קפיטליזם, סוציאליזם ודמוקרטיה

קפיטליזם, סוציאליזם ודמוקרטיה (באנגלית: Capitalism, Socialism and Democracy) הוא ספר בתחומי הכלכלה, הסוציולוגיה וההיסטוריה מאת יוזף שומפטר, ונחשב אולי ליצירתו המפורסמת, השנויה במחלוקת והחשובה ביותר. כמו כן, זהו אחד הספרים הידועים, השנויים במחלוקת והמשפיעים ביותר בתיאוריה החברתית, במדעי החברה ובכלכלה – ספר שבו עוסק שומפטר בקפיטליזם, סוציאליזם ובמושג "הרס יוצר". זהו הספר השלישי המצוטט ביותר במדעי החברה שפורסם לפני 1950, לאחר הקפיטל של מרקס ועושר העמים מאת אדם סמית.

 מבוא 
 חלק ראשון: תורתו של מרקס 
שומפטר מקדיש את 56 העמודים הראשונים של הספר לניתוח המחשבה המרקסיסטית ולמקומו של היזם (entrepreneur) בתוך תיאוריה זו. ראויה לציון הבחנתו בין הקפיטליסט לבין היזם – הבחנה שלדבריו היה על קרל מרקס לערוך (עמ' 52 באנגלית).

שומפטר מחלק את ניתוחו לארבעה תפקידים שהוא מייחס למרקס: נביא, סוציולוג, כלכלן ומורה:
 מרקס הנביא: שומפטר טוען שמרקס דיבר לציבור שהיה זקוק לתיאוריה שתסביר את המציאות החברתית הסובבת אותו.
 מרקס הסוציולוג: הדיון עוסק בתאוריית המעמדות של מרקס ובהשתלבותה במסורת האינטלקטואלית של תקופתו. שומפטר סבור שלמרות מגבלותיה, תיאוריה זו עלתה על רעותיה ביכולתה לסנתז חשיבה סוציולוגית.
 מרקס הכלכלן: שומפטר מבקר את תורתו הכלכלית של מרקס כ"סטטית מדי" (עמ' 27, 31), ודן בתיאוריות של משבר ומחזורי עסקים – תחומים שבהם מרקס היה פורץ דרך (עמ' 39).
 מרקס המורה: שומפטר מעריך את תורתו של מרקס ככלי להבנת אירועי זמנו של מרקס וכן התקופה שלאחר מותו. הוא טוען שכל תיאוריה של משבר מקבלת לגיטימציה כאשר אכן מתרחש משבר, אך גם מדגיש תחזיות כושלות של מרקס. למשל, בעמ' 53, הוא סבור שתאוריית מרקס מצליחה להסביר את הקולוניאליזם הבריטי וההולנדי באזורים הטרופיים, אך נכשלה בהסבר תהליכים בניו אינגלנד.

 חלק שני: האם הקפיטליזם ישרוד? 
שומפטר עונה: "לא" – כבר בפרולוג. אולם הוא מבהיר: "כאשר רופא חוזה את מותו הקרוב של מטופל, אין זה אומר שהוא מייחל לכך."

חלק זה כולל כ-100 עמודים ודן בעשרה נושאים עיקריים:

 שיעור הגידול בתפוקה הכוללת
 קפיטליזם סביר
 תהליך ההרס היצירתי
 פרקטיקות מונופוליסטיות
 עונת הציד הסגורה
 היעלמותן של הזדמנויות השקעה
 תרבות הקפיטליזם
 קריסת החומות
 עוינות גוברת
 התפוררות

מכל אלו, המושג הרס יוצר הפך למושג יסוד בתיאוריה הכלכלית המודרנית. שומפטר בונה כאן תיאור של קפיטליזם הנוטה להפוך לקורפורטיזם, מה שיביא בסופו של דבר לקריסתו העצמית.

 חלק שלישי: האם סוציאליזם יכול לעבוד? 
בחלק זה שומפטר מבצע ניתוח השוואתי של תיאוריות סוציאליסטיות קיימות. החלק כולל חמישה פרקים:

 ניקוי הסיפון
 התכנית הסוציאליסטית
 השוואת תוכניות
 האלמנט האנושי
 המעבר

חלק מהקוראים הופתעו מן האופן שבו נראה כי שומפטר מעניק הערכה חיובית מדי לרפובליקה סוציאליסטית עתידית ולסיכויי הצלחתה. עם זאת, אחרים סבורים אחרת. הביוגרף של שומפטר, תומאס מק'קראו, טען כי מדובר בביקורת כמעט סאטירית – שומפטר התנה את הצלחת הסוציאליזם בכמות כה רבה של תנאים בלתי סבירים, עד שבעצם אמר שלא יוכל להצליח בשום אופן.

 חלק רביעי: סוציאליזם ודמוקרטיה 
בחלק זה עוסק שומפטר בטבעה של הדמוקרטיה ובשאלת התאמתה לסוציאליזם. הוא מציע מודל אליטיסטי של דמוקרטיה, לפיו תפקידם של הבוחרים הוא לבחור בין ממשלות פוטנציאליות, ולא להכתיב את הרצון הכללי. בכך הוא דוחה את הרעיונות של "טובת הכלל" או "הרצון הכללי" של העם.

ארבעת הפרקים בחלק זה הם:

 ניסוח הבעיה
 הדוקטרינה הקלאסית של הדמוקרטיה
 תיאוריה אחרת של דמוקרטיה
 המסקנה

 חלק חמישי: רישום היסטורי של מפלגות סוציאליסטיות 
חלק זה עוקב אחר חמש תקופות בהתפתחות המחשבה הסוציאליסטית:

 התקופה שלפני מרקס
 תקופתו של מרקס
 השנים 1875–1914 (לפני מלחמת העולם הראשונה)
 תקופת בין המלחמות
 התקופה שלאחר מלחמת העולם, עידן שומפטר עצמו

 קפיטליזם וסוציאליזם 
תורתו של שומפטר גורסת כי הצלחתו של הקפיטליזם תוביל בסופו של דבר להיווצרות של קורפורטיזם (משטר של שיתוף פעולה בין תאגידים גדולים לבין המדינה) ולעיצוב ערכים עוינים לקפיטליזם, בעיקר בקרב האינטלקטואלים. האקלים האינטלקטואלי והחברתי הדרוש לפריחתו של היזמות לא יתקיים בקפיטליזם המתקדם – והוא יוחלף במוקדם או במאוחר על ידי צורה כלשהי של סוציאליזם.

שומפטר אינו צופה מהפכה אלימה, אלא תהליך הדרגתי שבו מפלגות סוציאל-דמוקרטיות תיבחרנה לפרלמנטים במסגרת ההליך הדמוקרטי. לדבריו, קריסת הקפיטליזם תתרחש מבפנים: כאשר רוב הציבור יתמוך בבניית מדינת רווחה ובחוקים מגבילים על יזמות, תיווצר מערכת כלכלית שתכביד על המבנה הקפיטליסטי עד להשמדתו.

שומפטר מדגיש לאורך כל הספר כי הוא איננו עוסק בתעמולה פוליטית, אלא בניתוח מגמות (ואף טוען במפורש כי עמדותיו האישיות הן הפוכות מן התחזית שהוא מתאר).

 תפקידם של האינטלקטואלים 
בחזונו, המעמד האינטלקטואלי ממלא תפקיד מכריע בהתמוטטות הקפיטליזם. המושג "אינטלקטואלים" מציין קבוצה חברתית המסוגלת לנסח ביקורת על בעיות חברתיות שאין לה אחריות ישירה להן, ולדבר בשם שכבות בחברה שאליהן אינה משתייכת בפועל.

שומפטר מצביע על אחת מיתרונות הקפיטליזם בכך שבניגוד לתקופות פרה-קפיטליסטיות, שבהן החינוך הגבוה היה נחלת מעטים, יותר ויותר אנשים זוכים להשכלה גבוהה. אולם שוק העבודה אינו יכול להציע לכולם תעסוקה מספקת – והפער בין השכלה לאי-מימוש עצמי יוצר תחושת תסכול. מכאן צומחת תנועת מחאה, שבה האינטלקטואלים מניעים ביקורת רעיונית על השוק החופשי והקניין הפרטי.

 חזון הסוציאליזם 
על פי שומפטר, הסוציאליזם יכוון את ייצור הסחורות והשירותים אל מימושם של "הצרכים האותנטיים של העם" – (כך במקור, כאשר בטעות הוזכרו "העם ההונגרי והאלבני" כיעד תאורטי, אך נראה שמדובר באי-דיוק בתרגום או בציון אירוני מקומי). הסוציאליזם יפתור בעיות מובנות במערכת הקפיטליסטית כגון מחזורי שפל, אבטלה ואובדן אמון ציבורי במערכת.

יש מי שסבורים שתאוריית המעבר מקפיטליזם לסוציאליזם של שומפטר הייתה כמעט מדויקת, למעט העובדה שהוא לא צפה את קריסת הסוציאליזם באירופה המזרחית, ולא העריך את תפקידה של הטכנולוגיה בהמרצת החדשנות והיזמות במערב משנות ה־80 ואילך. זאת בניגוד לתחזיתו, כי הטכנולוגיה תוביל לריכוזיות גוברת בבעלות ובשליטה של תאגידים גדולים.

 קפיטליזם או קורפורטיזם? 
כלכלנים בולטים אחדים דוחים את הניצחון הפוסט-מלחמתי של הקפיטליזם כפי שנתפס. ביניהם נמנה חתן פרס נובל אדמונד פלפס, וכן מבקרו הכלכלן ארנולד קלינג (מ-MIT), הסבורים כי שומפטר צדק דווקא ביחס לעליית הקורפורטיזם.

השניים מתארים תהליך היסטורי שבו תאגידים צוברים עוצמה והשפעה הולכות וגדלות מאז שנות ה-70 ועד העשור השני של המאה ה־21. פלפס מנתח את הקורפורטיזם מנקודת מבט פרו-שוק חופשי, וטוען כי תאגידים עובדים בשיתוף פעולה עם מדיניות "קורפורטיסטית" של המדינה ועם קשרי הון-שלטון (הקומפלקס של קונגרס ובנקים). לפיכך, דווקא הקורפורטיזם, ולא הסוציאליזם, הוא-הוא הגורם לשקיעתו של הקפיטליזם הליברלי.

 הרס יוצר (Creative Destruction) 
מושג ה"הרס היוצר", שהפך לאבן יסוד בכלכלה מודרנית, זכה לפופולריות בעקבות ספרו של שומפטר.

הכוונה היא לתהליך שבו יזמים חדשניים פורצים לשוק, משבשים את הסדר הקיים, משמידים ערך של חברות מבוססות אך מקדמים צמיחה כלכלית ארוכת-טווח. מכיוון שחברות מונופוליסטיות נהנות מחסמי כניסה, השחקן החדש חייב להציע הבדל מהותי ולא רק "עטיפה שונה" – ובכך נוצר שיפור אמיתי.

האיום המתמיד של כניסת מתחרים חדשים שומר על משמעת וחדשנות, גם בקרב מונופולים ואוליגופולים. הם נאלצים להשקיע ברווחיהם בפיתוח מוצרים ורעיונות חדשים. שומפטר האמין כי דווקא תכונה חדשנית זו של הקפיטליזם היא שמציבה אותו כהמערכת הכלכלית הטובה ביותר.

 קישורים חיצוניים 



 הערות שוליים 

קטגוריה:ספרי הוצאת סלע מאיר
קטגוריה:ספרי 2023