בויטראגו דל לוסויה

בויטראגו דל לוסויה (בספרדית: Buitrago del Lozoya) היא עיירה בקהילה האוטונומית של מדריד, במרכז ספרד. היא שייכת לאזור ההיסטורי של סיירה נורטה. העיירה היא מן המעטות באזור ששמרו על חומותיהן מימי הביניים. מקורן במאה ה-11, בימי השלטון המוסלמי בספרד, והן שוקמו במאה ה-15. היא שוכנת על חצי-אי המוקף בנהר לוסויה.

 היסטוריה 
האזכורים ההיסטוריים הקדומים ביותר של בויטראגו מתוארכים למאה ה-1 לפנה"ס. העיירה מזוהה עם Licabrum שנכבשה לפי טיטוס ליוויוס בידי גאיוס פלמיניוס, אם כי רוב ההיסטוריונים מזהים אותה עם עיירה אחרת בשם קברה.  תחת בית אומיה שימשה בויטראגו, יחד עם טלאמנקה דה חראמה, כמצודה ששמרה על הדרך מצפון לטולדו לעבר מעבר סומוסיירה. היא נכבשה על ידי אלפונסו השישי בשנת 1085 כהכנה לכיבוש טולדו, וב-1169 הועברה לעיר אוכלוסייה נוצרית חדשה, והיא נמסרה לבעלות כנסיית טולדו.

בימי הביניים התקיימה בבויטראגו קהילה יהודית משגשגת של גובי מיסים, בעלי מלאכה ורופאים שהחזיקו באחוזות, כרמים, גינות ובתים. לאחר גירוש ספרד בשנת 1492, חלק מהיהודים המירו את דתם ונשארו בעיירה, בעוד אחרים עזבו לפורטוגל. בהמשך רבים מן האנוסים נחקרו בידי האינקוויזיציה הספרדית, בעיקר בעשור השני של המאה ה-16. בין המשפחות שבניהם ובנותיהם התנצרו נמנו אבנהאדר, אבנסבד, אדארוקה (בהמשך: גונזלס), אלפנדרי (בהמשך: הורטאדו), אלגרושה, אמריו, אסאיול, ששון אבן סלאמה, קבליירו, קורל, קוויאר, דה לה איחה וסווארו. על פי הרשומות, לפני הגירוש פעלו בבויטראגו שתי בתי כנסת, אחד בעיירה עצמה, שכלל חצר סמוכה, משחטה וישיבה, ואחד בפרברים. שניהם נמכרו באותה שנה על ידי דון דייגו הורטאדו דה מנדוסה, הדוכס השלישי של בית אינפנטדו, כחלק מחיסול נכסי היהודים שהתבצע לאחר פרסום צו הגירוש.

 תיירות 
בעיירה כמה מבנים היסטוריים ומוקדי תיירות, בהן טירת בויטראגו דל לוסויה, מבנה גותי-מודח'ארי מן המאה ה-15, כנסיית סנטה מריה דל קסטיו משנת 1321, העשויה באותו סגנון; ומוזיאון פיקאסו, מוזיאון קטן שבו מוצגות יצירות של פבלו פיקאסו מאוספו של יוגניו אריאס, ספר יליד בויטראגו וחברו של האמן.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:קהילות יהודיות בספרד
קטגוריה:מדריד (קהילה אוטונומית): ערים