שקע אמריקה התיכונה

שקע אמריקה התיכונה (באנגלית: Middle America Trench) הוא שקע אוקייני במזרח האוקיינוס השקט מול החוף הדרום-מערבי של אמריקה התיכונה, המשתרע ממרכז מקסיקו ועד קוסטה ריקה. אורכו של השקע הוא 2,750 ק"מ ועומקו בנקודה העמוקה ביותר שלו הוא 6,669 מטר. השקע הוא הגבול בין הלוחות ריברה, קוקוס ונסקה, בעלי הקרום הימי הצפוף מצד אחד (מדרום וממערב); לבין לוחות צפון אמריקה שמצפון, והקריביים שממזרח, בעלי הקרום היבשתי הפחות צפוף, מצד שני. רעידות אדמה גדולות רבות התרחשו באזור שקע אמריקה התיכונה.

 חלוקה גאוגרפית 
ממוזער|הסביבה הטקטונית של שקע אמריקה התיכונה: השקע מסומן בקו הכחול המשונן העליון שמסמל את נחיתת לוח קוקוס אל מתחת ללוחות: הצפון אמריקאי שמצפון מזרח לו, והקריבי  שממזרח. "זרוע" צפונית של לוח נסקה והמיקרו לוח ריברה שמצפון, משתתפים בפעילות ההפחתה שם.
ניתן לחלק את שקע אמריקה התיכונה לחלק צפוני ודרומי. עם זאת, החלוקה אינה זהה בצד הימי ובצד היבשתי שלו. בצד הימי, החלק הצפוני, נקרא שקע אקפולקו, ומשתרע מחליסקו לרכס טהואנטפק, והחלק הדרומי, נקרא שקע גואטמלה, ומשתרע מרכס טהואנטפק לרכס קוקוס . בצד היבשתי, החלוקה מתוחמת לאורך מערכת השברים פולוצ'יק-מוטגואה , הגבול בין הלוח הצפון אמריקאי ללוח הקריבי. נקודת החלוקה בצד היבשתי נמצאת כ-400 ק"מ מזרחית לזו שבצד הימי.

 הפער הסייסמי של גררו 
הפער הסייסמי של גֶרֶרוֹ ממוקם לאורך חוף האוקיינוס השקט של מקסיקו, ובפרט מול מדינת גרֶרוֹ. זהו קטע מאזור ההפחתה המקסיקני, שבו לוח קוקוס נוחות אל מתחת ללוח הצפון אמריקאי, ומהווה חלק משקע אמריקה התיכונה. פער זה הוא אזור מדאיג מכיוון שלא התרחשה בו רעידת אדמה גדולה (במגניטודה 8 ומעלה) מאז לפחות 1911. מחקר שפורסם בשנת 2004 דיווח על מאמץ גזירה מוגבר בתחתית החלק הנעול והסיסמוגני של הממשק בין שני הלוחות הטקטוניים, הנמצא במעלה הגובה מאזור המעבר, ולכן, מעיד על סכנה סייסמית מוגברת, בנוסף לעובדה שפער גררו לא חווה רעידת אדמה גדולה מאז שנת 1911. יתרה מזאת, תשומת הלב לפער הסייסמי הזה, הביאה למחקר פליאוסייסמי  באזור שהתפרסם בשנת 2024, מחקר שזיהה בעבר הרחוק רעידת אדמה בגודל משוער של מגניטודה 8.6, על בסיס זיהוי שכבות של משקעים שהורבדו על ידי גל צונמי גדול במיוחד.

הפער הסייסמי של גררו נחשב כמקור עיקרי לסכנה סייסמית וצונאמי לאורך אזור ההפחתה המקסיקני. עד לאחרונה (2021 מועד פרסום המחקר), היו תצפיות מוגבלות בחלק הרדוד של ממשק הלוחות מול חופי גררו, ולכן נפרסו שם מכשירים כדי לאפיין טוב יותר את היקף האזור הסייסמוגני. אלה הצביעו על גילוי רעידות אדמה רדודות אפיזודיות ואירועי החלקה איטית פוטנציאליים מול חופי גררו. התפלגותם, יחד עם שכיחותן של רעידות אדמה חוזרות, הרמה סייסמית, כוח המשיכה השיורי, ובתימטריית  האזור, מצביעים על כך שחלק מממשק הלוחות הרדוד בפער גררו עובר החלקה יציבה. מצב מכני זה עשוי לא רק להסביר את תקופת החזרה הארוכה של רעידות אדמה גדולות בתוך הפער, אלא גם מגלה מדוע הקרע מרעידות אדמה קודמות של M < 8 במקטעי מגה-דחיסה סמוכים, לא התפשט לתוך הפער, ולכן לא הביא לאירועים גדולים בהרבה. עם זאת, השפעות דינמיות של קרע עלולות לגרום לאחת מרעידות האדמה הסמוכות הללו לפרוץ את כל הפער הסייסמי של גררו. קבוצת המחקר שהחלה להתמקד בחקר הפער הסייסמי הזה ביוני 2022, פרסמה עוד ממצאים חצי שנה לאחר מכן. מהם עלה, שהנתונים הסייסמיים הדו-ממדיים שנאספו, מספקים אפיון ברזולוציה גבוהה של לוח קוקוס הנוחת, והצעיר מהרכס הממוקם 560 ק"מ מהחוף, ועד לשקע, וללוח הצפון אמריקאי "הרוכב" על לוח נסקה, ולממשק הלוחות. מערך נתונים זה יספק נתונים חדשים על שפע ופיזור הנוזלים החודרים ללוח הנוחת, שלעיתים קרובות משמשים כפרמטר מפתח המשפיע על התנהגות החלקה של מגה-דחיסה. בסך הכל, נאספו 4,300 ק"מ של נתונים סייסמיים ממקור פעיל לאורך שישה פרופילים ראשוניים, עבורם נאספו נתונים נוספים המרחיבים את ההדמיה הסייסמית על פני שטח גדול יותר של השוליים. מחקר שהתפרסם באפריל 2025 אישש חלק גדול מהממצאים עדיו, והגביר את המסתורין סביב ההתנהגות הסייסמית של פער גררו, והחשש מהסכנה הסייסמית הגדולה שאצורה בו.

 ראו גם 

 חקר מעמקי הים

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:האוקיינוס השקט