עור זית

עור זית (באנגלית: Olive Skin) הוא מונח המתאר סוג גוון עור המאופיין בגוונים תחתיים (undertones) ירקרקים-חומים, הנותנים לעור מראה דומה לזית בשל. העור מסוג זה נפוץ בעיקר באוכלוסיות אזור הים התיכון והמזרח התיכון. המונח נפוץ במיוחד בתחומי האסתטיקה, האופנה והקוסמטיקה, אך גם בשיח האנתרופולוגי והתרבותי. בשפה האקדמית, בעיקר בספרות אנתרופולוגית מהמאה ה־19–20, נעשה שימוש במונח כדי לסווג אוכלוסיות לפי פיגמנט העור, בעיקר אזור הים התיכון, מזרח אירופה וצפון אפריקה אולם בשיח היומיומי המודרני המונח יותר קוסמטי.

המונח "עור זית" אינו מדעי לחלוטין ואינו מתאר קטגוריה מוגדרת היטב מבחינה ביולוגית. הוא עשוי להשתנות בהקשרים תרבותיים שונים; בחלק מהתרבויות מתייחס לגוון עור בינוני בלבד. במקומות אחרים מתפרש גם על עור כהה יותר כל עוד נשמר התת-גוון הירקרק–זהוב. בשל חוסר האחידות בהגדרה, המונח נפוץ בעיקר באסתטיקה ולא במדעי העור הקליניים.

 היסטוריית המונח 
בתרבויות קלאסיות כגון יוון ורומא, וכן במסורות עבריות עתיקות, תיאורי עור היו לרוב כלליים או מטאפוריים – "כהה", "בהיר", "שזוף" או "כצבע החיטה" – ולא קיבלו סיווג מובהק או מונח קבוע. עם המעבר לעידן המודרני, החל השימוש במונח כקטגוריה מוגדרת, הן בספרות והן במחקר אנתרופולוגי, בעוד שבשיח הקוסמטי המודרני הוא מתייחס בעיקר לתת-הגוון וההשפעה האסתטית על מראה הפנים והעור.

המונח '"עור זית" ("olive skin") מופיע לראשונה בספרות האנתרופולוגית והאתנוגרפית כבר במאה ה-18, כאשר ז'ורז'-לואי לקלר דה בופון (1707–1788) תיאר את אוכלוסיות הים התיכון וצפון אפריקה כ"בעלות עור בצבע זית" ("complexion commonly olive"), עם נטייה ירקרקה-צהבהבה.

בספרו "Histoire Naturelle" כתב כך כדי לתאר את עורם של פרסים, בעודו מצטט מדבריו של יוהאן אולריוס (Johann Olearius),:

בסוף המאה ה-19, פליקס פון לושאן (1854–1924) פיתח את סולם הצבעים שלו ("Von Luschan’s Chromatic Scale"), שבו הוגדר גוון העור הזיתי כקטגוריה של עור כהה-בינוני עם תת-גוון ירקרק או צהבהב, בעיקר לצורכי סיווג אתני ואנתרופולוגי.

המונח "עור זית" החל להופיע בשפה האנגלית בעיקר במאה ה־19, הן בספרות תיאורית והן בכתיבה אנתרופולוגית, לתיאור גוון עור בינוני עד כהה עם תת־גוון ירקרק-צהבהב, במיוחד בקרב אוכלוסיות הים התיכון, מזרח אירופה וצפון אפריקה. לפני כן,

בספרות הקלאסית והמודרנית נעשה שימוש במונח לתיאור דמויות בולטות מבחינה חזותית. דוגמות כוללות את Mary Crawford ב-"Mansfield Park" של ג'יין אוסטן, המתוארת כ-"olive-skinned with dark eyes" לתיאור מראה אקזוטי וחינני; כמו גם יצירות מודרניות יותר, כגון "The Secret of the Caves" (1929), שבה הדמות Tony Prito מתוארת כ-"whose dark hair, olive skin, and sparkling eyes indicated his Italian parentage".

במחקרים אנתרופולוגיים נעשה שימוש במונח כדי לתאר פיגמנטציה טיפוסית של אוכלוסיות ים-תיכוניות, לעיתים במסגרת סיווגי העור לפי סולם פיצפטריק (סוג III–V), כאשר עור זית משתזף בקלות ונדיר שנשרף (Coon, "The Races of Europe", 1939).

 מאפיינים 
עור זית הוא גוון עור אנושי בינוני-כהה התואם בדרך כלל לטווח III–IV בסולם פיצפטריק, ומתאפיין ברמת מלנין גבוהה יותר משל עור בהיר מאוד אך פחותה משל עור כהה מאוד.

 גוון ומראה 
עור זית מאופיין בגוון בסיסי שנע בין בהיר לכהה, עם גוונים תחתיים המשלבים ירוק עדין עם חום זהוב. בניגוד לעור עם גוונים תחתיים ורודים (cool undertones) או צהובים (warm undertones), עור הזית מציג שילוב ייחודי שנותן לו מראה עשיר ורב-ממדי.

 תכונות פיזיולוגיות 
 יכולת השתזפות גבוהה – בעלי עור זית נוטים להשתזף בקלות ובמהירות
 עמידות לכוויות שמש – רמת מלנין גבוהה מספקת הגנה טבעית מקרינה אולטרה-סגולה
 שמירה על השיזוף – השיזוף נשמר לזמן ארוך יותר בהשוואה לסוגי עור אחרים
 התאמה לאקלים חם – מתאים לחיים באזורים עם חשיפת שמש אינטנסיבית

 תפוצה גאוגרפית 
עור זית נפוץ בעיקר ב:

 אזור הים התיכון 
 דרום אירופה: איטליה (במיוחד דרום), יוון, ספרד, פורטוגל, מלטה
 איי הים התיכון: קפריסין, כרתים, קורסיקה, סרדיניה
 חופי צרפת הדרומיים

 המזרח התיכון והלבנט 
 לבנט: לבנון, סוריה, ירדן,
 טורקיה (במיוחד אזורי החוף)
 חלקי איראן ועיראק

 צפון אפריקה 
 מגרב: מרוקו, אלג'יריה, תוניס
 מצרים (במיוחד אזור הדלתא)

 אזורים נוספים 
 קווקז: ארמניה, גאורגיה
 חלקי דרום אמריקה: ארגנטינה, אורוגוואי (צאצאי מהגרים מהים התיכון)

 רקע גנטי ואבולוציוני 
עור הזית התפתח כהתאמה אבולוציונית לחיים באזורים עם קרינת שמש אינטנסיבית אך לא טרופית. האיזון בין הגנה מקרינה לבין יכולת ייצור ויטמין D הופך אותו לאידיאלי עבור אזורי הים התיכון.

 משמעות תרבותית ואסתטית 
 באמנות ובתיאורים היסטוריים 
עור זית זוכה להכרה כמאפיין יופי קלאסי באמנות הים-תיכונית ונתפס כסמל לבריאות וחיוניות. בציור הקלאסי, האמנים הדגישו את הגוון הייחודי של עור הזית כביטוי למוצא ים-תיכוני.

 בעידן המודרני 
בתעשיית היופי והאופנה, עור זית נחשב לרב-תכליתי במיוחד, מכיוון שהוא מתאים למגוון רחב של צבעי בגדים וקוסמטיקה.

 ראו גם 
 צבע עור
 מלנין

הערות שוליים

זית