משבש פעילות הורמונלית

משבשי פעילות הורמונלית או משבשים אנדוקריניים (Endocrine disruptors או EDCs) הם חומרים כימיים, טבעיים או מעשה ידי אדם, המסוגלים לחקות או לשבש את פעולתם של ההורמונים בגוף, ולגרום שיבוש במערכת האנדוקרינית (ההורמונלית) של הגוף. חומרים אלה קשורים לשורה של בעיות בריאותיות הן בבני אדם והן בבעלי חיים. בהן פגיעה בפוריות, סרטן, סוכרת, אנדומטריוזיס, גיל התבגרות מוקדם, הפרעות נוירולוגיות והתפתחותיות, השמנת יתר, בעיות לב וכלי דם, ועוד. חומרים אלה מצויים במגוון מוצרים יומיומיים, ויכולים להשפיע גם ברמות חשיפה נמוכות מאוד.

מחקרים על משבשים אנדוקריניים מערערים על העיקרון הטוקסיקולוגי המסורתי שלפיו "המינון קובע את הרעילות", מאחר שנמצא כי חומרים אלו עלולים להשפיע גם במינונים נמוכים – השפעות שאינן ניתנות לחיזוי על סמך השפעותיהם במינונים גבוהים יותר. תופעה זו מכונה תגובה בלתי מונוטונית, והיא מתועדת היטב בספרות המדעית. ממצאים אלו הובילו לקריאות לשינוי יסודי בשיטות הבדיקה וההסדרה של חומרים כימיים, על מנת להבטיח הגנה מספקת על בריאות האדם והסביבה.

משבשי פעילות הורמונלית מצויים במגוון רחב של מוצרים יומיומיים, והחשיפה אליהם מתרחשת דרך מזון, מים, אוויר, מוצרי טיפוח ומגע עם חומרים תעשייתיים. חומרים אלו כוללים בין היתר ביספנול A, פתלטים, פאראבנים, חומרי הדברה, תרופות הורמונליות, ומעכבי בעירה – כולם בעלי יכולת לשבש את פעילות ההורמונים בגוף גם ברמות חשיפה נמוכות. המקורות לחשיפה מגוונים: מוצרי פלסטיק, קוסמטיקה, חומרי ניקוי, אריזות מזון, מזון, מים מזוהמים וטקסטיל תעשייתי. החשש גובר במיוחד כאשר מדובר בחשיפה ממושכת או בתקופות רגישות כמו הריון וילדות, שכן גם רמות נמוכות של חומרים אלו עלולות להוביל לפגיעות בריאותיות ארוכות טווח.

קיים ויכוח ציבורי ומדעי סביב הנושא. ישנם ארגונים הקוראים לפעולה רגולטורית מיידית להסרת חומרים אלו מהשוק, לעומת רגולטורים ומדענים אחרים הקוראים להמשך מחקר לפני נקיטת צעדים. כמה מהחומרים הללו כבר זוהו והוסרו מהשוק (כמו התרופה די-אתיל-סטילבוסטרול), אך לגבי חומרים אחרים לא ברור אם המינונים אליהם נחשפים בני אדם ובעלי חיים אכן מזיקים. ארגון הבריאות העולמי פרסם בשנת 2012 דו"ח שקובע כי גם חשיפה ברמות נמוכות עשויה להיות מסוכנת ולהוביל לסכנות בריאותיות. הדו"ח גם מציין כי דאגה מיוחדת קיימת בנוגע להשפעות של משבשים אנדוקריניים על שלבי ההתפתחות המוקדמים של בני אדם ובעלי חיים, שכן השפעות אלו עלולות להיות בלתי הפיכות ולעיתים אינן ניכרות אלא בשלבים מאוחרים יותר בחיים.

המערכת האנדוקריניות
250px|ממוזער|טקסט=המערכת האנדוקרינית בבני אדם|המערכת האנדוקרינית בבני אדם
מערכות אנדוקריניות מצויות ברוב סוגי בעלי החיים. המערכת האנדוקרינית מורכבת מבלוטות שמפרישות הורמונים, ומקולטנים שקולטים ומגיבים להורמונים.

ההורמונים נעים בגוף דרך זרם הדם ומשמשים שליחים כימיים. הם מתקשרים עם תאים שמכילים קולטנים תואמים על פניהם או בתוכם. ההורמון נקשר לקולטן באופן שמזכיר מפתח הנכנס למנעול. המערכת האנדוקרינית מווסתת תהליכים פנימיים איטיים באמצעות ההורמונים כשליחים, בתגובה לגירויים סביבתיים ולצורך בתיאום שינויים התפתחותיים ורבייתיים. השינויים שהמערכת האנדוקרינית מחוללת הם ביוכימיים, וכוללים שינוי בכימיה הפנימית והחיצונית של התא, במטרה להביא לשינוי ארוך טווח בגוף. מערכות אלו פועלות יחד לשמירה על תפקוד תקין של הגוף לאורך כל מחזור חייו. הורמונים כמו אסטרוגנים ואנדרוגנים, וגם הורמוני בלוטת התריס, נמצאים תחת בקרה של משוב, שמגבילה את רגישות הבלוטות.

הורמונים פועלים במינונים קטנים מאוד (חלקים למיליארד). לכן, חשיפה במינונים נמוכים להורמונים חיצוניים או לחומרים פעילים הורמונלית, כמו ביספנול A, יכולה לגרום לשיבוש אנדוקריני. חומרים אלה עלולים להיקשר לקולטנים המשויכים לתהליכים הורמונליים אחרים. מאחר שההורמונים הטבעיים כבר קיימים בגוף בריכוזים פעילים ביולוגית, תוספת של כמויות קטנות יחסית של חומרים חיצוניים עלולה לשבש את פעולתה התקינה של המערכת האנדוקרינית. לכן, משבש אנדוקריני יכול לגרום להשפעות מזיקות במינונים נמוכים בהרבה מהרמות שבהן נגרם נזק מרעל רגיל, תוך פעולה במנגנון שונה.

גם תזמון החשיפה קריטי. רוב שלבי ההתפתחות החיוניים מתרחשים בזמן ההריון, כאשר הביצית המופרית מתחלקת ומפתחת במהירות את כל מערכות הגוף, כולל חלק גדול מהמבנה המוחי. הפרעה לתקשורת ההורמונלית בשלבים אלו עלולה לגרום להשפעות משמעותיות על מבנה הגוף והתפתחות המוח. בהתאם לשלב ההתפתחותי של מערכת הרבייה, הפרעה לאיתות ההורמונלי עלולה לגרום להשפעות בלתי הפיכות, שלא יופיעו במבוגרים שיחשפו לאותו מינון ולאותה תקופה. ניסויים בבעלי חיים זיהו נקודות זמן קריטיות ברחם ובימים שלאחר הלידה שבהן חשיפה לחומרים מחקים או משבשים הורמונים גורמת להשפעות שליליות שנשמרות גם בבגרות. שיבוש בפעולת בלוטת התריס בתחילת ההתפתחות עשוי לגרום להתפתחות מינית חריגה בגברים ובנשים, לפגיעות בהתפתחות המוטורית המוקדמת וללקויות למידה.

מחקרים בתרביות תאים, בבעלי חיים, בחיות בר ובבני אדם שנחשפו בטעות, מראים כי כימיקלים סביבתיים גורמים למגוון רחב של השפעות על רבייה, התפתחות, גדילה והתנהגות. לכן, אף ש"השיבוש האנדוקריני בבני אדם כתוצאה מכימיקלים מזהמים עדיין אינו מוכח במידה רבה, המדע הבסיסי תקף והפוטנציאל להשפעות כאלה ממשי". חומרים בעלי פעילות אסטרוגנית, אנדרוגנית, אנטי-אנדרוגנית ואנטי-תירואידית נחקרו, אך עדיין ידוע פחות על אינטראקציות עם הורמונים אחרים.

הקשרים בין חשיפה לחומרים כימיים להשפעות בריאות מורכבים מאוד. קשה לקשר באופן חד-משמעי חומר מסוים להשפעה בריאותית מסוימת, ומבוגרים שנחשפים עלולים לא להראות תסמינים כלל. עם זאת, עוברים ועוברים ברחם, שהתפתחותם נשלטת במידה רבה על ידי המערכת האנדוקרינית, רגישים יותר לחשיפה ועלולים לפתח הפרעות בריאותיות או רבייתיות קלות או חמורות לכל החיים. בחלק מהמקרים, חשיפה לפני הלידה עלולה לגרום לשינויים קבועים ולמחלות בבגרות.

חלק מהקהילה המדעית מביע דאגה כי חשיפה למשבשים אנדוקריניים ברחם או בשנות החיים הראשונות עלולה להיות קשורה להפרעות בהתפתחות המוח, כולל ירידה במנת משכל, הפרעת קשב וריכוז (ADHD) ואוטיזם. חשיפה ברחם ל-DES (די־אתיל־סטילבסטטרול), ששימש כטיפול רפואי בעבר, נקשרה לסרטן מסוים ולמומים ברחם בקרב נשים.

בפרסום מ-2005, נמצא קשר בין פתלאטים (phthalates) בשתן של נשים הרות לבין שינויים גניטליים קלים אך ספציפיים אצל תינוקות זכרים – כולל מרחק אגנו-גניטלי קצר יותר (AGD), הדומה למרחק אצל נקבות, ירידה לא שלמה של האשכים, ושק אשכים ופות קטנים יותר. המדע שמאחורי מחקר זה הוטל בספק על ידי יועצים מתעשיית הפתלאטים, וב-2008 היו רק חמישה מחקרים על AGD בבני אדם, כאשר חוקר אחד אמר כי "עדיין לא נקבע אם מדידת AGD בבני אדם קשורה לתוצאות קליניות חשובות, וכך גם התועלת שלה כאמצעי להערכת פעילות אנדרוגנית במחקרים אפידמיולוגיים". כיום, מוסכם כי AGD הוא סמן לחשיפה אנדרוגנית ברחם במהלך תקופת ה"הזכרה" (masculinisation) בהתפתחות העוברית, ומספר מחקרים מצאו קשר בין AGD לבין שכיחות סרטן הערמונית
היסטוריה של המחקר
העיסוק המדעי בהשפעתם של חומרים כימיים על מערכת ההורמונים החל כבר במחצית הראשונה של המאה ה-20, אך המונח "משבשים אנדוקריניים" (Endocrine Disruptors) נטבע רק בשנות ה-90 של המאה ה-20. מחקר חלוצי בנושא פורסם ב-1991 בעקבות כינוס "כנס וינגספרד על עקרון הזהירות המונעת", שהוביל ל־"הצהרת וינגספרד" (Wingspread Statement), ובה הועלה לראשונה החשש שחומרים סינתטיים מסוימים עלולים לחקות או לחסום הורמונים טבעיים ולפגוע בהתפתחות תקינה של בעלי חיים ובני אדם.

בשנות ה־50 וה־60 נצפתה לראשונה פגיעה בבעלי חיים מימיים ובבני אדם עקב חשיפה לחומרי הדברה כמו די-די-טי (DDT). דיאתילסטילבסטרול (DES), תרופה שניתנה לנשים הרות, הורמון סינתטי מסוג אסטרוגן, ונמצא כי היא גורמת לפגיעות חמורות בעוברים, בעיקר בנות שנולדו לנשים שנטלו אותה, כולל פגיעה במערכת הרבייה, סיכון מוגבר לסרטן צוואר הרחם והנרתיק, בעיות פוריות, והפלות. מאוחר יותר זוהתה השפעה דומה גם מחומרים פלסטיים כמו ביספנול A (BPA) ופתלטים (phthalates), שנפוצים במוצרי פלסטיק, צעצועים, וכלי אוכל.

בשנת 1996 יצא לאור הספר "עתידנו הגנוב" (Our Stolen Future) שנכתב על ידי ד"ר ס. ג'יי. גולדמן, ד"ר ד. טוריי, ודן אשטון. הספר הציג לראשונה לקהל הרחב את הרעיון שמשבשי הורמונים בסביבה, כמו כימיקלים בתעשייה, יכולים להשפיע בצורה חמורה על התפתחות הרבייה, מערכת העצבים והבריאות הכללית של בני אדם ובעלי חיים.

בשנות ה־90 וה־2000 התרחב הידע המדעי הודות למחקרים אפידמיולוגיים וניסויים בבעלי חיים שהצביעו על כך שאף חשיפה למינונים נמוכים מאוד של משבשים הורמונליים עלולה לגרום לשינויים גופניים והתנהגותיים ארוכי טווח. ממצאים אלו עוררו עניין גובר בתחום הבריאות הציבורית והובילו להקמת מסגרות רגולטוריות באירופה ובארצות הברית שמטרתן לזהות ולהגביל חשיפה לחומרים אלו.

בשנת 1997 הכיר הפורום הבין-ממשלתי לבטיחות כימית (IFCS) בצורך בבחינה מעמיקה של ההיבטים הבריאותיים, הסביבתיים והאקו-טוקסיקולוגיים של חומרים משבשי מערכת אנדוקרינית, וביקש מהתכנית הבין-ארגונית לניהול תקין של כימיקלים (IOMC) לעסוק בנושא. בעקבות זאת, בשנת 2002 פרסם ארגון הבריאות העולמי את המסמך "Global Assessment of the State-of-the-Science of Endocrine Disruptors", שקבע כי קיימות עדויות נרחבות לשיבוש אנדוקריני בבעלי חיים, אך הידע על הקשר לחשיפה אנושית עדיין מוגבל.

בשנת 2012 קבע ארגון הבריאות העולמי כי קיימות מספיק ראיות לסכנות של משבשים הורמנוליים בני אדם וכי השפעות אלה מדאיגות במיוחד בזמן ההריון ובתקופת הילדות, שכן השפעות אלו עלולות להיות בלתי הפיכות ולעיתים אינן ניכרות אלא בשלבים מאוחרים יותר בחיים.

מאז, התרחב הידע המדעי בתחום באופן משמעותי, ובפרט בנוגע לרגישותם של עוברים ותינוקות לחשיפה לחומרים אלה. חשיפה כזו, אפילו ברמות נמוכות או כחלק מתערובות כימיקליות,

מסמך של ארגון הבריאות העולמית משנת 2021 מבהיר כי ב-20 השנים מאז 2002 התרחב הידע המדעי בתחום באופן משמעותי, ובפרט בנוגע לרגישותם של עוברים ותינוקות לחשיפה למשבשים הורמונליים. חשיפה לחומרים אלה, אפילו ברמות נמוכות או כחלק מתערובות של כימיקלים עלולה לגרום לשינויים בלתי הפיכים באיברים מתפתחים – בעוד שבבוגרים אותן חשיפות עשויות להיות פחות מזיקות. מחקרים עדכניים אף מצביעים על כך שמחלות רבות בגיל המבוגר מקורן בהתפתחות העוברית, למרות שגורמיהן עדיין לא הובהרו במלואם.

ההכרה כי חשיפה למשבשים הורמונליים קשורה למגוון רחב של בעיות בריאותיות, בהן בעיות פוריות, סרטן תלוי הורמונים (כגון סרטן השד והערמונית), סוכרת, השמנת יתר, ואף לקויות למידה והפרעות נוירו-התפתחותיות. לאור ההשלכות האפשריות על אוכלוסיות רגישות כגון עוברים, תינוקות וילדים, גוברת הדרישה לנקוט בגישה זהירה ולהפחית את השימוש בחומרים הידועים או החשודים כמשבשים הורמונליים.

ראו גם
 מזהם אורגני עמיד
 המערכת האנדוקרינית
 התפתחות עובר האדם
 התפתחות עוברית של המוח

הערות שוליים

קישורים חיצוניים

 אפיון איכותי כמותי לניטור חומרים משבשי פעילות הורמונלית במי נחל הקישון, המעבדה להידרוכימיה והמרכז לחקר המים בראשות פרופ׳ דרור אבישר, אוניברסיטת תל אביב, דצמבר 2016
 משבש אנדוקריני, אקו-ויקי

קטגוריה:זיהום
קטגוריה:זיהום מים
קטגוריה:המערכת האנדוקרינית
קטגוריה:ביוכימיה
קטגוריה:טוקסיקולוגיה