אשר בגלל אבות

אשר בגלל אבות הוא פיוט קדום לשמחת תורה הנאמר בקהילות אשכנז ותימן. הפיוט כתוב באקרוסטיכון אלפביתי וללא חריזה, ומתאר את מתן תורה, ואת שבחו של משה רבנו ופטירתו. הפיוט נועד במקורו לשמש נוסח מפויט לברכת התורה של חתן התורה הנאמרת לאחר קריאת סוף התורה בשמחת תורה. כיום נהוג לומר את הפיוט שלא במסגרת ברכה, לאחר ההפטרה ולפני הכנסת ספר התורה.

 מקור הפיוט 
מחבר הפיוט אינו ידוע. מקורות אשכנזיים קדומים מייחסים את הפיוט לדמות בשם רבי אשר, סבו של רבי יצחק הלוי: . אולם, החוקרים דוחים מסורת זו, משום שהפיוט מופיע במקורות קדומים לזמנו המשוער של רבי אשר, בין היתר בסידור רב סעדיה גאון. ייתכן כי מסורת זו נוצרה כדי להסביר את הפתיחה הבלתי שגרתית של שני הפיוטים במילת קישור, "אשר" (שבמקור מוסברת בכך שהפיוט נאמר בתוך ברכת התורה).

בגלל סגנונו הפשוט והעדר החריזה, שיערו רוב החוקרים כי הפיוט נכתב בארץ ישראל בתקופת הפייטנות הקדם-קלאסית (לפני יניי), טרם חדירת החרוז לשירה העברית, כלומר קודם למאה השישית. אולם, מאחר שהפיוט השתמר בעיקר במקורות בבליים, שולמית אליצור העלתה את האפשרות כי הפיוט, יחד עם ברכות מפויטות נוספות, נתחבר סביב המאה השמינית בבבל, שבה נשמר הסגנון הקדם-קלאסי עד לתקופה מאוחרת. הפיוט נקלט במנהגים רבים ושונים: הוא נזכר בסדר רב עמרם גאון וסידור רב סעדיה גאון, וכן במחזור ארם צובא, בנוסח פרס, בנוסח רומניא ועוד.כגון "סידור קדמון" שההדיר מנחם זולאי, ספר אסף, ירושלים, תשי"ג עמ' 309 ואילך ומחזור ויטרי.

 ליטורגיה 
בעבר הפיוט נאמר על ידי העולה לתורה בעלייה האחרונה של התורה (חתן תורה), לאחר הקריאה בתוך ברכת התורה השנייה (אשר נתן לנו), כאשר במקום המילים "אשר נתן לנו וכו'", הוא אומר "אשר בגלל אבות וכו'" ובסוף חותם "ברוך אתה ה' נותן התורה", כאשר בכמה נוסחים נוספו לחתימתו ולפתיחתו עוד פרטים.בנוסח פרס נוספה פתיחה: " אשר נתן תורה מן השמים, מצוות ברא משחקים, עדות נאמן מהר סיני (ל)שבטי ישורון מהר חורב, משה קיבל תורה מפי אלהינו אשר יעשה אותם האדם וחי בהם" וחתימה: "בא"י הבוחר באברהם ורצה ביצחק והנחיל תורה לשבטי ישורון על ידי משה רבינו בא"ה נותן התורה. במחזור ויטרי נוספה חתימה: "בא"י מגן לצדיקים ונתן תורה לעמו ישראל על ידי משה ואהרן". בתקופת הגאונים התחילו לומר את הפיוט בנפרד מהברכה וללא שם ומלכות, אך בתימן נמצאו מחזורים מלפני כ-350 שנה שהפיוט עוד משולב בברכה.יוסף היינמן, התפילה בתקופת התנאים והאמוראים עמ' 107. החלפת ברכה בפיוט הייתה נפוצה בעבר וכך גם "אשר הניא", מה שמסביר את הפתיחה התמוהה לפיוטים אלו. רב עמרם גאון ורב סעדיה גאון התנגדו לאמירת סוף הפיוט מ"צעק משה" ואילך, משום שיש בהם "דברים שאין ראויים לאומרם". אברהם יערי שיער שהתנגדותם נבעה מכך שהבתים הללו הם קינה על מות משה שלא ראוי לאומרה ביום טוב.

הפיוט נאמר רק אחרי ההפטרה בעיקר במנהג אשכנז המערבי ובנוסח תימן,כך לפי יוסף היינמן. בעניין מנהג תימן ישנה סתירה באתר התפילה והפיוט: הפיוט נאמר כפתיחה להקפות שמחת תורה/בהוצאת ספר שני. אך נדפס בהרבה מחזורים אשכנזיים. במנהג תימן הפיוט נאמר במנגינה דומה למנגינת ימים-נוראים ובכובד ראש, אך יש שמשמיטים את סוף הפיוט העוסק בקינה על פטירת משה. סוף הפיוט כנראה השפיע על המשך התפילה ובאו אחריו עוד פיוטים המספידים את משה רבינו.מחזור גולדשמידט לסוכות ושמיני עצרת מבוא עמ' מד.

 תוכן הפיוט 
הפיוט מתאים לקריאת התורה ועוסק במספר פרטים ממנה. הוא מתחלק לשלושה חלקים:

 החלק הראשון 
חלקו הראשון של הפיוט (עד "ימין ה'") פותח בשבח לה' שגידל את בני ישראל ונתן להם את התורה בזכות האבות (בדומה למשפט הקדום "בגלל אבות תושיע בנים"). לאחר מכן מתאר הפיוט את ירידת ה' על הר סיני, חקיקת לוחות הברית באש וחרדת הגויים. הפיוט מתאר בהתאם לפסוקים הראשונים של הקריאה בתורה את הדברים:
 הפסוק (דברים לג ב)  פתיחת הפיוטהקדמה לאירועי הפסוק  אֲשֶׁר בִּגְלַל אָבוֹת בָּנִים גִּדֵּל וּבַעֲבוּרָם תּוֹרָה נָתָן: וְאָתָה מֵרִבְבֹת קֹדֶשׁ  בְּגַלְגַּלֵּי רוּחַ ה' נִגְלָה וּמַלְאֲכֵי צָבָא בְּאַלְפֵי שִׁנְאָן. מִימִינוֹ אֵשׁ דָּת לָמוֹ  וַיֵּצְאוּ דְבָרִים מִתּוֹךְ הָאֵשׁ וַיִּתְחוֹקְקוּ עַל לוּחוֹת הָאָבֶן.וְזָרַח מִשֵּׂעִיר לָמוֹ  חֲרָדָה לָבְשׁוּ כָּל בְּנֵי עֵשָׂו כִּי מִשֵּׂעִיר ה' זָרָח. הוֹפִיעַ מֵהַר פָּארָן  טָפְשׁוּ כֻלָּם בְּנֵי יִשְׁמָעֵאל כִּי מִפָּארָן ה' הוֹפִיעַ.
בין השאר הפיוט מתאר שהייתה אש (ה"אש דת" המוזכרת בפסוק) וממנה יצאו הדברים ונחקקו באבן וכך נוצרו לוחות הברית.

 החלק השני 
החלק השני (מ"ימין ה'" עד "צעק משה") מתאר את גדולת משה רבינו שאחז בלוחות יחד עם ה', עלה לתוך הענן, ראה תמונת אלהים, נשיא הנשיאים, אב החכמים, ראש לנביאים. הפיוט עובר לדבר על ה': שסגר את ים סוף בזכות תפילת משה, השיב חרון אף בידי שלוחו משה, אמר לעם ישראל "אנוכי ה'" והעם ענה: "כל אשר דיבר ה' נעשה ונשמע"/"ה' ימלוך לעולם ועד". הקטע "מי עלה וכו' משה עלה וכו'" מקביל לפיוט "התקבצו מלאכים" הנאמר מיד לאחר פיוט זה, שגם בו מופיעה השאלה "מי עלה למרום" והתשובה "משה עלה למרום".

החלק הזה עוסק בשלושת הפסוקים האחרונים של הקריאה העוסקים במעלותיו של משה:

 החלק השלישי 
החלק השלישי של הפיוט מקונן על פטירתו של משה, תופעה קיימת בעוד פיוטים לשמח תורה (כגון זולת לשמחת תורה "אז בקשוב עניו" הנאמר במנהג אשכנז המערבי בנעימת בכי). הפיוט מתאר את צערו של משה בעת שאמר לו אלהים לעלות למות בהר, בקשה אחרונה מיהושע לשמור על עם ישראל "צאנו" של משה, ראיית משה מראש הפסגה את שבטי ישראל, מות משה ותפילתו על ישראל אף אחרי מותו.

בעוד שבתורה מות משה נכתב בצורה "יבשה", ללא רגשות (חוץ מצערו על אי הכניסה לארץ), הפיוט מתאר ומדגיש את מסירות משה לבני ישראל: בתחילה נראה שצעקתו של משה היא על מותו, אך אחר כך מתברר שקריעת הבגדים והרמת הקול הם בקשה מיהושע לשמור על עם ישראל. כמו כן, בזיקה לפרשנות המדרשית המובאת ברש"י על הפסוקים בסוף הפרשה: , ובשילוב עם הפסוק  מתחילת הפרשה, משה רבינו מסתכל על עם ישראל מראש הפסגה ולא על ארץ ישראל עצמה, ואף לאחר מותו הוא ממשיך להתפלל על עם ישראל.

 לקריאה נוספת 
 , הוצאת קורן, ירושלים תשמ"א.
 .
 .
 .
 עזרא פליישר, שירת הקודש העברית בימי הביניים, ירושלים 1975, עמ' 46.
 נפתלי וידר, התגבשות נוסח התפילה במזרח ובמערב חלק ב שער שביעי.

 קישורים חיצוניים 


 הערות שוליים 

קטגוריה:שירים ופיוטים לשמחת תורה
קטגוריה:יצירות עם אקרוסטיכון
קטגוריה:יצירות שמחברן אינו ידוע
קטגוריה:פיוטים ארץ-ישראליים