פיירו וארלקינו

פיירו וארלקינו (בצרפתית: Pierrot et Arlequin), הידוע גם בשם מארדי גרא, הוא ציור שמן משנת 1888 מאת האמן הצרפתי פול סזאן. היצירה מתארת שתי דמויות מהמסורת של הקומדיה דל'ארטה' פיירו וארלקינו והיא נחשבת לחריגה במכלול עבודותיו של סזאן בזכות אופייה התיאטרלי וההומוריסטי.

 תיאור היצירה 
הציור מציג שתי דמויות מחופשות: בנו של סזאן מופיע בדמות הארלקינו, המוביל תהלוכה דמיונית ומחזיק מטה לבן, ולצדו לואי גיום, המגולם כפיירו, צועד בעקבותיו ונראה כמי שעומד לחטוף ממנו את המטה. התמונה צוירה בפריז, בסטודיו של סזאן ברחוב ואל־דה־גראס, שבו שהה בסוף 1888. קודם ליצירה זו הכין האמן רישומים רבים בהשראת הקומדיה דל'ארטה ואף צייר שלוש גרסאות שונות של הארלקינו.

פיירו לבוש תלבושת לבנה ורחבה, שקיפלהּ העדין מחזיר את צבעי הסביבה ויוצר הארה על פניו. הארלקינו מוצג בלבוש צמוד ומשובץ באדום וכחול, המכניס חום ועליזות אל תוך הקומפוזיציה. בניגוד לעבודות אחרות של סזאן, שבהן הדמויות מתוארות לעיתים קרובות כמנותקות זו מזו, כאן מתגלה קשר הדוק באמצעות מבטים ותנועות גוף.

הרקע מורכב מווילון גדול עשוי בד עלים, המוכר גם מנופי טבע דומם של סזאן. הווילון בצבע זית עמום יוצר ניגוד מרכך לצבעי האדום והשחור־כחול של הדמויות, ומעניק יציבות למבנה התמונה. העיבוד הקפדני של התלבושות והבדים מצביע על תשומת לב מיוחדת לפרטי הציור.

 פרשנות וניתוח 
הציור אינו מצטמצם בהצגת דמויות מחופשות אלא מבטא גם משמעות מעבר לכך: הדמויות מתוארות "כמותן עצמן", ולא רק כשחקנים על במה. ניגודי הצבעים החדים יוצרים עימות חזותי שהאמן שולט בו בקפידה: התבנית החוזרת של יהלומי תלבושת הארלקינו מהווה אתגר קומפוזיציוני, אך סזאן מסגר אותה באמצעות המטה הלבן של הארלקינו והמסה הלבנה של פיירו, כך שעוצמתה מוכללת במבנה הכללי. קוים נוספים חוצים את הקומפוזיציה ויוצרים תחושת תנועה: קו יורד מהקפל בווילון שמעל ראשו של פיירו עובר דרך תלבושתו ועד לרגלו, במקביל להטיית גופו של הארלקינו; ובמקביל נראית סדרת קווים המובילים לפינה הימנית התחתונה - שולי השרוול של פיירו, כיסו, שולי התלבושת ותנוחת שלוש מתוך ארבע רגליים - ואלו יוצרים תחושה של דחיפה קדימה. משחקי הכוחות בין דחיפת פיירו להתנגדות הארלקינו מאזנים זה את זה, אך גם מחדדים את תחושת התנועה.

 השוואות ליצירות אחרות 
הציור פיירו וארלקינו הוצב בהקשר רחב של יצירות קרקס ופסטיבל, נושא שהיה אהוד על אמני סוף המאה ה־19 וראשית המאה ה־20. בין השוואותיו ניתן למנות את מופע הקרקס מאת ז'ורז' סרה, מיס לה לה בקרקס פרננדו מאת אדגר דגה ולהטוטנים בקרקס פרננדו מאת פייר-אוגוסט רנואר. לצד זאת, ניכרת גם זיקה ליצירתו של סזאן עצמו: הווילון הירקרק שמופיע ברקע הציור ניכר גם במספר ציורי טבע דומם שלו, וכן בציור מאדאם סזאן בכורסה הצהובה.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:מוזיאון פושקין: ציורים
קטגוריה:פול סזאן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:קומדיה דל'ארטה
קטגוריה:גברים בציור