סלמה ואן דה פר

סלמה ואן דה פר-ולמן (בהולנדית: Selma van de Perre-Velleman; 7 ביוני 1922 – 20 באוקטובר 2025) הייתה לוחמת מחתרת יהודייה הולנדית-בריטית. במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה הייתה 'שליחה', מונח שקיבל באותה תקופה קונוטציה ספציפית כ"שליחת ההתנגדות", ולאחר מכן שהתה במחנה ריכוז נאצי.

 ביוגרפיה 
ואן דה פר הייתה בתם של השחקן והזמר היהודי ברנד ולמן ושל פם ספיר. היו לה שני אחים גדולים, דייוויד ולואי, ואחות צעירה, קלרה. המשפחה הייתה יהודית ליברלית. ב-1942 נקראה ואן דה פר להתייצב לעבודה במפעל פרוות שסיפק מוצרים לצבא הגרמני, אך היא הצליחה לקבל פטור. כשאביה נעצר מאוחר יותר באותה שנה ונלקח למחנה וסטרבורק, היא סייעה לאמה ולאחותה להסתתר באיינדהובן.

לאחר שאמה ואחותה נעצרו ב-1943, הפכה ואן דה פר לחברה ב-"TD Group", ארגון מחתרת הולנדי. ואן דה פר פעלה תחת השם הבדוי ויל בוטר, ומאוחר יותר כמרגרטה ("מרגה") ואן דר קויט, וביצעה עבודות שליחויות ברחבי הולנד. ביוני 1944 היא נבגדה ונכלאה כאסירה פוליטית, מכיוון שהנאצים לא ידעו על מוצאה היהודי. ואן דה פר נשלחה למחנה הריכוז ראוונסבריק דרך מחנה פוכט. בזמן המעצר היא הוכתה קשות. לאחר החלמתה היא הגישה בקשה לעבודה בסימנס, מכיוון שהתנאים שם היו מעט טובים יותר. ב-23 באפריל 1945 שוחררה ואן דה פרה בראוונסבריק ונלקחה באמצעות הצלב האדום השוודי לגטבורג. כשהגיעה לשם, היא גילתה ששמה לא היה מרגה ואן דר קויט, אלא סלמה ולמן. עם שובה להולנד נודע לה כי הוריה ואחותה נרצחו באושוויץ ובסוביבור.

ב-1947 השיגה ואן דה פר עבודה בשגרירות הולנד בלונדון בסיועו של אחיה דוד. ואן דה פר המשיכה ללמוד אנתרופולוגיה וסוציולוגיה. לאחר שסיימה את לימודיה, עבדה כמורה לסוציולוגיה ומתמטיקה בבית ספר תיכון ב, לונדון. לאחר מכן החלה לעבוד ב הולנד כעיתונאית. שם פגשה את בעלה לעתיד, הוגו ואן דה פר, עיתונאי בלגי, בנו של מייסד , אלפונס ואן דה פר. הם נישאו ב-1955. כשבעלה נפטר בפתאומיות ב-1979, היא המשיכה בעבודה כעיתונאית ב-BBC וככתבת ב- Televizier וב-De Standaard. מאוחר יותר היא הפכה לאזרחית בריטית.

משנת 1995 ואילך נסעה ואן דה פר לראוונסבריק לשבוע אחד בשנה כדי לדבר על המלחמה עם סטודנטים הולנדים וגרמנים. בעידודם של ילדי אחיה, היא החלה לכתוב את האוטוביוגרפיה שלה, "שמי הוא סלמה", ב-2003.

ב-1983 הוענק לואן דה פר , מדליה שהוענקה לחברי המחתרת ההולנדית במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 2021 הוענק לה אות  על ידי ממשלת הולנד.

ב-7 ביוני 2022 מלאו לה 100 שנה. היא נפטרה בלונדון ב-20 באוקטובר 2025, בגיל 103.
קישורים חיצוניים


 סיפור הגבורה של לוחמת מחתרת בת 100: "היינו אנשים רגילים שנקלעו לנסיבות בלתי רגילות" באתר onlife


 הערות שוליים 

קטגוריה:נשים יהודיות בשואה
קטגוריה:יהודיות הולנדיות
קטגוריה:חברי המחתרת ההולנדית
קטגוריה:עיתונאים הולנדים
קטגוריה:ניצולות השואה: הולנד
קטגוריה:יהודיות שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:יהודים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:נשים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:ילידות 1922
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1922
קטגוריה:נפטרות ב-2025
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-2025