דיוקנאות בבורסה

דיוקנאות בבורסה (באנגלית: Portraits at the Stock Exchange) הוא ציור מאת האמן הצרפתי אדגר דגה, שהושלם סביב שנת 1879.

 היסטוריה 
כבר באותה שנה נרשם הציור בקטלוג של התערוכה האימפרסיוניסטית הרביעית, תערוכה עצמאית שערכו אמנים אימפרסיוניסטים בפריז, במטרה להציג את עבודותיהם מחוץ למסגרת האקדמית הרשמית של הסלון. בשלב זה, היצירה כבר הייתה בבעלותו של הבנקאי הצרפתי ארנסט מיי. במהלך הצגת הציור בתערוכה, הוא לא זכה כמעט לביקורת כלל, מלבד למבקר אחד, לואיס לירוי. לירוי כתב בהומור על הציור: "כובעו של גבר, שמתחתיו, לאחר מחקר יסודי, גיליתי כי לא ניתן למצוא ראש". ייתכן כי היצירה הוצגה גם בתערוכה האימפרסיוניסטית החמישית בשנת 1880, אך נותרה יצירה פחות מוכרת לציבור הרחב עד שנרכשה על ידי מוזיאון הלובר בשנת 1923.

 תיאור 
הציור מתאר פינה פנימית של רצפת המסחר הפתוחה בבורסת פריז. במרכז הציור נראה ארנסט מיי עצמו, חובש כובע צילינדר ואוחז מצבטיים. לצידו עומד עמיתו, מר בולאטר, הרוכן מעבר לכתפו ונראה כמי שמשוחח עמו. ככל הנראה הם דנים במסמך, אולי בורדרו (טופס מסחר), המוחזק על ידי דמות שלישית, מוסתרת חלקית.

היצירה מהווה תיעוד חברתי ומקצועי של סביבת הבורסה באותה תקופה, ומבליטה את העניין של דגה לא רק בדמויות נשיות ובחיי הבמה, אלא גם ברגעים יומיומיים מחיי הבורגנות והכלכלה של פריז.

 טכניקה 
ממוזער|סקיצה פסטלית מקדימה לציור השמן
טכניקת ה-"דיוקנאות בבורסה" מזכירה יותר אימפרסיוניזם מאשר רבות מעבודותיו המוקדמות של אדגר דגה. ניתן לזהות זאת במשיכות המכחול המהירות ובסקיצות הדינמיות של הציור, המדגישות את רגש ותחושה כללית על פני הפרטים המדויקים. נקודת המבט הפסיכולוגית ביצירה מגלמת תחושת ניתוק, המהווה נקודת מבט אופיינית באמנות האימפרסיוניסטית. הציור מוצג כיום במוזיאון ד'אורסה בפריז, בעוד שסקיצת הפסטל המקדימה לציור מוצגת במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.

 טענות לאנטישמיות 
למרות שבעליו, וייתכן שגם מזמינו, של הציור היה יהודי, חוקרת תולדות האמנות לינדה נוכלין פירשה את הציור כתיאור אנטישמי של יהודים בפריז. לטענתה, תווי הפנים והתנוחות המוגזמות של הדמויות המצוירות משקפים סטריאוטיפים אנטישמיים רווחים באותה התקופה. לעומתה, היסטוריון האמנות הבריטי ריצ'רד שיין דן ביצירה ובחקר צבעי הפסטל של האמן, הקודמים לציור, מבלי להזכיר הקשרים אנטישמיים. בניגוד מוחלט לפרשנות של נוכלין, שיין מתאר את הדמויות ככאלה ש-"תווי פניהן משעממים", ואף מוסיף כי ארנסט מיי עצמו מתואר כ-"דמות ותיקה" ש-"הבעתה אינה מגלה דבר". בעוד שאנטישמיות הייתה נפוצה בצרפת של המאה ה-19, ושיאה הגיע בתקופת פרשת דרייפוס בסוף המאה, אין כמעט עדויות לכך שדגה החזיק בעמדות אנטישמיות בזמן ציור היצירה, אלא רק בשנים מאוחרות יותר.
קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:צרפת: אנטישמיות
קטגוריה:יהדות פריז
קטגוריה:דיוקנאות גברים