דיוקן צעיר האוחז מכתב

דיוקן צעיר האוחז מכתב (באיטלקית: Ritratto di giovane con una lettera) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר האיטלקי רוסו פיורנטינו, המתוארך לשנת 1518. זהו הדיוקן המוקדם ביותר הידוע מבין כ־חמישה דיוקנאות המיוחסים לו, והיחיד שנושא תאריך מדויק. הציור נוצר בפירנצה, בעת שפיורנטינו היה בן כ־24 ועבד בסדנה של אנדראה דל סארטו. בעת ביצוע הציור שהה דל סארטו בצרפת, והדבר פתח בפני אמנים צעירים הזדמנויות להזמנות חדשות. הדיוקן שמור היטב, ומוצג כיום בגלריה הלאומית בלונדון.

 תיאור היצירה 
הציור מציג צעיר בלתי מזוהה, היושב בתוך חלל פשוט ומביט כלפי מעלה מהמכתב שבידו. בידו הימנית הוא מחזיק מכתב פתוח הנושא את התאריך 22 ביוני 1518. מבטו מופנה אל הצופה, ומשדר תחושת ריכוז ומעורבות במחשבותיו. הוא לבוש מקטורן שחור עשוי משי מבריק, עם שרוולים רחבים מבד דמשק - לבוש שמעיד על עושר וסגנון מאופק. חולצה לבנה נראית מתחת למקטורן, אך חלקה כוסה בשלב מאוחר יותר של הציור.

הקומפוזיציה חסרת עיטור, הצבעוניות מרוסנת, והסצנה מעבירה תחושת רגע פרטי. תווי הפנים בנויים ממשיחות מכחול מהירות בקווים מקבילים ומצטלבים, ללא רישום מקדים. הפנים נצבעו בטכניקה חופשית, והקווים נותרו גלויים ולא טושטשו. מקרוב קשה להבחין בפרטים, אך במבט ממרחק נוצרת דמות ברורה ומשכנעת. שינויים ניכרים בידיו של הדמות ובשולי המכתב. אצבעותיו צוירו בצורתן המחודדת והארוכה. אופן הצביעה הייחודי, שבו משיכות המכחול ניכרות לעין ואינן מעודנות, נחשב לסימן מזהה של האמן.

הקשר היסטורי
הדיוקן צויר בשנת 1518 בפירנצה, כאשר רוסו פיורנטינו היה בן כ־24 ושימש כחבר בסדנה של אנדריאה דל סרטו. באותה תקופה שהה דל סרטו בצרפת, והיעדרותו איפשרה לאמנים אחרים בעיר, בהם פיורנטינו, לקבל הזמנות חדשות. המועד המדויק המתנוסס על המכתב: 22 ביוני 1518 – עשוי היה לשאת משמעות אישית עבור הדמות המתוארת, אם כי זהותו לא פוענחה. כתב היד שעל גבי המכתב כולל סימנים נוספים שעשויים לרמוז על שמו וכתובתו של האיש, אך אלה טרם פוענחו. חותם השעווה שעל המכתב מוטבע בסמל השושן של פירנצה.

פרשנות
המבט של הדמות משלב בין חדות וחלומיות, ויוצר תחושת נוכחות מיידית כאילו הופתע ברגע של קריאה והתכנסות במחשבותיו. האופן שבו הוא מפנה את מבטו כלפי הצופה, בעוד ידו עדיין אוחזת במכתב פתוח, מדגיש את רגע ההפסקה האישית. תחושת הריאליזם הפסיכולוגי והמיידיות שהציור מעביר היו בראשית דרכן בדיוקן של ראשית המאה ה־16, והן ביטאו מגמה חדשה שפנתה לפטרונים בני המעמד הגבוה – אינטלקטואלים, בעלי הון ובעלי עניין פוליטי או ספרותי, אשר חיפשו ייצוגים מעמיקים ואישיים יותר. הסגנון החדשני והחופשי של רוסו פיורנטינו, שהתבטא בטכניקת צביעה מהירה, בהיעדר רישום מקדים ובצורות מופשטות יחסית, עורר בתחילה הסתייגות בקרב לקוחות פוטנציאליים בעירו. כתוצאה מכך פעל בעיקר מחוץ לפירנצה, תחילה ברחבי טוסקנה ובהמשך בצרפת. לבסוף, דווקא הסגנון הבלתי שגרתי הזה – הכולל גם את הגישה הרגשית לדיוקן – הוא שזיכה את האמן בהערכה.
250px|ממוזער|ימין| "דיוקן צעיר" מאת אנדראה דל סרטו, יצירה שיש המשווים לדיוקן שצייר פיורנטינו מבחינת הקומפוזיציה והאיפוק הצבעוני.
250px|ממוזער|שמאל|"דיוקן אביר ממסדר יוחנן הקדוש" מאת רוסו פיורנטינו - מציג את אותה טכניקת צביעה חופשית ובניית תווי פנים בקווים חופפים כפי שבולטת בדיוקן הצעיר האוחז מכתב.
השוואות ליצירות אחרות
מאפיינים רבים בציור זה – ובהם הקומפוזיציה המצומצמת, הצבעוניות המרוסנת ותחושת רגע פרטי שהופרע – מקבילים ליצירתו של אנדראה דל סרטו דיוקן צעיר , אשר צוירה בסביבות 1517–1518. ההשוואה מקבלת משנה תוקף לנוכח העובדה שרוסו פיורנטינו עבד באותה עת בסדנתו של דל סרטו, שנעדר באותו זמן מצרפת. עם זאת, פיורנטינו התאפיין בסגנון חריג ביחס לעמיתיו הפלורנטיניים: יותר מכל אחד מהם, הוא איפשר למשיחות המכחול להישאר גלויות לעין, והעדיף בניית תווי פנים בקווים חופפים ומצטלבים, מבלי להחליקם או למזגם. גישה זו, אשר ניכרת גם בדיוקן זה, מופיעה באופן בולט גם ביצירה אחרת של פיורנטינו – דיוקן אביר ממסדר יוחנן הקדוש (Portrait of a Knight of Saint John), שבה נשמרים אותם מאפיינים סגנוניים: טכניקת צביעה חופשית, היעדר רישום מוקדם ופרטי פנים המעובדים באותו אופן.

סמליות
המכתב שבידו של הצעיר ממלא תפקיד מרכזי ביצירה, הן כפריט מוחשי והן כרמז אפשרי לזהותו ולמצבו הנפשי. תאריך המכתב – 22 ביוני 1518 – עשוי לרמוז על מאורע אישי חשוב, אך משמעותו נותרה עלומה. כתב היד המופיע על גבי הדף כולל שורות נוספות, חלקן בקרבת אצבעותיו של הצעיר, אשר עשויות להכיל את שמו וכתובתו, שכן אזור זה היה גלוי כלפי חוץ כאשר המכתב היה מקופל. כמו כן, המעטפה נושאת חותם שעווה עם סמל השושן של פירנצה – סמל רשמי המזוהה עם העיר, אשר מדגיש את הקשר של הדמות למקום, ואולי גם את מעמדו החברתי. המבט החולף שמפנה הדמות כלפי הצופה, רגע לאחר שניתק מהמכתב, יוצר תחושת חיבור בין עולמו הפנימי לבין המסמך שבידו. כך משמש המכתב לא רק כאובייקט, אלא כסמל לעולם האישי, המעמדי והאינטלקטואלי של הדמות.

 הערות שוליים 

קטגוריה:דיוקנאות גברים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:הגלריה הלאומית (לונדון)