זיתום

זיתום (או זיתוס. מלטינית, המבוססת על יוונית עתיקה: ζῦθος, zŷthos) הייתה בירת מאלט שיוצרה במצרים העתיקה. התיעודים המוקדמים ביותר לייצור זיתום על ידי המצרים הקדמונים הם מסביבות שנת 2000 לפני הספירה.

 רכיבי הבירה 
המרכיב העיקרי של הזיתום היה דגנים מונבטים, חיטת אמר , שעורה או תערובת של שניהם יחד. לעיתים קרובות נוספו לבירה שמרים על ידי אפייה קלה של לחם ושימוש בפירורי לחם כדי להתחיל את התסיסה. עם זאת, ממצאים ארכאולוגיים הצביעו על כך שדגנים מבושלים ודגנים מונבטים שולבו יחד, ויצרו תערובת שהכילה מספיק סוכר לתסיסה.

בניגוד לכן, לפי רב יוסף בתלמוד בבלי הכיל הזיתום שליש שעורים, שליש קוּרְטָם הצַבָּעים (חריע) ושליש מלח. ולפי רב פפא לא השתמשו בשעורים אלא בחיטים.

 תכונות רפואיות 
מלבד שתיית פנאי, זיתום שימש כתרופה מצרית עתיקה. לפי המסורת הוא פועל כמשלשל וגם כתרופה נגד שלשולים. השימוש בו נחשב מסוכן לחולים ולנשים בהיריון.

 ביהדות 
לפי ההלכה הוא אסור באכילה בפסח משום שהוא מכיל שעורה, מה שהופך אותו לתערובת חמץ, אם כי עונש הכרת אינו חל על אכילתו.

ראו גם
 בירה במצרים

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:סוגי בירה