זיאד רחבאני

זִיאד רחבאני (בערבית: زياد الرحباني; 1 בינואר 1956 – 26 ביולי 2025) היה מלחין, פסנתרן, מחזאי ופרשן פוליטי לבנוני, בן למשפחה נוצרית, אך העיד על עצמו שהוא אתאיסט. הוא היה בנם של פיירוז, אחת הזמרות המפורסמות ביותר בלבנון ובעולם הערבי, ו, ממייסדי המוזיקה הערבית המודרנית ואחד מ"האחים רחבאני".

רחבאני נחשב לאוונגרד קומוניסטי, רבים ממחזות הזמר שלו עוסקים בסאטירה על המצב בלבנון במהלך מלחמת האזרחים בלבנון ולאחריה.

רחבאני אהב לשמוע מוזיקה מערבית: "אני מעריץ את המוזיקה של מלחינים כמו צ'רלי פארקר, סטן גץ ודיזי גילספי... אבל המוזיקה שלי אינה מערבית, היא לבנונית, עם דרך ביטוי שונה". כאשר זיאד רחבאני הלחין שירים עבור עמו, בהשפעת מקצבי ג'אז, הוא כינה זאת "ג'אז מזרחי".

ייסד בלבנון את בית ספר למוזיקה ותיאטרון ערבי עכשווי.

 קריירה 
 יצירותיו הראשונות והכניסה לעולם הבמה 
יצירתו האמנותית הראשונה של רחבאני היא, ככל הנראה, "חברי אלוהים" (Sadiqi Allah), קובץ כתבים שנכתבו בין השנים 1967–1968, כשהיה בנעוריו. בשנת 1971, הוא הלחין את שירו הראשון, "ضلّك حبيني يا لّوزية", אך מה שסימן את כניסתו לעולם ההלחנה היה בשנת 1973, בגיל 17, כאשר הלחין את יצירתו המוזיקלית הראשונה עבור אמו, הזמרת פיירוז. אביו, עאסי רחבאני, אושפז ופיירוז הייתה אמורה לגלם את התפקיד הראשי במחזה "התחנה" (المحطة) של האחים רחבאני. דודו, , שכתב את מילות השיר ביקש מזיאד להלחין את השיר, "שָׁאֲלוּני האנשים" (سألوني الناس). התוצאה מצאה חן בעיני אמו ושיתוף הפעולה ביניהם נמשך עשרות שנים.

במחזה "התחנה" הופיע זיאד בתפקיד הבלש. בהמשך הופיע גם במחזה "מייס אל רים" (ميس الريم) של האחים רחבאני בתפקיד אחד השוטרים.

 קריירה מוזיקלית ותיאטרלית 
זיאד רחבאני החל את פעילותו התיאטרלית העצמאית בתחילת שנות ה־70, עם מחזות כמו "מסיבת ערב" (سهرية, 1973) ו־"מלון האושר" (نزل السرور, 1974), שהציגו את שילוב המוזיקה והקומדיה השחורה שהפך לסימן ההיכר שלו. ב־1978 העלה את המחזה "מה ביחס למחר?" ("بالنسبة لبكرا شو?"), שעסק במשבר הלבנוני ובנושאים של בגידה וזהות. בשנת 1980 יצר את "סרט אמריקאי ארוך" ("فيلم أميركي طويل"), מחזה שמתרחש בבית חולים פסיכיאטרי ומציג באופן סמלי את מציאות המלחמה. בשנת 1983 העלה את "משהו כושל" ("شي فاشل"), מחזה שמבקר את מערכת החינוך והבירוקרטיה. לאחר פטירת אביו, עאסי רחבאני, ב־1986, המשיך רחבאני בקו הסאטירי עם מחזות נוספים, בהם "לגבי הכבוד והעם העקשן" ("بخصوص الكرامة والشعب العنيد", 1993) ו"לולא קרן תקווה" ("لولا فسحة الأمل", 1994).
ממוזער|פיירוז בהופעה, 2001

 שיתופי פעולה עם פיירוז 
רחבאני הלחין לאמו, הזמרת פיירוז, שורה ארוכה של שירים שהפכו לחלק מרכזי ברפרטוארה, בהם: "שאלוני אנשים" ("سألوني الناس";סאלוני א-נאס), "מה שלומך" ("كيفك إنت"; כייפכ אינת), "שלחתי לך" ("بعتلك"; בעתלכּ), "הדואר" ("البوسطة"; אל-בוסטה), "כן, יש תקווה" ("إيه في أمل"; איה פי אמל) ושירים נוספים ששולבו באלבומיה "כייפכ אינת" (1991), "אז איך" ("ولا كيف"; ולא כיף, 2001) ו־"איה פי אמל" (2010), וכן באלבומים מוקדמים כמו "לבדם" ("وحدن"; ווחדון, 1979).

 שיתופי פעולה נוספים 
רחבאני שיתף פעולה עם אמנים נוספים, בהם הזמר ג'וזף סאקר (Joseph Sakr), עמו יצר חומרים למחזות ולמופעים וכן הלחין גם לזמרות  ו התוניסאית.

 קריירת סולו 
רחבאני ביצע בעצמו מספר שירים שהפכו מוכרים, בהם "אינני כופר" ("أنا مش كافر"; אנא מוש כאפר), "אסמע יא רדה" ("إسمع يا رضا") ו־"במא איננו" ("بما إنّو"). אלבומו "שקט יחסי" ("هدوء نسبي") הציג שילוב של ג'אז ומוזיקה מזרחית.

 חיים אישיים 
לזיאד שני אחים: האלי (هالي), שסובל ממוגבלות שכלית ומטופל על ידי האם - פיירוז וליאל (ليال; נפטר ב-1988), שלא פנה לקריירה באמנויות ואחות-רימא. כבן הבכור, הוא הוטל עליו אחריות מיוחדת בתוך המשפחה לאחר מחלתו של אביו בסוף שנות ה-70.

רחבאני נישא לדלל כראם (Dalal Karam), עיתונאית ועורכת לבנונית ולשניים נולד בן בשם עאסי, שבהמשך התברר כי אינו בנו הביולוגי של זיאד. הזוג התגרש ורחבאני חיבר מספר שירים בהשראת הקשר, בהם "משכן הפינוק" (Marba el Dalal) ו" בכנות" (Bisaraha).

 דעות פוליטיות 
רחבאני היה מזוהה לאורך חייו עם תנועות השמאל בלבנון, והצהיר על עצמו כקומוניסט, כחבר קבוע במפלגה הקומוניסטית הלבנונית (Lebanese Communist Party). הוא עורר מחלוקת באמצעות מאמרים ותוכניות סאטירה פוליטית, בהן תוכנית הרדיו "השכל כקישוט ("العقل زينة"; אל-עקל זינה). לא פעם הוא הביע ביקורת חריפה כלפי ממשלות ואליטות ולעיתים תקף את מה שכינה "ברית השלטון, ההון והדת".

בראיון עיתונאי סיפר שהושפע מאוד מטבח תל א-זעתר, שבוצע ב־1976 על ידי מיליציות נוצריות קיצוניות, נגד פליטים פלסטינים ומאז תמך במאבקם וכן במה שמכונה "ההתנגדות הלבנונית".

 מותו 
רחבאני נפטר בבית חולים בביירות, בבוקר יום ה-26 ביולי 2025, בגיל 69, בזמן היותו בבית חולים, בטיפול בבעיות לב.

הנשיא ג'וזף עאון כינה את רחבאני "מצפון חי, קול שמרד באי צדק, ומראת פנים כנה של המדוכאים והמודרים" וראש הממשלה ספד לו: "לבנון איבדה אמן יוצא דופן ויצירתי, קול חופשי שנשאר נאמן לערכי הצדק והכבוד... ואמר את מה שרבים לא העזו לומר".

 קישורים חיצוניים 

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:מוזיקאים לבנונים
קטגוריה:לבנונים שנולדו ב-1956
קטגוריה:לבנונים שנפטרו ב-2025