הר מולנג'ה

הר מולנג'ה (באנגלית: Mount Mulanje), או גם מסיב מולנג'ה (Mulanje Massif), הוא הר בדד גדול בדרום מלאווי ואתר מורשת עולמית. פסגת ספיטווה (Sapitwa Peak), הנקודה הגבוהה ביותר במסיב, מתנשאת לגובה של 3,002 מטרים והיא הנקודה הגבוהה ביותר במלאווי. הוא ממוקם כ-65 קילומטרים ממזרח לבלנטייר, ומתרומם בחדות מהמישורים שמסביב, בנפות פלומבה ומחוז מולנג'ה. המסיב הוא חלק מאזור אקולוגי מוצע, שייקרא "הארכיפלג ההררי של דרום-מזרח אפריקה" (SEAMA).

גאוגרפיה וגאולוגיה
מרבית שטח המסיב הם מורדות המכוסים בעשב בגובה של 1,800–2,200 מטרים, הנחתכים מדי פעם על ידי ערוצים מיוערים ועמוקים. יש בו פסגות רבות, המגיעות לגובה של מעל 2,500 מטרים. אחת מהן היא , שצידה המערבי מציע את מסלול טיפוס המצוקים הארוך ביותר באפריקה.

המסיב נוצר לפני כ-130 מיליון שנה כתוצאה מחדירת מאגמה לתוך קרום כדור הארץ. עם הזמן, הסלע שמסביב נשחק, והותיר מאחוריו את סלע היסוד העמיד בפני סחיפה של מסיב מולנג'ה. דייוויד ליווינגסטון היה האירופאי הראשון שדיווח על המסיב בשנת 1859, אך חפירות ארכאולוגיות מגלות עדויות לביקורים אנושיים באתר עוד מתקופת האבן. גובהו הרב של ההר מאפשר לו להשפיע על זרימת האוויר העילית ולגרום ליצירת ענני גשם סביבו. עובדה זו הופכת אותו למקור חשוב של מי גשם בראש כמעט כל נהר הזורם בחלק זה של מלאווי. המדרונות המיוערים של המסיב תומכים בתעשייה גדולה של עצים. בעבר פעל במקום רכבל ששימש להובלת עץ מקצה הרמה אל תחנת היערנות ליקהובולה (Likhubula), אך הוא התקלקל וכיום הובלת קורות העץ נעשית באופן ידני.

ימין|ממוזער|250px|פסגת ספיטווה ב-2019
ההר עצמו הוא חלק מ, המוגנת בחוק.  ("ברוש מולנג'ה") המקומי נכרת באופן אינטנסיבי עד שהוא נחשב למין בסכנת הכחדה, והפארק מכיל את יערות הברוש האחרונים שנותרו. השמורה מהווה בית גידול למינים רבים של צמחים ובעלי חיים, שרבים מהם אנדמיים לאזור. דוגמאות לכך כוללות מינים של פרפרים, עופות (כגון  ממשפחת החטפיתיים ו- ממשפחת התפריים), זיקית גמדית, שממיות, חומטים, צפרדעים ומין נדיר של חומט חסר רגליים מתחפר. האזור שמסביב לפארק מאוים על ידי גידול האוכלוסייה, דפוסי שימוש בקרקע כמו בירוא יערות לחקלאות ולעצי הסקה, וכן על ידי מינים פולשים כמו  (Rubus ellipticus) ומין האורן , שמקורו במקסיקו.

המסיב פופולרי לטיולים ולטיפוס מצוקים, ויש בו מספר בקתות הרים הפזורות ברחביו, המתוחזקות על ידי "מועדון ההרים של מלאווי" ו"מחלקת הייעור של מלאווי". פסגת ספיטווה נכבשה לראשונה בשנת 1894, וכיום היא מסלול הטיפוס הפופולרי ביותר במסיב.

בשנת 2014, המסיב הועמד ללא הצלחה לקבלת מעמד של אתר מורשת עולמית. ב-2025 הוא סוף סוף הוכר ככזה על ידי אונסק"ו.

ההיסטוריה האנושית של אזור מולנג'ה
על פי אגדת בני שבט הצ'ווה, האנשים שחיו במלאווי לפני הגעתם היו ה"אקאפולה".

אף על פי שעדיין לא התגלו ממצאים של אמנות סלע על מולנג'ה עצמו, התגלו פטרוגליפים בגבעות הסמוכות במצ'מבה (Machemba) ובמיקולונגווה (Mikolongwe). מחקרים עדכניים של האוניברסיטה הקתולית חשפו אתרי ייצור כלי עבודה לאורך מדף תוצ'ילה (Thuchila), המתוארכים לתקופה הפלאוליתית התיכונה, לפני כ-100,000 שנה.

ההגירה המרכזית של בני הבנטו התרחשה במאה ה-17, כשהגיעו מאגן הקונגו, שכשבני ה התיישבו במספר אתרים באזור מולנג'ה. אלה היו אנשים שוחרי שלום, שמחייתם הייתה מבוססת על חקלאות והמשאבים הטבעיים המקומיים. היה להם קשר עם העולם החיצון באמצעות סוחרים ערבים ופורטוגזים מהחוף, וכן סוחרים מבני ה שהביאו סחורות בתמורה לשנהב ועבדים.

השקט באזור הסתיים עם הגירה של בני שבט היאו שהחלה במאה ה-19. הם הגיעו מצפון-מזרח ונדדו אל עבר הגדה הדרומית של אגם מלאווי (אז היה מכונה אגם ניאסה) ואזורים הרריים אחרים במלאווי, בניסיון להימלט מסכסוכים שבטיים פנימיים משלהם. עם הביקוש הגובר לעבדים מאזור החוף המזרחי של אפריקה, גברו הפשיטות על כפרי המאנג'אנגה בחדות במטרה ללכוד עבדים, והיישובים שלהם הלכו והדלדלו לעיתים קרובות. מצב עגום זה תועד על ידי דייוויד ליווינגסטון כאשר סייר באזור באמצע המאה ה-19.

קריאתו של דייוויד ליווינגסטון לעזרה בסיום סחר העבדים הביאה לאזור מיסיונרים ומתיישבים סקוטים. הם התבססו באזור על ידי הקמת מיסיון על מדרונות ההר ובאמצעות הקמת אחוזות שעסקו בחקלאות למרות הניסיונות לפתח יחסים ידידותיים, גבר הסכסוך עם בני שבט היאו ועד מהרה הוא הפך לאלים. בשנות ה-90 של המאה ה-19 הבריטים ראו צורך להקים מדינת חסות (מרכז אפריקה הבריטית), והם הקימו מנהל צבאי מצפון להר במצודת ליסטר, ומדרום במצודת אנדרסון. איוש מצודות אלה בחיילים הודים החלה את הקשרים ארוכי השנים של מלאווי עם תת-היבשת ההודית.

מתקופה זו החלו גם הגירות של בני שבט ה מהאזור המזרחי שבשליטת פורטוגל (כיום מוזמביק). הם נמלטו מסכסוכים קולוניאליים וממאבקים עם בני שבט היאו, והתיישבו בעיקר בקרב האחוזות האירופאיות והמיסיונים הקתוליים. הגירה זו נמשכה עד לתקופה האחרונה, במהלך מלחמות העצמאות והאזרחים של מוזמביק.

כיום, שלוש התרבויות השבטיות הללו ממשיכות לחיות סביב הר מולנג'ה באחד האזורים הכפריים הצפופים ביותר באפריקה. אף על פי שישנה הבחנה טריטוריאלית בין הסמכויות המסורתיות של השבטים, מתקיים ערבוב נרחב בין העמים.

ההתיישבות האירופאית שגשגה והובילה לפיתוח נרחב של מטעי תה. אלה היוו את הגידול המשמעותי הראשון של יבול זה מחוץ לארצות המקור שלו. המיסיונים ממשיכים גם כיום להרחיב את שירותיהם בתחומי חינוך ושירותי בריאות בסיסיים.

אקלים
ימין|ממוזער|250px|מסיב מולנג'ה בתלת־ממד
האקלים של אזור מולנג'ה המורחב מושפע מאוד מאזור הלחץ הנמוך שבקו המשווה, שם נפגשות רוחות הסחר הצפון-מזרחיות של חצי הכדור הצפוני עם רוחות הסחר הדרום-מזרחיות של חצי הכדור הדרומי. אזור זה מכונה "אזור ההתכנסות הבין-טרופי" (ITCZ). בתצלומי לווין, ה-ITCZ נראה בדרך כלל כרצועה ארוכה של עננים באזור קו המשווה, והשפעתו העיקרית היא יצירת עונות יבשות וגשומות באזור זה.

מסיב מולנג'ה, בשל מצבו הייחודי כ"הר בדד" המתנשא לגובה של יותר מ-2,500 מטרים מעל המישורים שסביבו, מושפע מאוד מה-ITCZ ומשמש כחסם גשם. ההשפעה הזו בולטת במיוחד כשמשווים את כמויות הגשם השנתיות על המסיב וסביבו: ברמת המסיב, בגובה של כ-2,000 מטרים מעל פני הים, יורדים מדי שנה יותר מ-2,500 מ"מ גשם. לעומת זאת, במישורים הנמוכים שמסביב להר, כמות הגשמים השנתית נעה סביב 1,000 מ"מ בלבד. בעוד שבמישורים שמסביב להר יורד גשם רק בעונה הגשומה, ברמת המסיב הגשמים יורדים כל השנה.

שמאל|ממוזער|250px|הר מולנג'ה מרחוק, מבט משביל ההליכה.
שמאל|ממוזער|250px|ברוש מולנג'ה על ההר
כמויות הגשם שונות מסביב למסיב:
שמאל|ממוזער|250px|הצד המערבי של הר מולנג'ה בשקיעה, מבט ממפלי ליקובולה
 הצד הדרום-מערבי: אזורים סביב ליקובולה, ליצ'ניה ומולנג'ה בומה הם הצד הפונה לכיוון הרוח. באזורים אלה יורדות כמויות הגשם הגבוהות ביותר, מכיוון שרוחות הסחר הדרום-מזרחיות של חצי הכדור הדרומי מניעות אוויר לח מזמביה והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו אל אזור מולנג'ה.
 הצד הצפון-מערבי: בצד זה של המסיב יורדים פחות גשמים, בגלל אפקט המכונה "צל גשם".

העונה היבשה (מאי–אוגוסט): אלה החודשים הקרירים ביותר בשנה והמתאימים ביותר לטיולים במסיב. העונה הגשומה (נובמבר–אפריל): אינה מומלצת לטיולים, מאחר שהמטיילים עלולים להתמודד עם גשמים כבדים על הרמה וטמפרטורות גבוהות במהלך העלייה.

שלג הוא אירוע נדיר ביותר במקום. אפשריים אירועי שלג קצרים, אך השלג המשמעותי האחרון עם הצטברות על הקרקע היה ביוני 1954.

ברוש מולנג'ה
ברוש מולנג'ה (Widdringtonia whytei) הוכרז כעץ הלאומי של מלאווי בשנת 1984 על ידי הנשיא המנוח, הייסטינגס באנדה. השם המדעי של העץ מנציח את אלכסנדר וייט, בוטנאי ממשלתי בקולוניה ניאסאלנד. המין תואר לראשונה בשנת 1894, והוא גדל רק על הר מולנג'ה. המדענים חלוקים בדעותיהם האם זהו מין נפרד, או רק צורה ענקית של ברוש אחר הגדל על ההר, , הנפוץ ברחבי אפריקה הדרומית. בשנת 2004, הוערך ששטח יערות הברוש על מולנג'ה הצטמצם לסך הכל של 8.5 קמ"ר, כמחצית משטח היער המקורי. שטח זה עשוי להיות קטן יותר כיום עקב כריתה בלתי חוקית מתמשכת.

ברוש מולנג'ה הוא עץ ירוק-עד גדול, שצומח לגובה של 40–50 מטרים, בעוד ש-W. nodiflora הוא עגול יותר ובעל צמרת נמוכה. על ההר, ברוש מולנג'ה מוגבל לגבהים שבין 1,800 ל-2,550 מטרים, והוא נמצא בדרך כלל בתוך שקעים ועמקים המעניקים לו הגנה מסוימת מפני שריפות.

ברוש מולנג'ה הוא בעל עצה בגוון אדום בהיר, עם סיבים ישרים וניחוח נעים. תכונותיו העיקריות הן קלות העיבוד ועמידותו הגבוהה בפני נזקי טרמיטים, חרקים קודחים ופטריות, שכן המוהל שלו רעיל לחרקים. מסיבות אלו, העץ זכה לחשיבות מסחרית החל משנות ה-40 של המאה ה-20, והפך למשאב מרכזי בבנייה ובעבודות עץ. נכון לשנת 2010, העץ משמש בעיקר לייצור אמנות ומלאכת יד מקומית, סירות דיג עבור אגם מלאווי, וכן לבנייה וקישוט של מבנים יוקרתיים רבים.

בשל הביקוש הגבוה לעץ, הוא נמצא כיום תחת איום של הכחדה. ב-2019 העריך ארגון ה-IUCN את מצב העץ כמין בסכנת הכחדה חמורה. ברוש מולנג'ה הוא מין חלוץ, ולא מין קליימקס, כלומר הוא מצליח להתפתח באזורים שבהם מינים מתחרים אחרים נעלמו, אך הוא פחות מוצלח בתחרות פתוחה. כאשר שריפה משמידה עצים באזור מיוער, ברוש מולנג'ה יהיה בדרך כלל מין העץ הראשון שישתקם. מינים אחרים יגיעו מאוחר יותר, אך מכיוון שהברוש גדל במהירות יחסית, הוא לא יתמודד עם תחרות רבה על אור השמש.

ביקור במולנג'ה
מולנג'ה מציע תנאים מצוינים לטיפוס ולטיולים רגליים. הרמה נגישה בתוך 3 עד 6 שעות דרך מספר שבילים. מהרמה ניתן לטפס על פסגות רבות.

מספר בקתות מתוחזקות על ידי שמורת היער של הר מולנג'ה ו"מועדון ההרים של מלאווי" ומציעות לינה בסיסית למטיילים ולמטפסים. בין הבקתות ניתן למנות את סומבני, צ'ינזאמה, מינונו, טוצ'ילה, צ'ומבה, ליצ'ניה, ועוד. אל הפסגה הגבוהה ביותר, ספיטווה, מומלץ להגיע מהבקתה בצ'יספו.

אתר מורשת עולמית
מלאווי הציעה להכיר בהר מולנג'ה כאתר מורשת עולמית ב-2014, ואז ההצעה נדחתה בטענה שהיא אינה בשלה. 11 שנים אחר כך הצעה שלמה יותר התקבלה ביולי 2025 במסגרת ועדת המורשת העולמית שהתכנסה בפריז. כאשר בתיאור של אתר המורשת העולמית נכתב

בהתאם לכך, גבעות, בריכות מים, מערות, מפלי מים ואשדות, המזוהים עם ישויות בלתי נראות, מייצגים מקומות פולחן. מקדשי הרוחות הרבים, מערות קדושות או אתרי הקרבה כוללים לדוגמה את:
 בריכת דזיווה לה נחאלמבה (Dziwe la Nkhalamba) – בית קברות המקושר לרוחות של אבותיהם הקדמונים של בני שבט הבאטווה או למקום שבו מכשפות וקוסמים משחקים. היא מזוהה במיוחד עם טקסי זימון גשם.
 מקלט הסלע של מצ'מבה (Machemba rock shelter) – ציורי אמנות סלע גאומטריים המתוארכים לתקופת האבן. לפי האמונה, המקום מיושב על ידי אבות קדמונים המתווכים למען הקהילות הנוכחיות בתמורה למנחות של בירה המונחות בכלי חרס.
 המערה הקדושה של נמבירירה (Cave of Nambirira) – שבה מתנהלים שירותי דת המעידים על קדושת המקום.

קישורים חיצוניים



ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:אפריקה: הרים
קטגוריה:הפסגות הגבוהות במדינתן