מרגרט ליאה יוסטון

מרגרט ליאה יוסטון (באנגלית: Margaret Lea Houston; 11 באפריל 1819 – 3 בדצמבר 1867) הייתה גבירת טקסס הראשונה בתקופת כהונתו השנייה של בעלה, סם יוסטון, כנשיא רפובליקת טקסס. היא פגשה אותו לאחר תום כהונתו הראשונה, ונישאה לו כאשר כיהן כנציג בקונגרס של הרפובליקה. יוסטון הייתה רעייתו השלישית ועמדה לימינו עד מותו.

יוסטון נולדה באלבמה למשפחה מלוכדת, שחבריה עקרו ברובם לטקסס בעקבות נישואיה למדינאי הבכיר, אשר צבר מוניטין כמנהיג צבאי ומדיני עוד קודם לכן, עת שימש מושל טנסי ופיקד על צבא טקסס בקרב סן חסינטו ב. לזוג נולדו שמונה ילדים, שמרביתם באו לעולם בשעה שבעלה נעדר מביתו בשל עיסוקיו הציבוריים. אמה של יוסטון, ננסי ליאה, נטלה חלק פעיל בניהול משק הבית, בגידול הילדים ובמתן סיוע כספי קבוע לבני הזוג. בעזרת תמיכת משפחתה המורחבת, הצליחה יוסטון להשפיע על בעלה להיגמל משתיית משקאות חריפים ולהימנע משימוש בשפה גסה. סם ראה בה מופת לאישה מאמינה, ובשל השפעתה קיבל עליו את הדת הבפטיסטית, לאחר שבצעירותו הוטבל לנצרות הקתולית בעיר נקוגדוצ'ס שבטקסס.

עם סיפוח טקסס לארצות הברית, נבחר סם לסנאטור וייצג את המדינה בוושינגטון הבירה במשך שלוש עשרה שנים, בעוד יוסטון נותרה בטקסס ועסקה בגידול ילדיהם ובניהול משק הבית. לאחר בחירתו למושל טקסס שימשה גבירת המדינה הראשונה, בהיותה הרה עם ילדם האחרון. תקופת כהונתה חפפה לשנים הסוערות שקדמו למלחמת האזרחים האמריקנית, שבהן התחולל במדינה ויכוח מר על שאלת הפרישה מן האיחוד. סם התנגד בתוקף לפרישת טקסס וניסה למנוע את חקיקת חוק הפרישה, אך לשווא. בתקופה זו ניסה אספסוף לפגוע בו, ומשפחתו נותרה ללא הגנה ממשלתית. יוסטון חיה בחשש מתמיד לביטחונם של ילדיה ובעלה.

ועידת הפרישה של טקסס הדיחה את סם מתפקידו לאחר שסירב להישבע אמונים לקונפדרציית המדינות של אמריקה. יוסטון נותרה אם בתקופת מלחמה, עת בנה הבכור התגייס לצבא הקונפדרציה ונשבה בקרב שילה. בעלה מת בטרם בא הקץ למלחמה. בשנותיה האחרונות הקדישה עצמה לשימור מורשתו של סם, פתחה את ארכיונו בפני ביוגרף מהימן ופעלה להנצחת שמו. היא הלכה לעולמה ממחלת הקדחת הצהובה כארבע וחצי שנים לאחר מותו. בשל חשש מהתפשטות המחלה לא ניתן היה לקבור אותה לצד בעלה בבית העלמין הציבורי בהאנטסוויל, והיא נטמנה בסמוך לאמה בחלקת קבורה פרטית.

 שנותיה הראשונות 
יוסטון נולדה ב-11 באפריל 1819 במחוז פרי שבמדינת אלבמה, למשפחה מן המעמד הגבוה שהשתייכה לזרם הבפטיסטי האדוק. אביה, טמפל ליאה, כיהן כדיאקון בכנסייה המקומית וכגזבר ההתאחדות הבפטיסטית של אלבמה, ואמה, ננסי מופט ליאה, הייתה האישה היחידה אשר שימשה כצירה בוועידת היסוד של ההתאחדות. יוסטון הייתה החמישית מבין שישה ילדים, שכללו את אחיה הבוגרים מרטין, הנרי קלינטון וורנל, את אחותה הבכורה ורילה ואת אחותה הצעירה אנטואנט. מטע הכותנה של המשפחה נרכש מכספי ירושה ממשפחת מופט ונוהל ביד רמה בידי האם ננסי.

לאחר פטירת האב בשנת 1834 ירשה יוסטון חמישה עבדים: ג'ושוע, אלייזה, ויאנה, שרלוט וג'קסון. האחים הבוגרים הקימו משפחות טרם מות האב, ואילו ורנל, יוסטון ואנטואנט נלוו אל האם האלמנה כאשר עברה להתגורר בביתו של הבן הנרי בעיר מריון. הנרי היה עורך דין בעל מוניטין, שכיהן במועצות מנהלים של מוסדות חינוך ונבחר בשנת 1836 לסנאט של מדינת אלבמה. יוסטון התחנכה בבית הספר של הפרופסור מקלין ובהמשך במוסד הגבוה לנערות "ג'אדסון פימייל אינסטיטוט", אשר נוסד ביוזמת קהילת הבפטיסטים לשם הקניית השכלה לבנות החברה הגבוהה בהתאם לאידיאלים המקובלים בתקופתם: שליטה ברקמה, ריקוד, ציור וכתיבה תמה. תוכנית הלימודים כללה מרכיב דתי נרחב, שהתמקד בתאולוגיה בפטיסטית ובהכשרה לעשייה מיסיונרית.

יוסטון הצטיינה בכתיבת שירה, בקריאת רומנים רומנטיים ובשליטתה בנגינה בגיטרה, בנבל ובפסנתר. בגיל 19 נטבלה בידי הכומר פיטר קרופורד בכנסיית סילואם הבפטיסטית שבעיר מריון. באותה עת כבר נודעה בקרב סביבתה כצעירה משכילה, מיוחסת ורבת אמונה, אשר הפגינה נימוסים אציליים ומסירות לדתה.

 נישואיה 
ממוזער|250px|סם יוסטון, 1848.
סם יוסטון היה עורך דין במקצועו ומדינאי רם-מעלה עוד בטרם ביסס את מעמדו בטקסס. הוא כיהן כמושל טנסי, ייצג את המדינה בבית הנבחרים של ארצות הברית, ועם ניצחונו בקרב סן חסינטו זכה למעמד של גיבור לאומי ולדמות מופת בקרב תושבי הרפובליקה הצעירה. לאחר תום כהונתו הראשונה כנשיא רפובליקת טקסס בדצמבר 1838, שב לעסוק בעריכת דין ממשרדו שבעיר ליברטי. בראשית 1839 הגיע למובייל שבאלבמה כשותף בחברת "סבין סיטי", לשם גיוס משקיעים לפיתוח יישוב חדש, סבין פאס של ימינו. באמצעות אחיה, מרטין ליאה, יצר סם היכרות עם גיס המשפחה, ויליאם בלדסו, איש עסקים אמיד ובעלה של אנטואנט ליאה, אחותה הצעירה של יוסטון. בלדסו הציע כי אמה של יוסטון, ננסי ליאה, תשקול להשקיע במיזם, ובמסגרת אירוע גן שנערך בביתו של מרטין נוצרה ההיכרות הראשונה בין יוסטון לסם.

ננסי התרשמה לחיוב מתוכניתו הכלכלית של סם, אך התנגדה נחרצות לחיזוריו אחר בתה. משפחת ליאה, ובראשה האם, הסתייגו מן המוניטין שיצאו לו כמי שנודע בחיבתו לאלכוהול, בלשונו הבוטה ובאורח חייו ההולל. פער הגילים בן עשרים ושש השנים ועובדת היותו אלמן פעמיים הגבירה את חששם. חרף ההתנגדות, נרקמה בין השניים חליפת מכתבים אינטנסיבית, אשר הסתיימה בהצעת נישואין בקיץ 1839. סם חיזק את הצעתו במתנה סמלית, סיכת בגד שעליה חקוק דיוקנו. במאמץ לזכות באמון משפחת ליאה שהה בביתם מספר שבועות, ובמהלכם רכש את הערכתם.

בהיעדרו מטקסס, ובטרם הושלמו הסידורים לחזרתו, נבחר סם בספטמבר 1839 לכהן בבית הנבחרים של רפובליקת טקסס מטעם מחוז סן אוגוסטין. עם פרסום דבר האירוסים בעיתונות, עוררה הבשורה תגובות מעורבות. בני משפחת ליאה לא היו היחידים שהטילו ספק בנישואין: מכריו בטקסס הכירו היטב את עברו האישי וידעו כי רק באחרונה סיים את גירושיו מאשתו הראשונה, אלייזה אלן, תושבת גטלין שבטנסי. מסמכי הגירושין שנחתמו לראשונה בשנת 1829 אבדו ולא נרשמו כדין, וסם, שלא ידע על כך עד 1837, הסדיר את הנושא מיד כאשר הדבר נודע לו. בעבר ניסה לשאת לאישה את אנה ראגה, בת למשפחת נכבדים מטקסס, אך נדחה, והיא נישאה לידידו, מר איריון. עמיתו הפוליטי, ברנרד אי. בי האב, ניסה להניאו מהנישואין באמרו כי הוא "אינו כשיר מטבעו לחיי משפחה ולשלוות בית".

עם התקרב יום הנישואין, שנקבע ל-9 במאי 1840, נותרו בקרב משפחת ליאה מי שסברו כי מדובר בזיווג בלתי ראוי וניסו לסכל את הקשר. יוסטון עמדה על דעתה והביעה את רצונה הכן להינשא לסם. טקס הנישואין נערך בידי הכומר פיטר קרופורד, והזוג נישא בנוכחות משפחתה וחוג מכריו הקרובים. לאחר מכן בילו בני הזוג את ירח הדבש במלון לאפאייט, ומשם הפליגו לעיר גלווסטון, שבה השתקעו ננסי והזוג בלדסו קודם לכן. סם שמר על אחוזתו בעיר הנושאת את שמו, אולם רעייתו סלדה מההמולה העירונית והעדיפה את שלוותה של גלווסטון. יוסטון ועבדיה האישיים, שליוו אותה מאלבמה, התגוררו בבית אמה בזמן שסם נעדר לצורכי תפקידיו המדיניים.

 גבירת רפובליקת טקסס 
בשנת 1838, שנה בטרם פגש את יוסטון, רכש סם נכס בסידר פוינט שעל מפרץ גלווסטון במחוז צ'יימברס, אשר כינה בשם "רווין מור". ייעודו של הנכס היה שיקום ופיתוח באמצעות הכנסותיו ממקצוע עריכת הדין. במקום עמד בית עץ דו-חדרי בסגנון "דוגטרוט", אשר כלל אגפי מגורים נפרדים לעבדים וצפה אל נופי מפרץ גלווסטון. עם נישואיהם הפך המבנה לביתם הראשון של בני הזוג, שעוצב בשילוב ריהוטה האישי של יוסטון מאלבמה ופריטים חדשים שנרכשו במיוחד. היא קראה לבית "בן לומונד" כמחווה לרומנטיקה הספרותית של וולטר סקוט, שאת כתביו העריצה, והפקידה את ניהול משק הבית בידי אמה, ננסי.

במהלך כהונתו השנייה של סם כנציג מחוז סן אוגוסטין, נבחר בשנת 1841 בשנית לנשיא רפובליקת טקסס. יוסטון סלדה מחשיפה ציבורית ומאירועים פוליטיים, ועל כן נהגה להסתגר בביתה בעוד סם נדד ברחבי הרפובליקה במסעות הבחירות. כאשר נעתרה להשתתף באירועים רשמיים, בהם מסע הניצחון במחוז סן אוגוסטין וחגיגות ההכתרה במחוז וושינגטון ובעיר יוסטון, שבו קסמה העדין ואצילותה את לב הציבור, והיא נודעה כדמות נשית מרוממת אשר שיוותה לבעלה הילה של מתינות ואצילות. אף כי נכחה בתהלוכה נשיאותית מקומית, העדיפה שלא להצטרף לטקס ההשבעה הרשמי באוסטין. בעת הופעותיהם הציבוריות המשותפות בנקוגדוצ'ס הבחינו מכריו הוותיקים של סם כי חדל משתיית אלכוהול, וסם עצמו הדגיש בפני רעייתו כי נגמל לחלוטין. השפעתה ניכרה גם בלשונו, והוא עמל לסגל לעצמו סגנון דיבור נקי מגידופים, עד שלדבריו חדל לחלוטין מלשון גסה.

כ-42 קילומטרים צפונית ל"בן לומונד" ניהלו אחותה של יוסטון, אנטואנט ובעלה ויליאם בלדסו מטע קנה סוכר בשם "גראנד קיין". המטע, אשר מומן בחלקו מכספיה של ננסי, שימש מרכז מפגש משפחתי קבוע לבני המשפחה המורחבת. כשנה לאחר מכן הצטרפו אל המקום אחיה ורנל ורעייתו מרי. זמן קצר לאחר מכן קיבלו בני הזוג בלדסו על עצמם אפוטרופסות על ילדה יתומה בת שבע מגלווסטון, סוזן וירג'יניה ת'ורן, אשר נמסרה להשגחתה של ננסי. מערכת היחסים בין המשפחה לילדה הייתה רוויית מתחים, ולימים הולידה סכסוך משפטי שבו הייתה יוסטון מעורבת.

אירועי שנת 1842, עובר לקרב סלדו קריק, עוררו בסם את החשש כי מקסיקו מתכננת פלישה צבאית רחבת-היקף להשבת שליטתה בטקסס. לנוכח זאת הורה על העברת בירת הרפובליקה מזרחה לעיירה וושינגטון שעל נהר בראזוס, ושלח את יוסטון אל קרוביה באלבמה עד חלוף הסכנה. עם שובה לטקסס השתקעו בני הזוג באופן זמני בבית משפחת לוקהרט בעיר וושינגטון, עד אשר רכשו שם קוטג' צנוע משלהם. בנם הבכור, סם ג'וניור, נולד בבית זה ב-25 במאי 1843. עם היוודע דבר מותו של בנה מרטין בדו-קרב, עקרה ננסי להתגורר עם בני הזוג וסייעה ליוסטון בטיפול בתינוקה. חרף התנגדותו של חתנה המשיכה להעניק להם תמיכה כספית לצורכי מזון ומשק הבית.

 חיי המשפחה המורחבת 
 וודלנד ורייבן היל 
עם תום כהונתו של סם כנשיא רפובליקת טקסס, ב-9 בדצמבר 1844, הקדיש את עיקר מרצו לניהול מטע "רייבן היל" שרכש באותה שנה, בצפון-מערב גראנד קיין וממזרח לעיר האנטסוויל. יוסטון מינתה את העבד ג'ושוע, אשר נמנה עם נכסיה, לפקח על עבודות הנגרות ולהקים עבורה בית מגורים חדש. ננסי, יוסטון ואחותה אנטואנט הקדישו את עיתותיהן לפעילות קהילתית בכנסיית הקונקורד הבפטיסטית שבגראנד קיין, מן המוסדות הדתיים הראשונים באזור. יוסטון מצאה את שלוותה בשגרת החיים הכפרית, והעדיפה את חיק הבית על פני אור הזרקורים הציבורי. אף שהתלוותה לסם להלווייתו של הנשיא לשעבר אנדרו ג'קסון בטנסי בקיץ 1845, נמנעה מלהשתתף באירועי החברה שנערכו לכבודו בידי ידידיו ותומכיו הוותיקים. בהמשך אותה שנה נפטר בעלה של אנטואנט, ויליאם בלדסו, ובחלוף חודשים אחדים הלכה לעולמה מרי, אשת אחיה ורנל. טרם מותה הפקידה מרי בידיה של יוסטון את האחריות על ילדתה המאומצת, סוזן וירג'יניה ת'ורן.

ב-19 בפברואר 1846 ויתרה טקסס על ריבונותה והצטרפה לארצות הברית כמדינה ה-28 באיחוד. סם נבחר על ידי בית המחוקקים של טקסס לכהן ב. הריונה של יוסטון מנע ממנה להתלוות אליו לוושינגטון, ולפיכך נהג סם, ככל שזמנו איפשר, לשוב לביתם שבטקסס בעודו מתגורר לסירוגין במעון זמני בבית מלון בבירה. הכומר ג'ורג' ו. סמסון, אשר פגש את סם לראשונה בכנסיית אי-סטריט הבפטיסטית שבוושינגטון הבירה, העיד כי הסנאטור סיפר לו על יוסטון, ותיארה כ"אחת הנוצריות הנעלות עלי אדמות". לאורך שנות כהונתו הקפיד סם לפקוד את אותה כנסייה, נהג לשתף את סמסון במכתביה של יוסטון, וניהל עמו שיחות עיון בתאולוגיה ובפרשנות כתבי הקודש לאורה של אמונתה.

באפריל אותה שנה נישאה אנטואנט לאיש העסקים האמיד צ'ארלס פאוור, ועברה עמו להתגורר במטע קנה הסוכר שבבעלותו. במהלך פגרת הקונגרס שהה סם בביתו, וב-6 בספטמבר נולדה ב"רייבן היל" בתם השנייה של בני הזוג, ננסי (נאני) אליזבת יוסטון. בתקופה זו כתבה יוסטון לסם מכתב שבו שיתפה אותו ביחסיה המורכבים עם אמה ננסי, באומרה: "רוחה תקיפה, ולעיתים נוקשה יתר על המידה, אני מודה", אך הוסיפה כי מוטב להבליג על עניינים פעוטים. סם השיב לה: "אני רוחש לגברת הזקנה אהבה כאם, והחלטתי לנהוג כלפיה באורך רוח הראוי לגילה ולמזגה. דמה דומה לשלי".

ממוזער|250px|אחוזת וודלנד.
בראשית שנת 1847 נשאו מכתביו של סם ליוסטון עדות עזה לגעגועיו לביתו ולדאגתו לשלום רעייתו וילדיו, לנוכח שתיקה ממושכת מצדה. הוא כתב כי עם סיום מושב הקונגרס "אעוף בכל כוחי כדי לפגוש את אהובתי ולחבוק את ילדינו הקטנים". בתשובתה, אשר הגיעה באיחור, כתבה יוסטון בראשית דבריה על מחלה קשה שפקדה את בנם סם ג'וניור, שהתאושש ממנה. עם זאת, היא לא הזכירה את בעייתה הבריאותית שלה, גידול חוזר בשד, שבעבר הומלץ לה לטפל בו אצל מומחה בממפיס, טנסי. מששבה הבעיה והחמירה, המליץ ידיד המשפחה, הדוקטור אשבל סמית', על ניתוח בטקסס, ורק אז גילתה לבעלה את מצבה. עם קבלת הידיעה עזב סם את וושינגטון הבירה בדרכו דרומה אליה, מבלי להמתין לסיום מושב הקונגרס.

עם שובו לאחוזת רייבן היל הגיע סם להסדר עם מנהל המטע, הקפטן פרנק האץ', שלפיו ישולמו שירותיו לא בכסף, אלא באמצעות העברת כוח העבודה המשועבד של סם למטעו של האץ' שבברמודה ספרינג. יתר העבדים נותרו לשירותה של יוסטון לצורכי הבית והאחוזה. לאחר תקופה קצרה החליפו סם והאץ' את נכסיהם, ועם הפיכתו לבעלים של ברמודה ספרינג החל סם בבניית בית מגורים חדש עבור רעייתו, אחוזת וודלנד. הבת הראשונה שנולדה בבית זה הייתה מרגרט (מגי) ליאה יוסטון, אשר נולדה ב-13 באפריל 1848, בשעה שסם שהה בוושינגטון במהלך מושב הקונגרס.

ורנל, אחיה האלמן של יוסטון, נישא בשנת 1849 לקתרין דייוויס גודול, ואילו האפוטרופסות על סוזן וירג'יניה ת'ורן, שהייתה עתה לנערה בגיל ההתבגרות, נותרה בידי יוסטון. מרבית זמנו של סם עבר בבירת המדינה, ועל כן התרשמותו מת'ורן נשענה בעיקר על מכתביה של רעייתו. עם זאת, יחסו כלפיה היה שלילי, והוא הביע חשש ממשי לשלום ילדיו נוכח שהותה בביתם. המתיחות גברה עם התנגדותה של יוסטון לקשר שנרקם בין ת'ורן לבין תומאס גוט. העימות החריף בין השתיים הגיע לשיאו כאשר יוסטון הענישה את הנערה על יחס גס לאחד הילדים, ות'ורן טענה כי הותקפה באיומים ובלשון אלימה. כחודש אחר-כך נמלטה ת'ורן עם גוט והשניים נישאו, ולאחר מכן הגישו נגדה תלונה באשמת תקיפה. חבר המושבעים שדן בפרשה לא הגיע להכרעה, והנושא הועבר לבירור בפני הכנסייה הבפטיסטית המקומית, שבו יוסטון זוכתה מכל אשמה. סם סבר כי מאחורי הפרשה עמדו גורמים פוליטיים שביקשו לפגוע בו דרך רעייתו.

בתם השלישית של בני הזוג, מרי ויליאם (מרי וילי) יוסטון, נולדה ב-9 באפריל 1850 באחוזת וודלנד, בשעה שסם שהה בוושינגטון במהלך מושב נוסף של הקונגרס. בתם הרביעית, אנטואנט (נטי) פאוור יוסטון, נולדה ב-20 בינואר 1852, אף היא בהיעדרו של האב.

במהלך שנות מגוריהם בווֹדלנד שימשה האחוזה מוקד עלייה לרגל לחברים, ידידים ובני משפחה, ובכללם גם נציגים משבט אלבמה-קושאטה, אשר לחמו לצד סם במלחמת העצמאות של טקסס. סם, מצדו, תרם רבות למאמציהם לקבלת שמורת אינדיאנים במזרח המדינה. עוד בשנות נשיאותו האחרונות חתר לקדם יחסים של שלום והבנה הדדית בין ממשלת טקסס לשבטים הילידיים, והגן בעקביות על זכותם לקניין קרקע. בעיני רבים מבני השבטים נחשב לידיד אמת.

 הצהרת אמונתו של סם יוסטון 
בשנת 1852 העתיקה ננסי את מושבה דרומית-מערבית לעיר האנטסוויל והתיישבה בעיירה אינדפנדנס, אשר שימשה בהמשך מרכז קהילתי למשפחת ליאה ולצאצאיה. אנטואנט ובעלה, איש העסקים צ'ארלס פאוור, קבעו גם הם את מגוריהם באינדפנדנס לאחר שמטע קנה הסוכר שבבעלותם בגלווסטון נחרב כליל בסופת הוריקן עזה. באותה שנה נפטרו שניים מאחיה של יוסטון, ורנל והנרי, ובשנה שלאחר מכן מת גם רוברטוס רויסטון, בעלה של אחותה ורילה, אשר עקרה בעקבות האירוע הטרגי להתגורר בסמוך ליתר בני המשפחה באינדפנדנס. באוגוסט 1853 רכשו בני הזוג יוסטון בית בקרבת הקמפוס המקורי של אוניברסיטת ביילור, ששכנה באותה עת בעיירה. בעת שסם שהה בוושינגטון לצורכי תפקידו, ילדה יוסטון את בנם השישי, אנדרו ג'קסון יוסטון, ב-21 ביוני 1854.

ממוזער|250px|הכנסייה הבפטיסטית הישנה שבעיירה אינדיפנדנס, טקסס, היא המקום שבו הביע סם את אמונתו לזרם הבפטיסטי.
בהתאם לדרישות החוק הפדרלי המקסיקני, אשר התנה בעלות על קרקעות במחוז קואווילה וטחאס בהצטרפות לדת הקתולית, הוטבל סם לנצרות הקתולית בבית אדולפוס סטרן שבעיר נקוגדוצ'ס, בטרם קמה רפובליקת טקסס. אולם, עד לשנת 1854, לאחר ארבע-עשרה שנות השפעה מתמשכת של יוסטון ומשפחתה, גמלה בלבו ההכרה כי עליו לפרסם הצהרת אמונה פומבית. בדבריו לכומר ג'ורג' ו. סמסון, רמז כי שקל בדעתו לעשות כן אף מעל במת הסנאט של ארצות הברית, אך לבסוף הכריע לקיים את המעמד דווקא בטקסס, בקרב מכריו וידידיו הקרובים.

הידיעה על טבילתו הקרובה של סם פשטה במהרה ברחבי האזור, ותושבים ממושבות סמוכות נהרו לצפות בטקס. את מעמד ההטבלה נשא הכומר רופוס קולומבוס ברלסון, נשיא אוניברסיטת ביילור ורבה של הקהילה הבפטיסטית המקומית, והוא התקיים במימי נחל "ליטל רוקי קריק", השוכן 3.2 קילומטרים מדרום-מזרח לאינדפנדנס. עם תום הטקס הודה סם כי עדיין אינו רואה עצמו ראוי ליטול חלק בלחם הקודש ולהצטרף רשמית לקהילתה של יוסטון. כאות הוקרה והכרת תודה לאירוע הרוחני, מכרה ננסי את כלי הכסף שלה ותרמה את כספי המכירה לרכישת פעמון לכנסיית רוקי קריק הבפטיסטית. לבקשתה של ננסי, נועד עם סם הכומר ג'ורג' וושינגטון ביינס מברנהם כדי לחזקו באמונתו ולסייע לו להתגבר על ספקותיו. ביינס, אשר נמנה עם אבותיו של הנשיא לינדון ב' ג'ונסון מצד אמו, קיים קשרי ידידות אמיצים עם סם עד סוף ימיו. בנו, ג'וזף וילסון ביינס, כיהן בבית המחוקקים של טקסס, והיה אביה של רבקה ביינס, אם הנשיא לינדון ג'ונסון.

 גבירת מדינת טקסס 
במהלך כהונתו השלישית של סם בסנאט המדינתי החליט בית המחוקקים של טקסס שלא לחדש את מינויו, ועל כן הציג את מועמדותו למשרת מושל המדינה. בבחירות אלו הובס על ידי הרדין ריצ'רד ראנלס, נציג המפלגה הדמוקרטית. באותה עת שהה סם בוושינגטון הבירה, ושם קיבל את הבשורה על הולדת בנם, ויליאם (וילי) רוג'רס יוסטון, ב-25 במאי 1858, ילדם האחרון שנולד באחוזת וודלנד. לשם פירעון חובות הבחירות שנצברו במסע הבחירות למושלות נאלץ למכור את האחוזה לתומכו הפוליטי, ג'. קארול סמית'. כשנה לאחר מכן שב והתמודד על משרת המושל, ובמערכת בחירות רוויית מתחים הציבוריים הצליח להדיח את ראנלס ולזכות בתפקיד. תקופת כהונתו השנייה נפתחה ב-31 בדצמבר 1859, בעיצומו של משבר פוליטי חריף סביב שאלת פרישתה של טקסס מן האיחוד האמריקני.

אחוזת המושל באוסטין, אשר הושלמה שלוש שנים קודם לכן, שימשה לראשונה כמעון הרשמי של המדינה בתקופת כהונתו של המושל אלישע פיז. רעייתו, שנטלה על עצמה את תפקיד הגברת הראשונה הראשונה בפועל, אירחה ברוחב לב את כל המבקשים לפגוש את בעלה. משפחת יוסטון, בלוויית משרתיה, נכנסה למעון המושל בעיצומה של אווירה ציבורית סוערת ומפולגת, ככל שהתעצם הוויכוח הציבורי סביב סוגיית הפרישה מן האיחוד. ריהוט הבית, אשר נשלח מאינדפנדנס על ידי ג'ושוע, אחד ממשרתיה הוותיקים של יוסטון, היה כמעט הרכוש היחיד שהובא למעון, שכן תקציב המדינה לא הקצה כל משאבים לתחזוקה, לריהוט או לשירותי הבית. משכך, נטל המימון הוטל על המושל עצמו, והמדינה אף דחתה חלק מתשלומי משכורתו. יוסטון, אשר חשה כי ענני האלימות מתקרבים, הביעה חשש עמוק לשלום משפחתה בעוד בעלה פעל נמרצות למניעת אשרור "צו הפרישה" של טקסס. ניסיון ההתנקשות הכושל שנעשה בסם והתקהלויות ההמון הזועם סביב האחוזה החריפו את תחושת הסכנה, ויוסטון הורתה לסגור את שערי המשכן בפני כל מבקר שלא הוזמן על ידה אישית.

הקומה העליונה של האחוזה שימשה מקום מגוריהם של בני המשפחה ושל חלק מהמשרתים, בעוד שאר אנשי השירות לנו באורוות ובמבני העזר. יוסטון, כפי שנהגה בכל מקום מגוריה, גילתה אדישות גמורה לחיי החברה והפוליטיקה שסבבו את מעון המושל, ובחרה להקדיש את עיקר זמנה לניהול פנימי של הבית, לצד המשרתת אלייזה ושאר עוזריה. תחת ידה הפכה האחוזה למוקד הכנסת אורחים ולבית חם לקרוביהם ולידידיהם של בני הזוג. סם, מצדו, נהג להשכיר מעת לעת חלק מכוח העבודה המשועבד שבבעלותו, במטרה להבטיח את פרנסת משפחתו. ב-12 באוגוסט 1860 נולד באחוזת המושל ילדם האחרון, טמפל ליאה יוסטון, הראשון והיחיד מבין ילדיהם שנולד במעון הרשמי. הלידה, שהתרחשה בהיות יוסטון בת ארבעים ואחת, החלישה את גופה למשך שבועיים, ובמהלך אותם ימים ניצב סם לצדה ללא הרף.

ב-1 בפברואר 1861 אשררה ועידת הפרישה של טקסס את "צו הפרישה" וב-1 במרץ צורפה המדינה רשמית לקונפדרציית המדינות של אמריקה. בהתאם לדרישות הוועידה נדרש סם, כמו כל בעלי המשרות הציבוריות, להישבע אמונים לקונפדרציה. סירובו הנחרץ לעשות כן הוביל להדחתו ב-16 במרץ 1861, ובמקומו הושבע לתפקיד סגנו, אדוארד קלארק.

 בערוב ימיה ומותה 
משכנם באינדפנדנס, אשר הושכר לקהילה הבפטיסטית, לא שימש להם עוד מקלט לעת מצוקה. סם היה בשלהי חייו: תשוש בגופו, מרוסק ברוחו ונתון במצוקה כלכלית קשה. לאחר פרק זמן קצר בבית חמותו ננסי, ועל אף התנגדותה הנחרצת, שבה המשפחה בראשית אפריל 1861 לאחוזת בן לומונד.

באוגוסט אותה שנה התגייס סם ג'וניור לשורות גדוד הרגלים השני של טקסס בצבא הקונפדרציה. החלטה זו הכתה את יוסטון באבל ובחרדה עזה. היא חששה כי בנה הבכור לא ישוב עוד לראות את ביתו. במכתב ששלחה לאמה כתבה: "לבי כמעט נשבר... מה אעשה? כיצד אוכל לשאת זאת? כאשר שמעתי לראשונה את הבשורה, חשבתי שאשכב ואמות". סם ניסה להקל על סבלה בנטילת עול הטיפול בשאר ילדיהם, בין נסיעותיו התכופות לגלווסטון. חרדותיה של יוסטון התבררו כמוצדקות כאשר נפצע סם ג'וניור באורח אנוש בקרב שילה באפריל 1862 ונחשב כמת. קליע אחד חדר לגופו, אך קליע שני נעצר בספר התנ"ך שנשא עמו, ובתוכו הקדשה בכתב ידה של אמו. איש כמורה מצבא האיחוד, אשר מצא אותו פצוע בשדה הקרב, גילה את הספר ואת המכתב שבכיסו. הבן נפל לשבי במחנה דאגלס שבאילינוי, ולאחר חילופי שבויים שוחרר וקיבל פטור רפואי משירות צבאי באוקטובר אותה שנה.

ממוזער|250px|בית הספינה, מקום מותו של סם.
משלא עלה בידה לרכוש מחדש את אחוזת וודלנד, שכרה המשפחה את "בית ספינת הקיטור" שבעיר האנטסוויל. סם, בן שישים ותשע, היה אז בשנות חייו האחרונות, גופו תשוש ונזקק למקל הליכה. עד שבתם מגי נטלה על עצמה את תפקיד העוזרת האישית, נשאה יוסטון לבדה בעול הטיפול בו. אף על פי כן, הצליח סם באותם ימים להשיג ממשרד המלחמה של הקונפדרציה צו פטור מכל בני שבט האלבמה-קושאטה מגיוס לצבא, לאור הימנעותם ממעורבות בלחימה.

ב-26 ביולי 1863, בשעה שישבה יוסטון לצד מיטתו וקראה באוזניו את תהילים כ"ג, הלך סם לעולמו. בצוואתו מינה אותה למנהלת עזבונו, ולצדה מונו בן דודו תומאס קרותרס וידידי המשפחה תומאס גיבס, ג'יי קארול סמית' ואנתוני מרטין ברנץ'. סם מת כשהוא עשיר בנכסי מקרקעין אך חסר אמצעים נזילים. רישום עיזבונו לאחר מותו מנה אלפי אקרים של אדמות, סכום מזומן זעום של 250 דולר, עבדים (ובהם ג'ושוע יוסטון), מספר ראשי בקר ורכוש אישי נוסף.

עם מותו הפכה יוסטון לאלמנה ואם לשמונה ילדים, מהם שבעה קטינים שהיו תלויים בה לחלוטין. היא שבה להתגורר בקרבת אמה באינדפנדנס, והחליפה אדמות שבבעלותה בנכס סמוך, אשר נודע מאז בשם "בית גברת סם יוסטון". לימים אישר בית המחוקקים של טקסס מענק כספי בסכום המקביל למשכורתו הבלתי משולמת של בעלה כמושל המדינה; אולם, כדי לממן את לימודי הרפואה של סם ג'וניור באוניברסיטת פנסילבניה, נאלצה להשכיר את מטע בן לומונד.

אמה ננסי מתה ב-7 בפברואר 1864 ממחלה בלתי מאובחנת דמוית-שפעת, ונקברה בשטח ביתה. שלוש שנים לאחר מכן, ב-3 בדצמבר 1867, נפטרה יוסטון עצמה לאחר שנדבקה בקדחת צהובה אשר פשטה באותה עת ברחבי טקסס. רק בשנת 1900 גילה ד"ר וולטר ריד כי העברת המחלה נגרמת עקב עקיצת יתוש, אולם במאה ה-19 סברו כי מדובר במחלה מידבקת במגע ישיר, ולכן נמנעו מלקבור את גופתה בבית הקברות הציבורי לצד בעלה. היא הובאה למנוחות באדמת המשפחה, לצד קברה של אמה, בשעה 11 בלילה, בידי משרתה הנאמן בינגלי, ידיד המשפחה מייג'ור אבר קייב ושתי בנותיה, נטי ומרי וילי. טקס לוויה לא נערך.

 מורשת 
כשנתיים לאחר פטירתו של סם, פנתה יוסטון אל נשיא אוניברסיטת ביילור, הדוקטור ויליאם קארי קריין, בבקשה לחבר ביוגרפיה מקיפה שתתעד את חייו ופועלו של בעלה. לשם כך העניקה לו הרשאה מלאה לגשת לכל תכתובותיו, יומניו ורשומותיו האישיות. קריין, אשר נמנה עם ידידיה הוותיקים של משפחת ליאה באלבמה, הכיר את סם היכרות שטחית בלבד, אך עמד על אישיותה המרשימה של יוסטון וראה בה אישה יוצאת דופן, שוות-ערך לבעלה במעמדה הרוחני והמוסרי. בדבריו תיאר אותה כ"מלאכו השומר" של סם, אשר משעה שהכירה אותו הקדישה את חייה לעידון תכונותיו הסוערות ולביסוס עוגן מוסרי ויציבות נפשית בחייו. תפיסה זו בדבר תפקידה המרכזי של יוסטון בעיצוב דמותו של בעלה הוסיפה להדהד גם בקרב חוקרי המאה ה-20. ההיסטוריון ג'יימס ל. היילי ציין כי "סם יוסטון הפקיד את נשמתו בידי מרגרט, וכאשר חדל מן המאבק הפנימי שבתוכו, השתחררה בו האנרגיה שנדרשה לו למאבק הציבורי".

מספר ממקורביו של סם שיתפו פעולה עם יוזמתו של קריין וסיפקו עדויות וחומרים למחקרו, אך אחרים סירבו לשתף פעולה. לדברי הבת מגי, סיפר לה המחבר כי מסמכים יקרי ערך הושמדו בידי יוסטון עצמה בהתפרצות זעם, לאחר שאדם שראתה בו ידיד הביע אדישות כלפי המיזם. הביוגרפיה, שכונתה Life and Select Literary Remains of Sam Houston of Texas, נדחתה תחילה בידי ההוצאה הראשונה אך ראתה אור לבסוף בשנת 1884 בהוצאת ג'. ב. ליפינקוט.

לאחר ביטול העבדות ומותה של יוסטון, חילקה "הדודה אלייזה", כפי שכינו אותה ילדיה, את זמנה בין בתי בנות המשפחה, נאני ומגי. עם מותה בשנת 1898 הובאה לקבורה לבקשתה לצד יוסטון. קברה של ננסי הלך ונשחק עם השנים, ולפיכך הועברה גם היא למנוחת עולמים לצדן של יוסטון ואלייזה. במהלך חגיגות המאה לעצמאות טקסס בשנת 1936 עלתה יוזמה להעביר את עצמותיה של יוסטון אל בית הקברות בהאנטסוויל לצד קברו של בעלה, אך חילוקי דעות בין בני המשפחה לרשויות מנעו את מימושה. רק ב-15 במאי 1965 הוצב באינדפנדנס לוח זיכרון רשמי המנציח את תרומתה של יוסטון לתולדות טקסס ואת דמותה כאחת הנשים המשפיעות בדור חלוצי זה.

 ילדיה 
 סם יוסטון ג'וניור (1843–1894) – רופא וסופר. נישא ללוסי אנדרסון והתאלמן בראשית נישואיו. את שנותיו האחרונות עבר בבית אחותו מגי.
 ננסי (נאני) אליזבת יוסטון (1846–1920) – נישאה לאיש העסקים ג'וזף קליי סטיילס מורו. לאחר מות אמה נטלה את האפוטרופסות על אחיה ואחיותיה הקטינים.
 מרגרט (מגי) ליאה יוסטון (1848–1906) – נישאה לווסטון לאפאייט ויליאמס. בני הזוג רכשו את בית אמה של יוסטון, שם סייעו לנאני בגידול אחיהם הצעירים וגידלו גם את חמשת ילדיהם.
 מרי ויליאם (מרי וילי) יוסטון (1850–1931) – נישאה לעורך הדין ג'ון סימאון מורו. לאחר שהתאלמנה גידלה לבדה חמישה ילדים ושימשה במשך עשרים ושתיים שנה כמנהלת הדואר של העיר אבילין.
 אנטואנט (נטי) פאוור יוסטון (1852–1932) – משוררת והיסטוריונית המדינה מטעם ארגון "בנות רפובליקת טקסס". רעייתו של ויליאם לוריין ברינגהרסט, נשיא אוניברסיטת טקסס A&M. הלווייתה נערכה בכנסיית מיסיון אלמו בסן אנטוניו, שם הוצב ארונה לצפייה ציבורית.
 אנדרו ג'קסון יוסטון (1854–1941) – סנאטור אמריקאי. בוגר האקדמיה הצבאית של ארצות הברית, שירת ביחידת "הרוכבים הקשוחים" של תאודור רוזוולט במלחמת ארצות הברית–ספרד. נישא לקארי גלן פרנל ולאחר מותה לאליזבת הארט גוד.
 ויליאם (וילי) רוג'רס יוסטון (1858–1920) – רווק כל ימיו. שירת כסוכן מיוחד ב של ממשלת ארצות הברית. מת, ככל הנראה, מהתקף לב או מנפילה מסוס בעת מילוי תפקידו הרשמי בבית הספר הילידי בגודלאנד שבמחוז צ'וקטאו, אוקלהומה.
 טמפל ליאה יוסטון (1860–1905) – סנאטור במדינת טקסס ונשיא הסנאט. בלשן רהוט שדיבר עשר שפות, מהן שבע שפות ילידיות. נודע כעורך דין מזהיר; נאום ההגנה שלו, "תחינת היונה החוטאת", הביא לזיכויה של נאשמת בזנות. נישא ללורה קרוס וחי בשנותיו האחרונות באוקלהומה, שם זכה לכינוי "הזאב הבודד מן נהר הקנדי". חייו שימשו השראה לסדרת הטלוויזיה Temple Houston.

 אתרים ומעונות היסטוריים 
 בית סם יוסטון בעיר יוסטון – נהרס במהלך השנים, ובמקומו נבנה מבנה משרדים מודרני.
 אחוזות בן לומונד ורייבן היל – נזנחו בהדרגה, התפוררו ונחרבו כליל; כך גם ביתה של ננסי שבאינדפנדנס.
 "בית הספינה" – הועבר בשנת 1936 לשטח מוזיאון הזיכרון לסם באוניברסיטת סם יוסטון סטייט; הוכר כאתר מורשת רשום של מדינת טקסס בשנת 1964.
 "בית גברת סם יוסטון" באינדפנדנס – נרשם במרשם הלאומי לאתרים היסטוריים של מחוז וושינגטון ב-22 באוקטובר 1970.
 בית וודלנד – נכלל במרשם הלאומי לאתרים היסטוריים של מחוז ווקר ב-30 במאי 1974 בשם "בית סם יוסטון"; מהווה חלק ממוזיאון הזיכרון לסם יוסטון.
 אתר בית סידר פוינט – נעלם כליל עקב סחיפה טבעית. זהו המקום שבו התגוררו בני הזוג יוסטון בשעה שסם ג'וניור התגייס לגדוד הרגלים השני בצבא הקונפדרציה.
 פעמון כנסיית רוקי קריק – נרכש בידי ננסי; מוצב כיום בצומת כבישי 50 ו-390 של רשת "Farm to Market".
 אתר הטבילה של סם יוסטון – מסומן בלוח זיכרון רשמי של ועדת המורשת ההיסטורית של טקסס, בכביש 150 בצומת רחוב סם יוסטון.

 ייצוג בתרבות הפופולרית 
השחקנית האמריקאית ננסי רניק (1932–2006), אשר נודעה בתפקידיה המרכזיים בסדרת ההרפתקאות Rescue 8, גילמה את דמותה של יוסטון בפרק ששודר בשנת 1958 תחת הכותרת "The Girl Who Walked with a Giant" במסגרת סדרת האנתולוגיה Death Valley Days, בהנחייתו של סטנלי אנדרוז. עלילת הפרק הציגה את דמותה של יוסטון באור אידיאלי כבת סודו, נאמנתו ויועצתו הרוחנית של בעלה, מראשית דרכו המדינית כנשיא רפובליקת טקסס ועד ימיו האחרונים כמושל המדינה. הסדרה תיארה את פרישתו של סם מתפקידו בשנת 1861 כמעשה של נאמנות למצפונו וכעדות לעקרונותיו המוסריים, כאשר סירב להישבע אמונים לקונפדרציית המדינות הדרומיות, שבה הייתה טקסס חברה.

 לקריאה נוספת 









 קישורים חיצוניים 



 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:הגברות הראשונות של טקסס
קטגוריה:בפטיסטים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1819
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1867