בולסלאב וייניאבה-דלוגושובסקי

בולסלאב איגנצי פלוריאן וייניאבה-דלוגושובסקי (בפולנית: Bolesław Wieniawa-Długoszowski; 22 ביולי 1881 – 1 ביולי 1942) היה גנרל פולני, פוליטיקאי, בונה חופשי, דיפלומט, משורר ואמן אשר שימש כשלישו הצבאי של ראש המדינה יוזף פילסודסקי, ובתחילת מלחמת העולם השנייה כנשיא פולין ליום אחד.

ביוגרפיה
בולסלב וייניאבה-דלוגושובסקי נולד ב-22 ביולי 1881 באחוזת משפחתו במקסימובקה ליד סטניסלבוב בגליציה, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום מחוז איוואנו-פרנקיבסק (מחוז) באוקראינה), בנם של בולסלב דלוגושובסקי (מהנדס רכבות, שבנה את מסילת הרכבת מטרנוב לקריניצה-זדרוי דרך בובובה) ויוזפינה, לבית סטרושקביץ'. היו לו אח גדול קז'ימייז' ושתי אחיות; טאופילה (מיכאלבסקה) סבתה של אינקה בוקייביץ', הילדה שאימצה לראשונה את וויטק הדוב וזופיה (קוביצקה).

בשנת 1877 קנתה משפחתו את בית האחוזה בבובובה. בובובה (בובוב ביידיש) הייתה מרכז של חיי חסידיות בפולין. בין יהודי בובובה למשפחת דלוגושובסקי היו יחסים טובים (קז'ימייז', האח הבכור, מופיע יחד עם הרב הגדול בן ציון הלברשטאם על כריכת הספר "החברה היהודית בפולין"). שם בילה בולסלב את שנותיו הראשונות. הוא למד בבית ספר תיכון בלבוב, לאחר מכן עבר לבית ספר בנובי סנץ', וסיים את לימודיו בשנת 1900. לאחר מכן, למד רפואה באוניברסיטת יאן קז'ימייז' (כיום אוניברסיטת לבוב) בלבוב, וסיים את לימודיו בהצטיינות יתרה בשנת 1906. בשנת 1906 נישא לאשתו הראשונה, הזמרת סטפניה קלוואס.

לאחר לימודיו, עבר לברלין, שם בילה שנה באקדמיה לאמנויות יפות בברלין. לאחר שסיים את לימודיו שם בשנת 1907, עבר לפריז, שם עבד כרופא פרטי.

בין השנים 1907 ו-1914, הוא התגורר במונפרנאס וחלק באופן מלא את חיי הבוהמה של פריז, תוך התערבבות עם האמנים הפולנים שחיו שם, שרבים מהם היו חברים בתנועת פולין הצעירה. בשנת 1911 הוא היה ממייסדי אגודת האמנים הפולנים (Towarzystwo Artystów Polskich), יחד עם הפסל סטניסלב קז'ימייז' אוסטרובסקי. בשנת 1912 הוא הקים את "cercle parisien des sciences militaires" יחד עם ואצלב שירושבסקי, אנדז'יי סטרוג ואחרים. בשנה שלאחר מכן הצטרפה קבוצה זו לאגודת הרובאים , שם פגש את יוזף פילסודסקי בדצמבר 1913.

בשנת 1914 עבר לקרקוב והצטרף לפלוגת הקאדרים הראשונה, שלחמה בצד האוסטרו-הונגרי נגד רוסיה. באוקטובר 1914 הפך למפקד מחלקה של טייסת בלגיון פולק אולאנוב הראשון. במהלך הקרבות בשנים 1914–1915 קודם לדרגת סגן, ולאחר המלחמה הוענק לו תואר וירטוטי מיליטארי מדרג V. באוגוסט 1915 עבר לקבוצה המיוחדת בוורשה. עד מהרה הפך לעוזר של יוזף פילסודסקי. בשנת 1918 נשלח למשימה באימפריה הרוסית. הוטלו עליו שלוש משימות: לשכנע את צבאו של הגנרל יוזף הלר, שהיה אז באוקראינה, לתמוך בפילסודסקי (הוא נכשל במשימה זו); להגיע למשימה הצבאית הצרפתית במוסקבה תחת פיקודו של הגנרל לאברניה (הוא הצליח במשימה זו); ולחזור ממוסקבה לפריז כדי לתקשר עם הממשלה שם. לרוע המזל, הוא נעצר על ידי הצ'קה, המשטרה החשאית הסובייטית כחבר בארגון הצבאי הפולני  בזמן שהיה על רכבת דיפלומטית צרפתית בדרכה ממוסקבה למורמנסק (ופריז). הוא נכלא בכלא טגנקה. הוא שוחרר הודות להתערבות אשתו לעתיד, ברוניסלבה וייניאבה-דלוגושובסקה, עם פעילת הצ'קה המפחידה יאקובלבה, שהייתה אז אחראית על הכלא. ברוניסלבה, לבית קליאצ'קין, הייתה נשואה באותה תקופה לעורך הדין ליאון ברנסון, עורך דינו של פליקס דזרז'ינסקי, ראש הצ'קה. היא הייתה לותרנית, ומשפחתה התגיירה כשהייתה בת שמונה. הוא נישא לה בטקס לותרני ב-2 באוקטובר 1919 בבית החולים הלותרני בנובי גאבולוב. תעודת נישואים מתעדת את הפרטים מדרכונה הצרפתי המזויף, כולל "ללאנדה" כשם נעוריה. כעוזרו של יוזף פילסודסקי במהלך מלחמת פולין-סובייטית, הוא סייע לו לארגן את מבצע וילנה ואת קרב ורשה. הוא היה גם מפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה. לאחר המלחמה, ויניאבה זכה במדליות רבות (כולל עיטור לגיון הכבוד, צלב הגבורה וצלב העצמאות).

ממוזער|left|200px|וייניאבה-דלוגושובסקי בשנת 1934
במהלך השנים שבין המלחמות, הוא היה דמות מפתח בחיי הספרות והחברה של ורשה. היה לו שולחן שמור עם דמויות ספרותיות מובילות בוורשה, כמו יוליאן טובים ויאן לחון, בקומת הביניים של בית הקפה מאלה זימיאנסקה באנקדוטה מפורסמת, אלכסנדר וואט מספר כיצד, כאשר וואט נכלא על ידי מועצת השרים של פולין  בשל פעילותו הספרותית, הוא קיבל, בכלא סל וודקה וקוויאר מויניאבה. מטרת הסיפור, בזיכרונותיו של וואט "המאה שלי", היא להשוות את היחס שקיבל מידי הרפובליקה הפולנית השנייה עם היחס האכזרי והברברי שקיבל בבתי הכלא הסובייטיים במהלך המלחמה.

בנובמבר 1921, וייניאבה מונה לנספח הצבאי הפולני בבוקרשט, רומניה. הוא היה קשור ליצירת האמנה הפולנית-רומנית שנחתמה בשנת 1922. בשנת 1926 עבר את בחינותיו בבית הספר הגבוה למלחמה . עד מהרה הפך למפקד של גדוד הפרשים הקל הראשון של יוזף פילסודסקי  שהייתה היוקרתית והייצוגית ביותר, עליה פיקד עד 1930.

במהלך ההפיכה במאי 1926, הוא היה אחד מקציניו של פילסודסקי שסייעו לו לארגן את ההפיכה.

בשנים 1930–1932, הוא היה מפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה, ולמשך זמן מה, של דיוויזיית הפרשים השנייה. בשנת 1932 קודם על ידי הנשיא איגנצי מושצ'יצקי לדרגת בריגדיר גנרל. הוא היה מפקד דיוויזיית הפרשים השנייה בין השנים 1932 ל-14 במאי 1938. בשנת 1938 קודם לדרגת מייג'ור גנרל, גנרל דיוויזיה. בין השנים 1938 ל-13 ביוני 1940 היה שגריר פולין ברומא.

נשיא פולין ליום אחד
ב-17 בספטמבר 1939, הוא מונה לנשיא פולין על ידי הנשיא הפורש איגנצי מושצ'יצקי. באותו יום, פולין נכבשה על ידי ברית המועצות, והוא נסע ברכבת מרומא לפריז כדי למלא את תפקידו החדש. מינויו פורסם בכתב העת הרשמי, Monitor Polski, ב-25 בספטמבר 1939. מינויו נדחה על ידי הרפובליקה השלישית הצרפתית וגם התנגד לו ולדיסלב סיקורסקי. לאחר כניעתה של צרפת, הוא היגר לניו יורק דרך ליסבון.

מקורות רבים אינם מפרטים את וייניאבה כנשיא אלא רק כ"יורש מיועד". עם זאת, על פי החוקה דאז, כאשר הנשיא אינו יכול לממש את סמכויותיו (כמו כאשר מושצ'יקי נכלא ברומניה והיה ברור שהוא לא ישוחרר אלא אם כן יתפטר), היורש המיועד הפך אוטומטית לנשיא.

לאחר שקיבל את המינוי או הפך לנשיא, וייניאבה-דלוגושובסקי ביקש מהקרדינל אוגוסט הלונד  להתמנות לראש הממשלה. הלונד סירב וכינה את ויניאבה "אדוני הנשיא".

כמו כן, בהודעה לעיתונות ששלח מזכיר העיתונות של הנשיא לך ולנסה ב-21 בספטמבר 1994 לדז'ניק פולסקי, ויניאבה-דלוגושובסקי כונה אחד הנשיאים הגולים הלגיטימיים.Heydel-Mankoo, Rafal. THE POLISH ARISTOCRACY: THE TITLED FAMILIES OF POLAND.

על פי דעות מסוימות, מושצ'יצקי התכוון להעביר את תפקידו לויניאבה-דלוגושובסקי כממלא מקום עד שיתפוס את התפקיד מועמד מקובל על חוגי סנאציה ועל חוגי האופוזיציה, הגנרל קז'ימייז' סוסנקובסקי, שמקום הימצאו לא היה ידוע בספטמבר 1939. לבסוף, לאחר התפטרותו של ויניאבה, נבחר מועמד פשרה, ולדיסלב רצ'קייביץ'.Olgierd Terlecki, Generał Sikorski, Kraków, Wydawnictwo Literackie, 1983.

מותו
לאחר שהגיע לארצות הברית, ויניאבה-דלוגושובסקי התיישב בניו יורק. לא הצליח לקבל שום תפקיד בצבא הפולני מוולדיסלב סיקורסקי מכיוון שהיה חלק מתנועת הסנאציה פילסודסקיסטית, ששלטה בפולין בין השנים 1926 ל-1939, לה התנגד סיקורסקי (סיקורסקי ארגן הפיכה נגד ויניאבה ב-1939). הוא עבר לדטרויט, שם מונה לעורך הראשי של דז'ניק פולסקי (דטרויט) של פרנק יאנושבסקי. לבסוף, ב-18 באפריל 1942, מינה סיקורסקי את ויניאבה לשר המיופה לממשלות קובה, הרפובליקה הדומיניקנית והאיטי, שבסיסו בהוואנה. ב-20 ביוני 1942 נוסד בניו יורק הוועד הלאומי של אמריקאים ממוצא פולני  כאשר ויניאבה רשום כאחד המייסדים. הוועד הלאומי תמך בתוקף בשמירה על השטחים המזרחיים של פולין, ביקר את סיקורסקי, וחשד לחלוטין בסטלין. ויניאבה, לאחר שחזר לניו יורק, לכוד בין שני כוחות מנוגדים אלה, התאבד ב-1 ביולי 1942. על פי מקורות מסוימיםPinkowski Files. Poles.org. הוא התאבד בקפיצה מקומה עליונה בביתו בניו יורק, בכתובת 3 ריברסייד דרייב, אך הפרטים המדויקים של מותו שנויים במחלוקת בקרב היסטוריונים. הוא השאיר פתק התאבדות. חודש לאחר מכן, ב-14 באוגוסט 1942, חוסל הגטו היהודי בכפר הולדתו בובובה; כ-700 תושבים נהרגו בהוצאה להורג המונית ביער גרבאץ'.

שרידיו של ויניאבה הובאו לקרקוב לקבורה מחדש בבית הקברות רקוביצקי , ב-27 בספטמבר 1990, שם הוא שוכב כעת עם חבריו שנפלו מלגיונות הפולנים במלחמת העולם הראשונה.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:גנרלים פולנים
קטגוריה:ילידי 1881
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1942