פנטזיה יהודית

פנטזיה יהודית היא תת-סוגה (ז'אנר) של ספרות ספקולטיבית. ספרות פנטזיה יהודית היא יצירה, לרוב ספרותית, המתבססת על פולקלור, מיתולוגיה, מיסטיקה, ומאגיה יהודיים כדי לבנות עולם ולפתח דמויות ולהניע את עלילת היצירה. ספרות ספקולטיבית היא סוגת-על בספרות שכולל בתוכו סוגות רבות כמו מדע בדיוני, פנטזיה, אימה, ספרות על-טבעית, ספרות גיבורי-על והיסטוריה חלופית. בניגוד לספרות ספקולטיבית רחבה, הפנטזיה היהודית מתבססת על מאפיינים של עם ותרבות ספציפיים, העם והתרבות היהודיים. כך למשל היא תתבסס על פולקלור מיתולוגיה, מיסטיקה, ומאגיה יהודיים כדי לבנות את העולם הפנטסטי-ספקולטיבי.

בעשורים האחרונים, ובמיוחד בעשור השני של המאה ה-21, חל שינוי משמעותי בז'אנר הפנטזיה היהודית. שני מסלולים מקבילים התפתחו: האחד, כתיבה של סופרים יהודים בעולם המשלבים אלמנטים מהתרבות היהודית כחלק ממגמה רחבה יותר של פנטזיה אתנית, כגון נעמי נוביק בחוט של כסף, לי ברדוגו ב"הפמיליאר" וקסנדרה קלייר בסדרת "תופס החרבות"; והשני, כתיבה של סופרים ישראליים הנשענת על מקורות יהודיים כדי לבנות עולמות פנטסטיים, תוך שימוש במיסטיקה יהודית, מאגיה יהודית ופולקלור יהודי; כגון: איל חיות-מן במסכת תהום, יהודית קגן בחרשתא נעמה בר שירה במלאכיות עליון, מיכל בסן בניצוצות ועוד. הסוגה זכתה להכרה תרבותית ואקדמית גוברת, והפכה לקטגוריה מובהקת בשוק הספרותי הישראלי והעולמי, כפי שבא לידי ביטוי בזכייתו של איל חיות-מן בפרס ספיר על "מסכת תהום" ובהקדשת כנסים ואירועי תרבות לז'אנר.

 מרכיבי הפנטזיה היהודית 
הפנטזיה היהודית כוללת מספר רכיבים ייחודיים שמבדילים אותה מסוגות פנטזיה אחרות. הראשון במקורות אלה הוא הפולקלור היהודי, הכולל יצירות עממיות של עם ישראל המועברות מדור לדור. פולקלור זה מתקיים בנוסחאות שונות המשתנות לאורך זמן ומקום, בעל-פה או בכתב. הוא מתאפיין בקיום מרובה, למשל נוסחים שונים לאותו סיפור. והוא גם מתאפיין במעבר ממקום למקום ובין דורות שונים. הפולקלור היהודי מסתמך פעמים רבות על כללי ההלכה היהודית, ולכן יצירות פנטזיה יהודית עשויות להתבסס על ההלכה היהודית לצורך בניית העולם ומערכת הקסם. כך למשל ב שמירה על כללי טהרת המת עוזרת בהתמודדות עם דיבוקים.

מקור מרכזי נוסף הוא המיתולוגיה היהודית. מיתוס הוא תיאור המציאות על ידי הגזמה, כאשר המיתוס מצד אחד מעצים תכונות אנושיות ומצד שני מאניש את האלים ונותן להם תכונות של בני אדם. המיתוס הוא סיפור שעוזר לתרבות להסביר לעצמה למה אנחנו כאן ולמה אנחנו עושים מה שאנחנו עושים. המיתולוגיה היהודית כוללת מוטיבים מיתיים רבים, אם כי לעיתים קרובות הם מפוזרים במקורות שונים ואינם מצטרפים תמיד למבנה מיתי מקיף ולכיד. דוגמה לכך היא מיתוס הלוויתן: במקרא מופיעים רסיסים מיתיים על מאבק בין אלוהים ללוויתן: ב מתואר מאבק קוסמוגוני בזמן בריאת העולם, ב מופיעה נבואה על מלחמה אסכטולוגית עתידית, ב ו הלוויתן מוצג כיצור שקיים בהווה. בתקופה התלמודית התגבש מיתוס מפורט יותר על הלוויתן, שכולל את בת זוגו והסעודה שתיערך מהלוויתן לעתיד לבוא.

נוסף על המקורות הפולקלוריים והמיתולוגיים, הפנטזיה היהודית שואבת גם מהמיסטיקה היהודית - פרקטיקות שונות בתרבות היהודית המבוססות על אמונה בכך שאפשר לקיים מגע אינטימי עם כוחות עליונים. הכינוי מיסטיקה יהודית הוא מעט מורכב שכן המונח "מיסטיקה" עצמו מקורו חיצוני, ואינו שגור במסורת היהודית לתיאור תחום זה. במסורת היהודית מקובל להשתמש בכינויים כמו חכמה נסתרת (ח״ן), חכמת הסוד, קבלה או כינויים אחרים. גם התארים למי שעוסקים במיסטיקה היהודית מגוונים, ובהם: יודעי ח״ן, חכמי הסוד, מבינים ומקובלים. במשנה ובתלמוד מופיע ידע מיסטי תחת הכינויים מעשה מרכבה ומעשה בראשית.

המרכיב האחרון הוא המאגיה היהודית או הכישוף היהודי - אלו הן שיטות כישוף שמשתמשות בהשבעות, חותמות וקמעות לשם שליטה בכוחות לא אנושיים (מלאכים, שדים, גרמי שמיים) והטיית המציאות בעזרתם. יחד, מקורות אלה - פולקלור, מיתולוגיה, מיסטיקה ומאגיה יהודיים - מהווים את הבסיס התרבותי שממנו שואבת הפנטזיה היהודית את חומריה הגולמיים.

 התפתחות הסוגה פנטזיה יהודית 
יסודות מוקדמים לסוגת הפנטזיה היהודית ניתן לראות כבר ביצירות מוקדמות, כמו הספר נפלאות המהר"ל (1909~) או המחזה הדיבוק (1913), וכן בכתיבתו של ש"י עגנון, שבה ניתן למצוא שפע של אלמנטים ניסיים ופנטסטיים (למשל: האדונית והרוכל, 1943, או עידו ועינם, 1950) וכנ"ל בכתיבתו של הסופר יצחק אורן (אנדרטת התחייה, 1968). יצירות אלו לא הוגדרו במונח בן-זמננו "פנטזיה יהודית", אלא סווגו ככתיבה השואבת מהספרות העממית או אפילו כאליגוריה (כמו במקרה של עגנון) וכספרות סוראליסטית (במקרה של אורן). רק בדיעבד ניתן לראות בהם ביטויים מוקדמים של מגמות שיתגבשו מאוחר יותר כסוגה עצמאית או לכל הפחות לראות בהם יסודות משותפים מוקדמים לסוגת הפנטזיה היהודית. בשנות התשעים הוציא דן צלקה שני ספרי פנטזיה יהודית, מלחמת בני ארץ בבני שחת לנוער ויהואש ורוכבי המרכבה השמיימית (1995) למבוגרים.

ספרות הפנטזיה נחשבה במשך שנים כסוגה שולית יחסית, שהתבסס בעיקר על מיתולוגיות ואגדות עם אירופיות. החל מסוף המאה ה־20 וראשית המאה ה־21 חל שינוי בתפיסת הסוגה, עם פריצתן של יצירות מצליחות כדוגמת הארי פוטר ושר הטבעות אל לב הקונצנזוס. בנוסף לכך ההכרה בפנטזיה כסוגה ספרותית לגיטימית לא החלה רק בפריצתה הפופולרית, אלא גם בשינוי מעמדה של הסוגה באקדמיה. ב-1970 פרסם התאורטיקן הספרותי צווטאן טודורוב את הספר מבוא לספרות הפנטסטית, שנתן לסוגה מעמד אקדמי וביקורתי והציע מסגרת תאורטית לניתוחו.Tzvetan Todorov, The Fantastic: A Structural Approach to a Literary Genre, Cornell University Press, 1975 (תרגום לאנגלית של המהדורה הצרפתית מ-1970: Introduction à la littérature fantastique) כתוצאה מכך, פנטזיה נתפסה פחות כסוגה נחותה, והחלה להוות מקור השראה לדור חדש של קוראים שחלקם הפכו בעצמם לסופרים.

אפשר לראות את המעבר של פנטזיה מהשוליים אל עבר המרכז החברתי גם חלק ממגמה כללית שהתרחשה בשנות ה-60 וה-70 כאשר תשומת הלב ליצירות ולחיים של אלה שתפסו באופן מסורתי את מרכזי הכוח (אינטלקטואלים, גברים, פוליטיקאים, עשירים) פינתה את מקומה לעניין גובר בקולות ובחוויות של מהגרים, נשים, מעמד הפועלים והמנושלים.

בהמשך למגמות עולמיות אלו בסוף העשור השני של המאה ה-21 החלה תנועה של כתיבת פנטזיה המבוססת על מיעוטים אתניים ותרבויות מקומיות, כמו למשל פנטזיה אפריקאית, הנשענת על מיתולוגיות מקומיות ומסורות אוראליות. גם סופרים בעלי רקע יהודי החלו לפתח פנטזיה הנשענת על מקורות יהודיים. בין היתר הסתמכות על סיפורי מדרש, קבלה, פולקלור מיתולוגיה ואירועי היסטוריה יהודית. התהליך הזה משתלב במסגרת מגמות רב־תרבותיות רחבות יותר בעולם הספרות, המדגישות ייצוג של קהילות שנדחקו לשוליים, אנטי־גיבורים ודמויות מוחלשות.

מייקל וינגראד זיהה את המעמד השולי של היהודים כמכשול ליצירת פנטזיה, הוא הגדיר זאת באמירה שיהודים באופן היסטורי "נמצאו בצד הלא נכון של החרב" ולכן לא כתבו סיפורי פנטזיה שמתבססים על אבירים אצילים ועולם ימי-ביניימי. ההתפתחויות בסוגת הפנטזיה בעשורים הראשון והשני של המאה ה-21 מצביעות על כך שאותו מעמד שולי הפך לרלוונטי כשכותבים בסוגת הפנטזיה החלו להתמקד בדמויות מדוכאות דווקא. ואכן ניתן לראות צמיחה בסוגת הפנטזיה היהודית דווקא בעשורים הללו..

ניתן לראות בפנטזיה היהודית שהתפתחה, בעיקר בעשור השני של המאה ה-21, שני מסלולים מקבילים:

 פנטזיה של מיעוטים אתניים – כתיבה שנעשית בעיקר מחוץ לישראל, ומשתלבת בגל העולמי של פנטזיה אתנית. דוגמאות לכך הן ספרים כמו: "חוט של כסף" של נעמי נוביק, "הפמיליאר" של לי ברדוגו או "תופס החרבות" של קסנדרה קלייר, המשולבים בפולקלור ובזהות יהודית כחלק ממארג עלילתי רחב יותר העוסק בדיכוי ודמויות שוליים בחברה.
 פנטזיה של "הדור שידע את הארי פוטר" – מונח שטבעה הסופרת יהודית קגן לתיאור כתיבה שהתפתחה, בעיקר בישראל, בקרב קוראי פנטזיה שגדלו על טולקין ורולינג, אך ביקשו לשאוב השראה ממקורות יהודיים כשהם באו לכתוב פנטזיה. הסופרת נעמה בר שירה, לדוגמה, סיפרה כי כשהחלה לכתוב פנטזיה גילתה שאפשר למצוא במקורות היהודיים את כל האלמנטים הדרושים לסוגה ולכן לא ראתה צורך לשאוב דווקא מהמקורות האירופיים. כתיבה זו אינה מתאפיינת בהכרח בנושאי דיכוי ומיעוט אתני, בניגוד לזרמים אחרים בפנטזיה היהודית, אם כי הגבול בין הקטגוריות השונות אינו תמיד חד משמעי.

בשוק הספרותי בן־זמננו קיימת הכרה מפורשת בקטגוריה "פנטזיה יהודית", עד כדי כך שהיא מופיעה כתגית חיפוש עצמאית בחנויות ספרים מקוונות, כמו באתר "עברית". ויש ראיונות בתקשורת עם מחברים מהסוגה.

 השפעה תרבותית 
סוגת הפנטזיה היהודית זוכה לנוכחות תרבותית גוברת החל מן השנים הראשונות של המאה ה-21. הדיון הציבורי בנושא התרחב בעקבות מאמרים המתייחסים לייצוג יהודי בפנטזיה, כגון מאמרים העוסקים בהיעדר יצירות פנטזיה יהודיות מרכזיות כמו "למה אין נרניה יהודית" של מיכאל וינגרד, ו"אין שדים שמדברים עברית: למה נעלמו ספרי הפנטזיה הישראליים?" של איל חיות־מן.

גם בפעילות תרבותית כמו כנסים והרצאות, אפשר לראות נוכחות גוברת של הסוגה. בכנסי פנטזיה ישראליים מרכזיים כמו "עולמות" ו"אייקון" החלו לשלב תכנים העוסקים בפנטזיה יהודית באופן מוגבר יותר ויש תגית ייעודית לחפש אותם בתוכנייה. בנוסף לכך נערך כנס "שעטנז" שהוקדש כולו לנושא.

הז'אנר זוכה לעניין גובר גם בקהילה הספרותית והאקדמית. במאי 2024 התקיים אירוע תרבותי בשם "לכתוב את המופלא – שיחה על פנטזיה יהודית", שבו השתתפו יוצרים מדורות שונים לדיון על כתיבה פנטסטית עברית ויהודית. באירוע, שבו השתתפו בין השאר שהרה בלאו, שמעון אדף, יהודית קגן ואיל חיות־מן, נבחן הקשר בין המסורת היהודית העתיקה, הגדושה באלמנטים על-טבעיים, לבין הספרות העברית המאוחרת.

בקטגוריית הפרסים גם ניתן לשים לב לזרקור שהסוגה מקבלת: הסופר איל חיות-מן זכה לפרס ספיר על ספרו מסכת תהום, שהוא פרס ספרותי כללי. וכן מרבית הספרים שהיו מועמדים לפרס גפן ב-2025 היו בקטגוריה של פנטזיה יהודית, למרות שפרס גפן מיועד לפנטזיה כללית ולאו דווקא לפנטזיה יהודית.

בשוק הספרותי כבר קיימת הכרה בסוגה, יש ראיונות בתקשורת עם מחברים מהסוגה בפלטפורמות כמו הארץ, לאישה, ישראל היום ועוד.

 יצירות בסוגה 

 יצירות בעברית 
 מלאך משחית (סדרת טלוויזיה)
 החמאם (סדרת טלוויזיה)
 חרשתא, יהודית קגן
 שדים ברחוב אגריפס, חגי דגן
 סימנטוב, אסף אשרי
 מדרש לילית, יהודה איגוס
 ניצוצות, מיכל בסן ואור רוט
 מלאכיות עליון, נעמה בר שירה
 מסכת תהום, איל חיות-מן
 יחידת האוב, משה רט

 יצירות שנכתבו במקור באנגלית 
  (The Golem and the Jinni)
 Sword Catcher
 The Familiar
  (The City Beautiful)
 חוט של כסף (Spinning Silver)
 בני הנפילים (The Mortal Instruments)

 יצירות שיש להן מקור משותף עם הסוגה 
 הדיבוק (רוסית) (מחזה)
 האדונית והרוכל, ש"י עגנון (סיפור קצר)
 אנדרטת התחייה, יצחק אורן (סיפור קצר)

 יצורים ואביזרים שמופיעים בסוגה פנטזיה היהודית 

 יצורים 
 גולם
 שד (מיתולוגיה)
 דיבוק
 תהום
 לויתן
 מלאך (מיכאל, גבריאל, רפאל ואוריאל וכו')
 נפילים
 שמיר
 סלמנדרה (מיתולוגיה)
 זיז

 דמויות 
 לילית (מיתולוגיה)
 אשמדאי
 סמאל
 יוסף שידא
 אליהו הנביא
 שמעון מאגוס
 קטב מררי
 סנוי, סנסנוי וסמנגלף

 אביזרים 
 חותם שלמה
 קערות השבעה
 קמע
 שם מפורש
 השבעה
 ספר יצירה

 תפקידים 
 בעל שם
 בעלת אוב

 לקריאה נוספת 
 חגי דגן, קץ הפלאות, אדרא, פברואר 2024

 הערות שוליים 

2025 08
קטגוריה:סוגות ספרותיות
קטגוריה:סיפורת ספקולטיבית
קטגוריה:תרבות יהודית