ליאונרד פייקוף

ליאונרד סילבן פייקוף (נולד ב־15 באוקטובר 1933) הוא פילוסוף קנדי־אמריקאי. הוא אובייקטיביסט והיה מקורב של איין ראנד, שמינתה אותו ליורש עזבונה. פייקוף הוא פרופסור לשעבר לפילוסופיה ומנחה תוכנית רדיו. ייסד יחד עם אחרים את מכון איין ראנד (ARI)  בשנת 1985 והוא מחברם של מספר ספרים בנושא פילוסופיה.

ראשית חייו וקריירה
פייקוף נולד ב־1933 בוויניפג, מניטובה, קנדה, לסמואל פייקוף, רופא מנתח, ולאשתו בסי, מנצחת תזמורת. הוא למד באוניברסיטת מניטובה בין השנים 1950 ל־1953 כסטודנט לרפואה. עם זאת, בעקבות שיחותיו המוקדמות עם ראנד, הוא עבר לאוניברסיטת ניו יורק כדי ללמוד פילוסופיה, שם קיבל את תוארי ה־BA, ה־MA וה־PhD בפילוסופיה בשנים 1954, 1957 ו־1964, בהתאמה. מנחה עבודת הדוקטורט שלו היה הפילוסוף הפרגמטיסט האמריקאי סידני הוק , ועבודתו עסקה במעמד המטאפיזי של חוק האי־סתירה. הוא לימד פילוסופיה במשך שנים רבות במכללות שונות.

מעורבות מוקדמת באובייקטיביזם
פייקוף פגש לראשונה את איין ראנד דרך בת דודתו ברברה ברנדן  בקליפורניה כשהיה בן 17. הוא מספר שהמפגש עם ראנד גרם לו להיות מודע לחשיבותה העמוקה של הפילוסופיה. כשראנד עברה לניו יורק בשנת 1951, פייקוף החליט ללמוד פילוסופיה באוניברסיטת ניו יורק. במהלך לימודיו, דן לעיתים קרובות בפילוסופיה באופן פרטי עם ראנד לעומק על פני מגוון נושאים.

פייקוף, יחד עם נתניאל ברנדן , אלן גרינספן, ברברה ברנדן ומספר מקורבים נוספים, שכינו את עצמם "הקולקטיב", נפגשו לעיתים קרובות עם ראנד כדי לדון בפילוסופיה ובפוליטיקה, וכדי לקרוא ולדון ברומן שכתבה ראנד באותם ימים, "מרד הנפילים", בדירתה במנהטן. בשנת 1958 ייסד ברנדן את "הרצאות נתנאל ברנדן", ששמן שונה מאוחר יותר למכון נתניאל ברנדן (NBI) , כדי לקדם את האובייקטיביזם באמצעות הרצאות וסמינרים חינוכיים ברחבי ארצות הברית. פייקוף היה בין המרצים הראשונים של NBI, ולימד קורס על תולדות הפילוסופיה.

דיונים עם פייקוף ואלן גוטהלף  בשנות ה־60 הניעו את ראנד להשלים מונוגרפיה מורחבת על היווצרות מושגים – "מבוא לאפיסטמולוגיה אובייקטיביסטית" . ראנד כללה את מאמרו של פייקוף המבקר את הדיכוטומיה האנליטית־סינתטית כאשר המונוגרפיה יצאה לאור בצורת ספר בשנת 1979. פייקוף היה גם משתתף פעיל בסדנאות של ראנד בשנים 1969–1971 על המונוגרפיה, וכן בסדנאות פילוסופיה קטנות יותר שהתקיימו לאחר מכן בדירתה של ראנד. פייקוף השתמש מאוחר יותר בתמלילים של סדנאות אלה כדי ליצור מהדורה מורחבת של "מבוא לאפיסטמולוגיה אובייקטיביסטית", אותה ערך יחד עם הארי בינסוונגר .

לאחר פירוק NBI בשנת 1968, פייקוף המשיך להעביר קורסי הרצאות פרטיים במגוון נושאים, והקלטות של הרצאות אלה נמכרו במשך שנים רבות. קורסי ההרצאות שלו כוללים: "תולדות הפילוסופיה", "מבוא ללוגיקה", "אמנות החשיבה", "אינדוקציה בפיזיקה ובפילוסופיה", "מידה מוסרית", "פילוסופיה של חינוך", "הבנת האובייקטיביזם", "עקרונות התקשורת האובייקטיבית", ו"שמונה מחזות גדולים". ראנד אישרה את סדרת ההרצאות שלו מ־1976 על האובייקטיביזם כפירוש הטוב ביותר לפילוסופיה שלה, היחידה שהכירה כמדויקת.

ספרו הראשון של פייקוף, "The Ominous Parallels" , שיצא לאור ב־1982, היה גם הסבר אובייקטיביסטי לעלייתו של הרייך השלישי והשואה, וגם אזהרה שארצות הברית נמצאת בדרך לטוטליטריזם בשל הקבלות פילוסופיות ותרבותיות בין רפובליקת ויימאר לבין ארצות הברית של התקופה. במבוא שלה, כתבה ראנד שזהו הספר הראשון מאת פילוסוף אובייקטיביסטי מלבדה.

לאחר מותה של ראנד
ראנד מינתה את פייקוף ליורש החוקי של עזבונה. כמנהל צוואתה של ראנד, פייקוף מנהל את זכויות היוצרים לכל יצירותיה, למעט "המנון", שעבר לרשות הציבור. הוא פיקח על עריכת והוצאת יצירותיה שלא פורסמו במספר כרכים, הכוללים את מכתביה, יומני הפילוסופיה שלה, והיצירות הספרותיות שלא פורסמו בחייה. בנוסף, כתב הקדמות לכל ההדפסות הנוכחיות של יצירותיה. במשך מספר שנים, המשיך את מסורתה של ראנד להרצות מדי שנה בפורום פורד הול  בבוסטון.

בשנת 1985 ייסד פייקוף את מכון איין ראנד. פייקוף עיבד את סדרת ההרצאות שלו משנת 1976 על רעיונותיה של ראנד לספר בשם "אובייקטיביזם: הפילוסופיה של איין ראנד" , שפורסם בשנת 1991. באמצע שנות ה־90, פייקוף לימד קורסים במרכז הבוגרים האובייקטיביסטי של מכון איין ראנד (ששמו שונה למרכז האקדמי האובייקטיביסטי בשנת 2000), יחד עם הארי בינסוונגר ופיטר שוורץ .

בין השנים 1995 ל־1999, פייקוף הנחה תוכנית רדיו ארצית שהתמקדה בפילוסופיה ובתרבות. מפברואר 2006 עד יוני 2007, פייקוף פרסם תשובות מקוונות לשאלות ששלחו אליו בדואר אלקטרוני. לאחר מכן עבר לפודקאסט שהושק ב־22 באוקטובר 2007, והמשיך עד 31 באוקטובר 2016.

ההרצאות והספרים של פייקוף שימשו באופן נרחב ביצירותיהם של אלן גוטהלף, הארי בינסוונגר, אנדרו ברנשטיין  וטרה סמית , סופרים המקושרים למכון איין ראנד, וכן ביצירות כמו "The Evidence of the Senses" מאת דייוויד קלי , "Atheism: The Case Against God"  מאת ג'ורג' סמית , והחיבור "What Art Is: the Esthetic Theory of Ayn Rand" מאת לואיס טורס ומישל מרדר כהמי, למרות חילוקי הדעות האחרים של מחברים אלה עמו.

מאמריו הופיעו בהוצאות מגוונות כמו "בארונס" ו־"American Catholic Philosophical Quarterly" , והופעותיו בטלוויזיה נעו בין "Politically Incorrect"  של ביל מאהר ו־"The O'Reilly Factor"  של ביל או'ריילי ועד דיוני פאנל ב־C-SPAN. הוא גם מופיע ב־"Ayn Rand: A Sense of Life" , הסרט התיעודי שהועמד לפרס אוסקר מאת מייקל פקסטון .

מחלוקת ספריית הקונגרס
פייקוף ירש רבים מכתבי היד של ראנד. במהלך חייה, ראנד הצהירה שהיא תוריש את כתבי היד שלה לספריית הקונגרס. מאוחר יותר היו לה הסתייגויות, והירושה לא הייתה חלק מצוואתה של ראנד. עם זאת, לאחר מותה, ספריית הקונגרס ביקשה את כתבי היד. ביולי 1991, פייקוף ביקש מעוזר להעביר את כתבי היד של הרומנים של ראנד, למעט העמוד הראשון והעמוד האחרון של "כמעיין המתגבר", אותם הוא מסגר. במקומם, העביר צילום של העמודים כדי שכתבי היד יהיו "שלמים". ב־16 באוגוסט 1998, לוס אנג'לס טיימס פרסם מאמר על פייקוף, כולל בדיחה על "גניבת" העמודים מספריית הקונגרס. הספרייה דרשה שימסור להם את העמודים, וראתה בהם רכוש ממשלת ארצות הברית. תלונה ממחלקת המשפטים של ארצות הברית הגיעה בעקבות כך באוקטובר 2000, תוך תביעת נזקים גבוהה ממיליון דולר אלא אם פייקוף ימסור את העמודים. לאחר התייעצות עם עורך דינו, פייקוף העביר את העמודים לנציג של ספריית הקונגרס.

השקפות
תורת ההכרה
בספרו "The Logical Leap: Induction in Physics" (שכתב יחד עם הפיזיקאי דייוויד הרימן), פייקוף טוען שבעיית האינדוקציה אינה קיימת, מכיוון שהפילוסופיה עצמה היא מדע אינדוקטיבי, ולפיכך כל ניסיון להכחיש את תוקפה של האינדוקציה סותר את עצמו על ידי קבלה מרומזת של תוקף האינדוקציה. פייקוף והרימן גם טוענים שטענות מדעיות המאומתות באמצעות אינדוקציה צריכות להיחשב נכונות עד שראיות חדשות מצדיקות שינוי או תיקון שלהן, מכיוון שהידע המדעי הנגזר מאינדוקציה הוא הקשרי. במילים אחרות, מי שעל בסיס ראיות חותכות טוענים טענות מדעיות אינדוקטיביות בנוגע למדע אינם יכולים לטעון שהטענות שלהם אינן כפופות לשום שינוי אפשרי, אך יכולים לטעון שהן הטענות הרציונליות היחידות שניתן להאמין בהן על בסיס הראיות הזמינות. הם מסיקים שאותו תהליך של אינדוקציה חיוני לכל תחום רציונלי (למעט מתמטיקה) ושכתוצאה מכך, האמת בכל תחום כזה מחזיקה באותה אובייקטיביות  כמו זו של הפיזיקה.

פוליטיקה
פייקוף תומך בקפיטליזם מסוג לסה פר, וטוען שתפקידה של הממשלה בחברה צריך להיות מוגבל לתפיסות של מדינת שומר הלילה. הוא מתנגד למיסוי, לחינוך ציבורי , לרווחה ולרגולציות עסקיות. הוא גם מתנגד לחוקים המסדירים פורנוגרפיה, המתת חסד או מחקר תאי גזע. הוא תומך בזכות להפלה אך מבקר את המגינים על הפלות שמכנים עצמם "Pro-choice", וטוען שהמונח מתעלם מהסוגיות הפילוסופיות העמוקות יותר המעורבות. הוא מאמין שמילה של ילד צעיר מכדי להסכים צריכה להיות פשע והיא מרושעת.

הוא ממשיך את התנגדותה של ראנד לליברטריאניזם, ונשאר מתנגד בתוקף לכל תיאור של הפילוסופיה הפוליטית האובייקטיביסטית כ"ליברטריאנית" ולכל שיתוף פעולה עם רוב הקבוצות הליברטריאניות. הוא היה ביקורתי כלפי מדיניות החוץ האמריקאית, וראה גם בהשקפות הנאו־שמרניות וגם בהשקפות הליברטריאניות כמקריבות את עצמן. הוא מתנגד למונחים "בדלני" או "מתערב" לתיאור השקפותיו בנושא מדיניות חוץ, וקובע שה"התערבות" היחידה שארצות הברית צריכה לבצע היא מלחמה "רק וכאשר היא להגנה עצמית".

אליאן גונזלס
פייקוף פעל למען כך שאליאן גונזלס יישאר בפלורידה, במקום לחזור לאביו בקובה, וקבע: "לשלוח ילד להירקב בבית הכלא של קובה לכאורה למען רווחתו שלו הוא צביעות פלילית. לשלוח אותו לשם כדי לשמר את זכויות אביו הוא אבסורד, שכן אין זכויות הוריות או זכויות אחרות בקובה. לשלוח אותו לשם מכיוון ש'הוא זקוק לאב, לא משנה מה' זה קלישאה ריקה מתוכן. האם הוא זקוק לאב שאין לו ברירה אלא לצפות בבנו נשבר בנפשו ומורעב בגופו?"

הסכסוך הישראלי־פלסטיני
פייקוף טוען שהעם הפלסטיני לפני הקמת מדינת ישראל היה מורכב אך ורק מ"שבטים נוודים שנדדו על פני השטח", ושלערבים כיום אין מושג של זכויות קניין; ואף שהאנטגוניזם ה"פרימיטיביסטי" שלהם לזכויות כאלה הוא שורש הטרור הערבי. הוא טוען שישראל היא משואת מוסר שלא צריכה להחזיר שום שטח לערבים או אפילו לנהל איתם משא ומתן.

איראן ונשק גרעיני
פייקוף רואה בהלאמת נכסי נפט במזרח התיכון שפותחו על ידי תאגידים מערביים – החל מאיראן ב־1951 – הפרה של המשפט הבין־לאומי ומתייחס למאמצים כאלה כ"החרמה"  ותומך במבצעים חשאיים כדי להפוך מאמצים כאלה. הוא תומך בהבאת קץ למה שהוא טוען שהן "מדינות טרור" ופעל למען שינוי משטר  באיראן "מהר ככל האפשר ועם מעט נפגעים אמריקאים ככל האפשר, ללא קשר לחפים מפשע הרבים שייתפסו בקו האש", מבלי לשלול את השימוש בנשק גרעיני, וטוען שהאחריות המוסרית למותם של חפים מפשע תהיה על ממשלותיהם של המדינות ולא על ארצות הברית.

תמיכה במועמדים לנשיאות
באפריל 1992, פייקוף תמך ב"כל דמוקרט שימונה על ידי מפלגתו לנשיאות", תוך ציון הרקורד "המביש באמת" של הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש, במיוחד העלאות מס , תמיכה בהגנות חדשות לעובדים, מדיניות סחר החוץ שלו, סיוע חוץ לרוסיה, עוינות לכאורה כלפי ישראל, מלחמת המפרץ, השקפות נגד הפלות  ונגד תועבה , וכישלון לכאורה להגן על חופש הביטוי של סלמאן רושדי במהלך מחלוקת הפסוקים השטניים .

ב־2004, פייקוף תמך בג'ון קרי (אף על פי שחשב על קרי כמועמד "גרוע באופן מגעיל") נגד ג'ורג' ווקר בוש (שאותו כינה "גרוע באופן אפוקליפטי"), על בסיס העקרונות הדתיים של בוש וסירובו למחוץ משטרים איסלאמיים, במיוחד איראן, יחד עם מדיניותו הכלכלית "הנידונה לכישלון". לקראת הבחירות של 2006, פייקוף המליץ להצביע רק לדמוקרטים, כדי למנוע את מה שהוא רואה כעלייה בהשפעתו של הימין הדתי , והוסיף:

בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב־2008, פייקוף אמר: "לא הייתי חולם להצביע", ואמר שיש "למחוק" או "להעניש בחומרה" את הרפובליקנים על הקשר שלהם עם הימין הדתי. יתרה מכך, הוא אפיין את ברק אובמה כ"אנטי־אמריקאי" ו"שקרן צבוע" עם קשרים מטרידים לאסלאם. הוא כינה את שותפו לריצה, ג'ו ביידן, "פטפטן מבדר להפליא", ואת יריביהם הרפובליקנים ג'ון מקיין ושרה פיילין כ"מטומטם עייף" ו"אופורטוניסטית", בהתאמה.

בפודקאסט משנת 2010, פייקוף הסביר מדוע הוא תומך בהגבלות הגירה בהקשר הנוכחי של מדינת הרווחה, ומדוע הוא לא רואה בכך סתירה לדחייה הכללית של האובייקטיביזם להגבלות הגירה. בפודקאסט אחר משנת 2010, פייקוף הסביר שהוא אינו תומך בבניית מסגד ליד גראונד זירו בניו יורק, וטוען שזכויות קניין תמיד הקשריות ושמניעת הבנייה היא צורך בזמן המלחמה. באופן דומה, הוא תמך באיסור הצרפתי על הבורקה.

בספטמבר 2012, פייקוף תמך במיט רומני לנשיאות, תוך ציון הניהיליזם לכאורה של הנשיא אובמה, המיסוי , מדיניות הכלכלה והאנרגיה , Obamacare והשימוש שלו בצווים נשיאותיים. עם זאת, פייקוף לא היה נלהב בתמיכתו ברומני, וכינה אותו מועמד "מפייס וחסר כיוון", "ללא השקפות פוליטיות" שיהיה שימושי לרכישת זמן. מאותה סיבה, הוא תמך במועמדים הרפובליקנים לקונגרס. לאחר מכן, הוא כינה את בחירתו מחדש של אובמה "אסון", "האירוע הפוליטי הגרוע ביותר שהתרחש אי פעם בהיסטוריה של היבשת הזו" ו"גרוע יותר ממלחמת האזרחים".

בבחירות 2020 ו־2024, פייקוף תמך בדונלד טראמפ.

חיים אישיים
פייקוף היה נשוי ארבע פעמים והתגרש שלוש. בספטמבר 1971, הוא התחתן עם סוזן לודל; הם התגרשו ב־1978. הוא התחתן עם אשתו השנייה, סינתיה פסטור, בפברואר 1983. בתם קירה פייקוף  נולדה ב־1985; הם התגרשו כשהייתה בת שש. לאחר מכן הוא התחתן עם איימי לין רמבאך ; הם התגרשו ב־2012. בספטמבר 2023, הוא התחתן עם גרייס דייוויס.

ספרים
 The Ominous Parallels (1982) 
 The Early Ayn Rand (edit. and introductory essays by Peikoff) (1984) 
 The Voice of Reason: Essays in Objectivist Thought (edit. and additional essays by Peikoff) (1989) 
 Introduction to Objectivist Epistemology (expanded second edition) (with Harry Binswanger, PhD, editor) (1990) 
 Objectivism: The Philosophy of Ayn Rand (1991) 
 The Ayn Rand Reader (with Gary Hull, PhD, editor) (1999) 
 Understanding Objectivism: A Guide to Learning Ayn Rand's Philosophy (Michael Berliner, PhD, editor) (2012) 
 The DIM Hypothesis: Why the Lights of the West Are Going Out (2012) 
 Objective Communication: Writing, Speaking and Arguing (2013) 
 Teaching Johnny to Think: A Philosophy of Education Based on the Principles of Ayn Rand's Objectivism (2014) 
 The Cause of Hitler's Germany (2014) 
 Discovering Great Plays: As Literature and as Philosophy (2017) 

לקריאה נוספת




קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה:פילוסופים של המאה ה-21
קטגוריה:פילוסופים אמריקאים
קטגוריה:פילוסופים קנדים
קטגוריה:אתאיסטים אמריקאים
קטגוריה:אתאיסטים קנדים
קטגוריה:פעילים חברתיים אמריקאים
קטגוריה:פעילים ציונים בארצות הברית
קטגוריה:פעילים ציונים בקנדה
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:מחברי ספרי עיון
קטגוריה:מהגרים מקנדה לארצות הברית
קטגוריה:פילוסופים של תורת ההכרה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת העיר ניו יורק
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:איין ראנד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1933
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1933