מוסר יהודי

המוסר היהודי הוא האתיקה של היהדות או של העם היהודי. כסוג של אתיקה נורמטיבית, האתיקה היהודית כוללת סוגיות במשפט העברי וכמו גם סוגיות שאינן משפטיות. בלא מעט מקרים, קיימת התכנסות של היהדות ושל המסורת הפילוסופית המערבית של המוסר.

היהדות מתאפיינת בכך שמצוות הדת מקיפות בה את כל החיים, בכל היבט שלהם – תזונה, רפואה, תעסוקה, התנהלות יומיומית והתנהלות במצבים חריגים או בתאריכים מיוחדים. כתוצאה מכך, גם המוסר היהודי עוסק בכל היבט של חיי האדם, יחסו לבני אדם אחרים והתנהלות שבינו לבין עצמו. בנוסף, המוסר היהודי כולל שני רבדים: האחד, הרובד המחויב הכלול במצוות הדת, והשני, הרובד המוסרי שאיננו מחויב במפורש, אך האדם היהודי נדרש לנהוג לפיו. מלבד זאת, היהדות מציגה גם חובות מוסריות כלפי מי שאינם יהודים.

 ספרות מוסרית 
 תנ"ך, משנה ותלמוד 
ניתן למצוא מסורות מוסריות ברחבי התנ"ך ובתורה שבעל-פה הכוללת את פירושיהם והרחבותיהם של חז"ל.

אתיקה היא היבט מרכזי בספרות ההלכה הרבנית, כבר במשנה ובתלמוד. במשנה מוקדשת מסכת שלמה לעניינים מוסריים, מסכת אבות, ואילו בתלמוד מופיע המוסר בעיקר בדברי אגדה.

 ימי הביניים 
כתבים רבניים מרכזיים בימי הביניים עסקו בהיבטים מוסריים, חלקם כתגובה או כהרחבה של הפילוסופיה היוונית. כך למשל הרמב"ם הציע פרשנות יהודית לרעיונותיו של אריסטו (בעיקר ביחס לספרו האתיקה של אריסטו). הרמב"ם, בתורו, השפיע על תומאס אקווינס, דמות דומיננטית ב ובמסורת משפט הטבע של התאולוגיה המוסרית הנוצרית. הרלוונטיות של המשפט הטבעי לפילוסופיה היהודית של ימי הביניים היא נושא שנוי במחלוקת בין החוקרים.

רבנים מימי הביניים וראשית העת החדשה יצרו גם מסורת דתית של מוסר יהודי. מסורת מוסרית זו באה לידי ביטוי בספרות המוסר, המציגה מידות טובות וחסרונות בצורה דידקטית.

דוגמאות לספרות מוסרית מימי הביניים כוללות:
 תורת חובות הלבבות מאת רבנו בחיי אבן פקודה
 מעלות המידות מאת יחיאל בן יקותיאל ממשפחת הענוים מרומא
 אורחות צדיקים, מאת מחבר אנונימי
 כד הקמח מאת בחיי בן אשר

מקורות חשובים של מוסר יהודי הלכתי מהתקופה הזו כוללים את:
 משנה תורה מאת הרמב"ם
 השולחן ערוך מאת רבי יוסף קארו, עם הגהותיו של רבי משה איסרליש, במיוחד סדר חושן משפט
 מגוון ספרי שאלות ותשובות מאת מחברים שונים בימי הביניים

 העידן המודרני 
בתקופה המודרנית, המוסר היהודי הצמיח ענפים רבים, בין השאר בשל התפתחויות באתיקה המודרנית וגם בשל היווצרותן של תנועות דתיות יהודיות נפרדות. מגמות במוסר הנורמטיבי היהודי המודרני כוללות:
 תנועת המוסר הקדומה, בעיקר בכתביהם של רבנים מהמאה ה-18 כמו משה חיים לוצאטו בספרו מסילת ישרים. קו מוסרי מאוחר יותר, חורג מהאורתודוקסיה, הובל על ידי סופרי ההשכלה כמו נפתלי הרץ וייזל ומנחם מנדל לפין.
 תנועת המוסר המאוחרת במאה ה-19 בתוך הקהילה היהודית האשכנזית האורתודוקסית, בהובלתו של רבי ישראל סלנטר.
 קו מוסרי שונה נקטה התנועה הרפורמית של המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, כשהיא מקדמת את היהדות כמונותאיזם המוסרי המקורי, בעיקר בכתביהם של אברהם גייגר וקאופמן קוהלר. רעיונות דומים הופיעו כבר אצל משה מנדלסון ולפיהם היהדות קיבלה את התורה והמוסר כפיקדון עבור כלל האנושות.
 במאות ה-20 וה-21, רבנים אורתודוקסיים רבים עסקו באתיקה יישומית על ידי כתיבת תשובות הלכתיות בעלות היבטים מוסריים, במיוחד בנושאים כמו ביואתיקה ואתיקה עסקית. כולל דמויות כמו הרב יוסף שלום אלישיב, הרב אליעזר יהודה ולדנברג והרב שלמה זלמן אוירבך. גם רבנים קונסרבטיביים עסקו בתחום, ובהם הפילוסוף והרב אליוט דורף.
 במאות ה-20 וה-21, רבנים רפורמים ורקונסטרוקציוניסטים יצרו גישות חדשות לאתיקה יהודית, למשל, בכתביהם של יוג'ין בורוביץ ו.
 במאות ה-20 וה-21 יצר הפמיניזם היהודי , תוך שימוש בעקרונות האתיקה הפמיניסטית. דמויות בולטות בתחום הן ג'ודית פלאסקו, רחל אדלר ותמר רוס.
 פילוסופים יהודים מודרניים אחרים נקטו במגוון גישות אתיות, בדרגות שונות של הסתמכות על מקורות יהודיים מסורתיים, ולעיתים תוך הסתמכות על מסורות מוסריות אחרות. למשל, הרמן כהן חיבר את ספרו 'דת התבונה' במסורת . מרטין בובר כתב על נושאים אתיים וחברתיים שונים, כולל האתיקה הדיאלוגית של אני ואתה. הנס יונאס, תלמידו של מרטין היידגר, מסתמך על פנומנולוגיה בכתביו על ביואתיקה, טכנולוגיה ואחריות. עמנואל לוינס ביקש להבחין בין כתביו הפילוסופיים ובין כתביו היהודיים, הגם שהשפעת המוסר היהודי ניכרת גם בשאר כתביו.

 אתיקה במקרא ובחז"ל 
 באתיקה המקראית 
בספרי הנביאים הם מעודדים את כל בני האדם לחיות חיים ישרים, לגמול חסד לנזקקים ולפעול בצדק, להפגין חמלה לסובלים, לבטא מידות של נדיבות ואמונה, להרגיל טבע שוחר שלום ולהשרות רוח ענווה. אם כי יש מקרים חריגים בהם נדרשו מידות שונות, כולל הפגנה של מידת אכזריות מול עמלק, למשל. אך גם אז הדבר מנומק גם מבחינה מוסרית. הנביאים גם דורשים הבעת נאמנות אזרחית, אפילו לשליט זר, כמאמר הנביא ירמיהו: "ודרשו את שלום העיר אשר הגליתי אתכם שמה והתפללו בעדה אל ה' כי בשלומה יהיה לכם שלום".

 באתיקה התלמודית 
המשנה, התלמוד בבלי והתלמוד ירושלמי רוויים בדוגמאות של אתיקה ומוסר, בעיקר בסוגיות של בין אדם לחברו. כך למשל, הלל הזקן ניסח גרסה מוקדמת של  וקבע "דעלך סני לחברך לא תעביד", כלומר, מה ששנוא עליך - לא תעשה לחברך. רבי עקיבא קבע כי "ואהבת לרעך כמוך" הוא "כלל גדול בתורה", ואילו בן עזאי טען כי "זה ספר תולדות אדם זה כלל גדול מזה". רבי עקיבא גם קבע כי "חביב אדם שנברא בצלם".

רבי שמלאי אמר: "שש מאות ושלש עשרה מצות נאמרו לו למשה... בא דוד והעמידן על אחת עשרה, דכתיב 'מזמור לדוד, ה' מי יגור באהלך מי ישכון בהר קדשך, הולך תמים ופועל צדק ודובר אמת בלבבו, לא רגל על לשונו, לא עשה לרעהו רעה, וחרפה לא נשא על קרובו, נבזה בעיניו נמאס, ואת יראי ה' יכבד. נשבע להרע ולא ימיר, כספו לא נתן בנשך, ושוחד על נקי לא לקח. עושה אלה לא ימוט לעולם...' בא ישעיהו והעמידן על שש דכתיב 'הולך צדקות ודובר מישרים, מואס בבצע מעשקות נוער כפיו מתמוך בשוחד, אוטם אזנו משמוע דמים ועוצם עיניו מראות ברע...' בא מיכה והעמידן על שלוש דכתיב 'הגיד לך אדם מה טוב ומה ה' דורש ממך, כי אם עשות משפט ואהבת חסד והצנע לכת עם אלהיך...' חזר ישעיהו והעמידן על שתיים שנאמר 'כה אמר ה' שמרו משפט ועשו צדקה'".

 נושאים מרכזיים 
 צדק, אמת ושלום 
במסכת אבות מובאים דברי רבי שמעון בן גמליאל: "על שלושה דברים העולם קיים, על הדין ועל האמת ועל השלום".

צדק: במשמעותו הוא דין צדק, במובן של דין פרוטה כדין מאה. התורה מקפידה אפילו על קוצו של יוד בענייני ממון, כולל איסור על הלנת שכר של פועל אפילו ללילה אחד. התורה מצווה גם לא לגנוב, מטילה איסור ריבית, דורשת את קיומם של בתי דין וקובעת "צדק צדק תרדוף".

אמת: ברשימת המצוות ישנן חובות רבות בסוגיות כלכליות, המשלבות הקפדה על דין צדק ועל חשיבות האמת, החל מאיסורי רמאות בהונאת המידות, וכלה באיסור על עדות שקר ושבועת שווא ושבועת שקר. התורה גם קובעת "מדבר שקר תרחק".

שלום: גם השלום משולב במצוות התורה, היא אוסרת על נקמה ואוסרת גם על נטירת איבה לאדם אחר, וכפי שכתוב: "דרכיה דרכי נעם וכל נתיבותיה שלום". הרמב"ם לומד מפסוק זה כי "גדול השלום שכל התורה ניתנה לעשות שלום בעולם".

 חסד, חמלה וכבוד האדם 
חסד: במשנה מובאים דברי שמעון הצדיק: "על שלושה דברים - העולם עומד: על התורה, ועל העבודה, ועל גמילות חסדים". חסד מופיע כאחד מיסודות הקיום האנושי, וכמו שנאמר בספר תהילים: "עולם חסד יבנה". זה כולל גם את מצוות צדקה.

חמלה: התורה מדגישה שוב ושוב את חשיבות היחס לחלש, לגר ליתום ולאלמנה, במגוון של צווים שונים. קיים איסור מיוחד על פגיעה בהם בפסוק כל אלמנה ויתום לא תענון, ויש מענקים ייחודיים ששמורים להם. מצווה נוספת מכירה בחולשת מעמדם של גרים באופן ספציפי, והיא מצווה על אהבת הגר. עם זאת, בניגוד לנצרות, היהדות אינה מציבה רק ערך אחד בולט, כמו חמלה, בראש סולם הערכים.

כבוד האדם: התורה מקפידה על כבוד האדם, עד כדי כך שגם עבריין שגופתו נתלתה, נאסרת הלנתה על העץ, והתורה קובעת כי "קללת אלוהים תלוי". כאשר נמצאת גופתו של מת מצווה שאין מי שיטפל בו, אזי משום כבודו התורה דוחה מצוות חשובות וגם מחייבת לספוג הפסד כלכלי כדי לשמור על כבוד האדם ולהביאו לקבורה ראויה.

 בריאות, חברות וכבוד עצמי 
המוסר היהודי מקדיש גם ערך וחובה לאדם ביחס לעצמו, כולל הקפדה על הבריאות, שמירת החיים, הערכה לחברות והקפדה על כבוד עצמי.

בריאות: התורה אוסרת על התאבדות, ככלל, פיקוח נפש נמצא ברף העליון של חשיבות הלכתית, והוא דוחה את כל התורה כולה. התורה קובעת גם איסור לאכול מאכלות מסוכנים או לפגוע בגוף באמצעות צומות מרובים. התלמוד קובע כי "כל היושב בתענית נקרא חוטא", ומזהיר כי חמירא סכנתא מאיסורא. יתר על כן, התורה קובעת כי נזיר נחשב חוטא, ובתלמוד מוסבר כי חטאו הוא בכך ש"ציער עצמו מן היין".

חברות: המשנה מצווה "קנה לך חבר", והתלמוד קובע "או חברותא או מיתותא". היהדות גם מכירה בערכה של קהילתיות, והיהודי מצווה כמעט בכל עת לפגוש בני אדם נוספים, לצורך מניין בתפילה, בקריאת התורה או למטרות אחרות.

כבוד עצמי: היהדות מצווה על האדם לשמור על כבודו העצמי, ואף להימנע מלבייש את עצמו. התלמוד קובע כי "תלמיד חכם שנמצא רבב על בגדו - חייב מיתה", והלל הזקן הסביר כי כשאדם רוחץ את גופו ומנקה אותו, אזי הוא שומר על צלם אלוהים.

 אתיקה יהודית יישומית 
 אתיקה עסקית 
בתורה יש יותר מצוות על יושרה בדיני ממונות מאשר על כשרות המזון. הלכות אלו פותחו והורחבו במשנה ובתלמוד (במיוחד בסדר נזיקין). בתלמוד נאמר כי השאלה הראשונה שאדם נשאל לאחר מותו כשהוא מגיע לדין היא 'נשאת ונתת באמונה?' סוגיות נרחבות של אתיקה עסקית נידונות בהלכה, בספרי משנה תורה, בשולחן ערוך חושן משפט ובספרות השו"ת הנרחבת. היבטים מודרניים של מוסר עסקי וכלכלי נידונו בהרחבה בכל קצוות זרמי המוסר היהודי המודרני, ממשנתו של הרב ישראל סלנטר ועד לרבנות הקונסרבטיבית, בשלל נושאים, כולל יחס ראוי לעובדים, אי הלנת שכר, יושרה בעסקים ועוד.

 מתן צדקה 

צדקה ביהדות אינה רק מתן מזון או כסף לעני, הרמב"ם מונה בדרגות הצדקה את המדרגה הגבוהה ביותר: "גדולה שאין למעלה ממנה זה המחזיק ביד ישראל שמך ונותן לו מתנה או הלוואה או עושה עמו שותפות או ממציא לו מלאכה כדי לחזק את ידו עד שלא יצטרך לבריות". כלומר, היעד של מצוות הצדקה הוא לחלץ את העני ממצבו, ולא רק לבטא רחמים עליו. על חשיבות הצדקה נאמר "צדקה תציל ממוות". היבט מיוחד קיים בצדקה שנעשית בדרך של מתן בסתר, כדי לא לבייש את העני שלא יחווה תחושה של נזקקות.

יהודים רבים נוהגים להקפיד להפריש 'מעשר כספים', עשרה אחוזים מכל רווח כספי שלהם, לטובת מתן צדקה. עם זאת, חז"ל אמרו שלא לתת יותר מחמישית מהכסף לצדקה, כדי שגם הנותן לא יתרושש. בנוסף להפרשת כספי צדקה, כבר מזמן המשנה תיקנו בכל עיר וקהילה יהודית לתת לנזקקים אוכל ולינה, והטילו לצורך זה מיסוי מיוחד על חברי הקהילה. תקנה זו שימרה את עצמה עד לימינו.

 אתיקה של דיבור 

לשון הרע הוא חטא שמודגש בחומרה בתנ"ך ובחז"ל, כמו גם הוצאת שם רע או רכילות. חז"ל ממליצים בכלל למעט בדיבור, והתלמוד קובע כי "מילה בסלע, משתוקא בתרין". על חומרת לשון הרע נאמר שהיא חמורה כנגד שלוש העבירות החמורות ביותר, ונחשב כמו שפיכות דמים של האדם שעליו מדברים. ישראל מאיר הכהן מראדין מוכר בעיקר על שם הספר שחיבר בשם חפץ חיים ואשר עוסק בחומרת דיבורים של לשון הרע ורכילות.

עם זאת, התורה מצווה "הוכח תוכיח את עמיתך", כלומר, קיימת מצוות תוכחה ליהודי אחר שאיננו נוהג כשורה. עם זאת, חז"ל קבעו "כשם שמצוה על אדם לומר דבר הנשמע כך מצווה על אדם שלא לומר דבר שאינו נשמע", כך שאין טעם להוכיח אם הדבר לא יביא תועלת. הרב ישראל בלסקי הדגיש את חשיבות המילה "עמיתך", כלומר, גם בעת מתן המוסר, זה צריך לבוא ממקום של חברות ורעות.

 אתיקה משפחתית 

המסורת היהודית שמה דגש רב על כיבוד אב ואם, וגם על יראת ההורים, חובה שמופיעה כבר בעשרת הדיברות. היהדות גם מצווה והדרת פני זקן, ציווי המחייב מתן כבוד לאדם מבוגר. ככלל, התא המשפחתי הוא אבן יסוד חשובה ביהדות, המדרש קובע כי "כל שאין לו אישה שרוי בלא טובה, בלא עזר, בלא שמחה, בלא ברכה". קדושת חיי הנישואין כוללת את מערכת היחסים בין בני הזוג ואת שמירת דיני הטהרה, אחריות הבעל כלפי אשתו הכוללת התחייבות מפורטת כבר בעת הנישואין במתן כתובה ומילוי מחויבויות שוטפות כלפיה, וכמו כן, במסגרת התא המשפחתי, יש מחויבויות ומטלות שהאב חייב לבנו, כמו לימוד מקצוע, לימוד שחייה ועוד. במסגרת הנאמנות הנדרשת לתא המשפחתי, התורה אוסרת קיום יחסי מין מחוץ לנישואין, ומקל וחומר כאשר מדובר באישה נשואה כנאמר באיסור לא תנאף או במעשה אונס או גילוי עריות.

 אתיקה רפואית וביואתיקה 
 היא אחד התחומים המרכזיים של האתיקה היהודית בת זמננו. היא החלה בעיקר כאתיקה יישומית המבוססת על ההלכה, ולאחרונה התרחבה לביואתיקה. היא שוזרת סוגיות בביולוגיה, מדע, רפואה ואתיקה, פילוסופיה ותאולוגיה. ביואתיקנים יהודים הם בדרך כלל רבנים שהוכשרו במדעי הרפואה ובפילוסופיה, אך עשויים להיות גם מומחים ברפואה ובאתיקה שקיבלו הכשרה בטקסטים יהודיים. מטרת האתיקה הרפואית היהודית והביואתיקה היא להשתמש בהלכה, במסורת היהודית ובמחשבה המוסרית היהודית כדי לקבוע אלו טיפולים רפואיים או חידושים טכנולוגיים הם מוסריים, מתי מותר או אסור להשתמש בטיפולים, שאלות של קביעת רגע המוות וכדומה.

 ממשל פוליטי 
האתיקה של ממשל תקין מופיעה ביהדות כבר בתנ"ך. מודלים שונים של סמכות פוליטית פותחו בתורה, בספרות חז"ל ומאוחר יותר בספרות היהודית הנרחבת. הוגים יהודים בולטים רבים, כמו הרמב"ם, רואים במלוכה אידיאל מוסרי, בעוד שאחרים, כמו אברבנאל, מזלזלים במודל המלוכה. יהודים מודרניים תמכו במגוון תנועות פוליטיות יהודיות, המבוססות לעיתים קרובות על תפיסותיהם את המוסר היהודי. פרופ' דניאל אלעזר במחקריו ובספריו טען כי היהדות הולידה את רעיון הפרדת הרשויות וכי ניתן למצוא בה כבר את שורשי הדמוקרטיה.

 אתיקה של לוחמה 
מוסר המלחמה היהודי מופיע כבר בתנ"ך, עם הדגשים ייחודיים לגבי עמים שונים כמו שבעת עמי כנען או עמלק. התורה גם ציוותה את דיני אשת יפת תואר ביחס לשבוית מלחמה, בשונה מנהגי התקופה הקדומה לגבי שלל מלחמה. מוסר המלחמה היהודי כולל גם היבטים נפרדים כמו האיסור לכרות עץ מאכל לצורך הטלת מצור או שחרור לוחמים מהקרב בתנאים מסוימים, למשל לוחם שבנה בית ולא התגורר בו, או התארס לאישה ולא נישא לה עדיין. מוסר המלחמה היהודי המודרני פותח ביחס לדוקטרינת טוהר הנשק של צבא הגנה לישראל.

 עונש מוות 

התנ"ך היהודי מטיל עונש מוות על שורה של עבירות חמורות, כמו רוצחים, אך אפילו בימי קדם ההנהגה היהודית התנגדה לעונש מוות, והתלמוד דרש תנאים מחמירים במיוחד ליישום עונש מוות, עד שעונש המוות הפך למעשה לכמעט בלתי אפשרי. התלמוד מפרט: "סנהדרין ההורגת אחד בשבוע (שבע שנים) נקראת חובלנית. רבי אלעזר בן עזריה אומר, אחד לשבעים שנה. רבי טרפון ורבי עקיבא אומרים, אילו היינו בסנהדרין לא נהרג אדם מעולם. רבן שמעון בן גמליאל אומר, אף הן מרבין שופכי דמים בישראל". כלומר, בניגוד לדעת רבי טרפון ורבי עקיבא ששוללים לחלוטין את עונש המוות, רבן שמעון רואה בו עונש הכרחי כדי למנוע מרוצחים להסתובב חופשי.

 יחס ללא-יהודים 

יהודים מאמינים שמי שאינם יהודים אך הם פועלים על פי שבע מצוות בני נח יוכרו על ידי אלוהים באותה מידה כמי שקיימו את מצוותיו. על פי חז"ל, המצוות הללו הן: איסור עבודה זרה, חילול שם אלוהים, רצח, גניבה, ניאוף, אכילת אבר מן החי, והקמת בתי משפט לצדק.

העיקרון של קידוש השם דורש מיהודים להימנע מחילול השם בעיני הגויים. לכן, הונאה או פגיעה בגויים חמורה במיוחד, משום שהיא מובילה לחילול השם. מאותה סיבה, וגם משום 'דרכי שלום', יהודים מצווים לתמוך בעניים שאינם יהודים, לקבור את מתיהם ולבקר חולים נכרים.

 יחס לבעלי חיים 

היהדות מחייבת יחס נאות לבעלי חיים, גם כאלה שעשויים להיות שייכים לאויב. הציוויים המקראיים בדבר היחס לבעלי חיים מועצמים במוסר חז"ל, ומונח מיוחד נטבע לאיסור גרימת סבל לבעלי חיים (צער בעלי חיים). התורה אומרת "ונתתי עשב בשדך לבהמתך ואכלת ושבעת", ומזה לומד התלמוד "אסור לאדם שיאכל קודם שייתן מאכל לבהמתו". חמלה על בעלי חיים מובאת כסימן למנהיגות ראויה אצל משה רבנו ואצל דוד המלך, מנגד, רבי יהודה הנשיא נענש על שהתעלם מעגל מפוחד.

סדרה מיוחדת של מצוות מוקדשת ליחס לבעלי חיים: האדם מצווה לתת להם מנוחה בשבת, אסור לחסום שור בדישו וחובה לתת לו לאכול תוך כדי העבודה, וגם היתר אכילה של בעלי חיים כשרים דורש שחיטה כשרה, ולא הריגה גסה או התעללות. בעידן המודרני קמה תנועה יהודית צמחונית, בהנהגת יהודים המאמינים כי המוסר היהודי דורש צמחונות או טבעונות.

 אתיקה סביבתית 
התורה אומרת שהאדם קיבל מידי האל את השליטה על בעלי החיים והאדמה, עם זאת, מודגשת גם האחריות של האדם לשמירה על הבריאה. עיקרון חשוב ביהדות הוא בל תשחית, האוסר להרוס דברים שלא לשם מטרה חשובה. בעידן המודרני קמה תנועה סביבתית יהודית, בהנהגת יהודים המאמינים כי המוסר היהודי מחייב שמירה על איכות הסביבה.

 ראו גם 
 אתיקה רפואית בהלכה
 מידות טובות
 צדק (יהדות)
 צדקה (יהדות)
 ספרות המוסר
 תנועת המוסר
 מסכת אבות
 תיקון המידות
 תיקון עולם

 קישורים חיצוניים 

 אתיקה באנציקלופדיה היהודית
 אתיקה רפואית בהלכה
 האגודה לאתיקה יהודית
 תורת המוסר היהודי
 מוסר היהדות ומוסר האומות - מאמר
 האם היהדות מוסרית? - מאמר

 לקריאה נוספת 
 אתיקה צבאית יהודית, עדו רכניץ ואלעזר גולדשטיין, הוצאת ידיעות ספרים, 2013.
 אתיקה עברית, אסא כשר וצוריאל ראשי, מוסד ביאליק, 2024.
 על הארץ ועל המזון: אתיקה יהודית בעולם מודרני ובמדינה ריבונית, אריאל פיקאר, הוצאת כרמל, 2025.

 הערות שוליים 

קטגוריה:ארון הספרים היהודי
קטגוריה:פילוסופיה יהודית
קטגוריה:האמונה היהודית
קטגוריה:מוסר