תמיסטיוס

תֶּמִיסְטִיוֹס (ביוונית עתיקה: Θεμίστιος; ), המכונה אופרדס (Εὐφραδής, "רהוט"), היה מדינאי, רטוריקן ופילוסוף. הוא פרח בתקופת שלטונם של קונסטנטיוס השני, יוליאנוס, יוביאנוס, ואלנס, גרטיאנוס ותאודוסיוס הראשון. הוא שמר על יחסים טובים עם כל הקיסרים הללו, למרות ההבדלים הרבים ביניהם והעובדה שהוא עצמו לא היה נוצרי. קונסטנטיוס הכניס אותו לסנאט בשנת 355, והוא כיהן כמושל קונסטנטינופול בשנת 384, לאחר שמונה לתפקיד על ידי תאודוסיוס. מבין כתביו הרבים, שרדו עד ימינו שלושים ושלושה נאומים שלו, וכן פרשנויות ותקצירים שונים של כתבי אריסטו.

נעורים והשכלה
תמיסטיוס נולד בפפלגוניה ולמד ב בפאסיס. כמה מנאומיו מזכירים את אביו, אאוגניוס, פילוסוף מכובד שממנו קיבל הכשרה נוספת. תמיסטיוס התמקד בעיקר באריסטו, אם כי למד גם את הפילוסופיה של האסכולה הפיתגוראית ופלאטוניזם.  פורסמו ללא הסכמתו והקנו לו מוניטין רב. לאחר שבילה את נעוריו באסיה הקטנה ובסוריה, תמיסטיוס פגש את קונסטנטיוס השני במהלך ביקור הקיסר באנקירה בגלטיה בשנת 347. בהזדמנות זו נשא תמיסטיוס את נאומו הראשון ששרד, "פרי פילנתרופיאס" (Peri Philanthropias).

קריירה
זמן לא רב לאחר מכן הוא עבר לקונסטנטינופול, שם, מלבד שהות קצרה ברומא, הוא התגורר עד סוף חייו. תמיסטיוס לימד פילוסופיה בבירה המזרחית במשך עשרים שנה. בשנת 355 הוא התקבל ל, על בסיס מכתב המלצה מקונסטנטיוס. המכתב עדיין קיים, ומכיל שבחים רבים הן לתמיסטיוס והן לאביו אאוגניוס. כמו כן, נשמרה תגובתו של תמיסטיוס, נאום תודה שנשא בסנאט בתחילת 356. בשנת 357 הוא נשא שני נאומים נוספים לכבוד קונסטנטיוס, אם כי ביקור ממלכתי ברומא מנע מהקיסר לשמוע אותם באופן אישי. הנואם זכה בכל זאת בפסל דיוקן מברונזה. בשנת 361 הוא מונה לדרגת  על ידי צו שעדיין קיים. תמיסטיוס אולי כיהן כפרוקונסול של קונסטנטינופול בשנת 358; אם כן, הוא היה האחרון שכיהן בתפקיד זה, לפני שהתפקיד שודרג למעמד של .

קונסטנטיוס מת בשנת 361; אך תמיסטיוס, כפילוסוף ופגאני, שמר באופן טבעי על חסדו של יוליאנוס, שדיבר עליו כעל סנטור ראוי של העולם כולו, וכפילוסוף החשוב ביותר של תקופתו. ה"סודא" קובעת שיוליאנוס מינה את תמיסטיוס לפרפקט של קונסטנטינופול; אך טענה זו מופרכת על ידי הנאום שנשא תמיסטיוס, כאשר מונה באמת לתפקיד זה תחת תאודוסיוס הראשון. זמן קצר לפני מותו של יוליאנוס בשנת 363, נשא תמיסטיוס נאום לכבודו, שכבר אינו קיים, אך ליבאניוס מתייחס אליו באריכות במכתב לתמיסטיוס.

בשנת 364 הוא יצא, כאחד מנציגי הסנאט, לפגוש את יוביאנוס ב, על גבול גלטיה וביתיניה, ולהכתירו לקונסול; ובהזדמנות זו נשא נאום, אותו חזר וביצע מאוחר יותר בקונסטנטינופול, שבו הוא תובע חופש מצפון מלא לקיים כל פולחן של כל דת שהיא. באותה שנה נשא נאום בקונסטנטינופול, לכבוד עלייתם לשלטון של ולנטיניאנוס הראשון ווואלנס, בנוכחות האחרון. נאומו הבא מופנה לוואלנס, בו הוא מברך אותו על ניצחונו על  ביוני 366, ולהתערב לטובתם של כמה מהמורדים; הנאום נישא בשנת 367. בנוסף לנאומים אלה, המוכיחים כי הנואם היה מקורב לקיסר, יש לנו את עדותו של תמיסטיוס עצמו להשפעתו על ואלנס.

בשנת 377 הוא היה ברומא, כנראה בשליחות לגרטיאנוס, לו מסר נאום שכותרתו Erotikos. עם הצטרפותו של תאודוסיוס הראשון לאימפריה על ידי גרטיאנוס, ב בשנת 379, נשא תמיסטיוס נאום אלגנטי, בו הוא מברך את הקיסר החדש לרגל הכתרתו. מבין נאומיו הנותרים, חלקם ציבוריים וחלקם פרטיים; אך רק מעטים מהם ראויים לציון מיוחד בשל הקשר שלהם לאירועי חייו.

בשנת 384, (סביב האחד בספטמבר), הוא מונה לפרפקט של קונסטנטינופול, תפקיד שהוצע לו, אך הוא סירב לו, כמה פעמים קודם לכן. הוא החזיק במשרת הפרפקט חודשים ספורים בלבד, כפי שאנו למדים מנאום שנשא לאחר שפרש מהתפקיד, ובו הוא מזכיר, כפי שעשה כבר שש שנים קודם לכן, ויותר מפעם אחת בתקופת הביניים, את זקנתו ובריאותו הלקויה. מהנאום השלושים וארבעה אנו למדים גם כי החזיק בעבר במשרות ה"פרינקפס סנאטוס" ( וה"", בנוסף לשליחותו לרומא; בנאום אחר הוא מזכיר עשר שליחויות שאליהן נשלח לפני כהונתו כפרפקט; ובנאום נוסף, שנכתב ככל הנראה בסביבות 387, הוא אומר שהיה עסוק קרוב לארבעים שנה בענייני ציבור ובשליחויות. האמון שנתן בו תאודוסיוס היה כה גדול, שאף על פי שתמיסטיוס לא היה נוצרי, הקיסר, בעוזבו למערב כדי להילחם ב, הפקיד את בנו ארקדיוס תחת חסותו של הפילוסוף, בשנים 387–388. לא ידוע דבר על תמיסטיוס לאחר תקופה זו; וייתכן שמת בסביבות שנת 388. מלבד הקיסרים, הוא מנה בין חבריו את הנואמים והפילוסופים הבכירים של התקופה, נוצרים ופגאנים כאחד. לא רק ליבאניוס, אלא גם גרגוריוס מנזיאנזוס היה חברו והתכתב עמו, והאחרון, באיגרת שעדיין קיימת, מכנה אותו "מלך הטיעונים".

כתביו
נאומיו של תמיסטיוס, שהיו קיימים בזמנו של פוטיוס (המאה ה-9), מנו שלושים ושישה במספר. מתוכם, שלושים ושלושה הגיעו לידינו ביוונית. שניים מהם, עם זאת, (נאומים 23 ו-33, ואולי נאום 28) לא השתמרו במלואם, ואחד (נאום 25) הוא הצהרה קצרה, לא נאום מלא. מהדורות מודרניות של הנאומים כוללות שלושים וארבעה קטעים, משום שנאום בלטינית אל ואלנס נכלל בהן כנאום מספר 12. עם זאת, כיום מאמינים כי נאום לטיני זה הוא יצירה מהמאה ה-16. הנאום האחרון (נאום 34) התגלה בשנת 1816 על ידי החשמן האיטלקי  בספרייה האמברוזיאנית במילאנו. בנוסף, ישנם מספר קטעים אחרים שעשויים להגיע מנאומים אבודים, וכן יצירה נוספת ששרדה בסורית ואחרת שהשתמרה בערבית.

יצירותיו הפילוסופיות של תמיסטיוס ודאי היו נרחבות מאוד; שכן פוטיוס מספר לנו שכתב פרשנויות על כל ספרי אריסטו, בנוסף לסיכומים מועילים של ה, ושל הספרים "", ו, וכי היו לו יצירות על אפלטון. "ובמילה אחת, הוא אוהב ותלמיד נלהב של הפילוסופיה". הסודא מזכירה את תמצית חיבורו של אריסטו, "פיזיקה", בשמונה ספרים; של "האנליטיקה שמלכתחילה", בשני ספרים; של "האנליטיקה שבדיעבד", בשני ספרים; של החיבור "על הנפש", בשבעה ספרים; ושל "הקטגוריות" בספר אחד.

התקצירים על ספרי אריסטו ששרדו הם:
 על "האנליטיקה שבדיעבד"
 על "הפיזיקה"
 על "על הנפש"
 על "על השמיים", שרד בתרגום מערבית לעברית בלבד שנעשה על ידי זרחיה חן ב-1284.
 על ספר 12 של ה"מטאפיסיקה", בתרגום מערבית לעברית בלבד שנעשה על ידי משה אבן תיבון ב-1255.

בנוסף לחיבורים אלה, שתי פרפרזות אנונימיות ששרדו יוחסו לו בטעות בתקופה הביזנטית, וכיום הן משויכות ל"פסאודו-תמיסטיוס":
 על "האנליטיקה שמלכתחילה"
 על ""

הפרפרזות שלו על "האנליטיקה שבדיעבד", "הפיזיקה" ו"על הנפש" של אריסטו הן בעלות ערך; אך הנאומים שבהם הוא מהלל קיסרים בזה אחר זה, ומשווה אותם לפילוסוף האמיתי של אפלטון ואפילו לתורת האידאות עצמה, נועדו להחניף. בואתיוס מתאר אותו כ"סופר רהוט מאוד (או חרוץ ביותר) וצלול, ואחד שמחזיר הכל לקלות ההבנה".

בפילוסופיה, תמיסטיוס היה אקלקטי. הוא סבר שאפלטון ואריסטו היו בהסכמה מהותית, שאלוהים נתן לבני האדם את החופש לאמץ את צורת הפולחן שהם מעדיפים, ושהנצרות וההלניזם היו רק שתי צורות של הדת האוניברסלית האחת.

לקריאה נוספת

 Heather, Peter & Moncur, David, trans. (2001) Politics, Philosophy, and Empire in the Fourth Century: selected orations of Themistius, with an introduction. Liverpool U. P. 
 Swain, Simon. (2014) Themistius, Julian, and Greek Political Theory under Rome: Texts, Translations, and Studies of Four Key Works, Cambridge University Press 


קישורים חיצוניים


הערות שוליים

קטגוריה:פילוסופים רומאים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4
קטגוריה:ילידי 317
קטגוריה:נפטרים ב-388