חברת הרכבות הסורית

חברת הרכבות הסורית (בערבית: المؤسسة العامة للخطوط الحديدية السورية, בצרפתית CFS - Chemins de Fer Syriens) היא חברת הרכבות הלאומית של סוריה, הכפופה למשרד התחבורה של המדינה. היא הוקמה בשנת 1956 ובסיסה היה בחאלב. תשתית הרכבות של סוריה נפגעה קשות כתוצאה ממלחמת האזרחים בסוריה.

 היסטוריה 
מסילת הרכבת הראשונה בסוריה נפתחה בשנת 1895, כשהמדינה הייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית, מסילה צרה ברחוב 1,050 מ"מ מדמשק לעיר הנמל ביירות בלבנון. מסילת הרכבת החיג'אזית נפתחה בשנת 1908 בין דמשק לעיר אל-מדינה בערב הסעודית של ימינו, גם היא נסללה ברחוב 1,050 מ"מ. שלוחה שלה, מסילת הרכבת דרעא–צמח שהתחברה לרכבת העמק, נפתחה בשנת 1905. מסילות הרכבת לאחר נקודה זו בסוריה נבנו ברוחב תקני של 1,435 מ"מ, כולל מסילת הרכבת אל בגדאד (חלק ממסילת הברזל ברלין-בגדאד). יזמים צרפתים בעלי חברת Société Ottomane du Chemin de fer Damas-Hama et prolongements (DHP), רצו להאריך את מסילת הרכבת ברוחב תקני כדי להתחבר לרכבת המנדטורית ולכן הסכימו לבניית קו שלוחה לטריפולי, לבנון.

מסילת הרכבת של בגדד התקדמה עד חלב עד 1912, כאשר ההסתעפות לטריפולי הושלמה, עם תחילת מלחמת העולם הראשונה; ומשם לנציבין עד אוקטובר 1918. הטורקים, שתמכו בגרמניה ובמעצמות המרכז, החליטו להשמיש את התשתית מדרום לחלב עד לבנון בשנת 1917. מסילת הרכבת של בגדד יצרה הזדמנויות ובעיות לשני הצדדים, בהיותה לא גמורה אך עברה מדרום לגבול הסורי-טורקי שהוגדר אז. לאחר המלחמה, הגבול שורט מחדש, והמסילה הייתה כעת מצפון לגבול. חברת DHP החזירה את קו טריפולי לשימוש ב-1921. אחר כך הציעה החברה להמשיך את הקו לבירות משם, לאורך החוף עד חיפה. מסילה זו (מסילת הרכבת חיפה–ביירות–טריפולי) הוקמה לבסוף ב-1942 על ידי הבריטים.

משנת 1922, מסילת הרכבת אל בגדד הוקמה על ידי שתי חברות צרפתיות, שפורקו בשנת 1933 כאשר הגבול שורט מחדש שוב, לאחר עמצאות עיראק, מה שהחזיר את קטע מסילת הרכבת של בגדד לשליטת סוריה. חברת Syriennes de Baghdad, חברת בת של DHP, השתלטה על פעילות זו. לאחר שהמסילה הושלמה עוד מוסול בעיראק נפתחה שירות רכבת ממנה לחלב, דמשק וביירות. החיבור לבגדאד הושלם ב-1940 ומסילת הברזל ברלין-בגדאד נפתחה לכל אורכה.

ההתפתחויות הגדולות הבאות ברכבות הסוריות נבעו מהתמרונים הפוליטיים שקדמו למלחמת העולם השנייה ובמהלכה. מכיוון שטורקיה צידדה בגרמניה במלחמת העולם הראשונה, בעלות הברית היו מודאגות מתחבורה לקויה באזור, ומיכולתן להעביר כוחות אל מול הטורקים. לאחר שבנו שלוחות מסילות ברזל במדבריות המזרחי והמערבי של מצרים, הן הפעילו בתחילה שירותים דרך מסילת הרכבת החיג'אזית, אך היו מתוסכלות מהצורך להעמיס סחורות בין רכבות עקב הבדלי רוחב בין המסילה החיג'אזית לשאר המסילות באזור. הן סקרו נתיב מחיפה לריאק בשנת 1941, אך החליטו שיש יותר מדי קשיי בנייה. קו המסילה הסטנדרטי מביירות לחיפה נבנה בסופו של דבר על ידי מהנדסים צבאיים של חבר העמים הבריטי מדרום אפריקה ואוקיאניה במהלך מלחמת העולם השנייה, שחומרי הבנייה עבור הפרויקט סופק בחלקם על ידי מסילה זמנית ברוחב 1,050 מ"מ.

בסופו של דבר, טורקיה נותרה נייטרלית וסירבה לתת גישה לבעלות הברית למקטעים המשותפים של מסילת הרכבת לבגדאד, אם כי עד אז בעלות הברית כבר הרחיב את קו מסילת הרכבת מביירות לאורך חוף לבנון עד לארץ ישראל, ושהקו חצה לסוריה ליד אל-עקארי ומשם לחומס, חמאה והלאה כדי להתחבר למסילת הרכבת בגדד בחאלב. קטרים ששירתו את מאמץ המלחמה של בעלות הברית כללו את הקטרים הבריטיים של RA Riddles מדגם WD Austerity 2-10-0, שארבעה מהם נכנסו לשירות סורי לאחר המלחמה.

באוגוסט 1955 רכשה ממשלת סוריה את מסילת דמשק-חמה מהחברה הצרפתית שהקימה אותה.

בשנת 1956 כל מסילות הרכבת בסוריה הולאמו, ואורגנו מחדש תחת השם חברת הרכבות הסורית" (Chemins de Fer Syriens - CFS). מסילת הרכבת החיג'אזית המשיכה לפעול כקו הרכבת עמאן-דמשק, כאשר קטרי קיטור עדיין היו בשימוש עד שנות ה-90 של המאה ה-20. בשנת 1999 הסתיים שדרוג המסילה ומעבר מלא לקטרי דיזל, כך שזמן הנסיעה בקו בין שני הערים קוצר מ-12 שעות ל-6.

בשנת 1957 חתמה סוריה על הסכם סיוע כספי ותעשייתי עם ברית המועצות, לפיתוח המדינה, שכלל את פיתוח נמלי טרטוס ולטקיה, וחיבורם באמצעות מסילת רכבת לאל-עקארי ולחלב. קמת מסילות אלו הסתיימה בשנת 1968 ו-1975 בהתאמה. פרויקט השקיה על נהר הפרת, לבניית סכר טבקה, הביא לחיבור חלב במסילה לאל-ת'ורה (1968), א-רקה (1972), דיר א-זור (1973), הקו הגיע עד למסילת הרכבת הישנה של בגדד בקמישלי בשנת 1976.

בשנת 1975 הופסק השירות בקו מביירות לטריפולי אל סוריה, עם תחילת מלחמת האזרחים בלבנון. הכוחות הסורים הפולשים הסבו את ריאק, צומת הרכבת הגדול ומרכז התחזוקה הסמוכים לגבול, לבסיס צבאי והפכו מלון סמוך לתאי עינויים. המתקפה של ישראל ב–1982, במהלך מלחמת לבנון הראשונה, הרסה את מה שנותר מהקו לביירות.

לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה במרץ 2011, פסק כמעט לחלוטין כל שירות הרכבות במדינה. עם זאת, כל הקווים הבינלאומיים שהופעלו על ידי חברת הרכבות הסורית כבר לא היו פעילים עוד קודם, עקב רשלנות והזנחה מצד ממשלת סוריה (קישורים מסילתיים לטורקיה ועיראק - קו הרכבת עמאן-דמשק עוד היה פעיל אז).

הקווים העיקריים
כל רשת הרכבות ברוחב 1,435 מ"מ הופעלו על ידי CFS, תוך שימוש כולו בקטרי דיזל חשמלי, הקווים העיקריים לפני מלחמת האזרחים הסורית היו:
 דמשק – חומס – חמה – חאלב – מידן איקביס - אנקרה
 חלב–לטקיה–טרטוס–אל אכארי–חומס
 חומס-פלמירה: מטענים בלבד, נפתח לתנועת פוספטים לנמל טרטוס, בשנת 1980
 קו העובר משדות הנפט של אל קמישלי בצפון ועד לנמל לטקיה (750 ק"מ)
 אל אכארי - טריפולי לא היה בשימוש
 חאלב-דיר א-זור-אל-קמישלי
 הארכה מחומס דרומה לדמשק (194 ק"מ) שנפתחה בשנת 1983
 80 ק"מ של קו טרטוס -לטקיה שנפתח בשנת 1992
 אל קמישלי-אל-יערוביה (לא היה בשימוש)
 דמשק-שייח' מיסקין-דרעא: בבנייה, להחלפת קטע של מסילת רכבת חיג'אז
 שייח' מיסקין-סווידה (היה בבנייה)
 פלמירה-דיר א-זור-אבו כמאל (קו מתוכנן)

 תוכניות עתידיות 
לפני מלחמת האזרחים החל פרויקט לחיבור מסלתי עם עיראק בין דיר א-זור לאל-קעים. החלה בנייתם של גשרים עבור מסילה כפולה, אך רק בסיס המסילה המערבי הושלם. גשר הפרת הגדול, מבנה קורות פלדה, הושלם עד גבולה הדרומי של סוריה בשנת 2015, אך חברת הרכבות העיראקית לא השלימה את החיבור אליו. שלושה חלקים מגשר הפרת נהרסו, כמו גם שני קטעים מוויאדוקטים לגישה אליו, במהלך המלחמה. עבודות הנחת המסילה מעולם לא הגיעו לגשר על נהר הפרת.

בינואר 2022 חתמה סוריה על הסכם להצטרפות ליוזמת החגורה והדרך של הרפובליקה העממית של סין, אך ההסכם לא כלל התחייבות להשקעה בתשתית חדשה, אלא סיוע בשיקום ושיפור תשתית המסילות והנמלים הקיימת במדינה. סין חתמה עוד קודם, בספטמבר 2010, על הסכם עם איראן, להקמת מסילת ברזל במערב איראן אשר תחבר בין טהרן לעיראק, ואשר בהמשך אמורה להוות חלק מרשת מסילות ברזל שתגיע מסין ועד לחופי הים התיכון בשטחה של סוריה. פרויקט זה מעולם לא החל והחיבור המסילתי בין סין לאיראן, דרך מרכז אסיה, נפתח לתנועה רק במאי 2025.

נתונים תפעוליים
רשת המסילות
אלו היו הנתונים לפני הסכסוך המתמשך בסוריה:
 סך כל אורך מסילות הברזל: 2,750 ק"מ, מהם:
 רוחב תקני (1,435 מ"מ): 2,423 ק"מ
 רוחב צר (1,050 מ"מ): 327 ק"מ של מסילת Chemin de Fer de Hedjaz Syrie
ציוד נייד
קטרים
 דגם תמונה סוג ציר כמות שנת כניסה לשירות כוח [קילוואט] מהירות מרבית [קמ"ש] סוג אחיזה* הערות לֹא יְדוּעַ100x100 פיקסליםקטר קיטור בבוסרה LDE-650100x100 פיקסלים בו-בו 9 1968 478 ד.א. קטרי עיתוק שנבנו בצרפת LDE-1200100x100 פיקסלים|LDE 1200–007 in Damaskus Kadam קוקו-קו 11 1973 883 100 ד.א. קטרי עיתוק TEM2 שנבנו בברית המועצות, 346 מאמץ משיכה של kN LDE-1500100x100 פיקסלים|LDE 1500–524 in Tartus קוקו-קו 25 1982 1102 ד.א. צ'כוסלובקיה, בדומה ל-ČSD (ČKD) ČSD Class T 669.0 LDE-1800100x100 פיקסלים קוקו-קו 26 1976 1323 ד.א. דגם U17C של ג'נרל אלקטריק לייצוא מתוצרת ארצות הברית. 30 נבנו במקור בשתי מנות. LDE-2800100x100 פיקסלים קוקו-קו 77 1982 2058 100 ד.א. TE114, 110 הרוסי שנבנה במקור. שופץ חלקית על ידי ג'נרל אלקטריק בשנת 2000 על ידי התקנת מנוע GE FDL בנפח 12 צילינדרים של 3000. כ"ס LDE-3200100x100 פיקסלים קוקו-קו 30 1999 2400 120 ד.א. קטרי דיזל צרפתיים מסוג Prima DE 32C AC, מנועים מתוצרת Ruston 3,200 כוחות סוס (2,400 קילוואט) . DMU-5100x100 פיקסלים 10 2006 1680 120/160 ד.ח. רכבת מרובת יחידות מתוצרת יונדאי רוטם, קוריאה, לשירותים למרחקים ארוכים בין חלב לדמשק/לטקיה. 222 מחלקה שנייה, 61 מחלקה ראשונה * ד.א. = דיזל-הידראולי, ד.ח. = דיזל-חשמלי

 קרונות נוסעים 
ממוזער|250x250 פיקסלים|קרון מסעדה CFS (2007)
חברת הרכבות הסורית החזיקה בקרונות נוסעים שכמעט כולם היו מדגם OSShD-Y והתקבלו בעיקר מ־דויטשה רייכסבאן, לשעבר חברת הרכבות של גרמניה המזרחית, החדשים שבהם התקבלו מחברת הרכבת הרומנית מרומניה ומחברת הרכבות הפולניות הממלכתיות.

מלאי הקרונות, מנה 483 קרונות, כולל: 19 קרונות למסעדות, 45 קרונות שינה ו-33 קרונות למטען הנוסעים. בשנת 2001, חברת Wagon Pars האיראנית שיפצה חלק מהמלאי שעדיין בשימוש, בעוד שהמלאי שנותר ללא שימוש נרקב במסילות צד.

 דגם תמונה כמות שנת שירות הערות סוג Y100x100 פיקסלים 358 1982–1983 נבנה במקור עבור קו דמשק - חומס על ידי חברת VEB הגרמנית. סופקו בצבע כתום-קרם של הדגם Städteexpress המקביל, שהיה בשימוש במזרח גרמניה. DMU-5100x100 פיקסלים לא ידוע 2006 נבנה עבור קו חלב - לטקיה על ידי יונדאי רוטם

 קרונות משא 
ממוזער|עגלת מינרלים פוספטית CFS (2007)
קרונות המשא היו מאורגנות ביחידות עבודה, עבור משלוחים של: נפט, גז טבעי, פוספטים, תבואה, מלט, מכולות, חומרי בניין ותחבורה אחרת. רוב 4319 הקרונות נבנו בין השנים 1960 ו-1975, כאשר המלאי המודרני ביותר הוא קרונות תבואה שיובאו מאיראן בתחילת שנות ה-90. נתונים משוערים למלאי:
 1294 קרונות שטוחים כבדים
 846 קרונות פתוחים
 818 מכליות נפט
 762 קרונות מכוסים
 597 עגלות תבואה
 323 קרונות פוספט
 178 קרונות קיר הזזה
 146 קרונות פריקה עצמית
 53 קרונות שטוחים
 50 מכליות גז טבעי
 45 קרונות מלט
 20 מכליות מים
 19 טיפרים
חיבור מסילתי לישראל
בעבר היו סוריה וארץ-ישראל מקושרות באמצעות מסילת הרכבת דרעא–צמח. מסילה זו התחברה מצידה האחד לרכבת העמק וחיפה ובצדה השני למסילת הרכבת החיג'אזית. המסילה שימשה בעיקר לרכבות משא, עבור ייצוא סחורה חקלאית דרך נמל חיפה וייבוא מוצרים שונים דרך הנמל, אך שימשה גם רכבות נוסעים, כך לדוגמה בשנות ה-20 של המאה ה-20 היו שלוש רכבות נוסעים ישירות בין חיפה ודמשק מדי שבוע. מסילה זו חדלה לפעול כאשר גשר הרכבת אל חמה (ג'יסר אל האווי) פוצץ על ידי הפלמ"ח, בלילה שבין 16 ל-17 ביוני 1946, במסגרת פעולת "ליל הגשרים".

לאחר ועידת מדריד ב-1991 החלו דיונים ראשונים בפריז על בפיתוח רשת רכבות במזרח התיכון, כולל בין סוריה וישראל. בספטמבר 1993 נערך מפגש נוסף בקהיר בו נערכו דיונים ראשונים על הקמת קו רכבת בין מצרים, ישראל וסוריה. במסגרת פרויקט מסילות לשלום אזורי, מוצע לחדש את הקשר המסילתי בין המדינות באמצעות חיבור מסילת הרכבת אירביד-חיפה למסילת קו הרכבת עמאן-דמשק.

תמונות

קישורים חיצוניים




הערות שוליים

קטגוריה:חלב (עיר)
קטגוריה:סוריה: היסטוריה
קטגוריה:סוריה: רכבות