שקע פרו-צ'ילה

שקע פרו–צ'ילה (באנגלית: Peru–Chile Trench) הידוע גם בשם "שקע אטקמה", הוא שקע אוקייני במזרח האוקיינוס השקט, כ-160 קילומטרים ממערב לחופי פרו וצ'ילה. הוא מגיע לעומק מרבי של 8,065 מטר בנקודה המכונה "ריצ'רדס דיפ" (23°10′45″S 71°18′41″W) ואורכו כ-5,900 ק"מ. רוחבו הממוצע הוא 64 ק"מ. השקע מהווה את גבול ההפחתה בין לוח נסקה, בעל הקרום הימי הכבד, הנוחת אל מתחת ללוח הדרום-אמריקאי, בעל הקרום היבשתי הקל.

 גאולוגיה 
ממוזער|נחיתת הלוח הימי הצפוף אל מתחת ללוח היבשתי הפחות צפוף יוצרת רע"א (מוקדן מסומן בעיגול אדום) לאורך תוואי הנחיתה שהוא מדרון השקע האוקייני. נקל להיווכח מדוע האפיצנטר של כל מוקד רעידה כזו (השלכה מעלה על פני השטח של המוקד), ככל שהיא עמוקה יותר, יופיע במפה הדו- מיימדית הרחק (במזרח) היבשת.
השקע הוא תוצאה של תהליך ההפחתה, שבו הקצה המזרחי של לוח נסקה האוקיאני נוחת אל מתחת ללוח הדרום אמריקאי היבשתי. השקע הוא גם חלק מהצומת המשולש של צ'ילה, צומת יוצא דופן המורכב מרכס מרכז אוקייני ומרכס צ'ילה  הנוחת אל מתחת ללוח הדרום-אמריקאי בשקע פרו–צ'ילה. שני רכסי מצולה (תת ימיים) על לוח נסקה נכנסים לאזור ההפחתה לאורך השקע: רכס נסקה ורכס חואן פרננדז .

מהצומת המשולש של צ'ילה ועד רכס חואן פרננדס, השקע מלא ב-2.0–2.5 קילומטרים של סדימנטים, היוצרים טופוגרפיה של תחתית שטוחה. המשקעים הם בעיקר טורבידיים (תוצר של זרמי עכירות) המשולבים במשקעים אוקייניים של חרסית, אפר וולקני ובוץ סיליקון.

שקע פרו–צ'ילה, "הקשת הקדמית" והקצה המערבי של הרמה האנדית המרכזית – האלטיפלאנו – המסמנת את ה"אורוקלינה הבוליביאנית"  המגדירה את המדרון האַנדי של דרום פרו, צפון צ'ילה ובוליביה.

 זואולוגיה 
בשנת 2018 התגלו שלושה מינים חדשים של דגי חילזון המשגשגים במעמקי שקע פרו–צ'ילה. בשנת 2023 התגלה סרטן טורף בשקע זה.

 אירועים סייסמיים 
תהליך ההפחתה של צניחת לוח נסקה אל מתחת ללוח הדרום-אמריקאי לאורך שקע פרו–צ'ילה גורם לרעידות אדמה רבות. כמה מרעידות אדמה אלו בלטו בגודלן ובגלי הצונמי והמפולות הנלוות שהן יצרו.

 העידן הטרום-מכשירני 
שבעה אירועים טרום-מכשירניים דווחו בשנים הבאות:
 1570 – בסמוך לקונספסיון שבצ'ילה ובמגניטודה משוערת של 8.3. מוקד הרעש היה כנראה לחופי הים והיה צונאמי גדול. האוכלוסייה המקומית הייתה ערנית לכך ונמלטה למקומות גבוהים. אף מתיישב ספרדי לא נהרג.
 1687 – רעידת פרו במגניטודה משוערת של 8.7 . רעידת האדמה כנראה באה בעקבות אירוע גדול נוסף דרומה יותר. עוצמת הצונאמי ברעידה זו הוערכה על סמך גבהים של צונאמי ובהשוואה לרעידת האדמה של 1974. הצונאמי דווח ביפן, שם יצר גלים של עשרות מטרים.
 1730 – רעידת ואלפראיסו  שבצ'ילה במגניטודה משוערת של 9 ומעלה. בסביבות השעה 1:00 (שעון מקומי) התרחשה רעידת אדמה חזקה, ואחריה מספר רעידות קטנות יותר. ההלם העיקרי התרחש בשעה 4:45. על סמך היקף הנזק החמור, הוערך שקרע באורך 350–550 ק"מ נוצר באירוע זה. רעידת האדמה והצונמי שהתרחשו במטרופולין של סנטיאגו דה צ'ילה ב-8 ביולי 1730 בשעה 04:30 שעון מקומי, הוכרו כגדולים ביותר שהתרחשו באזור זה מאז תחילת ההיסטוריה הכתובה. במחקר סייסמו-היסטורי שניתח מסמכים חדשים וישנים, הסיקו החוקרים כי רעידת האדמה בצ'ילה בשנת 1730 הורכבה משתי רעידות אדמה בלתי תלויות, שלכל אחת מהן נלווה צונמי. בהתחשב בהיקף הנזק, בקו הרוחב ובגודל הצונאמי, ניתן לדברי החוקרים לסווג את האירוע הסייסמי כגדול ביותר בהיסטוריה של מרכז צ'ילה.
 1746 – רעידת לימה–קייאו בפרו, במגניטודה משוערת של 8.6–8.8 , וקיימות הערכות אף לגודל של 9.2  גרמה לגלי צונמי בגובה של יותר מ-20 מטר והרסה לחלוטין את לימה הבירה, לרבות חומות העיר קייאו שבמטרופולין לימה שנהרסו לחלוטין. נמנו כמעט 6,000 הרוגים מרעידת האדמה, מהצונמי ומהתפרצויות וולקניות.
 1835 – רעידת אדמה בקונספסיון שבצ'ילה, במגניטודה משוערת של 8.2–8.5 . הרעידה גרמה לגל צונמי שהרס את העיר טָלקַאהוּאָנוֹ  והביא לכ-500 הרוגים. מפלס הנהר שבסמוך לקונספסיון עלה בכחצי מטר. בדוח טכני, שנערך חצי שנה לאחר רעידת האדמה, הוערכו אחוזי הבתים שקרסו לחלוטין ואחוזי הבתים שניזוקו אך עדיין עומדים: בתי לבנים, 33% קרסו לחלוטין ו-67% ניזוקו אך עדיין עומדים; לבני בוץ, 71% ו-29% בהתאמה; בניית אבן 95% ו-5% בהתאמה גם כן. בקונספסיון רעדה האדמה כמעט ברציפות במשך שלושה ימים. לרעידות המשנה הרבות קדמו קולות שדמו לקול תותח ארטילרי רחוק. יותר מ-300 רעידות נספרו בין 20 בפברואר ל-4 במרץ.
 1868 – רעידת אריקה שבפרו במגניטודה משוערת של 9 . רעידה זו יצרה גלי צונמי גדולים וצ'ארלס ריכטר תיאר את הנסיבות כדלקמן: "צונמי זה בא בעקבות רעידת אדמה שהחריבה את אריקה - אז בפרו... כמעט כל האוקיינוס השקט הופרע. הגלים היו הרסניים בהוואי, ובגובה רב באזור ניו זילנד; בחוף יפן הם גרמו לבהלה רבה. באריקה האוקיינוס הופרע קשות ונסוג, וחזר ברצף של גלים. הגל הגדול ביותר הגיע כ-4 שעות לאחר רעידת האדמה, הרס את רוב הספינות בנמל, הציף את העיר והתנשא לגובה של 14 מטרים לפחות. ספינת התותחים האמריקאית ווטרי  נישאה 3 מיילים במעלה החוף ו-2 מיילים פנימה, מרחק 60 מטרים מצוק תלול; כאן היא נחה בבטחה על קרקעיתה השטוחה, אך צוותה נאלץ לנטוש אותה. קצין של של הספינה ווטרי, ל.ג'. בילינגס, שלימים הפך לאדמירל משנה, פרסם בשנת 1915 תיאור מחריד של חוויה זו"Richter, Charles F., 1958, Elementary seismology: San Francisco, W.H. Freeman and Company, p. 114.. הרעידה גרמה בסך הכול לכ-25,000 הרוגים.
 1877 – רעידת טאראפאקה  במגניטודה משוערת של 8.3. רעידת אדמה זו גרמה לצונמי בגובה 24 מטרים שגרם נזק נרחב לאורך חופי פרו וצ'ילה. הוא נצפה ברחבי אגן האוקיינוס השקט, כולל סמואה, ניו זילנד, אוסטרליה, יפן, מקסיקו, קליפורניה וכל איי הוואי. הצונמי גרם למקרי מוות בהוואי וביפן ובסך הכול 34 הרוגים מדווחים. הוא תועד היטב בפורט פוינט ובסאוסליטו עם אמפליטודות של כ-0.6 רגל, אך לא נראה במד הגאות והשפל של סן דייגו.

 העידן המכשירני - המחצית הראשונה של המאה ה-20 
החל מתחילת המאה ה-20 ועד ימים אלה, מתרחשות על מידרון השקע רעידות אדמה חזקות, כתוצאה מתזוזת לוח נסקה באלכסון כלפי מעמקי קרום כדור הארץ:
1906 – רעידת ולפראיסו במרכז צ'ילה, במגניטודה 8.2 ; ברעידה זו נהרגו 3,882 איש. אורך ההעתק שפעל ברעידה זו הוערך בכ-200 ק"מ, עם עומק מוקד של כ-40 ק"מ.
1942 – רעידת אדמה בצפון פרו במגניטודה 8.2 , שיצרה גל צונמי. כ-30% מהמבנים בעיר נסקה קרסו לגמרי ו-30 איש נהרגו בעיר ובסביבתה. בנמל לומאס  נסוג הים יותר מ-200 מטרים; הגל חזר מיד להציף את העיר, הרס רציפים ומחסנים וגרם לפציעות.
מאי 1960 – רעידת האדמה בוואלדיביה שבצ'ילה, במגניטודה 9.5 – הגדולה ביותר שנרשמה אי פעם – ויצרה גל צונמי שהכה ביפן לאחר כ-12 שעות ממועד התרחשות הרעידה. גלי הצונמי שהגיעו לגבהים של 11.5 מטר ונשאו שרידי בתים פנימה ליבשה, התרחשו במקומות שונים לחופי האוקיינוס השקט. כ-1,655 הרוגים בצ'ילה ובכל רחבי האוקיינוס, 3,000 פצועים, 2,000,000 חסרי בית, ונזק של 550 מיליון דולר בדרום צ'ילה. הצונמי גרם ל-61 מקרי מוות בהוואי, ולנזק של 75 מיליון דולר, בעיקר באי הילו, שם גובה הגלים הגיע ל-10.6 מטר. 138 מקרי מוות ונזק של 50 מיליון דולר ביפן בגין הצונמי; 32 הרוגים ונעדרים בפיליפינים מאותה סיבה, ונזק של 500,000 דולר לחוף המערבי של ארצות הברית, הכל בערכים נומינליים לעת ההיא (כל מספרי ההרוגים הם מתוך הסך הכל הכולל של 1,655 ההרוגים באירוע הזה). יומיים לאחר הרעידה העיקרית, ב-24 במאי, התפרץ הר הגעש פויווה-קורדון קאויה בצ'ילה, ושלח אפר וקיטור לגובה של 6,000 מטר. ההתפרצות נמשכה מספר שבועות. אורך ההעתק שלאורכו התרחשה רעידת האדמה הגיע לכ-1,000 קילומטרים.
נובמבר 1960 – רעידת האדמה בצפון מערב פרו במגניטודה של 7.6 או 7.8 . מספר שעות לאחר הרעידה העיקרית, גל צונמי הציף את החוף במחוז למבייקה . הגל הראשון, שגובהו כ-9 מטרים, גרם נזק גדול בנמלי פוארטו אטן  ופימנטל  ובמפרצי סנטה רוזה  וסן חוסה . איי לובוס דה אפוארה  נהרסו כליל. לאחר הגל הראשון באו שניים נוספים בגודל דומה. גם איי גואנייפה  סבלו מאד. בסך הכל נהרגו ברעידה הזו 66 איש, ויותר מ-800 נותרו ללא קורת גג. הנזקים הוערכו ביותר מ-550,000 דולר.

 העידן המכשירני - משנת 1960 ואילך 
ממוזער|150px|תצלום שצולם לאחר מפולת השלגים של 1970, המציג את העיירות הקבורות יונגאי ורנרהירקה.
מאז שנת 1960 אירעו על מדרון השקע 13 רעידות אדמה הרסניות:
 1966 – רעידת אדמה בפרו באזור הבירה לימה במגניטודה 8.1  שגרמה ל-125 הרוגים. מפולות וסדקים ענקיים בקרקע דווחו לאורך הכביש הפאן-אמריקאי מצפון לאנקון . הרעידה גרמה לגל צונאמי בגובה של כ-3.5 מטר בלה פונטה-קאלאו .
 1969 – רעידת אדמה במרכז פרו במחוז סן אוגוסטין דה קאחס  במגניטודה 6.6, גרמה ל-125 הרוגים בעקבות מפולות הרסניות שהרעידה גרמה להן, ללמדנו על השפעת הטופוגרפיה על הסכנה לנפגעים רבים עקב קרקע בלתי יציבה.
 1970 – רעידה במגניטודה 7.9 באזור אנקאש  שבמערב פרו. רעידה זו גרמה לכמעט 70,000 הרוגים כתוצאה ממפולות קרקע וגלישות סלע, וכ-800,000 איש נותרו ללא קורת גג. האירוע ההרסני ביותר היה מפולת גדולה שמקורה בפסגה הצפונית של הר וסקראן, שקרסה מגובה 3,900 מטר, ועברה מרחק של 11 קילומטרים במהירות ממוצעת של כ-320 קילומטרים לשעה, והרסה את הכפרים יונגאי  ורנרהירקה . עדויות מהשטח מצביעות על כך שהאזור ליד יונגאי ורנרהירקה ימשיך להיות מוכה על ידי מפולות הריסות עתידיות. רעידה זו חשובה במיוחד מכיוון שאיתרה שני אזורים סייסמיים נפרדים של פרו המועדים לפורענות: האחד אזור הפנים של לוח החוף (CPI - Coastal Plate Interior) שממוקם כ-50 ק"מ בפנים היבשת ובעומק של 30 ק"מ; והשני הידוע מכבר, אזור ממשק-הדחיסה (IT - Interface Thrust) שכולל את רעידות האדמה הגדולות של 17 באוקטובר 1966 לעיל ו-3 באוקטובר 1974 להלן.
 1974 – רעידת אדמה בדרום פרו במגניטודה 8.1 , מדרום מערב ללימה הבירה, שגרמה ל-14 הרוגים. צוות של המכון הגאולוגי של ארצות הברית נשלח לאזור הרעידה כדי לנסות להעריך את הסיכון הסייסמי בלימה הבירה. אחד הצוותים שביצע סקר אודות הנזק והעוצמה הסייסמית אסף 400 שאלונים מחלקים שונים של העיר, והעריך עוצמה סייסמית לפי סולם מרקאלי המשופר לכל מיקום שנבדק. ממידע זה, שורטטה מפת התפלגות העוצמה הסייסמית בעיר, שיכולה להוות בסיס לתרחיש היקף הנזק וההרס, ברעידת אדמה דומה בעתיד. המפה האיזוסייסמית המציגה את התפלגות העוצמה הסייסמית בעיר, פורסמה במאמר משנת 1977.
 1996 – התרחשו שתי רעידות אדמה גדולות: הראשונה בפברואר, במגניטודה של 7.5  בצפון פרו, והשנייה בנובמבר במגניטודה של 7.7  בדרום פרו ליד נסקה. שתיהן היו מינוריות מבחינת הנפגעים.
 2001 – רעידת האדמה בדרום פרו  גרמה ללפחות 75 הרוגים ו-2,687 פצועים, שמתוכם 26 הרוגים ול-64 נעדרים כתוצאה מגל צונמי בגובה 8 מטרים. 17,510 בתים נהרסו ו-35,549 בתים ניזוקו קשה באזור ארקיפה–קמאנה –טאקנה.
 2005 – רעידת האדמה בטאראפאקה , צפון צ'ילה  במגניטודה של 7.8 שגרמה "רק" ל-11 הרוגים ו-182 פצועים. מיעוט הנפגעים יכול להיות מיוחס למוקד הרעידה שהיה עמוק יחסית: 115.6 קילומטרים, בניגוד לכל רעידות האדמה שמוזכרות לעיל ולהלן, שעומק מוקדן היה עשרות ספורות של קילומטרים, וחלקן אף רדוד מ-20 קילומטר.
 2007 – שתי רעידות אדמה גדולות: האחת בנובמבר רעידת טוקופייה בצפון צ'ילה  במגניטודה 7.7 עם נפגעים בודדים, והשנייה באוגוסט במרכז פרו במגניטודה 8  עם 519 הרוגים ואלפי פצועים.
 גם בשנת 2010 חווה החוף המערבי של דרום אמריקה 2 רעידות אדמה גדולות: הראשונה בפברואר במרכז צ'ילה במגניטודה 8.8 שגרמה לכ-550 הרוגים, והשנייה במרץ במרכז צ'ילה בסמוך לפיצ'ילמו , שהייתה למעשה צמד רעידות במגניטודות של 6.9 ו-7.0, שהתרחשו בתוך כ-15 דקות, וכמעט שלא נגרמו אבדות.
 2014 – רעידת אדמה במגניטודה 8.2 ליד לאיקיקה שבמרכז צ'ילה  עם הרוגים ספורים. הרעידה יצרה גל צונמי בגובה של 4.6 מטרים. הצונמי הגיע עד יפן, אך היה בגובה של כמה עשרות סנטימטרים.
 2015 – רעידת אדמה בצפון צ'ילה ליד אייאפל  במגניטודה 8.4 עם כ-15 הרוגים, אך עם נזק נרחב ביותר למבנים שהותיר כמעט 17,000 איש חסרי בית. מדובר בתוצאות מינוריות מאוד ביחס לגודל רעידת האדמה. הדבר צריך להיות מיוחס למוכנותה של צ'ילה מבחינת תקני הבנייה, וההקפדה על בנייה על פיהם. כמו כן מערכת ההתרעה ההמונית מפני צונמי, הביאה לפינוי של כמיליון אזרחים מהמקומות המועדים לפורענות. הרעידה גרמה לגלי צונמי חריגים בגובהם, ויש שהגיעו לגובה של מעל 11 מטרים. בבואנוס איירס המרוחקת 1,110 קילומטרים מהמוקד, בניינים גבוהים התנועעו ואזעקות רכב הופעלו והרעידה הורגשה גם במחוזות אחרים בארגנטינה. זו הורגשה גם בסאו פאולו, המרוחקת יותר מ-2,600 קילומטרים מהמוקד.
 2016 – רעידת אדמה בצפון צ'ילה , בסמוך לאי צ'ילואה במגניטודה 7.6 עם אזהרת צונמי נרחבת, אך ללא נפגעים כלל.
 2019 – רעידת אדמה במרכז צ'ילה במחוז קוקימבו  במגניטודה 6.7 שלא גרמה לנפגעים של ממש. מיעוט הנפגעים והנזקים מיוחסים לבנייה העמידה בצ'ילה.
 1922 – רעידת אדמה במרכז צ'ילה  במחוז אטקמה במגניטודה 8.5. הרעידה גרמה לגל צונמי שגובהו המקסימלי הגיע ל-9 מטרים בצ'ניירל , ושהשפיע על הגאות עד אוסטרליה ב-20 סנטימטרים. הגל נצפה גם בפרו (2.4 מטר), קליפורניה (20 סמ'), איי הוואי (2.1 מ'), איי סמואה (90 סמ'), הפיליפינים (10 סמ'), יפן (33 סמ') וניו זילנד (10 סמ'). מאות נהרגו מהגל הצונמי באזור קוקימבו , ובסך הכל דווח על כ-1,000 הרוגים ברעידה הזו.

 ראו גם 
 חקר מעמקי הים

 קישורים חיצוניים 
 רעידת האדמה הגדולה ביותר שנקלטה | מגה אסון (סרטון באתר פייסבוק - באנגלית)

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:האוקיינוס השקט