נפוטיאנוס

נפוטיאנוס (בלטינית: Nepotianus) או בשמו המלא: פלביוס נפוטיאנוס קונסטנטינוס אוגוסטוס (לטינית: Flavius Nepotianus Constantinus Augustus) (תאריך לידה לא ידוע, מת ב־30 ביוני 350) היה טוען לכתר האימפריה הרומית ומושל מטעם עצמו בעיר רומא במשך עשרים ושבעה ימים בלבד, ביוני 350

ביוגרפיה
נפוטיאנוס היה בנו של וטרניונוס (לטינית: Vetronianus), איש צבא רומי, ושל אוטרופיה (לטינית: Eutropia), בתו של הקיסר קונסטנטיוס כלורוס ואחות למחצה של הקיסר קונסטנטינטס הגדול, בן למשפחת הקיסרים הקונסטנטינים ששלטה באימפריה מאז ראשית המאה הרביעית. על רקע זה נתפס בעיני תומכיו כבעל לגיטימציה טבעית לשלטון.

רקע

עם מותו של קונסטנטינוס הגדול, מיסד השושלת התפתח מאבק כוחות רצחני בחצר המלוכה. בשלב ראשון קונסטנטיוס השני ניצח על מסע טיהורים ללא רחמים בקרב בני משפחתו ויורשיו הפוטנציאליים. אף על פי שהמקורות של התקופה לא מצביעים על קונסטנטיוס כיוזם מרחץ הדמים, הוא ואחיו היו המנצחים והמרוויחים הגדולים מתוצאותיו. קונסטנטיוס היה מעורב בעקיפין או ישירות בטיהור במטרה להסיר איומים פוטנציאליים על שלטונו. בטבח נרצחו שניים מדודיו ו-6 מבני דודיו ובהם חניבליאנוס (לטינית: Hannibalianus) גיסו של קונסטנטיוס מנישואים לאחותו קונסטנטינה ובסופו נותרו בחיים אחיו הבכור של קונסטנטיוס - קונסטנטינוס השני ואחיהם הצעיר קונסטנס ו-3 מבני דודיו קונסטנטיוס גאלוס (לטינית: Constantius Gallus), יוליאנוס הכופר ונפוטיאנוס. ככל הנראה גילם הצעיר של הניצולים ומעמדם השולי בהיררכית הכוח הרומאית מנעו את הצורך להוציאם להורג.

בשנת 350 החלה האימפריה להתפורר בידי היורשים של קונסטנטין הגדול בתסריט שדומה להתפוררות הטטררכיה השנייה, קונסטנטיוס השני נותר הצאצא והיורש היחיד שנותר בחיים לאחר שאחיו ושותפיו לשלטון מתו ואת מקומם תפסו מורדים שהכריזו על עצמם כאוגוסטוס והיו איום ישיר על שלטון השושלת שבית קונסטנטינוס. האיום הגדול ביותר היה מצד הקצין מגנינוטיוס שהכריז על עצמו אוגוסטוס ושלט למעשה על הפרובינציות של גאליה היספניה ובריטניה. הוא המליך קצין בשם דיסנטיוס (Decentius) - ככל הנראה אחיו לקיסר, גייס את עיקר הלגיונות של האימפריה המערבית מתוך כוונה לקחת את השלטון על האימפריה כולה מידי קונסטנטיוס. מהלכיו של מגנינוטיוס דחקו את בית קונסטנטינוס לפינה, קונסטנטינה פנתה לוטרניו, קצין בכיר ומושל איליריה והציע לו את תפקיד האוגוסטוס ככל הנראה על מנת להבטיח את יציבות השלטון בתקופה בה קונסטנטיוס נלחם במזרח ועל מנת להרתיע את מגנינוטיוס ותומכיו מלנצל את היעדרותו של מי מהשליטים לבית קונסטנטיוס ולתפוס את השלטון ללא התנגדות של ממש. לפי גרסה אחרת מגנינוטיוס פנה לוטרניו בהצעה לשיתוף פעולה כנגד קונסטנטיוס, על פי גרסה זו קשרו הקצינים לחלק ביניהם את האימפריה המערבית ולהציע קונסטנטיוס את החלק המזרחי תמורת השלמה עם חלוקת האימפריה. קונסטנטיוס מצידו הפסיק את המערכה במזרח על מנת להגן על כס השלטון. אך לא פנה מיד להילחם במורדים אלא פעל לבסס את שלטונו בשטחים שנותרו תחת השפעתו. כצעד ראשון הוא מינה את בן דודו קונסטנטיוס גאלוס לשליט המזרח וחיתן אותו עם אחותו הבכורה קונסטנטינה מתוך מטרה לקשור אותו לצידו, להבטיח את נאמנותו ולפקח על צעדיו.

תפיסת השלטון
ב־3 ביוני 350, כאשר מגנטיוס שלט בפועל בגאליה ובאיטליה הצפונית, ניצל נפוטיאנוס את חוסר היציבות השלטונית וחוסר ההתלהבות של אצילי רומא משלטונו של המורד במלכות על מנת להיכנס לעיר בראש כוח קטן של יחידות סדירות למחצה שמתוארות בכתבי היסטוריונים רומאיים כגלדיאטורים הוא הצליח לסלק מהעיר את יחידות הצבא והקצינים הנאמנים למגנינוטיוס ולהכריז על עצמו כאוגוסטוס בתמיכה מלאה של אזרחי העיר. מקורות אחדים מציינים כי הסנאט הרומי נענה לו בחפץ לב, מתוך נאמנות לשושלת הקונסטנטינית ומתוך סלידה ממגנטיוס שנתפס כקיסר חיילים ללא ייחוס. אולם כוחה הצבאי של רומא היה דל, ונפוטיאנוס הסתמך בעיקר על לוחמים לא מאומנים וחסרי משמעת צבאית, דבר שהקנה לשלטונו אופי זמני ושברירי. מגנטיוס, שנבהל מהאפשרות שתצמח התנגדות לגיטימית לשלטונו דווקא בעיר רומא, שלח לשם כוח צבאי בפיקודו של מרקליוס (Marcellinus), ששימש כמגיסטר אופיסרום  ואחד מנאמניו הקרובים. הכוח של מרקליוס חדר לעיר, הדף את אנשיו של נפוטיאנוס וגרם להתמוטטות מוחלטת של שלטונו בתוך פחות מחודש. ב־30 ביוני 350 נלכד נפוטיאנוס, הוצא להורג וראשו נישא על חנית והוצג ברחובות רומא כאזהרה פומבית לכל מי שיבקש לערער על שלטון מגנטיוס. בעקבות כישלון המרד הורה מגנטיוס על טיהורים נרחבים בקרב הסנאטורים ותומכיה של השושלת הקונסטנטינית, ורבים מבני משפחתו של נפוטיאנוס ושל קונסטנטינוס נטבחו.
דמותו של נפוטיאנוס נותרה שולית בהיסטוריה הרומית, אך ניסיונו הכושל מייצג היטב את אופייה הסוער של האימפריה במחצית המאה הרביעית, תקופה שבה המאבקים הפנימיים בין טוענים שונים לכתר, לא אחת קציני צבא חסרי ייחוס מול יורשים בעלי דם קונסטנטיני, ערערו את היציבות המדינית והובילו לשורה של מלחמות אזרחים.

קישורים חיצוניים

 Michael DiMaio, "Nepotianus (350 A.D.)", De Imperatoribus Romanis, 1997

לקריאה נוספת
 Timothy D. Barnes, Constantine and Eusebius, Harvard University Press, 1981.

 John Matthews, Western Aristocracies and Imperial Court A.D. 364–425, Oxford, 1975.

 A.H.M. Jones, The Later Roman Empire 284–602: A Social, Economic and Administrative Survey, Oxford, 1964.

הערות שוליים

קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:נפטרים ב-350