ההסכם בין ארצות הברית לטליבאן

ההסכם בין ארצות הברית לטליבאן, המכונה רשמית הסכם הבאת השלום לאפגניסטן, הוא הסכם שלום שנחתם ב-29 בפברואר 2020 בדוחה, קטר, ולכן מכונה לעיתים גם "הסכם דוחה". מטרת ההסכם הייתה לסיים את מלחמת אפגניסטן שהחלה בשנת 2001. ההסכם נחתם בין ארצות הברית של אמריקה לבין האמירות האסלאמית של אפגניסטן (הטליבאן), שאינה מוכרת כמדינה על ידי ארצות הברית. את המשא ומתן להסכם ניהל מטעם ממשל טראמפ השליח המיוחד זלמאי ח'לילזאד, כאשר נציגי ממשלת אפגניסטן לא היו מעורבים בשיחות.

ההסכם, שכלל נספחים סודיים, נחשב לאחד הגורמים המרכזיים שהובילו לקריסת כוחות הביטחון וההגנה הלאומיים של אפגניסטן (ANDSF). בעקבות חתימתו, ארצות הברית הפחיתה באופן ניכר את תקיפותיה האוויריות, מה שהותיר את כוחות ה-ANDSF ללא יתרון קריטי במאבק נגד הטליבאן. הדבר יצר "תחושת נטישה בקרב ה-ANDSF והאוכלוסייה האפגנית", כפי שצוין בדו"ח של המפקח הכללי המיוחד לשיקום אפגניסטן (SIGAR). כתוצאה מכך, ה-ANDSF לא היה כשיר כדי להגן על המדינה לאחר נסיגת הכוחות האמריקאים, מה שאיפשר למרד הטליבאן להתחזק ולהוביל, ובסופו של דבר לנפילת קאבול לידי הטליבאן ב-15 באוגוסט 2021.

ההסכם כלל הגבלות לחימה הדדיות והסדרת נסיגת כל כוחות נאט"ו מאפגניסטן, בתמורה להתחייבות הטליבאן להילחם בטרור. בתוך 135 ימים, ארצות הברית צמצמה את כוחותיה מ־13,000 ל־8,600 איש, התחייבה לנסיגה מלאה עד מאי 2021, לסגירת חמישה בסיסים צבאיים ולהסרת הסנקציות על הטליבאן עד אוגוסט 2020. ההסכם זכה לברכות מצד פקיסטן, סין, רוסיה והודו ואושר פה אחד במועצת הביטחון של האו"ם. למרות ההסכם, התקפות המורדים על כוחות הביטחון האפגניים התגברו וגרמו לאלפי הרוגים, אך הנסיגות האמריקאיות נמשכו. בינואר 2021 נותרו רק 2,500 חיילים אמריקאים במדינה, וכל כוחות נאט"ו פונו עד סוף הקיץ. ב־30 באוגוסט 2021 הושלם הפינוי האמריקאי, והטליבאן השתלט על המדינה בכוח. מבקרי העסקה טענו כי ממשל טראמפ פייס את הטליבאן והתעלם מהממשלה האפגנית.

הסכם דוחא חייב את להסגת כל הכוחות האמריקאים תוך 14 חודשים, בתמורה להתחייבות הטליבאן לא לתקוף מטרות אמריקאיות. ההסכם נחתם ללא שיתוף הממשלה האפגנית, מה שהחליש את מעמדה, פגע במורל כוחות הביטחון האפגניים שתמכו בסיוע אמריקאי, והעניק לגיטימציה בינלאומית לטליבאן. כשהטליבאן החל במתקפות בזק ברחבי המדינה, כוחות הצבא האפגני התמוטטו במהירות, ללא התנגדות משמעותית, מה שסייע לנפילתה המהירה של הממשלה.

 ההסכם 
250px|ממוזער|חתימת ההסכמים
המשא ומתן הפנים-אפגני היה אמור להתחיל ב-10 במרץ 2020 באוסלו, נורווגיה. הרכב צוות המשא ומתן של הממשלה האפגנית לא נקבע, כיוון שתוצאות הבחירות לנשיאות אפגניסטן ב-2019 היו שנויות במחלוקת. ההסכם דרש מהממשלה האפגנית לשחרר 5,000 אסירי טליבאן עד תחילת השיחות, במסגרת עסקת חילופי שבויים תמורת 1,000 חיילי ממשלה שהוחזקו בידי הטליבאן.

ההוראות בהסכם כללו את נסיגת כל כוחות נאט"ו מאפגניסטן, התחייבות של הטליבאן למנוע מאל-קאעדה לפעול בשטחים שבשליטתו, התחייבות של הטליבאן שלא לתקוף כוחות אמריקאים, וקיום שיחות בין הטליבאן לבין הממשלה האפגנית. ארצות הברית הסכימה לצמצום ראשוני של כוחותיה מ-13,000 ל-8,600 חיילים עד יולי 2020, ולנסיגה מלאה בתוך 14 חודשים, אם הטליבאן יקיים את התחייבויותיו. מזכ"ל נאט"ו, ינס סטולטנברג, התחייב להפחית את מספר כוחות נאט"ו מכ-16,000 לכ-12,000 חיילים. ארצות הברית גם התחייבה לסגור חמישה בסיסים צבאיים בתוך 135 ימים, והביעה את כוונתה לסיים את הסנקציות הכלכליות על הטליבאן עד 27 באוגוסט 2020.

 דיאלוג ומשא ומתן פנים-אפגני 
 תהליך השלום באפגניסטן 
ההסכם בין ארצות הברית לטליבאן קרא לתחילת שיחות ומשא ומתן באפגניסטן ב-10 במרץ, במטרה להשיג "הפסקת אש קבועה ומקיפה". עם זאת, ממשלת אפגניסטן לא הייתה צד להסכם, וב-1 במרץ נשיא אפגניסטן, אשרף ע'ני אחמדזאי, דחה את רעיון שחרור האסירים. לדבריו, שחרור אסירים אינו בסמכותה של ארצות הברית, אלא בסמכותה של ממשלת אפגניסטן, אשר לא לא התחייבה לשחרר 5,000 אסירי הטליבאן. גאני אף הצהיר כי שחרור האסירים "אינו יכול להיות תנאי מקדים לשיחות", אלא רק חלק מהן. ב-2 במרץ, דובר הטליבאן הצהיר שהם "מוכנים לחלוטין" לשיחות, אך הן לא יתקיימו ללא שחרור 5,000 האסירים. הוא הוסיף כי תקופת הפחתת האלימות הסתיימה, וכי פעולות נגד כוחות הממשלה האפגנית עשויות להתחדש.

למרות המחלוקות, המשא ומתן בין ממשלת אפגניסטן לטליבאן בנוגע לשחרור אסירים החל כמתוכנן ב-10 במרץ 2020. באותו יום, גאני חתם על צו לשחרור 1,500 אסירים, בתנאי שיחתמו על התחייבות שלא ישובו ללחימה. במקביל, ארצות הברית החלה להסיג חלק מכוחותיה. אף על פי שתנאי הסכם השלום זכו לתמיכה פה אחד ממועצת הביטחון של האו"ם, מקורות המקורבים לטליבאן הודיעו שהארגון דחה את הצו של גאני, ועדיין התעקש על שחרורם של כל 5,000 האסירים. ב-14 במרץ, דובר המועצה לביטחון לאומי, ג'אביד פייסל, הודיע כי גאני עיכב את שחרור האסירים בשל הצורך לבדוק את רשימתם, ובכך סיכן את הסכם השלום.

אף על פי כן, המשא ומתן בין ממשלת אפגניסטן לטאליבן לשחרור אסירים החל כמתוכנן ב-10 במרץ 2020. עם זאת, באותו יום גאני חתם גם על צו לשחרור 1,500 אסירים בטאליבן עד 14 במרץ, אך רק אם יסכימו לחתום על התחייבויות המבטיחות שלא יחזרו לקרב. באותו יום, ארצות הברית החלה להסיג את חייליה. למרות העובדה שתנאי הסכם השלום קיבלו תמיכה פה אחד גם ממועצת הביטחון של האו"ם, דובר הטאליבן סוהיל שאהין הודיע כי הארגון דחה את צו חילופי האסירים של הנשיא אשרף גאני, ועדיין מתעקש על שחרור כל 5,000 אסיריו. ב-14 במרץ 2020, ג'אוויד פייסל, דובר המועצה לביטחון לאומי האפגנית, הודיע כי גאני עיכב את שחרור אסירי הטליבאן, בכדי לבחון מחדש את רשימת האסירים.

 ההסלמה מחדש 
ב-27 במרץ, ממשלת אפגניסטן ניסתה לקדם את תהליך השלום כשהודיעה על הקמת צוות משא ומתן של 21 חברים. אולם, ב-29 במרץ דחה הטליבאן דחה את הצוות, בטענה שההרכב שלו אינו תואם את ההסכמים. דחייה זו הדגישה את המורכבות והמחלוקות סביב מנגנון המשא ומתן. במקביל, ניכר היה ניסיון להגיע להתקדמות בערוצים אחרים. ב-31 במרץ, משלחת של שלושה נציגים מהטליבאן הגיעה לקאבול, כדי לדון בשחרור אסירים. הם היו נציגי הטליבאן הראשונים שביקרו בקאבול מאז 2001. אף על פי שהממשלה הסכימה לקיים את השיחות בכלא בגראם, ההתחלה הייתה קשה. משלחת הטליבאן לא הופיעה לפגישות בזמן , ולאחר מכן סירבה להגיע להפסקת אש. עם זאת, גורם ממשלתי רמז לסוכנות רויטרס כי שחרור האסירים עדיין אפשרי תוך ימים. באותו יום, מועצת הביטחון של האו"ם קראה לכל הצדדים להכריז על הפסקת אש, כדי לקדם את תהליך השלום. ב-1 באפריל הגיעה התפנית החיובית, כשנחשף שהטליבאן והממשלה קיימו שיחות פנים-אל-פנים בקאבול, בניגוד לשיחות ועידת הווידאו הקודמות, תחת פיקוח הצלב האדום. אף על פי שדוברים משני הצדדים הגבילו את ההתקדמות לנושאים "טכניים" בלבד, (עם הצהרת דובר הטליבאן, זאביהולה מוג'אהיד, כי "לא יהיו שם שיחות פוליטיות"), עצם קיום הפגישה היה צעד משמעותי. מחוץ לשיחות, נמשכו המתחים בין ממשלת אפגניסטן לטאליבאן. הרשויות האפגניות האשימו את הטליבאן בפיצוץ ב-1 באפריל 2020 בו נהרגו מספר ילדים בהלמנד. למרות זאת, ביום השני של המשא ומתן הוסכם כי ב-2 באפריל 2020 ישוחררו עד 100 אסירים של הטליבאן בתמורה ל-20 אנשי צבא אפגנים. הסכם זה סימן התקדמות ממשית ראשונה מאז תחילת התהליך.

 סיום התהליך 
המשא ומתן לשחרור אסירים הגיע למבוי סתום בתחילת אפריל. הטליבאן פרש מהשיחות בטענה שהן לא נושאות פרי, וקרא לצוות המשא ומתן שלו לחזור מקאבול. אחת הסיבות המרכזיות לכך, הייתה שלא הצליחו להבטיח את שחרורם של 15 המפקדים המרכזיים ברשימתם. ממשלת אפגניסטן, מצידה, שחררה כ-100 אסירי טליבאן, אך מכיוון שהיא קבעה לבדה את זהות האסירים המשוחררים, נוצרה חוסר אמון בין הצדדים, והתעורר חשד שהרשימה לא תואמת את דרישות הטליבאן. הטליבאן סירב לאשרר את שחרור האסירים, מכיוון שאנשיו, שחזרו מקאבול, לא אימתו את זהות האסירים. בנקודה זו, התגלעו האשמות הדדיות על שיבוש המשא ומתן ועל עיכובים מכוונים.

ב-17 במאי, התרחש שינוי פוליטי פנימי משמעותי באפגניסטן. נשיא אפגניסטן, אשרף גאני, חתם על הסכם חלוקת שלטון עם יריבו הפוליטי המרכזי, עבדאללה עבדאללה, מה שסיים סכסוך ארוך שהתנהל בעקבות תוצאות הבחירות לנשיאות ב-2019. במסגרת ההסכם, האחריות על המשא ומתן לשלום הועברה לידיו של עבדאללה, מה ששינה את הדינמיקה ואת המשתתפים בצד האפגני של השיחות. עד אוגוסט 2020, שוחררו רוב האסירים כפי שסוכם. לבקשת ממשל טראמפ, ממשלת אפגניסטן שחררה 5,100 אסירים, והטליבאן שחרר 1,000 חיילים. עם זאת, נוצר משבר חדש סביב שחרורם של 400 אסירים נוספים מרשימת הטליבאן, אותם הגדירה ממשלת אפגניסטן כמי שהואשמו בפשעים חמורים. הנשיא ע'ני טען שאין לו סמכות חוקתית לשחרר אותם, ולכן כינס אספה לאומית (לויה ג'ירגה) כדי לקבל החלטה בנושא. האספה אישרה את השחרור, ובכך הסירה את המכשול המרכזי. מיד לאחר מכן, ב-14 באוגוסט, אירע אירוע מטריד, כשפווזיה כופי, אחת מחברות צוות המשא ומתן האפגני ופעילת זכויות אדם בולטת, ניצלה מניסיון התנקשות. התקפה זו על חברת צוות המשא ומתן, העמידה בסימן שאלה בנוגע לכוונה האמיתית והיכולת לשמר את התהליך, במיוחד על רקע ההאשמות ההדדיות והמתח הגובר בין הצדדים. עד ספטמבר 2020, ממשלת אפגניסטן שחררה כ-5,000 אסירים מהטליבאן. על אף שהצוות של ממשלת אפגניסטן היה מוכן לנסוע לשיחות בדוחא, נמשכו עיכובים בשיחות עם הטליבאן.

 חידוש המרד 
לאחר חתימת ההסכם בין ארצות הברית לטליבאן, גברו התקפות הטרור נגד כוחות הביטחון האפגניים. כבר ב-3 במרץ 2020 הטליבאן חידש את פעולותיו ההתקפיות נגד הצבא והמשטרה האפגניים, וביצע התקפות במחוזות קונדוז והלמנד. ב-4 במרץ, ארצות הברית ביצעה תקיפות אוויריות נגד לוחמי הטליבאן במחוז הלמנד בדרום המדינה. עם זאת, בעקבות ההסכם, ארצות הברית הפסיקה לתמוך בצבא האפגני בפעולותיו ההתקפיות, ואילצה אותו לנקוט בעיקר עמדות הגנה ברחבי המדינה. לפי ההסכם, כלי טיס צבאיים אמריקאיים לא יכלו לתקוף קבוצות טליבאן הממתינות במרחק של יותר מ-500 מטרים, מה שהעניק לטליבאן יתרון בתקיפת יחידות צבא אפגניות. ההסכם החמיר מאוד את הירידה במורל של הצבא והמשטרה האפגניים, מה שהפך אותם פתוחים יותר להסכמים עם הטליבאן. בשל חוסר במידע ונספחים סודיים בהסכם, שלא שותפו אפילו עם הממשלה האפגנית דאז, הטליבאן הצליח להפיץ תעמולה ודיסאינפורמציה בנוגע לפרטיו, כולל שכנוע יחידות משטרה וצבא מקומיות שארצות הברית מסרה שטחים לידיו, ועליהן לנטוש את עמדותיהן.

במהלך 45 הימים שלאחר ההסכם (בין 1 במרץ ל-15 באפריל 2020), הטליבאן ביצע יותר מ-4,500 פיגועים באפגניסטן, עלייה של יותר מ-70% לעומת התקופה המקבילה בשנה הקודמת. יותר מ-900 אנשי כוחות הביטחון האפגניים נהרגו בתקופה זו, לעומת כ-520 באותה תקופה שנה קודם לכן. במקביל, בגלל ירידה משמעותית במספר ההתקפות והתקיפות האוויריות שביצעו הכוחות האפגניים והאמריקאיים נגד הטליבאן, מספר הנפגעים של הטליבאן ירדו ל-610 בתקופה זו, לעומת כ-1,660 באותה תקופה שנה קודם לכן. דובר הפנטגון, ג'ונתן הופמן, אמר כי אף על פי שהטליבאן הפסיק לבצע התקפות נגד כוחות הקואליציה בראשות ארצות הברית באפגניסטן, האלימות עדיין הייתה "גבוהה באופן בלתי מתקבל על הדעת" ו"לא תורמת לפתרון דיפלומטי".

ב-22 ביוני 2020, אפגניסטן חוותה את השבוע העקוב מדם ביותר ב-19 שנות המלחמה, שבו נהרגו 291 חברים בכוחות הביטחון הלאומיים וההגנה (ANDSF) ו-550 אחרים נפצעו ב-422 התקפות שבוצעו על ידי הטליבאן. לפחות 42 אזרחים, כולל נשים וילדים, נהרגו ו-105 אחרים נפצעו על ידי הטליבאן ב-18 מחוזות שונים. באותו שבוע, הטליבאן חטף 60 אזרחים במחוז דאיכונדי שבמרכז המדינה. משרד ההגנה האמריקאי הדגיש כי הפיקוח על המרחב האווירי של אפגניסטן הוא באחריות הטליבאן, ולא באחריות ארצות הברית. בתגובה להאשמות על טיסות רחפן בלתי מורשות, הפנטגון הגן על אסטרטגיית "מעבר לאופק" שלו כיעילה לניטור איומים באפגניסטן.

 נסיגת כוחות נאט"ו 
העסקה בין ארצות הברית לטליבאן כללה נסיגה הדרגתית של כלל הכוחות הזרים מאפגניסטן. ממשל טראמפ התחייב לצמצום הכוחות מ-13,000 ל-8,600 תוך 135 ימים, סגירת חמישה בסיסים, ונסיגה מלאה עד מאי 2021 – אם הטליבאן יעמוד בהתחייבויותיו. נאט"ו התחייב לצמצום כוחותיו מ-16,000 ל-12,000. ביולי 2020 בלמה ועדת הכוחות המזוינים של בית הנבחרים ניסיון של טראמפ להקטין עוד יותר את הכוחות מתחת ל-8,600. בינואר 2021, עם כניסת ביידן לתפקיד, נותרו 2,500 חיילים אמריקאים באפגניסטן. ממשל ביידן דחה את מועד הנסיגה למועד חדש – תחילה ל-11 בספטמבר 2021, ובהמשך ל-31 באוגוסט. בעלות בריתה של ארצות הברית קבעו מועדים משלהן: גרמניה, אוסטרליה ואיטליה נסוגו ביולי, ובריטניה בסוף אוגוסט. באוגוסט 2021 הטליבאן השתלט בכוח על המדינה, והנסיגה האמריקאית הושלמה ב-30 באוגוסט 2021.

 ראו גם
 תהליך השלום האפגני
 הסכם מינכן
 הסכמי השלום של פריז

 הערות שוליים 

קטגוריה:נשיאות דונלד טראמפ הראשונה
קטגוריה:טליבאן
קטגוריה:יחסי ארצות הברית – קטר
קטגוריה:2020 בארצות הברית
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו