זכויות אזרחיות ופוליטיות

זכויות אזרחיות ופוליטיות הן סוג של זכויות המגנות על חירות הפרט מפני פגיעה של ממשלות, ארגונים חברתיים ואנשים פרטיים. הם מבטיחים את זכותו של האדם להשתתף בחיים האזרחיים והפוליטיים של החברה והמדינה. בניגוד לזכויות יסוד טבעיות, הנובעות מעצם קיומו של האדם (לפי גישות פילוסופיות ודתיות שונות), זכויות אזרחיות ופוליטיות נובעות מקיומה של חברה אזרחית ומדינית.

זכויות אזרחיות כוללות בדרך כלל את הבטחת שלמותם הגופנית והנפשית, חייהם וביטחונם של אנשים, הגנה מפני אפליה, הזכות לפרטיות, חופש המחשבה, הדיבור, הדת, העיתונות, ההתכנסות והתנועה. זכויות פוליטיות כוללות צדק טבעי (הוגנות פרוצדורלית) בחוק, כגון זכויות הנאשם, כולל הזכות למשפט הוגן, הליך הוגן, הזכות לבקש סעד משפטי, וזכויות להשתתפות בחברה האזרחית ובפוליטיקה כגון חופש ההתאגדות, הזכות לעתור, הזכות להגנה עצמית והזכות להצביע. גם זכויות אלה חייבות לפעול על פי הנורמה המשפטית, שכן הן חייבות להיות בעלות תוקף על פי חוק ולהשתלב במערכת המשפט המנהלי. מאפיין מרכזי בחברה המודרנית הוא, שככל שמדינה יכולה להבטיח את הזכויות הפוליטיות של אזרחיה, כך יחסי המדינה ואזרחיה טובים יותר.

זכויות אזרחיות ופוליטיות מהוות את החלק המקורי והעיקרי של זכויות האדם הבין-לאומיות. הן מהוות את החלק הראשון של ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם משנת 1948 (החלק השני כולל זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות). התיאוריה של  רואה בקבוצת זכויות זו "זכויות דור ראשון", ותאוריית  מתייחסת אליהן כאל זכויות שליליות בדרך כלל.

 היסטוריה 
הביטוי "זכויות אזרח" הוא תרגום של הביטוי בלטינית jus civis. אזרחים רומאים יכלו להיות חופשיים או עבדים, אבל לכולם היו זכויות בחוק. לאחר צו מילאנו בשנת 313, זכויות אלה כללו גם את חופש הדת. עם זאת, בשנת 380,  דרש מכל נתיני האימפריה הרומית להצהיר על אמונתם בנצרות לפי ועידת ניקיאה. הדוקטרינה המשפטית הרומית אבדה בימי הביניים, אך עדיין ניתן היה לטעון לזכויות אוניברסליות על בסיס הדוקטרינה הנוצרית. לדברי מנהיגי  (1549), "כל העבדים יכולים להיות חופשיים, כי אלוהים הפך את כולם לחופשיים עם שפיכת דמו".

בתחילת המאה ה-13, המגנה כרטה הייתה שלב מהותי בהכרה של המלכים בזכויות האזרחים. ג'ון, מלך אנגליה התחייב, וממשיכיו חזרו ואשררו את ההתחייבות שוב ושוב, לתת לאזרחים זכויות משפטיות, משפט צדק, הליך הוגן וחופש תנועה. במאה ה-17, השופט האנגלי סר אדוארד קוק החיה את הרעיון של זכויות המבוססות על אזרחות, בטענה שהאנגלים נהנו מזכויות כאלה לאורך ההיסטוריה. הפרלמנט האנגלי אימץ את מגילת הזכויות האנגלית ב-1689. זו הייתה אחת ההשפעות ששאבו ג'ורג' מייסון וג'יימס מדיסון בעת ניסוח  ב-1776, לה נודעה השפעה רבה גם על מגילת הזכויות של ארצות הברית ב-1789.

שלילת זכות אזרח בחקיקה נחשבת "נכות אזרחית". בבריטניה של תחילת המאה ה-19, הדיון על זכויות אזרח התייחס בדרך כלל לנושא של אפליה משפטית נגד קתולים. בבית הנבחרים, התמיכה בזכויות האזרח הייתה נושא שנוי במחלוקת, כאשר פוליטיקאים רבים הסכימו עם המגבלות האזרחיות הקיימות של קתולים.  החזיר להם את זכויות האזרח.

בארצות הברית, המונח זכויות אזרח נקשר לתנועה לזכויות האזרח שנלחמה בגזענות. התנועה נלחמה גם בהפרדה גזעית ובחוקי ג'ים קרואו ומאבק זה התנהל ברחובות, במקומות ציבוריים, בממשלה ובבתי המשפט - כולל בבית המשפט העליון. היבט נוסף של זכויות האזרח הוא נושא האלימות המשטרתית בקהילות מסוימות, במיוחד בקהילות מיעוטים, שנתפס כדרך נוספת לדיכוי קבוצות מיעוט ולפגיעה בזכויותיהן.

 רשימת הזכויות 
זכויות הדור הראשון, הנקראות לעיתים קרובות זכויות 'כחולות', עוסקות בעיקר בחירות ובהשתתפות בחיים הפוליטיים. הזכויות הללו אזרחיות ופוליטיות ברובן, והן מתייחסות לאינדיבידואל, ונחשבות 'זכויות שליליות', משום שהן בעיקר שוללות מהמדינה התערבות שתפגע בפרט.

מקובל למנות ברשימה זו את הזכויות הבאות:
 חופש המחשבה והדעה
 חופש הביטוי

 הזכות להחזיק ולשאת נשק (במדינות מסוימות)
 חופש דת
  (של המדינה ומוסדותיה)
 זכות בחירה (כולל הזכות להיבחר)
 חופש ההתאספות
 חופש ההתאגדות
 חופש העיתונות
 הזכות להגנה עצמית

במהלך עידן הנאורות, תאוריות פוליטיות הקשורות למהפכות האנגליות, האמריקאיות והצרפתיות גובשו בחוק הזכויות האנגלי ב-1689 וביתר שאת בהצהרת זכויות האדם והאזרח הצרפתית ב-1789 ובמגילת הזכויות של ארצות הברית ב-1791.

הזכויות הללו עוגנו ברמה הגלובלית וקיבלו מעמד במשפט הבין-לאומי, תחילה בסעיפים 3 עד 21 של ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם משנת 1948 ומאוחר יותר באמנה הבין-לאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות משנת 1966. באירופה הם עוגנו במסגרת האמנה האירופית לזכויות אדם ב-1953.

 הגנה על הזכויות 
תומאס המפרי מרשל מציין שזכויות אזרח היו בין הראשונות שהוכרו ועברו קודיפיקציה, אחריהן זכויות פוליטיות ומאוחר יותר זכויות חברתיות. במדינות רבות, הזכויות הללו הן זכויות חוקתיות ונכללות במגילת זכויות או במסמך דומה המעוגן בחוקה. הן מוגדרות גם באמנות בין-לאומיות בנושאי זכויות אדם, כגון ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם משנת 1948 והאמנה הבין-לאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות משנת 1966.

לרוב הדמוקרטיות בעולם יש ערבויות רשמיות בכתב לזכויות אזרחיות ופוליטיות. זכויות אזרח נחשבות לזכויות טבעיות. תומאס ג'פרסון כתב כי "עם חופשי [תובע] את זכויותיו כנגזרות מחוקי הטבע, ולא כמתנת השופט הראשי שלו".

השאלה על מי חלות הזכויות האזרחיות והפוליטיות היא נושא שנוי במחלוקת. למרות שבמדינות רבות אזרחים נחשבים לבעלי הגנות רבות יותר מפני פגיעה בזכויות מאשר מי שאינם אזרחים, זכויות אזרחיות ופוליטיות נחשבות בדרך כלל לזכויות אוניברסליות החלות על כל בני האדם. נימוק אחד לזה הוא הטיעון שאם לאנשים יש פחות זכויות פוליטיות, יש סיכוי גבוה יותר שהם יבצעו אלימות פוליטית, כמו במדינות שבהן זכויות הפרט מוגבלות. הענקת הזכויות לקבוצות מיעוט גזעיות, אתניות, שבטיות ודתיות, מסייעת להפחית את הסיכון להתפרצות אלימות פוליטית.

 זכויות אחרות ודילמות 
למנהג המשפטי יש משקל בדיון על זכויות, זכויות משתמעות הן זכויות שבתי המשפט עשויים למצוא שהן קיימות - למרות שאינן מובטחות במפורש על ידי חוק או מנהג כתובים. דוגמה אחת היא הזכות לפרטיות בארצות הברית, והתיקון התשיעי לחוקת ארצות הברית המתייחס במפורש לזכויות נוספות שאינן רשומות.

הכרזת העצמאות של ארצות הברית קובעת שלאנשים יש זכויות בלתי ניתנות לערעור כולל "חיים, חירות ורדיפה אחר האושר". יש הסבורים כי המטרה היחידה של הממשלה היא הגנה על החיים, החירות והרכוש, ומבלי להוסיף עוד זכויות עד לאינסוף. כמה הוגים טענו כי זכויות אדם כוללות גם את הזכות לבחור את המזון שאדם אוכל, טיפול תרופתי עצמי, ואת הזכות לשימוש בסמים פסיכואקטיביים ולהתמכרות.

לעיתים קרובות התעוררו שאלות על זכויות אזרחיות ופוליטיות. למשל, באיזו מידה הממשלה צריכה להתערב כדי להגן על יחידים מפני פגיעה בזכויותיהם על ידי אנשים אחרים, או על ידי תאגידים. למשל, באיזה אופן יש לטפל באפליה בתעסוקה במגזר הפרטי?

פילוסופיה פוליטית עוסקת רבות בזכויות אזרחיות ופוליטיות. רוברט נוזיק וג'ון רולס ביטאו חזונות שונים ואף מתחרים באנרכיה, מדינה ואוטופיה של נוזיק ובתאוריה של צדק של רולס. קיימות גם גישות נוספות, בהן הנוטות לצד המצמצם את המעורבות הממשלתית ואת רשימת הזכויות, כמו גישתה של איין ראנד, ואחרות המרחיבות את מגילת הזכויות ואת הצורך במעורבות ממשלתית אגרסיבית כדי להגן עליהן.

 תנועות חברתיות לזכויות אזרח 
זכויות אזרח מבטיחות הגנה שווה על פי החוק. כאשר זכויות אזרחיות ופוליטיות אינן מובטחות לכולם, או כאשר ערבויות כאלה קיימות על הנייר אך אינן מכובדות בפועל, עלולות להיווצר התנגדות, תביעות משפטיות ואפילו תסיסה חברתית.

תנועות לזכויות האזרח בארצות הברית צברו תאוצה ב-1848 עם מסמכים כמו הצהרת הסנטימנט. הצהרת העמדות, שעוצבה במודע על פי הכרזת העצמאות, הפכה למסמך המכונן של תנועת הנשים האמריקאית, והיא אומצה בוועידת סנקה פולס ב-19 וב-20 ביולי 1848.

ברחבי העולם, מספר תנועות פוליטיות לשוויון בפני החוק צמחו בין השנים 1950 ל-1980 לערך. לתנועות אלה היה היבט משפטי וחוקתי, והן הביאו לחקיקת חוקים רבים ברמה הלאומית והבינלאומית. תנועות שמטרתן המוצהרת להבטיח שמירה על זכויות אזרחיות ופוליטיות כללו:
 התנועה לזכויות האזרח בארצות הברית, שבה זכויות האזרחים השחורים הופרו.
 , שהוקמה ב-1967 בעקבות פגיעה בזכויות המיעוט הקתולי.
 תנועות במדינות קומוניסטיות רבות, כגון האביב של פראג ואמנת 77 בצ'כוסלובקיה וההתקוממויות בהונגריה.

רוב התנועות לזכויות האזרח הסתמכו על גישה של התנגדות אזרחית, והשתמשו בשיטות לא אלימות כדי להשיג את מטרותיהן. עם זאת, במדינות מסוימות, מאבקים לזכויות אזרח לוו גם בתסיסה אזרחית ואפילו במרידות.

 ראו גם 
 זכויות האדם
 חירות שלילית
 מגנה כרטה
 מגילת הזכויות של ארצות הברית
 הצהרת זכויות האדם והאזרח
 התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח

 הערות שוליים 

קטגוריה:זכויות האדם