צחוק אצל בעלי חיים

צחוק אצל בעלי חיים הוא התנהגות של בעלי חיים הדומה לצחוק אנושי.

מספר מינים שאינם בני אדם מפגינים קולות הדומים לצחוק אנושי. חלק ניכר מהמינים הללו הם יונקים, דבר העשוי להצביע על כך שהתפקודים הנוירולוגיים התרחשו בשלב מוקדם של תהליך אבולוצית היונקים. צחוק כדרך תקשורת נמצא ביותר מ-60 מינים.

 קופי אדם 
שימפנזים, גורילות ואורנגאוטנים מפגינים קולות דמויי צחוק בתגובה למגע פיזי כמו היאבקות, משחקי רדיפה או דגדוג. חלק מהאורנגאוטנים מגיבים גם בצחוק לקסמים המבוצעים על ידי בני אדם. התנהגות זו מתועדת הן בשימפנזים פראיים והן בשבי. לאוזן האנושית, צחוק השימפנזים אינו ניתן לזיהוי בקלות כצחוק, משום שהוא נוצר על ידי שאיפות ונשיפות לסירוגין שנשמעות יותר כמו קולות התנשפות. ההבדלים בין צחוק שימפנזים לבני אדם עשויים להיות תוצאה של התאמות שהתפתחו כדי לאפשר דיבור אנושי. במחקר אחד שנעשה בעניין, נותחו צלילים שהשמיעו תינוקות אנושיים וקופי בונובו כאשר מדגדגים אותם. הוא מצא שאף על פי שצחוק הבונובו היה בתדירות גבוהה יותר, הצחוק עמד באותו דפוס סונוגרפי כמו תינוקות אנושיים וכלל הבעות פנים דומות. בני אדם ושימפנזים רגישים לדגדוג באזורים דומים בגוף כמו בתי השחי והבטן.

מחקרים ציינו את הדמיון בצורות הצחוק בין בני אדם לקופי אדם אחרים (שימפנזים, גורילות ואורנגאוטנים) כאשר מדגדגים אותם, דבר המצביע על כך שצחוק נובע ממקור משותף בקרב מיני פרימטים, ולכן התפתח לפני מוצאם של בני האדם.

 חולדות 
שמאל|ממוזער|חולדות חומות פולטות קריאות במשחק ובדגדוג.
חולדות פולטות קריאות אולטרה סאונד ארוכות בתדר 50 קילו-הרץ המושרות במהלך משחק הפלות, וכאשר בני אדם מדגדגים אותן. הקול מתואר כרצף של "ציוצים". כמו לבני אדם, לחולדות יש אזורים בגוף המייצרים תגובות צחוק גדולות יותר מאחרות. חולדות שצוחקות הכי הרבה גם משחקות הכי הרבה ומעדיפות לבלות יותר זמן עם חולדות צוחקות אחרות. דווח כי אין ירידה בנטייה לצחוק ולהגיב לדגדוג בעור ככל שהחולדות מתבגרות, אך דווח גם כי אצל נקבות, התבגרות המוח לאחר גיל ההתבגרות מגדירה מחדש את הדגדוג כגורם מרתיע, מה שמוביל להימנעות ולא לתגובות סיפוק לדגדוג. מחקרים נוספים מראים שחולדות מצייצות כשהן נאבקות זו בזו, לפני קבלת מורפין, או בזמן הזדווגות. הצליל פורש כציפייה לתגמול. קולות אולטרה סאונד בתדר גבוה חשובות בתקשורת עם חולדות ומתפקדות כדי לעורר התנהגות התקרבות אצל המקבל.

מחקרים עדכניים יותר חקרו את המצבים הרגשיים של חולדות לאחר דגדוג. ניתן להעריך את האופטימיות או הפסימיות של בעל חיים באמצעות מחקרי הטיה קוגניטיבית. לאחר דגדוג, חולדות אופטימיות יותר, דבר המצביע על כך שהאינטראקציה מעוררת מצב רגשי חיובי. יתר על כן, חולדות מבצעות בעצמן השמעה של קריאות 50 קילו-הרץ ונמנעות מהשמעה של קריאות 22 קילו-הרץ.

כאשר חולדות מקבלות נלוקסון, הדגדוג כבר לא מעורר את הקול של 50 קילו-הרץ. דבר זה מצביע על כך שהתכונות המתגמלות של דגדוג מווסתות על ידי אופיואידים אנדוגניים.

 כלבים 
כלבים לפעמים מתנשפים בצורה שנשמעת כמו צחוק אנושי. ניתוח באמצעות סונוגרפיה מגלה שהתנשפות זו משתנה עם פרצי תדרים. כאשר קול זה מושמע לכלבים במקלט, הוא יכול ליזום משחק, לקדם התנהגות פרו-סוציאלית ולהפחית את רמות הלחץ. מחקר אחד השווה את התנהגותם של 120 כלבים עם ובלי חשיפה ל"צחוק כלבים" מוקלט. השמעת הקלטת הצחוק הפחיתה התנהגויות הקשורות ללחץ, הגבירה את כשכושי הזנב, הבעת פנים של נכונות לשחק כאשר המשחק החל, והתנהגות פרו-חברתית כגון התקרבות וליקוק שפתיים.

 דולפינים 
בשנת 2004, חוקרים שחקרו דולפינים בשוודיה הבחינו בקבוצת צלילים מסוימת שלא שמעו קודם לכן. צלילים אלה כללו פרץ קצר של פעימות, ואחריו שריקה. לאחר תצפיות נוספות, גילו החוקרים כי אותות אלה נעשו על ידי הדולפינים רק במהלך משחקי קרב, ואף פעם לא נעשו במהלך עימותים תוקפניים. מסקנתם הייתה כי צלילים אלה נעשו על ידי הדולפינים כדי לסמן שהמצב שבו נמצאו היה נעים או לא מאיים, וכדי לסייע במניעת הסלמה לקרב אמיתי. לדברי פסיכולוגים, זאת הסיבה לכך שצחוק קיים מלכתחילה, מה שמרמז כי צלילים אלה היו המקבילה הדולפינית לצחוק אנושי.

 קישורים חיצוניים 
 סימונט 2005 (כולל דוגמה של צחוק כלבים) 

הערות שוליים

קטגוריה:צחוק
קטגוריה:אתולוגיה