חרדת סירוס

חֶרְדַּת סִּירוּס (בגרמנית: Kastrationsangst) או תַּסְבִּיךְ הַסִּירוּס (Kastrationskomplex) היא, לפי התיאוריה הפסיכואנליטית של זיגמונד פרויד, הפחד, המודע או הלא-מודע, מאובדן הפין. זוהי פוביה מהסרה או פגיעה בפין כעונש על תחושות מיניות אסורות. פרויד ראה בחרדת הסירוס חוויה אנושית אוניברסלית. חרדת הסירוס מתפתחת אצל בנים בגילאי שלוש עד חמש, במהלך  של ההתפתחות הפסיכוסקסואלית. על פי התאוריה של פרויד, חרדת הסירוס נגרמת מתפיסת הילד את ההבדל האנטומי בין המינים (כלומר, קיומו של פין לעומת היעדרו). תפיסה זו מובילה לחשש מאיום אבהי משוער, שבא כתגובה לדחפיו המיניים של הילד כלפי אימו. אף שהחרדה מקושרת בדרך כלל לבנים, התאוריה גורסת כי היא נחווית, בדרכים שונות, על ידי שני המינים.

מילולית
"חרדת סירוס" מתייחסת לפחד של ילד מכך שאיברי מינו יושחתו או יוסרו כעונש על תשוקה אדיפלית. בפסיכואנליזה פרוידיאנית, חרדת סירוס מתייחסת לפחד תת-מודע מאובדן הפין, שמקורו בשלב הפאלי של ההתפתחות הפסיכוסקסואלית, והוא ממשיך אל תוך הבגרות. לפי פרויד, כאשר הפעוט הזכר מתוודע להבדלים בין איברי המין הזכריים והנקביים, הוא מניח שהפין של הנקבה הוסר ונעשה חרד מכך שהפין שלו ייכרת על ידי יריבו, דמות האב, כעונש על התשוקה לדמות האם.

באירופה של המאה ה-19, לא היה זה נדיר שהורים איימו על בניהם הסוררים בסירוס או איימו באופן אחר על איברי מינם. נושא זה נחקר בסיפור "Tupik" מאת הסופר הצרפתי  בקובץ סיפוריו "Le Coq de Bruyère" (1978), והיא תופעה שפרויד תיעד מספר פעמים. קלוג מתאר מקרה אחד של סירוס ששימש כתרופה ועונש על אוננות, אם כי הוא לא תמך בכך.

כמטאפורה
חרדת סירוס יכולה להתייחס גם לסירוס סמלי. במובן המטאפורי, חרדת סירוס מתייחסת לתחושת חוסר משמעות או חוסר חשיבות; קיים צורך להימנע מלהיות נשלט, בין אם בהקשר חברתי או במערכת יחסים. חרדת סירוס סמלית מתייחסת לחשש העמוק מפני תחושת ביזוי, כניעה או אפסות. בדרך כלל מדובר בפחד לא רציונלי, שבו האדם ינקוט בצעדים קיצוניים כדי לשמור על גאוותו או יתפוס דברים טריוויאליים כמשפילים, מה שהופך את החרדה למגבילה ולעיתים אף מזיקה. חרדה זו יכולה להתקשר גם לחרדת הסירוס הממשית, דרך הפחד מאובדן הגבריות (ויראליות) או הדומיננטיות המינית.

הקשר לכוח ושליטה
על פי הפסיכואנליזה הפרוידיאנית, חרדת סירוס עלולה להמם לחלוטין את האדם, ולעיתים קרובות פולשת להיבטים אחרים בחייו. נמצא קשר בין חרדת סירוס לבין פחד מוות. אף שרמות חרדה שונות הן שכיחות, גברים צעירים שחשו מאוימים במיוחד בילדותם נטו להפגין חרדה כרונית. מכיוון שההשלכות נתפסות כקיצוניות, הפחד עלול להתפתח מחשש להשחתת הגוף לחשש ממצבים מסכני חיים. במהותה, חרדת סירוס עלולה להוביל לפחד מוות ולתחושת אובדן שליטה על החיים.

תחושת חוסר אונים כה עזה עלולה להזיק לבריאותו הנפשית של האדם. אחת הבעיות המטרידות ביותר היא שהאדם כלל אינו מזהה שתשוקותיו המיניות הן המקור למצוקתו הרגשית. על פי התאוריה הפסיכואנליטית, עקב מחשבות לא-מודעות, החרדה צפה ועולה אל פני השטח, שם היא נחווית באופן סמלי. חוויה זו מובילה לפחד מפגיעה גופנית, המקושר לחרדת הסירוס, ופחד זה עלול להתפתח לפחד למות או להירצח.

הקשר למילת גברים
פרויד החזיק בדעה ביקורתית חריפה בנוגע למילה, וראה בה 'תחליף לסירוס' ו'ביטוי לכניעה לרצון האב'. דעה זו הייתה משותפת גם לאחרים בקהילה הפסיכואנליטית, כגון וילהלם רייך,  וז'אק לאקאן, אשר קבע כי "אין דבר פחות מסרס ממילה!". נושאים מרכזיים בחרדת הסירוס, הבאים לידי ביטוי באופן בולט במילה, כוללים כאב, פחד, אובדן שליטה (המתבטא בריסונו הכפוי של הילד, ובהשפעות הפסיכולוגיות של האירוע, שעלולות לכלול חיפוש ריגושים ויציבות רגשית נמוכה יותר) והתפיסה שהאירוע הוא סוג של ענישה.

ההשערה שמקור הטקס הוא בתסביך אדיפלי נבחנה באמצעות בחינה של 111 חברות, ונמצא כי סביר למצוא מילה בחברות שבהן הבן ישן במיטת אימו במהלך תקופת ההנקה במגע גופני עמה, או האב ישן בבקתה אחרת.

מחקר על ההליך ללא הרדמה בקרב ילדים בטורקיה מצא כי "כל ילד הביט בפין שלו מיד לאחר המילה 'כאילו כדי לוודא שלא נכרת כולו'". מחקר אחר שכלל 60 גברים שעברו טקסי מילה קהילתיים בטורקיה מצא כי 21.5% מהם "זכרו שפחדו באופן ספציפי שאיבר מינם עלול להיכרת במלואו", בעוד ש'פחדים ספציפיים מסירוס' הופיעו אצל 28% מהגברים שגדלו בכפרים. הפחד מהאב הסמכותי גבר במידה ניכרת בקרב 12 ילדים.

דמותה של לילית, המתוארת כ"נקבה חמה ולוהטת ששכבה לראשונה עם האדם", מייצגת ייצוג ארכיטיפי של האם הראשונה של האנושות, ושל הפיתוי המיני הקדמון. נאמר כי ילדים זכרים נמצאים בסכנה מפני זעמה של לילית במשך שמונת הימים שלאחר לידתם. הטעיית לילית לחשוב שהתינוקות הן בנות – באמצעות גידול שיער הבן ואף הלבשתו בבגדי בנות – נחשבה לאמצעי היעיל ביותר להימנע מפגיעתה, עד אשר נימולו בטקסיות ביום השמיני לחייהם כחלק מברית עם האל.

דמותה של יהודית, המתוארת הן כ"סוג של הבתולה המתפללת... הרומסת את השטן ובוזזת את הגיהנום", והן כ"מפתה-רוצחת", משקפת באופן ארכיטיפי את הנושאים הדיכוטומיים המוצגים על ידי חרדת הסירוס והמילה: טוהר מיני, צניעות, אלימות וארוטיות. יהודית מביסה את המצביא האשורי, הולופרנס, באמצעות עריפת ראשו – עריפה היא פעולה שפרויד השווה לסירוס במסה שלו, "ראשה של מדוזה".

המקביל אצל נשים
מהפסיכולוגיה הפרוידיאנית משתמע כי הן בנות והן בנים עוברים את אותם שלבי התפתחות: השלב האוראלי, השלב האנאלי והשלב הפאלי. עם זאת, פרויד האמין שהתוצאות עשויות להיות שונות, מכיוון שהאנטומיה של המינים השונים היא שונה.

המקבילה לחרדת סירוס עבור נשים היא קנאת פין. קנאת פין, והמושג עצמו, הוצגו לראשונה על ידי פרויד במאמר שפורסם ב-1908 תחת הכותרת "על התיאוריות המיניות של ילדים". הרעיון הניח כי נשים/ילדות קינאו באלו (בעיקר באבותיהן) שהם בעלי הפין, מכיוון ששלהן נלקח מהן – כלומר, הן כבר "סורסו". פרויד סבר כי הקנאה שחוו הייתה משאלתן הלא-מודעת להיות כמו בן ובעלות פין.

קנאת פין בפסיכולוגיה הפרוידיאנית, מתייחסת לתגובת הנקבה/הילדה הצעירה במהלך ההתפתחות כאשר היא מבינה שאין ברשותה פין. לפי פרויד, זו הייתה התפתחות מרכזית בזהותה (המגדרית והמינית) של הילדה. התרבות העכשווית מניחה כי קנאת פין היא משאלתה של האישה להיות למעשה גבר. אין לכך קשר למושג "תסמונת הפין הקטן", שהיא הנחתו של הגבר כי איבר מינו קטן מדי. לפי אמונותיו של פרויד, בנות פיתחו סופר-אגו חלש יותר, דבר שהוא ראה בו תוצאה של קנאת הפין.

בדיקות אמפיריות
סרנוף ועמיתיו שיערו כי גברים נבדלים זה מזה במידת חרדת הסירוס שלהם, בהתאם לאיום הסירוס שחוו בילדותם. לפיכך, ניתן לצפות שגברים אלה יגיבו בדרכים שונות לרמות שונות של חרדת סירוס שהם חווים מאותו גירוי מעורר מינית. החוקרים שאפו להדגים כי בהיעדר גירוי מסוים, גברים שאוימו באופן חמור בסירוס בילדותם עלולים לחוות חרדה מתמשכת. החוקרים טענו שחרדה זו נובעת מתשוקות מודחקות למגע מיני עם נשים. הסברה הייתה שתשוקות אלו מנסות להגיע לתודעתם של הגברים. החוקרים הסיקו כי חרדה לא-מודעת מפני סירוס עלולה לנבוע מהפחד של התודעה מפני פגיעה גופנית. החוקרים סיכמו וקבעו כי אנשים בעלי בריאות מצוינת, שמעולם לא חוו תאונה או מחלה קשה, עלולים להיות אחוזים בפחדים איומים ובלתי פוסקים מפני מוות או הירצחות.

במאמר אחר העוסק בחרדת סירוס, חקרו הול ועמיתיו האם יימצאו הבדלים בין המינים בביטויים של חרדת הסירוס בחלומותיהם של הנבדקים. החוקרים שיערו כי חולמים גברים ידווחו על יותר חלומות המבטאים את פחדם מחרדת סירוס מאשר על חלומות המערבים משאלת סירוס וקנאת פין. הם הוסיפו והשערו כי אצל נשים תהיה השפעה הפוכה, כלומר, חולמות נשים ידווחו על יותר חלומות המכילים פחד ממשאלת סירוס וקנאת פין מאשר על חלומות הכוללים חרדת סירוס. התוצאות הראו כי נשים רבות יותר מגברים חלמו על תינוקות וחתונות, וכי לגברים היו יותר חלומות על חרדת סירוס מאשר לנשים.

קישורים חיצוניים


הערות שוליים

קטגוריה:פסיכואנליזה
קטגוריה:זיגמונד פרויד