ג'יימס פילן

ג'יימס דיובאל פילן (באנגלית: James Duval Phelan; 20 באפריל 1861 – 7 באוגוסט 1930) היה פוליטיקאי, מנהיג אזרחי ובנקאי אמריקאי. הוא כיהן כראש העירייה הלא-מפלגתי של סן פרנסיסקו בין השנים 1897–1902. בתקופת כהונתו פעל להקמת שירותים עירוניים בבעלות ציבורית וניסה להגן על תושבי העיר מפני שיטות המונופול של תאגידים גדולים. מאוחר יותר ייצג את מדינת קליפורניה בסנאט של ארצות הברית בשנים 1915–1921 מטעם המפלגה הדמוקרטית. פילן היה תומך פרוגרסיבי במדיניותו של וודרו וילסון, אך גם ממנהיגי התנועה להגבלת ההגירה היפנית והסינית לארצות הברית.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
פילן נולד ב-20 באפריל 1861 בסן פרנסיסקו, והיה בנם של ג'יימס פילן – מהגר אירי ובנקאי – ושל אליס קלי. בשנת 1881 השלים את לימודיו במכללה הישועית הקתולית סנט איגנשיוס בסן פרנסיסקו. היו לו שתי אחיות – אליס פילן סאליבן ומרי לואיז פילן.

 קריירה ציבורית 
לאחר לימודי משפטים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, עבד פילן כבנקאי. בשנת 1897 נבחר לראשות עיריית סן פרנסיסקו וכיהן בתפקיד שלוש קדנציות רצופות בין השנים 1897–1902. הוא קידם את חקיקת חוקת העיר החדשה של 1898 ושימש כנשיא הראשון של "ליגת ערי קליפורניה". בשנת 1900 התמודד לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית אך הפסיד לרפובליקני תומאס בארד.

בשנת 1914 נבחר לסנאט של ארצות הברית וכיהן בו בין השנים 1915–1921. בתקופה זו ביסס את מעמדו כאחד ממובילי המאבק להגבלת ההגירה היפנית, תופעה שכונתה על ידי אחד מתומכיו "המאבק הקדוש להדרה היפנית". עוד לפני כהונתו, סייע להשגת תמיכתו של הנשיא וודרו וילסון בחוקי ההגירה המגבילים, והיה שותף לקידום "חוק הקרקעות לזרים" של קליפורניה בשנת 1913 – שחסם את האפשרות של מהגרים אסייתים לרכוש אדמות במדינה. בנוסף היה תומך מובהק בהדרת סינים – עודד את "חוק הדרת הסינים" משנת 1882, ופרסם מאמר בשם "מדוע יש להרחיק את הסינים" בשנת 1901. בעימות פומבי מול הקונסול הסיני הו יו טען כי הסינים אינם מסוגלים להשתלב בחברה האמריקאית, נאמנים למדינת מוצאם, ומהווים כוח עבודה זול הפוגע בעובדים הלבנים ובתנאי המחיה הכלליים.

 זכויות מים וקרקעות 
בתחילת המאה ה-20 רכש פילן שטחי אדמה ומים ברחבי אזור מפרץ סן פרנסיסקו, והשיג זכויות על זרימת הנהר טואולומי בעמק הטץ'־הטצ'י. מזכיר הפנים אית'ן היצ'קוק ניסה למנוע זאת, אך הנשיא תאודור רוזוולט תמך בפילן מתוך ראייה שהאזור ישמש לפיתוח קבוע של העיר. פילן תכנן מערכת מים וחשמל ציבורית בשם "סן פרנסיסקו רבתי" וניסה, יחד עם חבריו ממועדון הבוהמיינים, לספח אדמות סביב המפרץ.

 מגפת הדבר בסן פרנסיסקו 
בתקופת כהונתו נאלץ פילן להתמודד עם התפרצות מגפת הדבר (1900–1904) שפגעה בעיקר ברובע הסיני של העיר. עוד לפני כן קרא להשקעה בשירותי בריאות ציבוריים וטען שהממשלה חייבת לפעול לשיפור תנאי החיים. אולם, בשנת 1899 הוא ומועצת העיר קיצצו משמעותית את תקציב מחלקת הבריאות העירונית, שהגיעה עד כדי קריסה – כך שבעת פרוץ המגפה העיר לא הייתה ערוכה לטפל בה.

כאשר החלו מקרי ההדבקה הראשונים, הכריז ד"ר ג'וזף קיניון מהממשלה הפדרלית על מגבלות נסיעה מחשש להתפשטות המחלה. פילן האשים את מערכת המשפט הפדרלית בכך שהגבילה את סמכויותיו להתמודד עם המשבר. המושל  ביקש ממנו להשתתף במימון פעולות ניקוי הרובע הסיני; המדינה התחייבה ל־25,000 דולר, אך פילן הסביר כי העיר אינה מסוגלת להשוות את הסכום ותרמה רק 6,000 דולר. בקיץ 1901 הודיע כי לא יתמודד לכהונה נוספת, ובנאום הפרידה שיבח את מחלקת הבריאות וטען כי בזכותה "ניצלה העיר מזיהום מזרחי".

העיתונות של אותה תקופה התייחסה למגפה בפרסום מגמתי ולעיתים גזעני – הציגה את הקהילה הסינית כאחראית ללכלוך ולמחלה, והאשימה את פקידי הבריאות בשחיתות.

 רעידת האדמה של 1906 
בעת רעידת האדמה הגדולה של סן פרנסיסקו בשנת 1906 היה פילן חבר ב"ועדת החמישים" שמונתה על ידי ראש העיר שמיץ לניהול המשבר. מאוחר יותר שיתף פעולה עם נציג הצלב האדום ד"ר אדוארד דוויין בניהול כספי הסיוע, כדי למנוע את העברתם לידי גורמים מושחתים בעירייה.

 כהונתו בסנאט 
פילן נבחר לסנאט של ארצות הברית בשנת 1914 מטעם המפלגה הדמוקרטית ונכנס לתפקידו בשנת 1915. במהלך מלחמת העולם הראשונה ריכך את עמדותיו כלפי יפן, אך לאחר המלחמה חזר להשמיע רטוריקה חריפה נגד "הסכנה הצהובה" וקרא שוב להדרת יפנים מהמדינה. הוא הצביע בעד התיקון ה־19 לחוקה (זכות הצבעה לנשים) ונגד "חוק וולסטד" שאסר על מכירת אלכוהול. בשנת 1920 קיבל ציון כמעט מושלם מהתאחדות העובדים האמריקאית בזכות תמיכתו ברוב יוזמותיה.

בבחירות של 1920 הפסיד למועמד המפלגה הרפובליקנית סמואל שורטרידג', לאחר שקיבל כ־40% מהקולות בלבד. קמפיין הבחירות שלו התבסס על פחדים גזעיים, תחת הסיסמה הידועה "Keep California White" – "שמרו על קליפורניה לבנה".

 שנותיו האחרונות 
לאחר פרישתו מהפוליטיקה חזר לעולם הבנקאות ואסף יצירות אמנות. הוא המשיך לפעול בתנועת ההדרה היפנית, יחד עם ו. ס. מקלאצ'י ו"הליגה להדרת יפנים בקליפורניה", וסייע בהעברת "חוק ההגירה של 1924" שאסר על הגירת יפנים לארצות הברית. בשנת 1925 התמזגו הבנק שלו – First National Bank of San Francisco – ובנק קרוקר. פילן נפטר באחוזתו "וילה מונטלבו" שבעיר סראטוגה ב-7 באוגוסט 1930, ונקבר בקבר המשפחתי בבית העלמין "הצלב הקדוש" בקולמה, קליפורניה.

 מורשתו 
לאחר מותו הוריש את אחוזת וילה מונטלבו לשירות הציבור, ומאז 1930 היא משמשת כמרכז לאמנויות הבמה והחזותיות בשם "Montalvo Arts Center".

שדרה בעיר סן פרנסיסקו שנקראה על שמו – "Phelan Avenue" – שונתה בשנת 2018 לשם "Frida Kahlo Way" בעקבות הצבעת תושבים. הקהילה הבלתי-מאוגדת "Phelan" בקליפורניה נקראת על שמו ועל שם אחיו.

פרסי "James D. Phelan" מוענקים עד היום לסופרים ואמנים צעירים מקליפורניה. מעון סטודנטים באוניברסיטת סן פרנסיסקו שנקרא "Phelan Hall" שינה את שמו בשנת 2017 בעקבות מחאות על דעותיו הגזעניות.

ב־1887 רכש אביו של פילן שטח של 11 דונם בפוינט סנטה קרוז לשימוש כאתר נופש משפחתי – "פארק פילן". השטח נותר בבעלות המשפחה עד 1932, אז נתרם בחלקו לארגון "המסורים ליוסף הקדוש", והיתר הפך ל־Lighthouse Field State Beach בשנת 1978.

כראש עירייה קידם הנפקת אג"ח למימון ביוב חדש, בתי חולים ובתי ספר. על אף תרומתו לפיתוח הכלכלי והתעשייתי של סן פרנסיסקו, השקפתו הגזענית וקריאתו "Keep California White" הפכו את דמותו לשנויה במחלוקת והביאו גם לתבוסתו בבחירות.

 קישורים חיצוניים 




קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:סן פרנסיסקו: אישים
קטגוריה:ראשי עיריית סן פרנסיסקו
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקליפורניה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1861
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1930