בת שבע באמבט (ורונזה)

בת שבע באמבט הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הוונציאני פאולו ורונזה, שצויר סביב שנת 1575. גובה היצירה 191 ס"מ ורוחבה 224 ס"מ. הציור מתאר סצנה מקראית או אלגורית שבה מופיעה אישה צעירה הרוחצת למרגלות גן שופע, לצד גבר מבוגר לבוש בגדי פאר. היצירה הגיעה לצרפת במאה ה־17 והשתלבה באוספים המלכותיים. בהמשך הוצגה בארמון ורסאי, שם הורחבה בחלקה העליון ובצידה השמאלי, ככל הנראה כדי להתאימה לעיטורי העץ שבקירות. בשנת 1991 הוחלט להשיב לה את ממדיה המקוריים, תוך שמירה על חלקי ההרחבה מאחורי המסגרת. מאז שנת 1811 שמורה היצירה באוסף מוזיאון האמנות של ליון.

 רקע ליצירה 
יצירה זו היא ציור נישואין שהוזמן על ידי לקוח ונציאני. היא נועדה ככל הנראה לציון איחוד משפחות במסגרת ברית נישואין, ומשקפת את המנהג הוונציאני לשלב נושאים מוסריים ואלגוריים בעבודות מסוג זה. היא הגיעה לצרפת במאה ה־17 ונכללה באוספים המלכותיים. לאחר מכן נשמרה בארמון ורסאי, והורחבה בחלקה העליון ובצידה השמאלי כדי להתאים לעיטורי העץ שבחדר. בשנת 1811 נשלחה היצירה לליון על ידי המדינה, וכיום היא שמורה במוזיאון לאמנויות היפות בליון. בשנת 1991 שוחזר הפורמט המקורי שלה, תוך שמירה על תוספת הבד מאחורי המסגרת החדשה.

 תיאור היצירה 
הקומפוזיציה מחולקת לשתי סצנות מנוגדות: בצד האחד מופיעה ארכיטקטורה סימטרית והרמונית, ובצד האחר - סצנה אינטימית המתרחשת בין גבר ואישה. הדמות הנשית, צעירה וחושנית, הסירה את תחתוניה וסנדליה אך נותרה עטופה בגלימה סגלגלה־כחלחלה. ידה השמאלית לוחצת קלות על שדה החשוף, בעוד ידה הימנית נוגעת בקצה זרם המים, כבודקת את טמפרטורתם. הבעות פניה, אוזנה האדומה, כף רגלה המתוחה והקשר בין מבטה למבט הגבר - כל אלה מדגישים את המתח התחושתי והאירוטי שבסצנה.

הדמות הגברית לובשת קטיפה אדומה וגלימה מוזהבת מעוטרת בקמיעות - לבוש המזוהה עם דוג'ים ונציאניים. שני חפצים המונחים לרגלי האישה, קנקן מים ותיבת תמרוקים, נושאים סמלי משפחה הרלדיים.

 הקשר היסטורי 
זהות הדמויות בציור איננה חד־משמעית. הדמות הנשית יכולה להתפרש כבת שבע, שאותה חומד דוד המלך לאחר שראה אותה מתרחצת, אך ייתכן גם שמדובר בשושנה החסודה, שניסתה להתגונן מפני שני זקנים שחשקו בה לשווא. פרשנות נוספת מצביעה על אסתר המלכה כדמות אפשרית. הדמות הגברית מזוהה לסירוגין עם דוד המלך עצמו או עם שליחו. בניגוד למקרא, שבו דוד אינו פוגש את בת־שבע ישירות, בציור נראה קשר ישיר ביניהם. בגדו המפואר של האיש תואם תיאור מלכותי יותר משליח, מה שמעלה שאלות פרשניות נוספות.

הציור הוזמן ככל הנראה לרגל נישואין על ידי משפחה ונציאנית רמת־מעמד. סמלי משפחות בדואֶר וסוראנצו מופיעים על האובייקטים שלרגלי האישה - האחד גלוי והשני מוצל - דבר שייתכן שנועד לרמוז לברית כלשהי בין שתי המשפחות, אף כי מקומו הנסתר של הסמל השני מטיל בכך ספק.

 פרשנות 
במהלך השנים שונה שם היצירה בין "בת־שבע ודוד" ל"שושנה והזקנים", בהתאם לאופן זיהוי הדמויות. לדעת ההיסטוריון דניאל ארס, בהתבסס על מחקרה של ז'וזפין לה פוֹל, היצירה משלבת יסודות משתי העלילות המקראיות: הדמות הגברית הבודדת מזכירה את דוד, אך המבנה האדריכלי והאלמנטים סביב הגבר מרמזים גם על סיפור שושנה. נראה כי ורונזה בחר להציג סינתזה בין הסיפורים - בשניהם ישנה אישה נאה הרוחצת בגנה, ונחשפת למבטו הפולש של גבר, כאשר האחת מואשמת לשווא והשנייה נלקחת בכפייה.

פרשנויות נוספות מדגישות את בחירתו של ורונזה להפחית את מידת העירום ביצירה, בשונה ממסורת אמנותית נפוצה ולהדגיש את הצד המאיים והמטריד של הגבר. לפי ניתוח היצירה שפורסם באתר "Sartle", הסצנה המקראית מדברת על לקיחתה של בת־שבע על ידי שליחי המלך במונח שמשמעותו המקורית קרובה ל"חטיפה" או "שבי", דבר המלמד על אובדן שליטה מצידה. בגרסה זו, האמן בחר להדגיש את נוכחותו של דוד באופן ישיר - לא כנציג סמלי אלא כדמות פיזית נוכחת - ובכך להבליט את ניצול הכוח והעוולה.

 השוואה ליצירות אחרות 
במסגרת מחקר שנערך באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, נבחנו יצירותיו של ורונזה שבהן מופיעים שלושה נושאים מקבילים: בת־שבע בבית המרחץ, שושנה והזקנים, ודיאנה ואקטאון. בשלושתם מופיעה דמות נשית בעת רחצה, הנתקלת במבט פולש של גבר. לפי המחקר, ורונזה עושה שימוש באירועים אלו כדי להרחיק את האשמה מן הדמויות הנשיות ולהצביע על אחריותם של הגברים – מתוך עמדה ביקורתית כלפי השיפוט המוסרי של תקופתו. בעזרת עמימות חזותית מכוונת, הוא מציג נשים כפגיעות אך לא אשמות, וגברים כאחראים הישירים להשלכות המוסריות והחברתיות של האירועים.

 סמליות 
הציור כולל מערכת עשירה של סמלים חזותיים המטעינים את הסצנה בממדים אלגוריים, מוסריים וחושניים גם יחד. בראשם עומדת "הדמות העירומה" המגולפת בפסל הניצב מעל בת־שבע. אף שמדובר באלמנט אדריכלי לכאורה, תנוחת הגוף הארוטית של הפסל - שהודגשה עוד יותר טרם הוספו לו ראש וידיים במאה ה־17 - יוצרת הקבלה מטרידה בין הגוף הנשי האידיאלי לבין בת־שבע החיה. מיקומו המדויק של ראשה של בת־שבע מתחת לגוף הפסל מחזק את האסוציאציה בין השתיים, ומעמיד את הדמות הנשית בתווך שבין מושא הערצה לבין אובייקט מיני. בכך, הפסל מבטא את הדו־משמעות של היופי הנשי - אידיאליזציה מחד, מינוף לתשוקה גברית מאידך.

ברקע, בתוך האדריכלות, נראית דמות המתבוננת מגבוה - המייצגת ככל הנראה את דוד המלך, אך גם את המבט המציצן של הצופה. בכך, ורונזה טומן בציור מבנה מתוחכם של מבט כפול: הדמות הנשית חשופה למבט גברי בתוך הסצנה עצמה, אך בו־זמנית גם לצופה החיצוני, שמוזמן לבחון את תגובתו המוסרית. הצופה הופך, ביודעין או שלא ביודעין, למשתתף במעשה ההתבוננות, ובה בעת נדרש לשאול על תפקידו כצופה בייצוג של ניצול.

סמליות נוספת עולה מתוך זרם המים שנוגע ביד האישה - תנועה שמאזכרת טהרה ורחצה, אך גם יוצרת הקשר חושני. המים, הנקשרים בתנ"ך לרחצה טקסית לאחר נידה (מקווה), נעדרים כאן מממד דתי מובהק, והופכים לסמל של נשיות פגיעה, מושהית בין תום לגירוי. קנקן המים והתיבה, הנושאים סמלי משפחות ונציאניות, מהווים רמזים לזיקה שבין סיפור אישי לאינטרס פוליטי - תזכורת לכך שגוף האישה ממוקם לא רק במרכז הסצנה החזותית אלא גם בלבם של מבנים חברתיים ופטריארכליים.

לבושו של הגבר - בגד קטיפה אדום וגלימה מוזהבת - יוצר זיהוי עם סמכות רפובליקנית גבוהה, אולי אף עם הדוג'ה הוונציאני. כך הופך המפגש בין הדמויות לסמל של יחסי כוח, כאשר הבדלים מגדריים מעוגנים גם בתלבושות, גם בתנוחות הגוף וגם במרחב הגן, המחולק בין שליטה גברית לפגיעות נשית.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:בת שבע בציורים
קטגוריה:דוד בציורים
קטגוריה:ציורי התנ"ך
קטגוריה:פאולו ורונזה
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16