יגאל צמיר

יגאל צמיר הוא אדריכל ומתכנן ערים ישראלי, מומחה בתחום בינוי ערים ותכנון אזורי וארצי. שילב קריירה אקדמית בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון, עם פעילות מקצועית עשירה במסגרת משרד אדריכלים ומתכנני ערים שהקים וניהל. עמד בראש צוותי תכנון רב תחומיים בארץ ובחו"ל וערך תוכניות רבות לשכונות, יישובים, ערים ואזורים בישראל ותוכניות אדריכליות למבני מגורים ומסחר. מחוץ לישראל זכה במכרזים של הבנק העולמי ומדינות באפריקה ובמסגרתם הכין תוכניות מתאר לאומיות לשתי מדינות, אוגנדה ורואנדה.     

 ביוגרפיה 
צמיר נולד בחיפה בשנת 1941 לסימה ודב צימרינג, שעלו מפולין. אביו, דב, היה פעיל בכיר בתנועת בית"ר באזור לובלין וחבר באצ"ל מאז הקמתו. צמיר הוא בוגר בית הספר הריאלי בחיפה (1959) וחניך תנועת הצופים. בנערותו עסק בכתיבה ושימש ככתב בעיתוני נוער (מעריב לנוער וחרות לנוער). שירת בצה"ל כממונה על הדרכה בבה"ד חיל הקשר. השתתף במלחמת ששת הימים, יום הכיפורים ושלום הגליל. נשוי לרחל, אומנית קרמיקה ידועה. אב לארבע בנות וסב לשלושה עשר נכדים ונינה אחת.

את לימודי התואר הראשון בארכיטקטורה ובינוי ערים בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון סיים צמיר בהצטיינות בשנת 1967. עם סיום לימודיו, הוזמן על ידי מורו, פרופ' אביה השימשוני, להמשיך ללימודים מתקדמים ולהצטרף לסגל הפקולטה. בשנת 1970 הוא השלים תואר מגיסטר למדעים בארכיטקטורה ובינוי ערים, בהנחיית פרופ' משה היל, בנושא "שיטות להערכת תוכניות". בין השנים 1972–1975 השלים עבודת דוקטור במחקר ניסויי על תפיסה והתמצאות ברשתות עירוניות במטרה לבסס עיצוב עירוני על ידע התנהגותי וקוגניטיבי של בני אדם הגרים ומבקרים בעיר. את המחקר הנחה פרופ' יוחנן אלון, שעמד בראש תחום התכנון העירוני בפקולטה ולימד את המקצוע "אקולוגיה אנושית". עוד לפני תחילת עבודת הדוקטור יזמו השניים מחקר ראשון מסוגו בישראל, שהתמקד בחקר התפיסה והחוויה האנושית באדריכלות ובבינוי ערים. על מחקרם זה, "התפיסה האנושית בסביבה הבנויה של השיכון הציבורי", זכו בפרס ארנן לאדריכלות בשנת 1972.

צמיר החל ללמד בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון בשנת 1967, ובהמשך מונה למרצה בכיר בעל קביעות (1975) ולפרופסור חבר (1986). הוא ייסד את המסלול לתואר שני בעיצוב עירוני, ובמקביל הוביל במשך שנים את הוראת הפרויקטים בתכנון ועיצוב עירוניים לסטודנטים לתואר ראשון.

תפיסת עולמו משלבת הוראה, מחקר ופרקטיקה תכנונית. מאז 1971 הוא פעיל בתכנון במשרד שהקים בחיפה, שהפך ב־1991 לחברת "צמיר אדריכלים ומתכנני ערים בע"מ". בשנת 1998 הצטרפה אליו בתו, האדריכלית יעל אוקו, המובילה מאז 2010 את ניהול המשרד והתכנון האדריכלי.

 בין מחקר לפרקטיקה 
כחלק ממחקר הדוקטורט הקים צמיר מעבדה לסימולציה חזותית של מבנים וסביבות עירוניות. שם המעבדה היה "אורבנוסקופ", ובה מכשור אופטי מתקדם ומערכת הסעה בשליטה מרחוק, שאפשרה מבט מגובה עין ותנועה בתוך מודלים פיזיים תלת־ממדיים מוקטנים, המדמים מציאות. הייתה זו אחת משלוש מעבדות מסוגה בעולם באותה עת.

מ-1979 עד 1989 פיתח ובנה במעבדת האורבנוסקופ את "מודל ירושלים" – מודל תלת-ממדי של ירושלים בקנ"מ 1:500. עיריית ירושלים יזמה ומימנה את פיתוח המודל כדי שישמש כלי יישומי להדמיה והערכה של פרויקטים אדריכליים שהוצעו לאישור בעיר ירושלים, בדגש על השתלבותם במרקם העירוני. המודליסט הראשי במעבדה היה דיק הארווי, מודליסט במקצועו, שעלה ארצה וגויס למעבדה בהמלצת פרופ' מנספלד. האורבנוסקופ חדל להיות רלוונטי ככלי הדמיתי עם פיתוחם של המודלים הממוחשבים התלת־ממדיים.

בשנות ה-80 פעל צמיר עם הפסיכולוגית הסביבתית ארזה צ'רצ'מן ויחד פרסמו מאמרים בתחום "יחסי אדם סביבה", על תהליכים קוגניטיביים של אנשים בסביבתם הבנויה והשלכותיהם על תכנון מרחבי של מבנים וסביבות עירוניות. בחקר אדם סביבה המשיך גם בשנות התשעים והנחה את דפנה פישר-גבירצמן בעבודת הדוקטורט שלה, בה פיתחו כלי מדידה של "צפיפות נתפסת" בקרב אנשים בסביבת מגוריהם ואיתור הפרמטרים האדריכליים של המרחב הבנוי, המשפיעים על תפיסת הצפיפות הסובייקטיבית של המשתמשים.

צמיר גם לימד וחקר מתודולוגיות תכנוניות, וזאת בהמשך לעבודת המסטר על שיטות הערכת תוכניות.הוא לימד שנים רבות את המקצוע "מתודולוגיה של תהליך התכנון" בתואר ראשון ובהמשך לכך הינחה את איריס ערבות לתואר דוקטור בנושא "תיאוריה של הידע בארכיטקטורה".

הוא המשיך בחקר בסיס הידע בארכיטקטורה והקשר בין מחקר לפרקטיקה אדריכלית. בהיותו חוקר ומתכנן חיפש גישור בין שני התחומים. הוא פיתח את המושג "תכנון כמחקר" המציג את ההיבטים התכנוניים במחקר וכנגדם את ההיבטים המחקריים בתכנון, במטרה לשתף את שני השדות ולהזינם זה בזה. לצד זאת, הנחה מחקרים פורצי דרך שהולידו תפיסות תכנון חדשות: מחקרי אקלים עירוני והצללה (לימור שעשוע-בר) ופיתוח תפיסת "עיר הביניים" (צבי קורן), כחלק מההיררכית היישובים באזורים ומדינות.

במהלך הקריירה האקדמית והמקצועית שלו חתר צמיר לטשטש את הגבול בין מחקר תאורטי לפרקטיקה תכנונית ולבסס תכנון על ידע סדור ונבחן. כל עבודותיו המקצועיות של צמיר מבוססות על ארבעה מוטיבים, הבאים לידי ביטוי בעבודותיו. 

 ביסוס התכנון על ידע וסיבתיות. בכל עבודה נערך מחקר עומק לצורך גיבוש בסיס ידע רלוונטי שעל פיו גובשו ערכי התוכנית, יוצרו חלופות הפתרון והיכולת להכריע ביניהן. 
 בהירות וקריאות של הסביבה המתוכננת בכל קנה מידה: בניינים, שכונות, ערים, אזורים ומדינות. מוטיב זה נובע ישירות ממחקריו בתחום הקוגניטיבי,  על כל תוכנית וסביבה, הנבנית על פי תוכנית, להיות נהירה ומעוגנת במהירות במפה מנטלית של המשתמשים. מן הדוקטורט הסיק צמיר כי  רגולריות של המערכת הכללית עם ייחודיות משתנה של המרכיבים האדריכליים בתוך המערכת, הם השילוב הנכון להבנת הסביבה הבנויה והתמצאות בתוכה. 
 אקולוגיה האנושית, המכתיבה סימביוזה נכונה בין הסביבה הטבעית ומעשה אדם, תוך חיפוש האיזון בין פיתוח לשימור.
 ראשוניות ומקוריות של עצם מושא התכנון או/ו המתודולוגיה התכנונית.

 עבודתו המקצועית 
בתחילת דרכו המקצועית בשנת 1967 עבד צמיר כשכיר במשרד האדריכלים אלון-ברקאי על תוכנית מתאר לעיר עכו. בשנת 1970, נבחר לייעץ לחבל הגליל של המחלקה להתיישבות בסוכנות היהודית בנושא תכנון התיישבות חדשה ברמת הגולן. בין השנים 1971–1975, במשרדו שזה עתה נוסד, תכנן שלושה יישובים ברמת הגולן, אשר מהווים דוגמאות מובהקות לשילוב הידע המחקרי בעבודתו:
 מושב רמות (1971) – מושב חדש בצפון-מזרח הכנרת. התוכנית יישמה לראשונה במושבים תבנית של הפרדה בין הולכי רגל לתנועה מוטורית, בהתאם לגישות שפותחו במחקרי ההתיישבות של אותה תקופה. דימוי היישוב היה כפר תיירותי-חקלאי עם כ-300–350 יחידות, ושלד התוכנית נשען על טיילת נופית הצופה מהרכס אל הכנרת, שאליה נאספים כל צירי התנועה, מוטוריים ורגליים, באופן היוצר בהירות מרחבית וחוויה נופית רציפה.
 מושב נוב (1974) – מושב עובדים בדרום הגולן, שהוקם ליד האתר הסורי הנטוש מזרעת נאב. התכנון התבסס אף כאן על עקרון ההפרדה בין הולכי רגל לבין תנועות מוטוריות ומשקיות, בתבנית ספירלית של מתחמים חזרתים. בכל שלב נשמרה בהירות מבנית ומרכזיותו של גרעין היישוב, המגדיר את המרחב הציבורי ואת צירי הגישה אליו.
 מרכז חיספין (1974) – יישוב הקבע חיספין יישם לראשונה בגולן את תפיסת ה"מרכז הגושי", שנבנתה על יסודות מחקריים בנוגע לארגון המרחבי של גושי מושבים. המרכז תוכנן כעיירת שירותים קטנה, מוקד חינוכי, דתי וקהילתי, המספק מרחב ברור ומאורגן למושבים שסביבו, וממשיך בתפקודו המקורי עד היום.
כל שלוש התוכניות הושפעו ממחקריו היישומיים של פרופ' רענן ויץ, ראש המחלקה להתיישבות בסוכנות היהודית באותה תקופה.

בשנת 1972 הצטרף למשרד מורו האדריכל פרופ' יוחנן אלון. יחד קיבלו על עצמם שתי הזמנות מטעם משרד הפנים להכין שתי תוכניות בעלות חשיבות לאומית:

 תוכנית מתאר ארצית (תמ"א 13) למרחב הכנרת וחופיה 
יועדה לאזן בין פיתוח יישובים ותיירות סביב הכנרת לבין שמירת הנוף, הסביבה ואיכות המים. לנושא המים שותפה בהכנת התוכנית חברת תה"ל (תכנון המים לישראל). אושרה ונחתמה על-ידי שר הפנים בנובמבר 1981. אחד מעקרונות התוכנית היה הגבלת הבנייה בקרבת קו המים לשם שמירה על גישת הציבור לחופים. בצוות התכנון שילב צמיר מתכננים עם אוריינטציה סביבתית, אשר הכינו לראשונה בישראל מסמך סביבתי חלוצי בתאום עם השרות לשמירת איכות הסביבה בראשות אורי מרינוב. בהשראת מסמך זה, שנכתב על ידי חברת הצוות ולרי ברכיה, פיתח השירות, שהפך לימים למשרד איכות הסביבה, את "תזכיר ההשפעה על הסביבה", המחייב חוקית תוכניות בעלות פוטנציאל נזק לסביבה.

 תוכנית מתאר לרמת הגולן 
הוכנה כתוכנית פיתוח אזורית עבור הגורמים המיישבים ועבור המינהל הצבאי טרם סיפוחה של רמת הגולן והחלת הריבונות עליה. צמיר ואלון הגדירו את יעדי האוכלוסייה, היישובים ומיקומם, לרבות העיר קצרין, ופרסו שירותים, תשתיות, דרכים ראשיות, אזורי חקלאות ותעסוקה לעשרות השנים הבאות. תוכני זו הייתה הראשונה בגולן שבצד תאום כל יוזמות ההתיישבות תחת מטריה אחת, היוותה מסמך סטטוטורי. לאחר השלמת הליכי החקיקה של החלת חוק התכנון והבנייה בגולן (בעקבות חוק הגולן 1981) – עברה התוכנית שינויים והתאמות שהזמן גרמן

צמיר עמד בראש צוותי תכנון אזוריים וארציים וזכה במכרזים לתכנון תוכניות אב ומתאר

 תוכנית אב למטרופולין חיפה ותוכנית מתאר מחוזית (תמ"מ 6) למחוז חיפה. 

תוכנית זו היא התוכנית המחוזית הראשונה למחוז חיפה, שאושרה סופית בשנת 2013shtilman.co.ilglobes.co.il. מטרת-העל של התוכנית היא לחזק את מעמד מחוז חיפה ומטרופולין חיפה במערכת הארצית, תוך יישום עקרונות פיתוח בר-קיימא. התוכנית מאזנת בין פיתוח לשימור, ומקצה כ-70% משטח המחוז כשטחים פתוחים בדרגות הגנה שונות ובעיקר שומרת על שלמותם של פארק הכרמל והרי מנשה, ובולמת את הפירבור. התמ"מ ממקדת את עיקר הפיתוח העירוני החדש בגלעין הדואלי חיפה–קריות, במטרה לחזק את מרכזיותו בצפון הארץ. לשם כך הקצתה שטחים גדולים שבין קריית אתא לקריית ביאליק כשטח לפיתוח עירוני היוצר רצף אורבני בין חיפה והקריות. בתוך הערים מעודדת התוכנית צפיפות גבוהה ותהליכי התחדשות עירונית בשכונות הוותיקות, במקום התפשטות לשטחים פתוחים בשולי הערים. בתחום התחבורתי נקבעו 3 קווי מדיניות: הצורך במערך רכבות קלות באזור הגלעין הצפוף, בהקמת קו רכבת חדש בוואדי עארה כחלק מרשת המסילות וכביש מהיר בלב הגלעין(כביש 22).בנושא אזורי תעסוקה שחזרה התוכנית את חזונו של ריכרד קאופמן מ-1935 שבחר באזור הקישון בואכה נמל חיפה כמרכז המטרופולין, תוך בידוד אזורי התעשייה המזהמת והמסוכנת וניטורם הסביבתי. לתוכנית מפה מנטלית חדה: שישה מקבצים אורבניים: ארבעה בצפון התוכנית ושנים בדרומה. ארבעת המקבצים הצפוניים ובראשם חיפה הם קודקודי ריבוע המחוברים בדרכים מהירות.

 תוכנית מתאר ארצית חלקית לחופים (תמ"א 13). 

מזה 30 שנה מתמודדת חיפה עם סוגיית הקמת מרינה בחופיה. ב-1998 נדחתה תוכנית גרנדיוזית של החברה הכלכלית חיפה ליבוש מסיבי מול ראש הכרמל שכלל גם מרינה גדולה. צמיר מונה בשנת 2000 על ידי מנהל התכנון לבחון מחדש את סוגיית המרינה בראיה רחבה על ידי תוכנית ארצית (תמ"א 13 לחופי חיפה וטירת כרמל). התוכנית בחנה חלופות צנועות יותר למעגנה בארבעה מיקומים: חוף הכרמל, מול ראש הכרמל, חזית שכונת בת גלים ובנמל המערבי. רק ב-2006 אשרה המועצה הארצית את התוכנית לכל מערך החופים, בה יועד ראש הכרמל לשימור כפארק נופי ומיקום המרינה נקבע לנמל המערבי, תוך הפיכתו לחזית ים עירונית פתוחה ובעורפה מסחר מלונאות ומגורים. אישור התוכנית לא שם קץ למחלוקת ותוכנית חדשה שללה מכל וכל הקמת המרינה בחיפה.

 תוכנית מתאר ארצית לדרום מפרץ חיפה (תמ"א 30) 

תמ"א 30 לדרום מפרץ חיפה הוכנה במהדורות רבות החל משנת 1991 ועד אישורה ב-2012. היא אבן דרך בתכנון הישראלי של אזורי תעשייה ועיר: היא נולדה מתוך הצורך לאזן בין פיתוח לביטחון סביבתי, באזור רווי קונפליקטים תכנוניים– בין תעשייה כבדה ומפעלים מזהמים, הנמל ושימושיו, ובין צורכי הפיתוח העירוני והמרחב הציבורי באזור. היא כוללת הקמה של פארק מטרופוליני במורד הקישון ופיתוח “ציר ירוק” לאורכו, החוצצים בין התעשייה והנמל לבין האזורים העירוניים. היא מבודדת את מרחב התעשייה ומכניסה לראשונה את הדרישה להערכה מקדימה של סיכונים במסגרת התכנון, במטרה להבטיח מיגון מתאים של חומרים מסוכנים והפחתת סיכונים לציבור, תוך צמצום ההשפעות הסביבתיות של המפעלים. היא הסדירה את השטחים הנמליים כשער מסחרי מרכזי, ולפיכך כללה שטחים לוגיסטיים הדרושה לתפעול ולהתפתחות הנמל. נכללו גם מתקני דלק וגז ורשת חדשה לדרכים ומסילות רכבת. בלב התוכנית הארכת נמל התעופה על ידי ייבוש הים. בתחום האורבני משחזרת התוכנית את תוכניתו של האדריכל ריכרד קאופמן, אשר מיקם מרכז עירוני וחזית ים עיקרית של המטרופולין בשנות השלושים במוצא הקישון. מהתוכנית שאושרה ב-2012 נכרת בהשפעת חברת נמלי ישראל ומשרד התחבורה נמל חיפה, מרכיב מרכזי של הזדמנויות וסיכונים. הפיצול האינטרסנטי התקבל בביקורת רבה, גם ממבקר המדינה. למרות זאת ביססה תמ"א 30 מדיניות ארוכת טווח שלפיה פיתוח המפרץ חייב להתבצע תוך הגנה על בריאות התושבים. מאז דורשות ועדות התכנון בכל תוכנית מקומית באזור המפרץ הכללת נספח סביבתי או סקר סיכונים תואם למדיניות תמ"א 30. בכך תרמה התוכנית לשיפור ממשקי התכנון והבריאות הציבורית באזור חיפה. תמ"א 30 לדרום מפרץ חיפה זכתה בפרס איילון 2007

 תוכנית "מלכת הקריות" 

תוכנית "מלכת הקריות" הייתה יוזמה שאפתנית משנות ה-90 להקמת עיר חדשה בין קריית אתא לקריית ביאליק. התוכנית קודמה כמענה לגידול האוכלוסייה וגלי עלייה בשנות ה-90. שטח התוכנית הוא כ-9,000 דונם של אדמות חקלאיות בפאתי הקריות. התוכנית כונתה "מלכת הקריות" כסמל לעיור מרכזי וחדשני בקריות, בן 150,000 תושבים מבוסס על אקולוגיה אנושית. התוכנית מאחדת את הקריות לשטח רציף המהווה אנטיפוד לחיפה, ובליבו פארק ענק בצמוד למרכז עירוני נוסח CENTRAL PARK בניו יורק. בניגוד לחיפה, מישוריות השטח מאפשרת קישוריות פנימית גבוהה נוסח ת"א. התחבורה התבססה על תוכנית לסלילת כביש עוקף קריות (דרך 22) כציר תחבורה ראשי חדש, שיאפשר נגישות גבוהה לעיר החדשה. כביש 22 נפתח בשלבים עד 2012, דבר ש"החייה" מחדש את האזור הפקוק. כדי ליצור עיר בת-קיימא, כללה התוכנית אזורי תעסוקה ושירותים חדשים, כגון מוקדי מסחר, משרדים ואזורי תעשייה קלה עבור האוכלוסייה הגדלה ויקטינו את יוממותה. ראשי רשויות מאזור הגליל, ראו בתוכנית איום על פיתוח ולחצם הפוליטי הביא לגניזתה בשנת 2001. עצם השם נתפס כהתנשאות מול ערי הגליל, ואמנם, "מלכת הקריות" כתוכנית אחת כוללנית לא אושרה, אך רבים ממרכיביה יושמו בפועל לאורך העשורים שחלפו מאז, באמצעות תוכניות נקודתיות ופעימות פיתוח הדרגתיות. בעקבות זאת, המדינה החלה להתייחס למרחב הקריות כאל גלעין מטרופוליני המקביל ושווה לחיפה המגשים במידה רבה את חזון "מלכת הקריות".

תוכניות נוספות בתחום העירוני והאזורי בישראל היו: תוכניות אב לאזור נתניה והשרון, תוכנית מערך הגולף בקיסריה, מתחם תיירות בים המלח, שכונות ורבעים ורבעים בעכו, קריית אתא, רעננה, חדרה, נהריה, כפר יונה, קריית ביאליק ומספר שכונות בחיפה.

משרד צמיר מהווה בשנים האחרונות חברה מתכננת עבור משרד הבינוי והשיכון, ובמסגרת זו מאז 2033 ואילך, הוא ממוקד בפרויקט אסטרטגי לאומי חוצה גבולות.

 תכנון אדריכלי 
צמיר יחד עם בתו יעל אוקו מתכננים יחד פרויקטים אדריכליים של מרכזי קניות ומגורים וגם עיצוב עירוני של שכונות מגורים חדשות, לרבות התחדשות עירונית בהיקפים גדולים. עבור דוד עזריאלי תכננו שני קניונים בעכו ובקריית אתא. שני המבנים הם דוגמאות מובהקות לשילוב בין חזון אדריכלי פואטי לבין דרישות פונקציונליות של מרכזי מסחר מודרניים. בשני המקרים, המאפיין האדריכלי הבולט ביותר הוא כדור גאומטרי-חללי שהוצב בכניסה הראשית ומשמש כנקודת מוקד צורנית, חווייתי ותפקודית. דוד עזריאלי ערך תחרות בין חמישה משרדי אדריכלים ליצירת לוגו אדריכלי שיאפיין את קניוניו בעתיד. התוכנית של צמיר נבחרה בשל הגאומטריה המיוחדת שפותחה בו, המורכב ממשולשים וריבועים ההולכים וקטנים לקראת קצה הכיפה ויוצרים קווים מפותלים בסימטריה סיבובית.

 עבודותיו בזירה הבין-לאומית 
 תוכניות לאומיות לאוגנדה ורואנדה 

מאז 2010 פועל צמיר בזירה הבין-לאומית, בעיקר באפריקה. הוא זכה בשני מכרזים של הבנק העולמי והממשלות של אוגנדה ורואנדה להכנת תוכניות מתאר כלל מדינתיות ולעמוד בראש צוות בינלאומי שארגן למטרה זו. סוגיית היסוד במדינות אלה, כמו במדינות רבות ביבשת השחורה, הוא העדר תכנון כוללני ואינטגרטיבי בצד גידול אוכלוסייה אדיר היוצר ספונטנית פשט הצפה בלתי מבוקר של בניה לא חוקית בכל מקום וללא אכיפה. משימת התוכניות העיקרית היא לעצור את הפיתוח האינקרמנטלי הבלתי מחובר על ידי הצבת סדר מרחבי נהיר והגיוני בכל קני המידה. התבנית המרחבית של אוגנדה התבססה על משולש של מסדרונות אורבניים ודרכים ארציות ותשתיות לאומיות. משולש המסדרונות מהווה גם מסדרון כלכלי ראשי של תעסוקה ושירותים. בלב המשולש נמצא אוצר הטבע והוא הנילוס הלבן הזורם מאגם ויקטוריה צפונה. התוכנית יצרה לוגו לאומי קל להבנה של תבנית מרחבית, המאפשרת צמצום הפיתוח והעדפת העיור על פני המשך הכפריות הספונטנית.

כך גם ברואנדה ההררית. התוכנית הציעה מאותן סיבות תבנית כלל מדינתית, קלה להבנה ותואמת את הצרכים. הסכמה של רואנדה כוללת מעוין פנימי ובקודקודיו עיר הבירה קיגלי ועוד שלוש ערים לוויניות, המהוות את הלב הפועם של המדינה. מעוין זה מוקף בטבעת של ערים משניות הנמצאות בסמוך לגבולות המדינה ומהוות שערים למדינות השכנות. הטבעת החיצונית כמו המעוין המרכזי מחוברים ברשת דרכים ותשתיות ארציות.

את תוכניות הלאומיות של אוגנדה ורואנדה אישרו הממשלות והתוכניות הפכו לחוק מדינה בשתי הארצות.

 תוכנית אב ומתאר למטרופולין קמפלה בירת אוגנדה 

התוכנית לקמפלה, בירת אוגנדה, נערכה בעשור השני של המאה ה-21 על ידי צוות בין-תחומי שכלל את פרופ’ צמיר, ד"ר משה הירש ומשרד שפירא הלרמן. התוכנית הנחתה פיתוח עירוני בר-קיימא, בתנאים קשים של גידול אוכלוסין מואץ, עוני עירוני והיעדר תשתיות. התוכנית הציעה עקרונות לניהול הקרקע ולבנייה מסודרת תוך שימור ערכים סביבתיים.כמו בתוכניות הלאומיות, גם כאן גיבש צמיר סכמה נהירה לארגון המרחב המטרופוליני, הכוללת את לב העיר ופריפריה שגובשה וכונסה לחמש ערים לוויניות. כל עיר לווינית נקבעה כמרכז לאזור משנה, וכל חמשת האזורים חוברו יחדיו על ידי מערכת דרכים קונצנטרית, הכוללת שלוש טבעות. תבנית ברורה ויעילה זאת נקבעה כפתרון חלופי לפשט ההצפה הבלתי מאורגן והבלתי נשלט של גידול האוכלוסייה בקמפלה וכיד מכוונת בתהליך יישום התוכנית.

 פעילות ציבורית ומקצועית 
 חבר המועצה הארצית לתכנון ולבנייה כנציג הטכניון (1989–1997), ובוועדה לעניינים תכנוניים עקרוניים.
 היה חבר הוועד הארצי של עמותת האדריכלים וחבר הנהלת האיגוד לתכנון סביבתי.
 כיהן כחבר בוועדות מטעם המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג) להערכת תוכניות לימודים בארכיטקטורה בישראל
 יו"ר הוועדה מטעם הוועדה לתכנון ולתקצוב והמועצה להשכלה גבוהה לבדיקת וגיבוש מדיניות עתידית לחינוך האדריכלי בישראל (מונה על ידי שר החינוך זבולון המר, המלצותיה אומצו ב-2002).
 היה חבר הנהלת המועצה לישראל יפה.
 פרסם מאמרים ביקורתיים רבים על התכנון הלאומי בישראל.

 הערות שוליים 

קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרי תנועת הצופים בישראל
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: אדריכלות
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:סגל הטכניון: אדריכלות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941