גבירות סלרנו

גבירות סלרנו, (בלטינית: mulieres Salernitanae), היה כינויה של קבוצת נשים שלמדו רפואה בבית הספר לרפואה של סלרנו, באיטליה של ימי הביניים, טיפלו בחולים, עסקו בהצלחה רבה בהוראה ובמחקר ואף פרסמו עבודות בתחומי רפואה רבים כולל רפואת נשים. וכירורגיה .

 רקע היסטורי 
ממוזער|263x263 פיקסלים|נסיכות סלרנו גובלת במחוזות האימפריה הביזנטית ובמדינת האפיפיור וניצבת מול חופיה של אמירות סיציליה.
ממוזער| מיניאטורה מתוך קאנון הרפואה של אבן סינא מתארת את קבורתה של סיבילה מקונברסנו, אשתו של הדוכס מנורמנדי רוברט השני ופרידתו של הדוכס מהעיר סלרנו. כאשר הדוכס נפגע מחץ מורעל בארץ הקודש, במהלך מסע הצלב הראשון, אשתו מצצה את הדם המורעל, על פי הוראתם של הרופאים של סלרנו, ובכך הקריבה את חייה כדי להצילו.
סלרנו, עיר בדרום איטליה שנוסדה בשנת 197 לפנה"ס בתור מושבה רומית, עלתה לגדולה במהלך ימי הביניים המוקדמים, בין השנים 861 - 1076, תחת שלטון דוכסי לומברדיה, כאשר שימשה כבירת נסיכות סלרנו. בתקופה זאת סלרנו הייתה עיר רב-תרבותית, בעלת אוכלוסייה יהודית גדולה, בה הורגשה השפעת האימפריה הביזנטית והתרבות האסלאמית.

בין המאה ה-9 למאה ה-11 הפכה סלרנו למרכז רפואי חשוב בזכות המנזרים הבנדיקטינים שהיו ידועים כמקומות למידה ושמירה של ידע רפואי עכשווי ועתיק שמקורותיו ביוון וברומא העתיקות. הנזירים והנזירות טיפלו בעניים באמצאות צמחי מרפא. בתחילת המאה ה-10 הוקם בסלרנו בית הספר לרפואה שיצר מיזוג בין המסורת היוונית-רומית לבין רעיונות מהתרבות הערבית והיהודית ובכך תרם רבות לקידום הידע הרפואי במערב אירופה.

נוכחותן של נשים שעסקו ברפואה, לימדו בבית הספר לרפואה ואף פרסמו עבודות בתחום הרפואה, הייתה הכרחית בחברה הרב תרבותית של סלרנו, בה החוקים הקפדניים של האסלאם ושל היהדות אסרו על רופאים גברים לטפל ביולדות או בנשים שסבלו מבעיות גינקולוגיות.

בספרים שפורסמו על ידי גבירות סלרנו אפשר למצוא את המחקרים הרפואיים הראשונים שבוצעו על גוף האישה, המלצות על ניתוחים והשערות לגבי חוסר פוריות של הגבר. לגבירות סלרנו היה ידע מעמיק בצמחי מרפא, הן דגלו ברפואה מונעת והדגישו את חשיבות ההיגיינה, הדיאטה המאוזנת והפעילות הגופנית. הטיפולים שהומלצו על ידן כללו אמבטיות, מסז'ים, הקזת דם ומרתחים שהוכנו מצמחי מרפה שונים.

 גבירות סלרנו 
מעט ידוע בוודאות על חייהן ועל פעילותן של גבירות סלרנו. הן הוזכרו רבות בעבודותיהם של חוקרים ורופאים שבאו אחריהן ושמותיהן ועבודותיהן נכללים ב-Collectio Salernitana, אוסף מסמכים וחיבורים בנושאים רפואיים מבית הספר לרפואה סלרנו שפורסמו לראשונה בשנת 1852 בנאפולי.

עם גבירות סלרנו נמנו:

 טרוטה מסלרנו (באיטלקית: Trotula de Ruggiero) 
טרוטה מסלרנו נולדה בסביבות שנת 1050 והייתה רופאה, מרצה וחוקרת בבית הספר לרפואה בסלרנו. היא הייתה אשתו של ג'ובאני פלטאריוס ואימם של ג'ובאני ומתיאו פלטאריוס, שלושתם רופאים בבית הספר לרפואה בסלרנו.

ספרה "על הטיפול במחלות נשים לפני ולאחר הלידה" (בלטינית: De passionibus mulierum currandorum ante in et post partum) נחשב לחיבור הראשון והחשוב בתחום הגינקולוגיה. הספר בן שישים ושלושה פרקים דן בנושאים כגון המחזור החודשי, התעברות, הריון, לידה ומחלות כלליות, שיטות למניעת הריון ובעיות פוריות של הגבר. הספר נערך מחדש ותורגם מספר רב של פעמים ושימש ככתב היד העיקרי בנושא בריאות האישה באירופה במשך יותר משמונה מאות שנה. בספר מידע רב על תכשירים רפואיים ממקור צמחי לטיפול בפצעים מזוהמים ועל שימוש באופיאטים לשיכוך כאבים לאחר ניתוחים, או במהלך הלידה.

ספרה "רפואה מעשית על פי טרוטה" (בלטינית: Practica secundumTrotum) דן בטיפול בפצעים ובמחלות פנימיות שאינן אופייניות לנשים בלבד.

ספרה "על קוסמטיקה לנשים" (בלטינית: De ornatum mullierum) מביא מרשמים מפורטים לשימוש קוסמטי ולטיפול בבעיות עור. חלק מהרכיבים המוזכרים על ידה נמצאים בשימוש עד היום.

בשל המוניטין הרב שרכשה כרופא וכחוקרת, כתבי היד שלה הופצו בכל האוניברסיטאות באירופה, תורגמו לשפות רבות ופורסמו במהדורות חדשות מדי מספר שנים. עבודותיה הניחו את יסודות הרפואה המודרנית.

 רבקה גוארנה (באיטלקית: Rebecca Guarna) 
ממוזער|תרשים שחובר בימי הביניים המתאר את הקשר בין צבע השתן למחלות שונות אפשריות.
 ממוזער| רופאה בימי הביניים

רבקה גוארנה, שפעלה במאה ה-13 או ה-14, הייתה רופאה ומנתחת שלמדה בבית הספר לרפואה בסלרנו. חיבוריה כוללים את De Urinis (אודות השתן), בו שיטות לאבחון מחלות על ידי בדיקת דגימות שתן, De febribus (אודות החום), De embrione (אודות העובר).

 אבלה דה קסטלומטה (באיטלקית: Abella de Castellomata) 
מעט ידוע על חייה של אבלה. היא נולדה כנראה בשנת 1380, למדה בבית הספר לרפואה בסלרנו, לימדה בו מקצועות הקשורים ב"מרה השחורה" ובאופן כללי בבריאות האישה והתמחתה יחד עם רבקה גוארנה בתחום האמבריולוגיה. אבלה פרסמה שני ספרים: "אודות המרה השחורה" (בלטינית: De atrabile), על אחת מארבע הליחות שהיו אחריות, על פי הרפואה היוונית העתיקים, למצבי הרוח ולהופעת מחלות, ו"אודות טבעו של נוזל הזרע" (בלטינית: De natura seminis humani) שלא השתמרו.

 קונסטנס קלנדה (באיטלקית: Constance Calenda) 
קונסטנס קלנדה, שפעלה במאה ה-15, התמחתה ברפואת עיניים, למדה ולימדה בבית הספר לרפואה בסלרנו ולאחר מכן באוניברסיטת נאפולי. עבודותיה בכתב לא השתמרו. משערים כי רכשה חלק מהשכלתה הרפואית תחת הדרכתו של אביה, סלוודור קלנדה, שהיה דקן בית הספר לרפואה בסלרנו (1415) ולאחר מכן דקן הפקולטה לרפואה באוניברסיטת נאפולי.

 מרקוריאדה (באיטלקים: Mercuriade) 
מרקוריאד, ששמה המלא אינו ידוע, הייתה רופאה, מנתחת, מרצה בבית הספר לרפואה בסלרנו ומחברת עבודות בתחום הרפואה. היא נולדה במאה ה-14 בסלרנו שם למדה בבית הספר לרפואה. מיוחסים לה ארבעה חיבורים: "על התקפים" (בלטינית: De crisibus) הדן בטיפולים רפואיים במקרה התקף, "על קדחת מדבקת" (בלטינית: De Febre pestilenti), הדן בטיפול בסוגי קדחת מדבקים, "על הטיפול בפצעים" (בלטינית: De curatione vulnerum) ו"על משחות" (בלטינית: De Ungentis). כל עבודותיה אבדו.

 פרנצסקה די רומא (באיטלקית: Francesca di Roma) 
פרנצ'סקה די רומא,(ספ') הייתה האישה הראשונה שהוסמכה לשמש כמנתחת, את הרישיון לעסוק בכירורגיה קיבלה ב-10 בדצמבר 1321 מידי הדוכס קרלו מקלבריה (ספ'). מאוחר יותר היא עבדה כמנתחת בחצר המלוכה בנאפולי יחד עם בעלה מתאו די רומאנה דה סלרנו, שעל פי עקרונות הדת היהודית והמוסלמית לא הורשה לטפל בנשים.

הערות שוליים

קטגוריה:רופאות איטלקיות
קטגוריה:סופרות איטלקיות
קטגוריה:נשים בימי הביניים