מעיל מדבר

מעיל מדבר הוא פריט לבוש או ביגוד אשר מסומן בתרבות הישראלית כאובייקט אייקוני היסטורי בתולדות האופנה בישראל, אך יש לו היסטוריה תרבותית ארוכה של לבוש בעיקר באזורי מדבר וחום קיצוני.

מעיל מדבר הוא לבוש עליון ארוך, אשר נלבש באזורי מדבר חמים ויבשים, נועד להגן על הגוף מפני תנאי האקלים הקיצוניים האופייניים לסביבה זו – בעיקר קרינה חזקה מהשמש וטמפרטורות נמוכות בשעות הלילה. המעיל משמש גם כמחסום מפני רוחות, אבק, חול ומגע ישיר עם השמש. גלימות בדואיות ארוכות ורפויות, דומות מאוד בגזרתן למעיל מדבר, מהוות פתרון יעיל לוויסות חום והגנה תרמית, גם כאשר מדובר בבדים כהים.

 עיצוב ותכונות 
מעילי מדבר עשויים לרוב מבדים טבעיים כמו כותנה או פשתן, ולעיתים גם מצמר קל. גזרת המעיל בדרך כלל רחבה, זאת, כדי לאפשר אוורור, תנועה חופשית והגנה על הגוף. אורך המעיל משתנה, אך בדרך כלל הוא מגיע לפחות עד הברכיים, ולעיתים אף עד הקרסוליים. למעילי מדבר גרסאות רבות כולל שרוולים ארוכים, כיסים גדולים, ולעיתים גם כובע כיסוי ראש (כמו קפוצ'ון), שמספקים הגנה נוספת מפני שמש, חול ורוח.

העקרונות העיצוביים של מעיל המדבר מבטאים גישה "אורגנית" ליצירת בגד, המאפיינת תרבויות מדבריות, לפני המהפכה התעשייתית. בגדים מסוג זה עשויים מבד בייצור ידני, אשר עובר תהליכים קפדניים של אריגה צביעה או רקמה, ולעיתים משקף גם מסרים רוחניים, משפחתיים ושבטיים. בעיצוב המסורתי, הגזרה נובעת מהדגש על שלמות האריג כפי שנארג בנול, באמצעות חיתוך מינימלי, קווי תפירה מינימליים ולעיתים גם כריכה ישירה של הבד על הגוף. מכאן מעיל מדבר יעוצב בגזרה רפויה, תוך שימוש בבדים טבעיים מחומרים מקומיים, כך שיחד עם עיטורים סמליים, מעוצב בגד שהוא גם פונקציונלי וגם בעל עומק תרבותי בהקשר למקום.

 שימושים תרבותיים והיסטוריים 
מעילי המדבר שימשו קבוצות אתניות רבות ברחבי צפון אפריקה, המזרח התיכון ואזורים מדבריים נוספים בעולם. פריטים דומים ניתן למצוא בלבוש המסורתי של הבדואים, בארץ ישראל, הטוארגים והפלאחים, כאשר בכל קבוצה שיקף המעיל את התנאים האקלימיים, אך גם את הנורמות החברתיות והתרבותיות הייחודיות לה. בקרב הטוארגים, למשל, שימש הלבוש המדברי לא רק כמיגון פיזי, אלא גם כסמן של מעמד חברתי וגבריות – צבע המעיל, אופן קשירתו והבדים שמהם הוכן יכלו להעיד על שייכות שבטית, גיל או מעמד. כך גם בקרב שבטים בדואיים במזרח התיכון, הבחירה בגזרות, צבעים ודגמים שיקפה מסורת מקומית שעברה מדור לדור, וייצגה זהות קולקטיבית מובהקת.

 השפעה על עיצוב ואופנה מודרנית 
העיצוב של מעיל המדבר היווה השראה למעצבים רבים בתחומי האופנה וגם העיצוב הצבאי. ניתן למצוא גרסאות עכשוויות של מעיל מדבר על מסלולי תצוגות אופנה. לעיתים משולב בעיצוב בהשראת נוודות, או סגנון אתני ולעיתים ישתלב בקולקציות של לבוש פונקציונלי, כמו בעולם בגדי החוץ (Outdoor) בו מופיעות גרסאות עכשוויות של מעילי המדבר, תוך שימוש בחומרים מתקדמים לעמידות מפני חום, קרינה ויובש.

 מעיל מדבר בישראל - 'משכית' 
גרסה ידועה בעיצוב ישראלי של "מעיל המדבר" עוצבה במשכית, בשנת 1955 על ידי המעצבת פיני לייטרסדורף. הדגם הראשון יוצר מצמר כבשים בצבע גלמי, ונארג באופן ידני בבית המלאכה לאריגה של ג'ורג' קשי במגדל העמק. גזרת המעיל הייתה מתוחכמת, והתבססה על יריעה אחת שבחלקה נפלה בצורה אלכסונית. הסיומות נעשו בעזרת סרט גימור (גרוגרן), והתפרים נתפרו בעבודת יד, שכן לא היו מכונות תפירה ברשותן של התופרות ביישובים בהם נתפרו הגרסאות המוקדמות. . המעיל היה לפריט מבוקש בארץ וגם בחו"ל והמעצבת פיני לייטרסדורף מספרת: "הרבה פעמים נסעתי לחו"ל עם מעיל מדבר, אבל תמיד חזרתי בלעדיו. תמיד הייתה מישהי שהסירה אותו ממני. פעם שהיתי בלוס אנג'לס, ואז לקחה אותו ממני קתרין הפבורן".

פיני לייטרסדורף האמינה, שאופנה של עם אינה פרי מקרה, אלא שהיא נובעת מתחושת הסגנון של העם, מאקלים מולדתו, מן הצרכים המעשיים של אורח חייו היומיומיים ומחומרי הגלם הגדלים והמעובדים בנוף ארצו. לפיכך, היא סברה שהאופנה הצברית צריכה להיות שילוב של פשטות, ססגוניות מזרחית וטכניקת התפירה המערבית.

בעיצוב גרסת מעיל המדבר המקומי, שילבה לייטרסדורף, השראה מלבוש בדואי מדברי, עם גישה מודרניסטית ופונקציונלית, שהתאימה לרוח התקופה. עיצוב המעיל משקף גם את החזון התרבותי לאומי של מדינת ישראל הצעירה, אשר שמתגלם בחומרי המקום ואופן יצור ידני מסורתי: אריגה מצמר כבשים מקומי, צבעוניות טבעית וגזרה מינימליסטית, תוך שימוש בעיטור או גמורים עם אזכורים אתניים מעודנים.

מעיל המדבר עוצב על רקע תקופה של צנע ומחסור באמצעי ייצור, שבה בדים איכותיים היו קשים להשגה, והאופנה בישראל נשלטה על ידי אילוצים כלכליים. למרות זאת, פיני לייטרסדורף דבקה באיכות בלתי מתפשרת – גם כאשר הדבר עמד בניגוד לשיקולי מכירה או דרישות הנהלת משכית. סירובה להשתמש בבדים סינתטיים ובחירתה בעיצוב יסודי ופשוט, מבוסס על כותנה, פשתן או צמר קל, הפכו את מעיל המדבר לסמל שמגשר בין מסורת מקומית לבין חזון מודרניסטי. בכך הפך המעיל לסמל שמעבר לפריט לבוש, לביטוי חזון אישי של מעצבת, שפעלה בסביבה אידאולוגית תרבותית ואסתטית. בעבודתה במשכית, פיני לייטרסדורף הפכה אלמנטים אתניים מסורתיים, כמו לבוש בדואי, לבגדי עילית ישראליים – תוך שימור הזהות והפשטות החומרית של הפריט המקורי, כפי שבא לידי ביטוי במעיל המדבר. מעיל המדבר, בהקשר הזה, היה לא רק פריט לבוש אלא סמל לחיבור בין תרבויות.

בשנת 1977, לרגל יובל העשרים וחמש למשכית, עצבה פיני לייטרסדורף מהדורה חדשה של מעיל המדבר, כשהאות M מודגשת בתפרי הגב שלו. במשך עשרים וחמש שנים, מאז עיצבה אותו כאחד מבגדי משכית הראשונים, הוא יוצר בכל חורף מחדש בשינויים קלים והביקוש אליו נשמר הן בקרב לקוחות ותיקות והן בקרב בנות הדור החדש, מבלי שהן מודעות להיסטוריה שלו. לפיכך, מעיל המדבר נחשב לאחד הבגדים הבודדים שאפשר להצביע עליהם כנצחיים. סגנון העיצוב במשכית ההיסטורית, וגם הצלחתה הכלכלית, שימשה תמריץ ליצרני האופנה והטקסטיל בישראל, בשנות השישים והשבעים, לגייס מעצבים מקומיים, ולהשקיע בעיצוב מוצרי אופנה וטקסטיל, לשוק המקומי ולשיווק לחו"ל.

מעיל המדבר הפך לסמל של אופנה ישראלית מקורית ונמכר במשך עשורים רבים. הוא הוצג גם בתערוכות אופנה בינלאומיות ונחשב עד היום לפריט אספנות. גרסאות מחודשות שלו עוצבו מחדש בשנים האחרונות, כחלק מהחייאת המותג משכית.

 ביקורת 
בעשורים האחרונים הושמעה במחקרים אקדמיים ביקורת על האופן שבו עשתה משכית שימוש בסמלים של יהדות תימן או צפון אפריקה, כמו גם תרבות בדואית או ערבית פלסטינית, לצורכי עיצוב ואופנה. הועלתה טענה כי מדובר במהלך של החפצה תרבותית, שבמסגרתו נלקחו אלמנטים מתוך תרבות מוחלשת, אשר "הולבשו" על מודל של אופנה מערבית כמו גם לאומית ישראלית, תוך ניתוק מההקשר החברתי־הפוליטי שבו נוצרו. כמו כן טוענים המבקרים, כי משכית הציגה את עצמה כמרכז הישראלי לעבודות יד, דבקה בדימוי העצמי שלה כמוכרת ישראליות אותנטית, ולא ציינה שהאותנטיות הזו נשענת על פרי יצירתן או מסורתן של קבוצות מיעוט במרחב הישראלי.

 הערות שוליים 

קטגוריה:מעילים