אהרון קנדינוב

אהרון קנדינוב היה אחד האישים הבולטים בבוכרה במחצית השנייה של המאה ה-19. נשא בתואר שר (וזיר) בממשלת האמיר מוזאפר חאן. עם זאת היה נשיא היהודים ושופט בתוקף תפקידו בממשלת האמיר. אהרון נאלץ להתאסלם למראית עין אך שמר על יהדותו בסתר. הוא תמך במוסדות בארץ-ישראל ועזר לבני קהילת האנוסים בבוכרה. לאחר שנים השתקע בירושלים והיה מבכירי יהדות בוכרה בעיר.

 ביוגרפיה 
אהרון קנדינוב נולד בבוכרה בשנת 1822 לאביו משה חואג'ה-חלאן קנדין. כיהודים רבים בבוכרה המשפחה עסקה בצביעת בדים, ואהרון המציא חומר גלם חדש לעשיית צבעים. המצאתו איפשרה לו להתפרנס בכבוד ואף להתעשר.

אביו היה וזיר בממשלת האמיר מוזאפר חאן משרה אותה ירש אהרון ובתוקף היותו וזיר שימש נשיא היהודים ושופטם.

בגיל 30 למורת רוחו נאלץ להתאסלם אך שמר בסתר על יהדותו, מקץ 20 שנה של בחיים כפולים חזר לחיק היהדות, עלה לירושלים והשתקע בה. הוא נפטר בירושלים בשנת 1909.מ. אשל (אצ'ילדי), גלריה דמויות של ראשי יהדות בוכארא, יפו, (ללא שנת הוצאה), עמ' 40.

 פרשת ההתאסלמות 
באחת השבתות בעת תפילת שחרית בבית הכנסת בעיר פרץ ויכוח בין משפחת פנחס הקטן נייאז ובין משפחת קנדין בעניין קביעת העלייה לתורה וקריאת מפטיר, בתוך הוויכוח התפתח ריב בו נפגע הרב פנחס הקטן שהיה מקורב לאמיר. בנוסף לכך טען האמיר כי נמסר לו שאהרון קנדידוב מקיים קשרים עם הממשלה הרוסית כדי שהשלטון בבוכרה יעבור לידיה. עקה האשמות אלה דן האמיר את אהרון לשמד שמשמעו היה להיות מושלך לבור כלא שנקרא "חנה-חאנה" שנמצא במרתף ארמון האמיר, או להתלות.

בהיעדר אסמכתאות מספקות להאשמות כי שיתף פעולה עם הרוסים, הסכים האמיר לבטל את העונש בתנאי שאהרון יקבל עליו את דת האסלאם. אהרון קנדידוב ידע שעלילות שקר יצוצו לרוב אם יעמוד בסרובו, ולא נותר לו אלא להכריז בפרהסיה על שהוא מקבל עליו את האסלם. בכך הפך אהרון לאיש-צ'אלה (יהודי שהתאסלם). אירוע זה חל בשנת 1852.

כאיש צ'אלה קיבל מאת המוסלמים הקנאים מתנות יקרות ערך כולל נכסי דלא ניידי. ובנוסף זכה במעמד מיוחד של אציל במדינה, תואר אשר סלל לפניו קריירה אזרחית ומדינית. כאיש צ'אלה הוא נחשב בעיני המוסלמים לקדוש וטהור. בני משפחתו נאלצו לעבור לגור, (כבני ערובה) באחד מאגפי ארמון האמיר, מעצר זה נמשך משנת 1860 עד 1866. בשנים אלה נולד יוסף בנו של אהרון אשר התחנך בארמון לצד בנו של האמיר. לכבוד הולדת הבן הוציא האמיר צו ממשלתי ("ירליק") למינוי אהרון כשר הכספים והיועץ הכללי שלו ("זכאת-צ'י"). בכל ההזמן הזה אהרון שמר בסתר על יהדותו.מ. אשל (אצ'ילדי), גלריה דמויות של ראשי יהדות בוכארא, יפו, (ללא שנת הוצאה), עמ' 42-40.

 פעילותו 
בעת התאסלמותו היה אהרון בן 30 שנה ומאז משך 20 שנה הוא חי בבוכרה חיים כפולים, מוסלמי בגלוי ויהודי בסתר. כשר הכספים והיועץ הכללי של האמיר התאפשר לו לסייע בצורות שונות ליהודי בוכרה ואף הוא קיבל את פני יעקב מאיר כאשר זה הגיע כשד"ר מארץ-ישראל, אהרון אף הצליח לתמוך כלכלית במוסדות שבארץ-ישראל. בהיותו אנוס (צ'אלה) פעל רבות גם לטובת והאנוסים.

לאמחר מותו של האמיר מוזאפר עלה לשלטון בנו האמיר אחד חאן אשר החזיר למשפחה חלק מהרכוש שהחרים אביו. בשנת 1880 נעתר האמיר הצעיר לבקשתו של יוסף בן אהרון, אשר גדל איתו בארמון, לנסוע עם אביו לירושלים כעולה רגל מוסלמי ("בייתול קודוס"). האמיר אף צייד אותו בכספים ומתנות יקרות.מ. אשל (אצ'ילדי), גלריה דמויות של ראשי יהדות בוכארא, יפו, (ללא שנת הוצאה), עמ' 43.

בדרכו חזרה מירושלים נסע אהרון לפטרסבורג לפי מקור אחר הגיע למוסקבה לשם גם הגיע גם בנו יוסף בשליחות האמיר כדי לקנות עבורו אבנים יקרות. בפטרסבורג, לאחר 20 שנות התאסלמות החליטו אהרון קנדינוב ובנו שלא לשוב לבוכרה והם חזרו ליהדותם בגלוי.

בשנת 1872 אהרון פנה אישית אל הצאר אלכסנדר השלישי וביקש מקלט פוליטי לו ולבני משפחתו ונתינות רוסית ואכן הצאר נעתר לו. אך הוא שאף לעלות לארץ-ישראל ולקבוע בה את ביתו.

בשנת 1888 התיר לו הסולטאן הטורקי עבדול חאמיד לעלות לארץ ישראל כנתין רוסי. באותה שנה עלו אהרון ובנו יוסף לירושלים והשתקע בה.גיורא פוזיילוב, מבוכרה לירושלים, ירושלים התשנ"ה, עמ' 364-363. אהרון הקדיש בנין שלם לטובת בית יתומים, העניק תרומות למוסדות חסד ותרם לבנין בית הכנסת בשכונת נחלת שבעה בעיר.גיורא פוזיילוב, מבוכרה לירושלים, ירושלים התשנ"ה, עמ' 88. את בית מגוריו בירושלים רכש אהרון מפקיד טורקי, בית המידות נמצא במרחב שבין רח' יפו לרח' הנביאים. במתחם הבית היה גם בית כנסת וכן בית מרחץ פרטי. המשפחה רכשה קרקעות ובנתה בתים נוספים, חלקם בשכונת הבוכרים אך הם לא גרו בשכונה.

לאחר שנים נמנה הבן יוסף עם מייסדי שכונת נווה שלום ביפו. בתחילת תקופת המנדאט הבריטי קנתה המשפחה שטח גדול סמוך לשכונת הבוכרים במטרה לבנות בתים חדשים ומודרניים.דרור ורמן, הבוכרים ושכונתם בירושלים, ירושלים 1991, עמ' 92-91.

בירושלים היה אהרון קנדינוב אחד מראשי העדה הבוכרית ולאחר פעילות ענפה נפטר בירושלים בשנת 1909 בגיל 87.

 לקריאה נוספת 

 ראובן קשאני, יהדות בוכארה, ירושלים 1973.

 אברהם קלבן, לתולדות היהודים באסיה התיכונה במאות התשע-עשרה והעשרים, ירושלים 1989.

 גיורא פוזיילוב, מבוכארה לירושלים, ירושלים התשנ"ה

 גיורא פוזיילוב, יהדות בוכארה גדוליה ומנהגיה, ירושלים 2008.

 ד. תדהר, אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, א', תל אביב, 1947.

 נ. טג'ר, תולדות יהודי בוכרה (משנת 600 עד 1970), תל אביב, תשל"א.

 קישורים חיצוניים 
 בית קנדידוף ביפו

 ראו גם 
 יוסף ממן
 פנחס "הקטן" (נייאז)
 יהדות בוכרה
 בוכרה

 הערות שוליים 

קטגוריה:יהדות בוכרה
קטגוריה:אנוסים
קטגוריה:ילידי 1822
קטגוריה:נפטרים ב-1908