פרנסיסקו קמאניו דניו

פרנסיסקו אלברטו קמאניו דניו (בספרדית:Francisco Alberto Caamaño Deñó,  11 ביוני 1932 - 16 בפברואר 1973) היה קצין ופוליטיקאי דומיניקני, קולונל בצבא ארצו, שעלה לשלטון בעת מלחמת האזרחים שפרצה ב-24 באפריל 1965. הוא נמנה עם מנהיגי המחנה ה"קונסטיטוציונליסטי" שביקש להחזיר לנשיאות את חואן בוש, הנשיא שנבחר דמוקרטית והודח אחר כך בספטמבר 1963 על ידי הפיכה צבאית. קמאניו נמנה עם מנהיגי המהפכה שפרצה ב-25 באפריל ופיקד יחד עם אחרים על כוחות המורדים השמאליים בעיקר מקרב כוחות היבשה והמשטרה. הוא כיהן לזמן קצר - בין 4 במאי ל-30 באוגוסט 1965 כנשיא הרפובליקה דומיניקנית וויתר על התפקיד בעקבות הסכם פיוס בתיווך ארצות הברית.
בפברואר 1973 יצא מגלותו בקובה ונחת בחוף קרקולס במולדתו עם קבוצת מורדים מתוך נסיון ליזום בהרים תנועת גרילה נגד המשטר של הנשיא חואן באלאגר. הוא נפל בשבי והוצא להורג על ידי הצבא.

קורות חייו
ילדות וצעירות
קמאניו דניו נולד ב-1932 בסנטו דומינגו ברפובליקה הדומיניקנית. הוא היה בנו של הגנרל פאוסטו קמאניו מדינה (שנפטר ב-1986), שכיהן ב-1955-1952 בימי הדיקטטורה של רפאל טרוחיו כמזכיר המדינה לכוחות הצבאיים (שר הביטחון).
משפחת קמאניו הייתה ותיקה בסן חואן דה לה מגואנה וכללה אנשי צבא בכירים - כמו הדוד של האב, פדרו פלוטרקו קמאניו מדינה, והלוטננט קולונל חורחה קסימירו פרננדס מדינה.

פרנסיסקו אלברטו היה בן דוד מדרגה שנייה של האחים דנילו ולוסיה מדינה. הראשון , דנילו מדינה סנצ'ס הפך לימים לנשיא הרפובליקה הדומיניקנית (2020-2012) והאחרונה ליושבת ראש בית הנבחרים של המדינה (2017-2016).
קמאניו התגייס בגיל צעיר לחיל הים הדומיניקני. הוא למד באקדמיה של חיל הים בדומיניקני ואחר כך בארצות הברית באקדמיה הצבאית הימית בקורונדו בקליפורניה ובבסיס חיל הנחתים קוונטיקו במדינת וירג'יניה. בשובו ב-1960 שובץ במשטרה הלאומית. בשנים האחרונות של תקופתו של טרוחיו שירת קמאניו כמייג'ור ופיקד על יחידת אימונים של המשטרה הלאומית.

המשך הקריירה הביטחונית
לאחר נפילת הדיקטטורה של טרוחיו, בשנת 1962, בדרגת לוטננט קולונל הפך קמאניו למפקד כוחות ההלם של המשטרה הלאומית, המכונים "הקסדות הלבנות" (Cascos Blancos),ב-1962 הוא נפצע במהלך עימותים עם מורדים ליד פלמה סולה.
ב-1964 עמד בראש יחידה משטרתית הקרויה "רדיו פטרויה".
בספטמבר 1963 הנשיא חואן בוש גוויניו שנבחר בבחירות דמוקרטיות הודח על ידי הפיכה צבאית.
קמאניו ואנשי צבא אחרים לא רווחו שביעות רצון מהשחיתות ששררה בימי הממשלה הזמנית של הטריומווירט בראשות עורך הדין ואיש העסקים דונלד רייד קברל.
קמאניו הועבר לחיל האוויר יחד עם קצינים אחרים. בתחילה הוא שובץ במרכז האימונים של הכוחות המזוינים (CEFA), במפקדת החטיבה הרביעית של הארמיה, שממנה עלו המנהיגים המרכזיים של ההפיכה הצבאית מ-1963.

מלחמת האזרחים ב-1965
בשנים 1965-1964 התארגנה "תנועה צבאית חוקתית"
(Movimiento Militar Constitucionalista) תחת הנהגתו של הקולונל רפאל פרננדס דומינגס ששהה בפורטו ריקו והיה מנוע מחזור לרפובליקה הדומיניקנית. תנועה זו תכננה החזרתו לשלטון של הנשיא בוש. היא נהנתה מתמיכה בשורות הצבא, בעיקר בכוחות היבשה, ובחלק מהמשטרה.
בינואר 1965 גם קמאניו הצטרף לתנועה זו.
פעולות תנועת ההתנגדות קיבלו תפנית בלתי צפויה ב-24 באפריל 1965.
כוחות המורדים מתוכה השתלט על תחנת רדיו . הם גייסו לצידם 5,000 אזרחים, סיפקו להם נשק ובקבוקי תבערה. יחד עם 1,500 החיילים שברשותם , מנו כוחות המורדים 6,500 איש.

בבוקר ה-25 באפריל, המורדים , שכללו חברים במפלגה המהפכנית של חואן בוש, כמה "סוציאליסטים נוצרים" וחיילים בראשות קמאניו - הסתערו על הארמון הלאומי כדי להשלים את ההפיכה. הם לכדו את הנשיא דונלד רייד קברל בחיים והכריזו על חוסה רפאל אורניה כנשיא.

לפני ההפיכה מינה רייד קברל את הגנרל אליאס וסין אי וסין בראש הכוחות המזוינים ה"לויאליסטים". ווסין הצליח לגייס כ-1,800 לוחמים, והכין מתקפת-נגד כדי לתפוס את השלטון. במהלך היום, שלח וסין ארבעה מטוסי קרב מדגם P-51 מוסטנג לתקוף את ארמון הנשיאות ועמדות מורדים אחרות, וכן ספינת המלחמה שהוצבה על הנהר אוסאמה. עם זאת, כוחותיו של וסין לא פתחו במתקפה קרקעית כדי לכבוש מחדש את הארמון.
ההתערבות האמריקאית
ב-28 באפריל בהוראת נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון האמריקאים פתחו במבצע Power Pack בעילה של צורך לפנות את האזרחים האחריקאים ומתוך מחשבה למנוע את הפיכתה של הרפובליקה הדומיניקנית לבסיס קומוניסטי חדש לפי דוגמת קובה. ארצות הברית שלחו מסוקים צבאיים וספינות כדי לפנות את 3,500 האזרחים האמריקאים ואזרחים זרים אחרים שהיו בסנטו דומינגו עם תחילת מלחמת האזרחים.

ב-27 באפריל, בזמן שהאמריקאים פינו 1,176 מאזרחיהם, הורה וסין ל-1,500 חייליו, בגיבוי כלי רכב משוריינים, לצעוד מבסיס חיל האוויר סן איסידרו, לכבוש את גשר דוארטה ולבצע התקפת מלקחיים על מנת לכבוש את ארמון הנשיאות. בינתיים, 700 חיילים לויאליסטים צעדו מסן קריסטובל כדי לתקוף את סנטו דומינגו ממערב. למרות שהלויאליסטים הצליחו לתפוס עמדות בגדה המערבית של הנהר, הם נתקלו בהתנגדות עזה מצד יריביהם, במיוחד האזרחים החמושים, ששרפו טנקים בבקבוקי תבערה והשתמשו בטקטיקות גרילה עירונית כדי לאלץ את אנשיו של וסין להילחם בשטח בנוי. וסין נאלץ להורות על נסיגה ולנטוש את ההתקפה עם אבדות כבדות, בעוד המורדים ניצלו זאת ותקפו את מטה המשטרה הלויאליסטית במבצר אוסאמה, ולקחו 700 שבויים.

הנשיא הזמני חוסה רפאל מולינה אורניה ביקש את תיווכו של שגריר ארצות הברית.
ב-28 באפריל 1965, שלחה ארצות הברית גדוד חיל רגלים של הנחתים כדי לסייע בפינוי 676 אזרחים אמריקאים ממלון "אמבחדור". במהלך מבצע זה, צלף מקרב המורדים הרג נחת, מה שהצית קרב יריות קצר בין הנחתים למורדים. בשעות הבוקר המוקדמות של ה-30 באפריל, נחתו בסן איסידרו הכוחות הראשונים של הדיוויזיה המוטסת ה-82 , ובכך החלה רשמית ההתערבות המשולבת של ארגון מדינות אמריקה והצבא ארצות הברית תחת השם "כוחות שלום הבין-אמריקאים" (Fuerzas Interamericanas de Paz (FIP)), שהורכבו מאמריקאים,ברזילאים, ניקרגואים ופרגוואים.

באותו בוקר, האמריקאים אבטחו את כל הגדה המזרחית של נהר אוסאמה, משם העבירו תותחי הוביצר לגדת הנהר והשמידו הרבה עמדות מורדים , הם הצליחו לכבוש עמדות גם בגדה הנגדית של נהר אוסאמה. באותו יום, תיווכו האמריקאים הפסקת אש בין הכוחות הלויאליסטים, שכבר איבדו את אמונם במנהיגותם ואיבדו את "הרובע הקולוניאלי", לבין המורדים, שהיו במצב נחיתות מול האיום האמריקאי. הפסקת אש זו נכנסה לתוקף ב-5 במאי, וסיימה את השלב העיקרי של המלחמה.

בינתיים אורנייה וקמאניו הגיעו לפגישה עם שגריר ארה"ב, ויליאם טפלי בנט הבן .לאחר תהליך של משא ומתן שמטרתו למנוע שפיכות דמים החליט אורניה לבקש מקלט בשגרירות קולומביה. החלטה זו נבעה מתסכולו מההתערבות הצבאית של ארה"ב, מחוסר הגמישות של מנהיגי ההפיכה בסן איסידרו ומפילוגים פנימיים בתוך תנועת המורדים החוקתיים עצמה.
השגריר האמריקאי אמר לקאמאניו שהוא אינו במצב לנהל משא ומתן, אלא להיכנע, וקמאניו השיב: "ובכן, הרשו לי לומר לכם שלא ניכנע ושנילחם עד הסוף".
בו זמנית הפלגים היריבים האנטי-בוש בחרו בגנרל פדרו ברטולומאו בנואה כנשיא בשם "ממשלת הבנייה הלאומית המחודשת" ואחרי התפטרותו כעבור שבוע הוא הוחלף בגנרל אנטוניו אימברט באררה, הגיבור של הפוטש נגד טרוחיו

נשיא בין מאי לספטמבר 1965
ב-3 במאי 1965, הקונגרס הלאומי בחר בקמאניו דניו לנשיא החוקתי של הרפובליקה הדומיניקנית עם 49 קולות בעד, 7 נגד ושני קולות פסולים.
אחרי שחואן בוש הודיע ממקום גלותו כי מוותר על המשך הניסיונות להביאו במטוס למולדת והצהיר כי רואה בקמאניו מועמד ראוי לנשיאות.
במהלך כהונתו הקצרה של קמאניו פורסמו ארבעה עלונים רשמיים שהכילו 62 צווים ו-14 חוקים. אחד החוקים הור על הפיכת מבצר אוסאמה לאתר ציבורי ואחר הורה על שינוי שמה של שדרת ג'ורג' ושינגטון בסנטו דומינגו ל"שדרת 24 באפריל".

אחר הגעת הכוחות האמריקאים ב-4 במאי 1965,במבצר אל קונדה. הושבע קמאניו כנשיא הרפובליקה בנוכחות מנהיגים מהפכניים אחרים. בשל חוסר ניסיונו הפוליטי, הוא הסתמך על צוות יועצים.

בין ה-15 ל-19 במאי, הוביל קמאניו את ההתנגדות נגד תומכי החונטה לשעבר שניסו לכבוש את ארמון הנשיאות ואת שאר הבירה. הוא הפגין אומץ לב אישי במהלך הלחימה.

לאחר המתקפה של "כוחות השלום הבין-אמריקאים", ב-15 ביוני 1965 כאשר שגריר ארה"ב ויליאם טפלי בנט הבן, הודיע לו כי כוחות ההתערבות יצאו למתקפה, הורה קמאניו לראש המטה הכללי, אז קולונל לורה פרננדס, לירות על הכוחות הזרים מתוך הגנה על מטרותיה ורעיונותיה של הממשלה החוקתית. היחידות הדומיניקניות הצליחו תחילה להגן על עצמן בחירוף נפש מפני ההתערבות.
ראש תנועת ההתנגדות, הקולונל פרננדס דומינגז שחזר בחשאי כדי להצטרף ללחימה, נפל בקרב במהלך ההתקפה של המורדים הימניים על ארמון הנשיאות ב-19 במאי.

הסכם הפיוס
הכוחות המהפכניים ראו עצמם במצב נחיתות מול ההתערבות הצבאית הזרה מבחינת מספר הלוחמים וכמות המועטה של הנשק שברשותם.
בתיווכו של השליח המיוחד האמריקאי אלסוורת' באנקר התנהל משא ומתן ממושך והושג ב-31 באוגוסט 1965 הסכם פיוס שהביא לסיום המהפכה ומלחמת האזרחים.
ההסכם קרא להקמת ממשלה זמנית, שילובם מחדש של כל הלוחמים בצבא, ולקיומן של בחירות דמוקרטיות ביוני 1966.
ב- 3 בספטמבר 1965 קמאניו התפטר מהנשיאות בעצרת המונית במבצר אוסאמה. ב-30 באוגוסט התפטר גם הנשיא הלויאליסטי היריב הגנרל אנטוניו אימברט באררה. קמאניו הסכים להכיר בנשיא הזמני ד"ר הקטור גרסיה גודוי, שעמד לפקח על החזרה למשטר הדמוקרטי.
קמאניו התמנה בהמשך למפקד "חטיבת גרגוריו לופרון".
לאחר הקמת הממשלה הזמנית בראשות גרסיה גודוי, ביצעו הכוחות המזוינים הלויאליסטים מתקפה מפתיעה ומסיבית במטרה להתנקש בחיי קאמאניו ובהנהגת המורדים. מתקפה זו אירעה ב-19 בדצמבר 1965, במלון מטום בעיר סנטיאגו דה לוס קביירוס.
בינואר 1966 שלח הנשיא גרסיה גודוי את קמאניו ללונדון כנספח צבאי. הוא החזיק בתפקיד זה עד אמצע 1967, תקופה שבה יצר קשר עם נציגים של קובה.
ביוני 1966, ד"ר חואקין באלאגר, בעל עמדות ימניות, יועץ לשעבר של הרודן טרוחיו, הביס בבחירות את חואן בוש ונבחר לנשיא.

הגלות ומותו אחרי חזרתו בחשאי 
קמאניו נסע לקובהוהתקבל על ידי המנהיג הקובני פידל קסטרו. בפברואר 1973 בראש יחידה של שמונה גברים בלבד, הוא נחת בחוף הדומיניקני קרקולס ליד אסואה דה קומפוסטלה במטרה להקים בהרי קורדיליירה סנטרל תנועת גרילה נגד ממשלתו של הנשיא באלאגר. הקבוצה שקמאניו עמד בראשה לא הצליחה להשיג את תמיכת האיכרים בסביבה. ב-16 בפברואר 1973 בפראחה ניסאיטו על יד סן חוסה דה לוקואה נפלו קמאניו ואנשיו במארב של הצבא הדומיניקני שתקף אותם בתותחים כבדים ואף במטוסים. חבריו ששרדו ציינו שקמאניו נפצע והוצא להורג על ידי יחידות הצבא.

חייו האישיים
קמאניו התחתן ב-1958 עם מריה פאולה אסוודו גוסמן, הידועה כ"קיצ'יטה" . לזוג נולדו שלושה ילדים:אלברטו אלכסנדר, פרנסיס אלכסנדר ופאולה אלכסנדרה (שנולדה בלונדון ב-1967).
אישה בשם ויסנטה אמפרו ולס קטראין טענה שהייתה בת זוגו השנייה בתקופה שבו חי בקובה ושנולדו להם שלושה ילדים.

הנצחה
כעבור עשרים שנה ממשלה דומיניקנית הוקירה את זכרו כגיבור שניסה להחזיר את הממשל הלגיטימי לשלטון.
ב-24 באפריל 2013 הוצב ב"פנתאון המולדת" בסנטו דומינגו קנוטף לזכרונו. השרידים המשוערים של הקולונל קמאניו שהוצאו אחרי 27 שנים מבית הקברות שבשדרת מקסימו גומס נבדקו ולא נמצאו כשייכים לו.
שדרה בסנטו דומינגו, Avenida del Puerto לשעבר, לאורך הגדה המערבית של נהר אוסאמה, קרוב לשפך לים הקריבי, נקראת על שמו Presidente Caamaño.
גם שדרה בעיר סן פיליפה דה פוארטו פלאטה נקראה על שמו.
תחנת מטרו בסנטו דומינגו נושאת את שמו.
הוצבו לזכרו מספר אנרטאות ושלט זיכרון במקום מותו.
בית ספר יסודי ברובע הררה בסנטו דומינגו מערב, ברחוב רספאלדו 4, נקרא על שמו..
לזכרו של קמאניו שרו רמון לאונרדו ולהקתו "Expresión Joven" את השיר "Francisco Alberto, Caramba" שנכתב על ידי פרנסיסקו "צ'יקו" אנטוניו גונסלס סילווירו.

קישורים חיצוניים

פרנסיסקו קמאניו דניו וסיפורו ומהפכת אפריל - באתר העיתון diario de 3 

הערות שוליים

קטגוריה:הרפובליקה הדומיניקנית: פוליטיקאים
קטגוריה:נשיאי הרפובליקה הדומיניקנית
קטגוריה:הרפובליקה הדומיניקנית: אנשי צבא
קטגוריה:מהפכנים
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג
קטגוריה:נפטרים ב-1973
קטגוריה:ילידי 1932