חסה רותמית

חַסָּה רָתְמִית (שם מדעי: Lactuca saligna) היא מין חד-שנתי או דו-שנתי ממשפחת המורכבים, הגדל בעיקר באזורים בעלי אקלים ממוזג. תחום תפוצתו משתרע מהאיים האזוריים שבאוקיינוס האטלנטי, דרך מרבית ארצות אגן הים התיכון (למעט לוב, אך כולל חצי האי ערב וסיני), מרכז ומערב אירופה, ועד איראן במזרח. גבולה הצפוני של התפוצה מגיע לבריטניה, הולנד, בלגיה, גרמניה ואף לרוסיה האירופית.

המין התאזרח בארצות הברית מקליפורניה ועד החוף המזרחי וכן בדרום קנדה (אונטריו, קוויבק). בדרום אמריקה דווח רק מאורוגוואי. באוסטרליה הוא התאזרח בכל המדינות למעט הטריטוריה הצפונית. בנוסף לכך, דווח גם מאזורים שונים במזרח אירופה (פולין, פרימוריה שברוסיה) ומקזחסטן.

בישראל מצויה חסה רותמית באזורים בעלי אקלים ים-תיכוני ומערב אירנו-טורני. היא מצויה בבתי-גידול מופרעים-מופרים, בקרקעות עשירות בנוטריינטים, רודרליים תפוצתה כוללת את השפלה הצפונית והמרכזית, הרי הצפון והדרום, מדבר יהודה, הבקעה הצפונית, רמת הגולן והחרמון.

 מאפיינים מורפולוגיים של חסה רותמית 
ממוזער
צמח עשבוני חד-שנתי או דו-שנתי, קירח ובעל מוהל חלבי, שגובהו 60 עד 100 ס"מ ואף יותר. שורשו שיפודי, והוא נושא גבעול יחיד או מספר גבעולים היוצאים מאותו מקום בבסיסו.

הגבעולים זקופים או נוטים כלפי מעלה, ישרים (כולל הענפים הצדדיים), דקים, דמויי שרביט, קירחים, צבעם ירקרק לבנבן, נושאי עלים, ובראשם תפרחת צרה דמוית אשכול או שיבולת.

העלים מסורגים ופשוטים, ומרוכזים במחצית התחתונה עד שלושת רבעי הגובה (ולעיתים אף יותר) של כל גבעול, ואינם מפוזרים באופן אחיד לכל אורכו. בחלקו העליון של הגבעול, כאשר העלים הופכים לקטנים מאוד ואינם שסועים עוד, מתפתחים לעיתים ענפים צדדיים מחיקי אותם עלים זעירים, ומהם מתפתחות הקרקפות.

העלים ירקרקים או בעלי גוון כחלחל, ולאורכם נמשך פס לבן ובולט של העורק האמצעי. גם עורקי המשנה לבנבנים, דבר שמבליט עוד יותר את תבנית העורקים על פני הטרף. העלים רב-צורתיים – צורתם משתנה בהתאם למיקומם ובמהלך התפתחות הצמח.

עלי השושנת בבסיס הצמח נושאים פטוטרת, ושסועים-מנוצים לאונות מוארכות הפונות לאחור, משוננות ולעיתים מסתיימות בקצה קוצני.

עלי הגבעול התחתונים יושבים, שסועים ומפושקים אך אינם זקופים; בסיסיהם דמויי חץ, בעלי שתי אונות אחוריות קהות וקצרות יחסית, שאינן בולטות החוצה ולעיתים מקיפות את הגבעול בצורה רפה בלבד. המעבר לעלי הגבעול העליונים חד, והשינוי בגודלם ניכר: ככל שעולים במעלה הגבעול, העלים נעשים קטנים וצרים יותר, עד שלבסוף הם נעשים דמויי חוט.

עלי הגבעול העליונים תמימים או משוננים בעדינות, זקופים וצמודים לגבעול. האונות האחוריות שלהם צרות, מוארכות ומסתיימות בקודקוד חד, ולעיתים הן נראות ראש חץ של ממש. לעיתים ניכרות לאורך העורק האמצעי שערות זיפניות דוקרניות (prickly-setose).

התפרחת של חסה רותמית (Lactuca saligna) מתפתחת על גבעולים היוצאים כולם מן השושנת שבבסיס הצמח, והיא מופיעה בשתי צורות עיקריות: לעיתים דמוית אשכול ולעיתים דמוית אשבול. בתפרחות דמויות אשכול הקרקפות ערוכות כבודדות או בקבוצות של 2 עד 5 לאורך צירי המשנה הצרים, ואילו בתפרחות דמויות אשבול הקרקפות יושבות על הציר המרכזי בלבד, לעיתים אחת-אחת ולעיתים כמה בו-זמנית זו מעל זו. התפרחת דמוית האשכול שבראש הגבעול צרה בהשוואה לתפרחת הרחבה של חסת המצפן,  מעין פירמידה הפוכה – והבדל זה מהווה סימן היכר חשוב להבחנה בין שני המינים.

הקרקפות נושאות 9 עד 15 פרחים לשוניים בלבד, שכותרתם מסתיימת בחמש שיניים. הקרקפות גדולות יחסית, יושבות על עוקצים קצרים נושאי חפים, והמצעית בהן חשופה (ללא זיפים, קשקשים או מוצים).

המעטפת גלילית, באורך 6 עד 9 מ״מ, ולעיתים נדירות עולה על 13 מ״מ. היא מורכבת משני דורים של חפים: החפים החיצוניים קצרים מעט מהפנימיים, או כמעט שווים להם באורכם. כל החפים קירחים, זקופים ונותרים זקופים גם לאחר הבשלת הפרי. צבעם ירקרק-צהבהב עם גוון סגלגל-אדמדם, ולעיתים קצותיהם מקבלים גוון כהה-סגלגל. צורתם דמוית אזמל עד סרגל, שוליהם לעיתים קרומיים, וקודקודיהם קהים עד חדים.

הפרחים לשוניים בלבד ודו-מיניים – תכונות אלו אופייניות לכל מיני הסוג חסה, ואף נחשבות לאחד ממאפייני ההיכר שלו בתוך משפחת המורכבים (Asteraceae), שבה קיים טיפוס נוסף של פרחים – פרחים צינוריים.

הפרחים צהובים, ולעיתים צידם החיצוני, הצד שלא פונה למרכז הקרקפת הוא בגוון כחלחל או כחלחל-אפרפר. עם התייבשותם, עשויים הפרחים לקבל גוון כחלחל-אפור מלא. הפרחים אינם נושרים כיחידה אחת, אלא מתפרקים או נמוגים בהדרגה.

הפרחים לשוניים ודו-מיניים. הכותרת מורכבת מצינור קצר המסתיים בלשון ארוכה ושטוחה, שבשפתה חמש שיניים. חמשת האבקנים בעלי זירים מפורדים ומחוברים לדופן הפנימית של צינור הכותרת, והמאבקים מאוחים לצינור ויוצרים מעטפת סביב עמוד השחלה (צינור המאבקים), ונפתחים כלפיה. השחלה תחתית, בת שני עלי שחלה, מגורה אחת, ובתוכה ביצית אחת. בראש השחלה, סביב בסיס עמוד השחלה, מצוי צופן. עמוד השחלה מסתיים בשתי צלקות ארוכות.

הזירעונים חומים בהירים, פחוסים במקצת, וצורתם מוארכת עד דמוי ביצה הפוכה. אורכם 2.5 עד 3.5 מ"מ, ורוחבם המרבי נמצא מעט מעל אמצעם. קצותיהם מסתיימים בחוד קצר (mucronate), שממנו יוצא מקור דק ולבן. שני הצדדים קירחים, נושאים 5 עד 7 צלעות אורך, ולעיתים קיימים קמטים לרוחב עדינים. הזירעונים שווים זה לזה בצורתם, וזרעוני ההיקף נותרים חשופים ואינם עטופים בחפי המעטפת.

המקור לבן, ארוך ונימי ומופרד בחדות מגוף הזירעון, באורך 5 עד 6 מ״מ (לעיתים רחוקות 2 מ״מ); אורכו פי 1 עד 2 מאורך גוף הזירעון.

הציצית לבנה, באורך 5 עד 6 מ״מ, עשויה שערות פשוטות ורכות המסודרות במספר טורים. היא משתיירת גם לאחר הבשלת הזירעון.
קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:מורכבים
קטגוריה:חסה