המופרעים

המופרעים (באנגלית: Disturbing Behavior) הוא סרט מתח פסיכולוגי ומדע בדיוני לנוער משנת 1998, בבימויו של דייוויד נאטר ובתסריטו של סקוט רוזנברג. הסרט הופץ בישראל בשם "המופרעים". הוא מהווה דוגמה בולטת לגל סרטי האימה והמותחנים לנוער שצצו בסוף שנות ה-90 בעקבות הצלחת הסרט "צעקה" (1996). בתפקידים הראשיים כיכבו ג'יימס מרסדן, קייטי הולמס וניק סטאל. מוקד הסרט הוא סיפורם של קבוצת תלמידים אאוטסיידרים שמגלים שמזימת שליטה מוחית עומדת מאחורי ההתנהגות המושלמת לכאורה של חברי קליקת ה"סרטים הכחולים" (Blue Ribbons) בבית ספרם.

נקודת המפתח של הסרט, והסיבה למעמדו הייחודי, טמונה בניגוד החריף שבין חזון הבמאי לבין התוצר הסופי שהוצג לקהל. דייוויד נאטר, שהיה ידוע מעבודתו על סדרת הטלוויזיה המצליחה "תיקים באפלה", שאף ליצור סרט מתח אטמוספירי ועמוק בהשראת הסדרה, עם דגש על פיתוח דמויות ומתח פסיכולוגי. לעומתו, אולפני MGM דרשו גרסה קצרה יותר, מהירה יותר ובעלת אלמנטים של אימה בנוסח "צעקה" שתפנה לקהל צעיר. הדו"ח הנוכחי יצלול לעומק הסיפור המורכב הזה, ויסביר כיצד התערבות האולפן עיצבה את גורל הסרט, השפיעה על קבלתו הראשונית ובסופו של דבר תרמה למעמד הפולחן שלו בקרב מעריצים שנים מאוחר יותר.

 תקציר העלילה 
הסרט מתחיל עם הגעתו של סטיב קלארק (ג'יימס מרסדן) ומשפחתו לעיירה הציורית קרידל ביי (Cradle Bay), השוכנת באיי פוגט סאונד במדינת וושינגטון. המעבר מתרחש בעקבות התאבדותו הטראגית של אחיו הבכור, אלן, אירוע שמשפיע עדיין על סטיב ועל כל בני משפחתו. ביומו הראשון בבית הספר, סטיב מתיידד עם קבוצת האאוטסיידרים המקומית, הכוללת את גאווין סטריק (ניק סטאל), U.V., ורייצ'ל ואגנר (קייטי הולמס). הוא פוגש גם את ד"ר אדגר קאלדיקוט (ברוס גרינווד), הפסיכולוג הבית ספרי, שמציע לו להצטרף לתוכנית ה"סרטים הכחולים" (Blue Ribbons) - חבורה של תלמידים הישגיים ומושלמים לכאורה.

גאווין, שמפגין גישה פאראנואידית, מזהיר את סטיב מפני חברי הקליקה, וטוען שהם הפכו לחסרי רגשות כתוצאה מ"שטיפת מוח" על ידי ד"ר קאלדיקוט. סטיב מפקפק בטענות אלה עד שהוא עד בעצמו להתנהגות מוזרה של חברי ה"סרטים הכחולים". באחד המקרים, חבר הקליקה צ'אג מגיב בזעם אלים וחסר פרופורציה לנוכח רייצ'ל, וכמעט והורג אדם תמים בחנות מכולת. גאווין מציג בפני סטיב תמונות של חבריו לשעבר, שהיו מופרעים וחסרי אחריות, אך "תכנותו מחדש" ונהפכו ל"סרטים כחולים" מושלמים. כאשר גאווין עצמו מגלה שהוריו רשמו אותו לתוכנית, הוא מפתח תוכנית פעולה נואשת, אך בסופו של דבר הוא הופך לקורבן הבא של התוכנית. השינוי הדרמטי של גאווין, שמופיע למחרת בבית הספר במראה ותדמית התואמים את הקליקה, מאלץ את סטיב להתחיל להתייחס לחשדותיו ברצינות.

סטיב ורייצ'ל יוצאים למסע לחשיפת האמת, ובמהלכו הם מגלים שחשדותיו של גאווין היו מוצדקים לחלוטין: ד"ר קאלדיקוט משתיל שבבים במוחם של בני הנוער ה"בעייתיים" בעיירה, בהסכמת הוריהם, כדי להפוך אותם לאזרחים ממושמעים ולמופת. אולם, בטכנולוגיה יש כשל חמור: השבבים לא הצליחו לדכא את הדחפים המיניים, וכאשר חברי הקליקה מתגרים מינית, הם מגיבים בהתפרצויות זעם אלימות וחסרות שליטה. סטיב ורייצ'ל נלכדים, אך מצליחים לברוח רגע לפני שסטיב עובר את התהליך בעצמו. הם נמלטים מקרידל ביי בסיוע דמויות נוספות, ומסכלים את המזימה על ידי חיסולו של ד"ר קאלדיקוט. בגרסה התיאטרלית של הסרט, הסצנה האחרונה מציגה כיתה רועשת בבית ספר חדש, כאשר מגיע מורה חדש – גאווין, ששרד את התוכנית, והפך למורה למופת. נרמז כי המזימה לא הובסה באופן סופי.

 צוות השחקנים 
צוות השחקנים בסרט "המופרעים" כלל מספר שחקנים צעירים ומבטיחים שזכו בהמשך לקריירה מצליחה, יחד עם שחקנים ותיקים ומנוסים. להלן טבלה המפרטת את השחקנים המרכזיים ותפקידיהם, וכן ניתוח קצר של תפקידם.
שם השחקןדמותתיאור הדמותג'יימס מרסדןסטיב קלארקהגיבור הראשי, תלמיד חדש בעיירה, מתמודד עם טרגדיה משפחתית וחוסר השתייכות.קייטי הולמסרייצ'ל ואגנראאוטסיידרית קשוחה, חברתו של סטיב המתוודעת למזימה.ניק סטאלגאווין סטריקאאוטסיידר פאראנואיד, שהופך ל"סרט כחול" בעקבות התוכנית.ברוס גרינוודד"ר אדגר קאלדיקוטהנבל הראשי, פסיכולוג בית הספר והמוח מאחורי תוכנית שטיפת המוח.ויליאם סדלרניובריהשרת הבית ספרי, דמות מפתח המשתפת פעולה עם סטיב ורייצ'ל.קתרין איזבללינדזי קלארקאחותו הצעירה של סטיב.אית'ן אמבריאלן קלארקאחיו המת של סטיב (מופיע בפלאשבקים שנחתכו מהסרט).
ביצועיו של ג'יימס מרסדן כסטיב קלארק עוררו מחלוקת בקרב המבקרים, שכן יש שטענו כי הוא "יותר מדי יפה ובטוח בעצמו" כדי לשחק אאוטסיידר בצורה משכנעת. למרות זאת, הוא שימש כעוגן הנרטיבי של הסרט, והוביל את העלילה מתחילתה ועד סופה. קייטי הולמס כרייצ'ל ואגנר הציגה דמות נשית קשוחה ועצמאית, שלצידו של סטיב היא מובילה את המאבק.

השחקן שזכה לשבחים רבים במיוחד על ביצועיו היה ניק סטאל בתפקיד גאווין סטריק. ביקורות שיבחו את משחקו ה"חד ומבריק", במיוחד בסצנה שבה הוא מתאר בפני סטיב את היררכיית הקליקות בבית הספר. יכולתו לגלם באופן משכנע את השינוי הדרמטי מפראנואיד לאאוטסיידר ל"מושלם" וחסר רגשות נחשבה לאחד משיאי הסרט. ברוס גרינווד, כד"ר קאלדיקוט, גילם את הנבל הראשי בצורה אמינה, כנוירופסיכולוג משיחי שרואה עצמו כ"אל" שהגיע כדי להציל את הנוער הסורר של קרידל ביי.

 נושאים וניתוח 
"המופרעים" עוסק בנושאים עמוקים ומורכבים העומדים במרכז חווית ההתבגרות האמריקאית של שנות ה-90. בבסיס הסרט עומד הדיון על קונפורמיות מול אינדיבידואליזם. ה"סרטים הכחולים" מייצגים את הדיכוי של האינדיבידואליות והדחפים הטבעיים לטובת ציפיות חברתיות בלתי הגיוניות. הגיבורים, סטיב, רייצ'ל וגאווין, מייצגים את הקולות החתרניים שמתנגדים לקונפורמיות ומוקירים את ה"סלקרדום" (slackerdom) והאישיות הייחודית על פני ההישגיות האקדמית חסרת הנשמה.

הסרט מציג באופן מעורר מחשבה את נושא הסמכות ההורית והמרד הנעורים על ידי הצגת ההורים, שבאופן מסורתי נתפסים כדמויות מגוננות, כנבלים האמיתיים של הסרט. ד"ר קאלדיקוט, הנבל הראשי, הוא בסך הכול כלי שבאמצעותו הורים נואשים מבקשים "לתקן" את ילדיהם הסוררים, במטרה להפוך אותם למושלמים. הוא עצמו ביצע ניסויים בבתו שלו ואז אישפז אותה, והוא רואה את עצמו כדמות אלוהית המצילה את בני הנוער מחטאיהם. הסרט מעביר ביקורת חריפה על לחץ הורי וציפיות גבוהות שמעדיפות שליטה וקונפורמיות על פני קבלה ובריאות נפשית של הילד. המזימה של קאלדיקוט היא תוצאה ישירה של רצונם של ההורים ליצור עולם אוטופי שבו ילדיהם מתנהגים באופן מושלם, והכשל בטכנולוגיה, שגורם לילדים להתפרץ באלימות, הוא תוצאה ישירה של הניסיון לדכא דחפים אנושיים בסיסיים וטבעיים. בדרך זו, הסרט מציג כיצד הרצון להשיג "שלמות" מוביל הרס, אלימות ומוות.

הסרט שואב השראה מכמה יצירות מפתח קולנועיות. הדמיון הבולט ביותר הוא ל"נשות סטפפורד" (1975) ולסרט ההמשך שלו "ילדי סטפפורד" (1987), בהם מזימה להפוך אנשים לבובות מושלמות עומדת במרכז העלילה. "המופרעים" הוא למעשה גרסה עכשווית של רעיון זה שהותאמה לקהל בני הנוער. הסרט משתלב גם עם יצירות אחרות מהתקופה כמו "סיוט בחדר המורים" (1998) באותה שנה, אשר עוסק אף הוא במזימת השתלטות על בני נוער. בעוד שב"סיוט" מדובר בחייזרים המשתלטים על גופם של תלמידים, ב"המופרעים" מדובר בניסוי מדעי-פסיכולוגי, מה שמעצים את הביקורת על החברה וההורים. המבקרים ציינו גם קווי דמיון לסרטים כמו "התפוז המכני" ו"Village of the Damned".

הפקת הסרט הייתה מלווה במתחים וקונפליקטים עמוקים בין הבמאי דייוויד נאטר לאולפנים. תסריטו של סקוט רוזנברג נרכש על ידי MGM, ודייוויד נאטר, שהיה ידוע בעיקר בזכות בימוי פרקים מרובים בסדרת המדע הבדיוני המצליחה "תיקים באפלה", נבחר לביים. נאטר ראה את הסרט כ"מותחן פסיכולוגי ואטמוספירי בסגנון 'תיקים באפלה' לבני נוער". הגרסה הראשונית שיצר הייתה באורך של 115 דקות והתמקדה בפיתוח דמויות וביצירת אווירה מתוחה.

אולם, אולפני MGM התערבו באופן בוטה בתהליך העריכה. הם דרשו קיצוצים נרחבים כדי להתאים את הסרט לז'אנר הפופולרי של סרטי אימה בסגנון "צעקה", עם דגש על "קצב מהיר והפחדות". התערבות זו נבעה מתגובות שליליות בחלק מהקרנות המבחן הראשוניות. האולפן קיצץ מהסרט כ-31 דקות, והגרסה הסופית שהופצה לבתי הקולנוע הייתה באורך של 84 דקות בלבד.

הקיצוצים הדרמטיים הללו פגעו אנושות בפיתוח הדמויות וביציבות העלילתית של הסרט. העלילה נראתה חסרה לכידות ועם טון לא אחיד, מה שהוביל לביקורות שליליות רבות. ניתן לטעון כי הפגמים שהמבקרים ציינו לא נבעו מהסרט עצמו, אלא מהגרסה הקטועה שהוצגה לציבור. הקיצוצים הסתירו את הסיפור העמוק יותר והפכו את הסרט למותחן נוער גנרי.

בין הסצנות החשובות שנחתכו היו:
 הרקע להתאבדות אחיו של סטיב, אלן: סצנות אלה סיפקו מניע עמוק יותר לדמותו של סטיב ולקשייו להסתגל לסביבה החדשה, אך נחתכו על פי דרישת האולפן.
 פיתוח דמותם של השרת ניוברי וד"ר קאלדיקוט: סצנות שהסבירו את ההיסטוריה של קאלדיקוט ואת הקשר בין ניוברי למזימה נמחקו, מה שפגע בהבנת המניעים והעומק של הדמויות.
 סצנות אהבה בין סטיב ורייצ'ל: סצנות אלו נועדו לחזק את הקשר בין הגיבורים ולספק הקלה רגעית מהמתח, אך נחתכו מהגרסה התיאטרלית.

השינוי המשמעותי ביותר נגע לסיומו של גאווין סטריק. בסיום המקורי והאפל יותר, גאווין מת, מה שהופך את הסרט לטרגדיה. אולם, בהקרנות מבחן, הקהל לא אהב את גורלה של הדמות, ולכן האולפן הורה על צילום סיום חדש שבו גאווין שורד, אך נשאר מתוכנת, ומוצג כמורה חדש שמעביר את תוכנית ה"סרטים הכחולים" לדור הבא. נאטר, שהיה מאוכזב מהתהליך וחש שהסרט "נלקח ממנו", שקל להסיר את שמו מהקרדיטים, אך נמנע מכך מתוך כבוד לצוות השחקנים וההפקה.

 קבלת הקהל והביקורות 
הצלחת הסרט בקופות הייתה צנועה. הוא הציג הכנסות של 7 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו בצפון אמריקה, והכנסות כוללות של 17.5 מיליון דולר על תקציב הפקה של 15 מיליון דולר. הסרט לא נחשב ללהיט מסחרי, ועל פי הדיווחים, ירידה דרמטית בהכנסות בשבוע השני נבעה בחלקה מהקרנה של שבוע אחד בלבד בחלק מהשווקים.

הביקורות העכשוויות על הסרט היו שליליות ברובן. מבקרים רבים ציינו את תחושת ה"נגזרות" של הסרט, בטענה שהוא לוקח אלמנטים מסרטים קודמים כמו "נשות סטפפורד" ו"התפוז המכני". סטפן הולדן מה"ניו יורק טיימס" טען שהסרט "יכול היה להיות משל מאיים על זהות נעורים" אך הפך ל"מופע אימה צפוי שאין בו מספיק אנרגיה כדי להיות מפחיד במעט". ביקורות נוספות הצביעו על חוסר לכידות בסיפור ועל טון לא אחיד, ותיארו את הסרט כ"פומפוזי מכדי להיות קאמפי, אך מטופש מכדי להיות באמת מרתק".

למרות הביקורות השליליות, היו גם נקודות אור. ביקורות שיבחו את המשחק של ניק סטאל ואת הדיאלוגים הציניים בחלק מהסצנות. סצנת הקפיטריה, שבה גאווין מסביר לסטיב את היררכיית בית הספר, זכתה לשבחים על כתיבה חדה.

במבט רטרוספקטיבי, מעמדו של הסרט השתנה משמעותית. הוא לא נחשב לסרט פולחן בזכות הקרנתו המקורית, אלא דווקא בגלל גורלו על שולחן העריכה. עם יציאת גרסת ה-DVD של הסרט, שכללה 11 סצנות גנוזות ופרשנות אודיו של הבמאי, מעריצים החלו להבין את הסיפור מאחורי הקלעים ואת חזונו המקורי של נאטר. גילוי מחדש זה, יחד עם הופעתן של גרסאות מעריצים ששילבו את הסצנות הגנוזות, יצר דיון ציבורי ער על "מה היה יכול להיות". הקונפליקט בין האמן לאולפן הפך לחלק בלתי נפרד מהנרטיב של הסרט והפך את חוסר השלמות של הגרסה התיאטרלית לחלק מהקסם שלו.

 פסקול 
הפסקול של "המופרעים" מילא תפקיד משמעותי ביצירת האווירה האפלה והמתוחה של הסרט, והוא שיקף את ז'אנר המוזיקה של שנות ה-90. המוזיקה המקורית לסרט הולחנה על ידי מארק סנואו, שגם הוא, כמו הבמאי דייוויד נאטר, ידוע בעיקר בזכות עבודתו על הסדרה "תיקים באפלה". הדמיון בין עבודותיהם מחזק את הטיעון לפיו נאטר התכוון ליצור סרט בסגנון הסדרה.

אלבום הפסקול, ששוחרר ב-28 ביולי 1998 על ידי חברת התקליטים Trauma Records, הכיל אוסף של שירי רוק אלטרנטיבי ופופ רוק. בין השירים הבולטים שבלטו בפסקול ניתן למנות את "Got You (Where I Want You)" של להקת The Flys. הפסקול, על להקותיו כמו גארבג' ו-The Verve Pipe, שיקף היטב את הטון האפל והאטמוספירי של הסרט, והפך לחלק בלתי נפרד מחוויית הצפייה, תורם לתחושת הנוסטלגיה של אותה תקופה.

 הפצה וגרסאות מדיה ביתית 
ההפצה של "המופרעים" במדיה הביתית היא שהפכה את הסרט לתופעת פולחן וסיפקה הצצה נדירה אל חזון הבמאי המקורי. בשנת 2000, חברת MGM הוציאה את הסרט ב-DVD. מהדורה זו, שהייתה משמעותית עבור מעריצי הסרט, כללה שני פיצ'רים מרכזיים: פרשנות אודיו של הבמאי דייוויד נאטר, ו-11 סצנות גנוזות, כולל הסוף המקורי, כתוספת נפרדת. פרשנות הבמאי חשפה את הסיפור המלא על הקיצוצים הנרחבים שהסרט עבר, מה שהעניק למעריצים את ההקשר החסר להבנת גרסת הקולנוע הלא קוהרנטית. הסצנות הגנוזות כללו חלקים חיוניים לעלילה, כמו הסיפור המלא על אחיו של סטיב וסצנות נוספות שפיתחו את דמויותיהם של השרת ניוברי וד"ר קאלדיקוט.

ההוצאה המחודשת אפשרה לקהל לראות את הפוטנציאל שלא מומש של הסרט. למרות זאת, האולפן מנע מנאטר להוציא גרסת "במאי" רשמית, והסצנות הגנוזות נשארו זמינות רק כתוספות, ולא שולבו מחדש בתוך הסרט. במרוצת השנים, ערוצי טלוויזיה כמו Syfy ו-Comet שידרו גרסה לא רשמית שכללה חלק מהסצנות שנחתכו, אך עדיין השתמשו בסוף התיאטרלי. התשוקה של המעריצים לראות את חזון הבמאי בשלמותו הובילה ליצירת גרסאות ערוכות משלהם, ששילבו את הסצנות מה-DVD ואת הסוף המקורי, במאמץ לשחזר את הסרט כפי שנועד במקור. במובן זה, ההפצה במדיה הביתית ובאינטרנט שינתה את מורשתו של הסרט, ואפשרה את קבלתו מחדש על ידי קהילה שהעריכה את הסיפור ואת הדמויות מעבר לגרסה הבלתי מושלמת שנכפתה עליו.

 הפצה בישראל 
בישראל, הסרט "Disturbing Behavior" הופץ תחת השם "המופרעים". שם זה משקף את הקונפליקט המרכזי של הסרט ואת הניגוד בין ההתנהגות ה"מושלמת" לבין ה"הפרעה" הנפשית והפסיכולוגית של חברי הקליקה.

קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטים המתרחשים בבתי חולים פסיכיאטריים
קטגוריה:סרטי מטרו גולדווין מאייר
קטגוריה:סרטי אימה מ-1998
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-1998