לקטיו דיווינה

בנצרות המערבית, "לקטיו דיווינה" (בלטינית: Lectio Divina; בתרגום לעברית: "קריאה אלוהית") היא שיטה של הגות ופרשנות לכתבי הקודש הנוצריים הנהוגה בעיקר במנזרים. השיטה נועדה לחזק ולהעמיק את האמונה הנוצרית.

שיטת הלימוד
שיטת הלימוד "לקטיו דיווינה" כוללת ארבעה שלבים: קריאה איטית בכתבי הקודש, מדיטציה, תפילה והרהור. תחילה קוראים קטע מכתבי הקודש, לאחר מכן מתעמקים במשמעותו באמצעות מדיטציה, ולאחר מכן מתקיימת תפילה והרהור על תוכן הכתובים, במטרה להגיע לתובנות רוחניות ולעבודה פנימית.

המטרה העיקרית בשיטת "לקטיו דיווינה" איננה פרשנות של כתבי הקודש אלא התבוננות והתעמקות במשמעותם לאור חיי ישו והעמקת האמונה הנוצרית. לדוגמה, בספר הבשורה על פי יוחנן פרק י"ד פסוק כ"ז, ישו אומר: . גישה פרשנית יכולה להתמקד בסיבה לאמירה זו במהלך הסעודה האחרונה, ובקשר שלה לסיפורים אחרים בברית החדשה. לעומת זאת, בשיטת "לקטיו דיווינה" התלמיד קורא את הפסוק, ואז "נכנס לדמות" ומרגיש כאילו ישו מדבר אליו אישית ומברך אותו, במקום "לנתח" את דבריו. על פי המסורת הנוצרית, שיטת לימוד זו מובילה להבנה טובה יותר של הברית החדשה ולהרגשת התקרבות לאל.

מזמורי תהילים מתאימים במיוחד לתרגול "לקטיו דיווינה" בזכות הלשון הלירית שלהם, ומאמינים רבים חשים כי הם שומעים את קולו של אלוהים כשהם קוראים בהם ומהרהרים בתוכנם.

היסטוריה
המלומד הנוצרי אוריגנס פיתח את השיטה במאה ה-3, ולאחריו השתמשו בה גם אמברוזיוס ואוגוסטינוס.

תרגול "לקטיו דיווינה" אופייני לאורח החיים של המסדר הבנדיקטיני, שם הוא נהוג מאז המאה ה-6, בה קבע בנדיקטוס מנורסיה, מייסד המסדר, כי נזירי המסדר חייבים ללמוד את כתבי הקודש לפי שיטה זו במשך מספר שעות בכל יום, לצד זמנים שהוקצו לתפילה משותפת, לתפילה פרטית ולעבודה.

ארבעת השלבים הפורמליים הוגדרו במאה ה-12 על ידי מסדר הקרטוזיאנים. האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר הדגיש את חשיבות השיטה בנאומיו ב-2005 ו-2007.

שיטת "לקטיו דיווינה" היא חלק מתוכנית הלימוד השנתית "תרגילים רוחניים".

במהלך השנים נכתבו מספר ספרים המסבירים כיצד להשתמש בשיטה, ובמאה ה-21 נפוצו גם יישומים המקלים על משתמשיה.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:תאולוגיה נוצרית