דייוויד וולש

דייוויד איגניישס וולש (באנגלית: David Ignatius Walsh ; 11 בנובמבר 1872 – 11 ביוני 1947) היה פוליטיקאי אמריקאי ממסצ'וסטס. כחבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן כמושל מסצ'וסטס ה־46 לפני שנבחר למספר קדנציות בסנאט של ארצות הברית, והפך לאירי-קתולי הראשון ממסצ'וסטס שמילא כל אחת מהמשרות הללו.

וולש נולד בלאומינסטר שבמסצ'וסטס, השלים את לימודיו ב־College of the Holy Cross, ולאחר מכן החל לעסוק בעריכת דין בבוסטון אחרי שהשלים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת בוסטון. הוא כיהן בבית הנבחרים של מסצ'וסטס בשנים 1900–1901, וביסס לעצמו מוניטין כאנטי-אימפריאליסט ובדלן. בשנת 1912 נבחר כסגן מושל מסצ'וסטס ה־43, והפך לסגן המושל הדמוקרטי הראשון במדינה מזה שבעים שנה. הוא כיהן כמושל בשנים 1914–1916 והוביל מאמץ מוצלח לזימון ועידה חוקתית למדינה.

וולש נבחר לסנאט ב־1918, ורכש מוניטין כתומך בעצמאות אירלנד וכמתנגד נחרץ להסכם ורסאי. הוא הפסיד בבחירות המחודשות ב־1924, אך חזר לסנאט שנתיים לאחר מכן. וולש תמך באל סמית' מול פרנקלין דלאנו רוזוולט בוועידה הלאומית הדמוקרטית של 1932. במהלך ממשל רוזוולט, הוא הציג את חוק וולש-היילי שקבע סטנדרטים לעובדים של קבלני ממשלה. לפני המתקפה על פרל הארבור, התנגד וולש למעורבות אמריקאית במלחמת העולם השנייה והיה חבר מוביל בתנועת אמריקה תחילה. עם זאת, בניגוד לעמדתו הקודמת לגבי חבר הלאומים, הוא הצביע בעד אימוץ אמנת האומות המאוחדות ב־1946.

וולש הפסיד בבחירות המחודשות ב־1946 להנרי קבוט לודג' הבן ונפטר בשנת 1947. הוא זכור בעיקר בשל בדלנותו ובהגנתו הנלהבת על האינטרסים האיריים והקתוליים. וולש, שלעולם לא התחתן, סבל גם מהאשמות בנוגע להומוסקסואליות במהלך חייו, כולל שערורייה סנסציונית בתקופת כהונתו האחרונה, אשר כינה בסתר "טרגדיית גת שמנים" לקריירה הפוליטית שלו.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו והשכלה 
וולש נולד בלאומינסטר שבמסצ'וסטס, ב־11 בנובמבר 1872, כילד התשיעי מבין עשרה ילדים. הוריו היו מהגרים אירים-קתולים. וולש למד בבתי ספר ציבוריים בעיר הולדתו ולאחר מכן בקלינטון, מסצ'וסטס. אביו, יצרן מסרקים, מת כשהיה בן שתים עשרה. לאחר מכן ניהלה אמו בית הארחה.

וולש השלים את לימודיו בתיכון קלינטון ב־1890 ואת College of the Holy Cross ב־1893. הוא למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת בוסטון וסיים את לימודיו ב־1897. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בעריכת דין בפיצ'בורג שבמסצ'וסטס, ובהמשך עסק בכך בבוסטון.

 קריירה בפוליטיקה המדינתית 
וולש כיהן בבית הנבחרים של מסצ'וסטס בשנים 1900–1901, לאחר שנבחר מטעם מחוז רפובליקני ותיק. כבר בתחילת דרכו הפוליטית הוא היה אנטי-אימפריאליסט ובדלן, והתנגד לשלטונה של אמריקה בפיליפינים כחלק מפתרון מלחמת ארצות הברית–ספרד. הצבעתו על הגבלת שעות העבודה של נשים וילדים ל-58 שעות בשבוע הובילה לתבוסתו כאשר התמודד לכהונה נוספת.

בשנת 1910 הפסיד בבחירות לסגן מושל מסצ'וסטס, אך ב־1912 נבחר והפך לסגן המושל הדמוקרטי הראשון מזה 70 שנה. בשנת 1914 הפך למושל מסצ'וסטס האירי והקתולי הראשון, לאחר שהתמודד בהצלחה מול המושל המכהן  על המועמדות הדמוקרטית, והביס את ההתנגדות הרפובליקנית המפוצלת (וגם את פוס, שרץ כעצמאי) ברוב גדול. הוא כיהן למשך שתי קדנציות של שנה אחת.

וולש הציע אלטרנטיבה לפוליטיקה הנשלטת על ידי "בוסים", והביע תמיכה ב"לקיחת אחריות ממשלתית לרווחה חברתית". הוא קידם אחריות ממשלתית מוגברת למוסדות צדקה וטיפול בחולי נפש, וארגן מחדש את ניהול תחומים אלה במדינה עם התנגדות מועטה. במהלך קמפיין הבחירות שלו ב-1914 ציין כהישגים את העלאת התשלומים לפיצויי עובדים ואת שיפור ניהול הטיפול בחולי נפש. כמודל נלחם וולש ללא הצלחה בעד תיקון זכויות נשים לחוקת מסצ'וסטס, וקידם צנזורה על סרטים לאחר הפגנות נגד ייצוגים גזעניים בסרט "הולדתה של אומה" של ד. וו. גריפית'. מספר חוקים פרוגרסיביים בתחום העבודה הוצגו במהלך כהונתו כמושל.

וולש תמך בארגון "הליגה נגד עונש מוות", שהוקם במסצ'וסטס ב-1897 והיה פעיל במיוחד בעשור שלפני מלחמת העולם הראשונה.

כמושל, ביקש מהמחוקקים לזמן ועידה חוקתית, אך ללא הצלחה. כאשר המחוקקים זימנו לאחר מכן ועידה, נבחר וולש כנציג כללי כחלק מרשימה שתמכה בהוספת סעיפים ליוזמות והפניות לחוקה – רפורמות מרכזיות מתקופת הפרוגרסיבים. הוא כיהן כנציג כללי בוועידת החוקה של מסצ'וסטס בשנים 1917–1918, שזכתה לאישור הרפורמות הללו.

 קריירה בפוליטיקה הלאומית 
בשנת 1918 נבחר וולש לסנאט של ארצות הברית כחבר המפלגה הדמוקרטית, וכיהן קדנציה ראשונה מ-4 במרץ 1919 עד 3 במרץ 1925. הוא היה הסנאטור האירי-קתולי הראשון ממסצ'וסטס והשני שנבחר בבחירה ישירה לאחר התיקון ה־17 לחוקה. וולש, כנואם מוכר, הציג את נשיא אירלנד, איימון דה ואלירה, ב-Fenway Park ב־29 ביוני 1919.

וולש התנגד לנשיא הדמוקרטי וודרו וילסון בנושא הסכם ורסאי, והצטרף לסנאטור הרפובליקני ממסצ'וסטס, הנרי קבוט לודג', בהתנגדות להסכם. הוא טען שהסכם חבר הלאומים מבטיח זכויות לכל מדינה בעולם למעט אירלנד, וכי ההסכם לא מספק את הזכות להגדרה עצמית כפי שנקבעה בארבע עשרה הנקודות של וילסון.

בוועידה הלאומית הדמוקרטית בשנת 1924, הוא נשא נאום בעד גינוי מפורש של ארגון הקו קלוקס קלאן במצע המפלגה:

וולש היה אחד מתשעה סנאטורים שהתנגדו לחוק ההגירה של 1924.

וולש שהפסיד בבחירות המחודשות ב־1924 בכ-20,000 קולות בלבד, חידש זמנית את עריכת הדין בבוסטון, וב־1926 נבחר לסיים את יתרת כהונתו של הסנאטור הנרי קבוט לודג'. תבוסתו של וולש בשנת 1924 סימנה גם נקודת מפנה בתפיסתו הפוליטית. קודם לכן הוא תמך בתפקיד אקטיבי של הממשלה, אך לאחר 1924 הלכה וגברה ברטוריקה שלו הביקורת על "הבירוקרטיה הפדרלית" ועל "הממשל הגדול". אף על פי שבעבר היה תומך בחקיקה פדרלית נגד עבודת ילדים, כעת הפך לאחד ממתנגדיה העקביים ביותר.

ב־1932 תמך באל סמית' מול רוזוולט למועמדות הדמוקרטית לנשיאות. בתקופת כהונתו בסנאט החזיק בתפקידים: יושב ראש ועדת החינוך והעבודה והוועדה לענייני הצי. ב־1936, בהיותו ראש ועדת העבודה בסנאט, חתם על חוק שהוביל לקביעת סטנדרטים לעובדים של קבלני ממשלה (Walsh–Healey Act), הכולל שכר מינימום, שעות נוספות, תקני בטיחות והגבלות על עבודת ילדים ואסירים.

וולש התנגד להרחבת בית המשפט העליון בתוכנית רוזוולט, וניהל נאומים בנוגע להפרדת רשויות, עצמאות הזרוע השופטת ותפקידו הנכון של הרשות המבצעת.

 מלחמת העולם השנייה 
וולש היה בדלן ותמך בנייטרליות אמריקאית במהלך מלחמת האזרחים בספרד והתנגד לברית עם בריטניה עד המתקפה על פרל הארבור. הוא התנגד לסיוע צבאי לבריטניה עד שהוסרו המגבלות על ידי הנשיא, והיה חבר מוביל בתנועה אמריקה תחילה.

 שערוריית "בית השפלות" 
ב־7 במאי 1942, חשף עיתון ניו יורק פוסט שערורייה מינית וריגול בבית בושת לגברים בברוקלין, שנטען כי הסנאטור וולש היה מעורב בה. ההאשמות לא דווחו על ידי יתר העיתונות, אך השמועות הפכו ל"סקנדל חמור ביותר" לפי מגזין טיים. החקירה של ה־FBI לא גילתה ראיות בנושא, ומנהיג הרוב בסנאט, אלבן ברקלי שיבח את חפותו בסנאט.

 שנותיו האחרונות בסנאט 
בבחירות 1944, עם התמודדותו של רוזוולט לכהונה רביעית, הוגדר וולש כבדלן, תיוג עליו הוא התרעם. למרות תיוגו כבדלן, הצביע בעד אמנת האומות המאוחדות ב־1945 ושמחה על כך שלא הוזמנה משלחת יהודים לוועידה בסן פרנסיסקו. בבחירות 1946 הפסיד בפער גדול להנרי קבוט לודג' הבן.

 חיים אישיים ומותו 
וולש גודל כקתולי ושמר על דתו לאורך כל חייו. הוא מעולם לא נישא. הוא ואחיו תמכו באחיותיהם הרווקות. ביוגרפים מסוימים סבורים שהוא היה הומוסקסואל.

לאחר פרישתו מהפוליטיקה התגורר בקלינטון שבמסצ'וסטס, ונפטר מדימום מוחי בבוסטון ב-11 ביוני 1947. הוא נקבר ב-St. John's Cemetery בקלינטון.

במהלך חייו קיבל תוארי כבוד ממספר אוניברסיטאות, כולל Holy Cross, ג'ורג'טאון, נוטרדאם, פורדהם, בוסטון, Canisius College, ו-St. Joseph's College בפילדלפיה. פסל ברונזה של וולש הוצב ב-1954 ב-Boston Charles River Esplanade עם המוטו: "non sibi sed patriae" – "לא לעצמי אלא למולדת". Holy Cross מעניקה מלגה שנתית על שמו.

קישורים חיצוניים




קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אירי
קטגוריה:מושלי מסצ'וסטס
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממסצ'וסטס
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1872
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1947