבה, המשיך ליוון ומשם לעתיקות מצריים. בשנת 1843 יצא שוב, הפעם למסע ממושך בלבנט, עמוס במטען גדול וכבד ובכל הכימיקלים הנדרשים לשהות ארוכה, הפליג שוב למצרים, עלה למצרים העליונה וחקר את אתריה האריכאולוגים וצילם אותם במשך מספר חודשים. משם המשיך לישראל והתמקד באתריה של ירושלים, המשיך לביירות, דמשק בעלבק, כאשר בכל מקום הוא חוקר את העתיקות במקום ומצלמם תוך הקפדה על רישום, תיאור וקיטלוג הצילומים. לאחר שנת 1850 שינה את נטיותיו והחל להתמקד בבוטניקה ובגידול צמחים אקזוטיים באחוזתו, מצמחים אלו יצר צילומים סטריאוגרפיים. משהחל לעסוק בגידול צמחים בהיקף מתקדם יותר, אחסן את מאות הצילומים שלו בארגזי העץ שבעלית הגג שבביתו בצירוף רישום קטלוגי שלהם וכל היומנים והטקסטים שרשם בזמן המסעות. כמעט חמישים שנים שנותרו לו ממסעות הצילום עד יומו האחרון, מעולם לא ניסה להציג את עבודותיו. אחסון כזה מעיד על חוסר העניין שלו כלפי מסחר ותהילה.

דה פראנז'ה לא נישא ולא נולדו לו ילדים, הוא נפטר בשנת 1892 ללא יורש, הבית ננטש והחל להתפורר. בשנת 1921 רכש שכן את האחוזה וגילה בעלית הגג של הבית הנטוש ארגזי עץ בהם היו מאוחסנים מאות רבות של פלטות זכוכית, הוא הצליח לתרום, לחלק ולמכור רק חלק קטן מהמצבור מאחר שהאוסף לא עורר עניין רב בציבור. הארגזים נשכחו ונמצאו שוב רק לאחר שמונים שנה, בשנת 2002 שאז הועמדו למכירה פומבית. בשלב זה האוסף עורר עניין רב. הם הוכרו כיצירות חשובות ופורסמו מאמרים רבים שדנו בהישגיו המקצועיים. דה פראנז'ה נחשב כיום מהמובילים בצילום המוקדם.

 השגים מקצועיים 
בשנת 1934 פרסם את הספר העוסק באדריכלות מורית "Monuments arabes et moresques de Cordove, Séville et Grenade" המבוסס על מסעותיו בספרד בשנים 1832-1833 ומלווה בניתוחים וליטוגרפיות מעשה ידיו. עבודות נוספות בנושאים אלו פרסם ב-1837 וב-1839. עבודות אלו נודעו בזכות איכות הניתוח והמחקר ובזכות איכות הליטוגרפיות ודיוקן שהיוו חלק מהפרסומים.

בשנת 1836 התקבלו שני ציורי שמן שלו לסלון לאומנויות יפות בפריז (אחד מהם הוא "Towers surrounding the Alhambra Palace, Granada") שצייר ב-1833 (התקבלות כזו שמורה ליצירות מובילות בתקופתם). בשנת 1841 פרסם את הספר "Essai sur l'architecture des Arabes et des Mores en Espagne, en Sicile et en Barbarie" בן 210 דפים, גם הוא כולל ניתוחים וליטוגרפיות של ארכיטקטורה מורית.

מסעותיו של דה פראנז'ה ללבנט היו פוריים מאוד והוא חזר עם כאלף לוחות צילום ושפע מסמכים שכתב במהלך המסעות, האיכות הגבוהה של הדימויים בתצלומיו נובעת מהשליטה הגבוהה שלו בכימיה של הצילום והשליטה האמנותית שלו בקומפוזיציה. מרבית צילומי הדגורטייפ שלו היו הצילומים העתיקים ביותר הידועים של נופים אדריכליים במצרים, ישראל, סוריה, טורקיה, יוון ואיטליה, שצולמו לראשונה על ידו. יצירותיו האמנותיות כללו התמקדות מפורטת באדריכלות ובפרטיה. הוא צילם גם דיוקנאות של תושבים מקומיים. אף על פי שהצילום היה בחיתוליו, דה פראנז'ה פיתח גם פרספקטיבות פנורמיות (גם אופקיות וגם אנכיות) כדי להציג נופים רחבים. בהמשך הוא הרחיב את הטכניקה הזו וביצע גם צילומי חשיפה כפולה (צילום בו חושפים מחצית הנגטיב ואז חושפים את המחצית השנייה עם אובייקט אחר. הדגמה של התהליך ניתן למצוא ביוטיוב) ומתקבל צילום בו משולבים שני נושאים באותו דימוי. לאחר שובו לצרפת, יצר רישומים בעיפרון ולעיתים גם בדיו ובגואש המבוססים על מראות מתצלומיו. גם רישומים אלו זכו לשבחים בזכות איכותם, דיוקם, הקפדה על הפרטים, פרספקטיבה מדויקת ושימוש אמנותי באור וצל. דה פראנז'ה פרסם גם ספרי ליטוגרפיות מרישומים אלו.

בשנת 1846 פרסם את החוברת "Monuments arabes d'Egypte, de Syrie et d'Asie Mineure, dessinés et mesurés de 1842 à 1845" המדגימה את הממצאים שלו בשנים 1842-1845, ובאותה שנה זכה להיבחר לחבר של כבוד בדרגה של חבר מלכותי במכון הבריטי לאריכיטקטורה בזכות איכות מחקריו באתרים השונים ואיכות הפרסומים שהפיץ. בשנת 1851 פרסם את הספר "Monuments & paysages de l'Orient"  שמוסיף נקודות מבט וליטוגרפיות חדשות מהממצאים שחקר.

בתחילת המאה ה-21, משהתגלו ארגזי העץ של הנגטיבים של דה פראנז'ה שנית הם זכו לפרסום רב, בין היתר מאחר שהם היו הדימויים המוקדמים ביותר של אתרים רבים ובשל האיכויות האמנותיות של דימויים אלו, כולל קומפוזיציות מאוזנות ואסתטיות (הרקע המקצועי שלו לפני הצילום היה ציור). בשלב זה התגלה שחלק מהאתרים שצילם כבר אינם קיימים. עבודותיו הוצגו בשנת 2006 בוילה גטי, (מוזיאון היסטורי חשוב) וב-2019 מוזיאון המטרופוליטן הענק הציג תערוכה גדולה של כ-120 מעבודותיו, תערוכה שזכתה לפרסום רב, למאמרים רבים ולהתייחסויות רבות בתקשורת. צילומיו נמצאים באוספים של מוזיאונים חשובים ואלו שהיו בבעלות פרטית זכו למחירים הגבוהים ביותר ששולמו עד אז עבור צילומים (כמיליון דולר לצילום ב-2002). בשנת 2002 התגלו 61 עבודות נוספות שלו במרתפי מוזיאון Gruérien  שבשוויץ צילומים אלו צולמו בצרפת ובשוויץ וגם הם הצילומים הראשונים של אתרים אלו.

 תערוכות 
 2008 Girault de Prangey מוזיאון Gruérien שבשוויץ
 2006 עתיקות וצילום: תצפיות מוקדמות על אתרי ים תיכוניים עתיקים, וילה גטי, מאליבו
 2019 Monumental Journey: The Daguerreotypes of Girault de Prangey מוזיאון מטרופוליון
 2020 A Thousand and One Orients: Joseph Philibert Girault de Prangey - Langres Museum of Art and History
 2021 Girault de Prangey - Photographer מוזיאון ד'אורסיי.

 גלריה 
 מצילומיו בישראל 

 מצילומיו בלבנט ובאירופה 

 מרישומי עפרון וציוריו 

 ראו גם 
 היסטוריה של הצילום

 לקריאה נוספת 
The History of Photography, Beaumont Newhall

 קישורים חיצוניים 

Girault de Prangey's Multiple Exposure Daguerreotypes. וגם ביוטיוב.
Some of the oldest photos you will ever see ביוטיוב.
Essai sur l'architecture des Arabes et des Mores en Espagne, en Sicile et en Barbarie ספר
Monuments arabes d'Egypte, de Syrie et d'Asie Mineure, dessinés et mesurés de 1842 à 1845 חוברת רישומים של דה פראנז'ה.
Antiquity & Photography: Early Views of Ancient Mediterranean Sites PDF
bulletin_de_la_societe_historique, societe_historique_bpt6k5656676w_Henri_Brocard.pdf
 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:צלמים
קטגוריה:צלמי המאה התשע עשרה
קטגוריה:אמנים
קטגוריה:צרפתים
קטגוריה:ציירים
קטגוריה:צלמים צרפתים
קטגוריה:חלוצי הצילום
קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:צילום בארץ ישראל
קטגוריה:צילום מוקדם בארץ ישראל