כלי טיס בלתי מאויש קרבי

כלי טיס בלתי מאויש קרבי, (באנגלית: unmanned combat aerial vehicle - UCAV) המכונה גם כטב"ם תקיפה, רחפן קרבי, כטב"ם חמוש או כטב"ם שדה קרב, הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) המשמש למשימות איסוף מודיעין, תצפית, רכישת מטרות וסיור, ומסוגל לשאת חימוש אווירי כגון טילים, טילים נגד טנקים (ATGM) ופצצות, על גבי נקודות תלייה חיצוניות (hardpoints), לצורך ביצוע תקיפות מדויקות באמצעות רחפנים.

כטב"מי תקיפה מופעלים לרוב בשליטה אנושית בזמן אמת, תוך שילוב של רמות שונות של אוטונומיה. הם מיועדים לשוב לבסיס לאחר ביצוע המשימה, להבדיל מ"רחפנים מתאבדים" (כטב"מים מתפוצצים) שתכליתם התפוצצות על המטרה בלבד, או מרחפני תצפית שמטרתם איסוף מידע בלבד.

בכלי טיס מסוג זה אין טייס אנושי על סיפונו. מאחר שההפעלה מתבצעת מרחוק באמצעות תחנת שליטה, אין צורך בציוד הדרוש לטייס אנושי, דבר שמביא להפחתת המשקל ולצמצום ממדי המטוס לעומת כלי טיס מאויש. למדינות רבות קיימים כטב"מי תקיפה מתוצרת עצמית הנמצאים בשימוש מבצעי, ורבות אחרות מייבאות רחפנים חמושים או מפתחות דגמים מקומיים לשימוש עתידי.

 היסטוריה 
ממוזער| 1972: ריאן פיירבי עם 2 טילי מאבריק
אחת ההתייחסויות הראשונות לרעיון של רחפן תקיפה נעשתה על ידי לי דה פורסט (Lee de Forest), מהחלוצים בתחום הרדיו, ויו. איי. סאנבריה (U. A. Sanabria), מהנדס טלוויזיה. השניים הציגו את הרעיון במאמר שפורסם בשנת 1940 בכתב העת Popular Mechanics.

רעיון כטב"ם התקיפה המודרני, כפי שהוא מוכר, מיוחס לג'ון סטיוארט פוסטר הבן (John Stuart Foster Jr.), פיזיקאי גרעין ממעבדת לורנס ליברמור. בשנת 1971, בעת שהיה חובב הטסת טיסנים הנשלטים בשלט רחוק, עלה בדעתו שניתן ליישם את התחביב לפיתוח נשק. הוא שרטט תוכניות, ובשנת 1973 בנתה DARPA (סוכנות המחקר לפרויקטים מתקדמים של משרד ההגנה האמריקאי) שני אב-טיפוס בשם "פריירי" (Prairie) ו"קאלרה" (Calera). הכלים פעלו באמצעות מנוע מכסחת דשא שעבר התאמה, יכלו לשהות באוויר כשעתיים ונשאו מטען במשקל של כ־13 קילוגרם.

 ישראל 
במלחמת יום הכיפורים בשנת 1973, השתמשה ישראל ברחפנים אמריקאים בלתי חמושות מדגם ריאן פיירבי, במטרה לעורר את מערך הנ"מ המצרי לירי מסיבי של כל הטילים שלו. המשימה הושלמה מבלי לגרום לנפגעים בקרב טייסי חיל האוויר הישראלי, שמהר מאוד ניצלו את התרוקנות מערך ההגנה האווירי המצרי.

בסוף שנות ה-70 ובמהלך שנות ה-80, פיתחה ישראל את דגמי המזל"ט מהסוגים הסקאוט והפיוניר, אשר סימנו מעבר למודל קל משקל, בסגנון דאון, בדומה לכטב"מים המודרניים. ישראל הייתה בין המדינות הראשונות שפיתחו ושילבו כלי טיס בלתי מאוישים (כטב"מים) למטרות תצפית בזמן אמת, לוחמה אלקטרונית ולשמש כפתיונות מכ"ם.

הדמיות הרדאר והתמונות שסיפקו הכטב"מים סייעו לישראל לנטרל לחלוטין את מערך ההגנה האווירית הסורי במסגרת מבצע ערצב 19, בראשית מלחמת לבנון הראשונה (1982), וזאת מבלי שטייסים ישראלים נפגעו.

 איראן 
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, במסגרת מלחמת איראן–עיראק, פרסה איראן כטב"ם חמוש שנשא שישה רקטות מסוג RPG-7.

פיתוח הכטב"מים באיראן החל כחלק ממאמצי הרפובליקה האסלאמית להשיג יתרון טכנולוגי צבאי ולהתגבר על מגבלות אמברגו נשק מערבי. כבר בראשית הדרך התמקדו האיראנים בפיתוח כלים פשוטים, זולים וקלים לתפעול, מתוך הבנה שמפעיליהם יהיו לרוב אנשי מיליציות וצבאות פרוקסי חסרי תשתית מתקדמת. דגמים מוקדמים שימשו בעיקר למשימות תצפית ואיסוף מודיעין, אך עם השנים התפתחה התעשייה המקומית לייצור כטב"מים חמושים ומתאבדים, דוגמת סדרות "שאהד", שהפכו לסמל עולמי של הלחימה הא-סימטרית האיראנית.

הכטב"מים האיראניים, ובראשם השאהד 136, מאופיינים בפשטות הנדסית, מודולריות וניידות גבוהה – תכונות המאפשרות ייצור המוני, תיקון מהיר והפעלה מבצעית בתנאי שטח קשים. עלותם הנמוכה (לעיתים כ-20,000 דולר בלבד ליחידה) הפכה אותם לאטרקטיביים עבור צבאות פרוקסי כמו החות'ים בתימן, חזבאללה בלבנון ומיליציות בעיראק, לצד שימוש ישיר בידי איראן עצמה. שאהד 136, למשל, הוא כטב"ם מתאבד בעל טווח של מאות ואף אלפי קילומטרים, שזכה לפרסום עולמי כאשר סופק לצבא רוסיה והופעל בהצלחה נרחבת במלחמה באוקראינה.

ההנדסה האיראנית שמה דגש על התאמה ליכולות נמוכות של מפעילים, על אחסון והובלה דיסקרטיים, ועל אפשרות לשדרוגים מהירים בשטח. לצד דגמים גדולים, פותחו גם כטב"מים קטנים וחמקניים במיוחד, דוגמת שאהד 101, שנועדו למשימות פגיעה מדויקת וחדירה לעומק שטח אויב. החל משנות ה-20 של המאה ה-21 נחשפו דגמים מתקדמים עם טווחים של עד 4,000 ק"מ, המאפשרים לאיראן לאיים גם על יעדים רחוקים באפריקה, אירופה וישראל.

הפצת הכטב"מים האיראניים למדינות ולארגוני טרור ברחבי המזרח התיכון, אפריקה ואף אירופה, הפכה אותם לאיום גלובלי משמעותי, והובילה למרוץ חימוש מואץ ולפיתוח מערכות יירוט והגנה ייעודיות בישראל, בארצות הברית ובמדינות נוספות.{{הערה|{כיוון=ימין}}

 ארצות הברית 
הצלחתה של ישראל בתחום הכטב"מים עוררה התרשמות רבה בקרב צבא ארצות הברית, שהחל במהרה לרכוש כטב"מים מישראל. מערכות כמו Hunter ו־Pioneer האמריקאיות פותחו כנגזרות ישירות של דגמים ישראליים. "מלחמת הכטב"מים" הראשונה הייתה מלחמת המפרץ הראשונה; על פי דו"ח של מחלקת הצי האמריקאי ממאי 1991, "לפחות כטב"ם אחד היה באוויר בכל עת במהלך מבצע סופה במדבר".

בעקבות הצלחת השימוש בכטב"מים במלחמה זו, השקיעו צבאות ברחבי העולם בפיתוח מקומי של כטב"מי תקיפה. הפגיעה המבצעית הראשונה שביצע כטב"ם אמריקאי התרחשה ב־7 באוקטובר 2001, באזור קנדהאר שבאפגניסטן.

בשנים האחרונות הרחיבה ארצות הברית את השימוש בתקיפות כטב"מים נגד מטרות בפקיסטן ובאזורים נוספים, במסגרת המלחמה בטרור. בינואר 2014 הוערך כי במהלך חמש השנים שקדמו לכך נהרגו כ־2,400 בני אדם בתקיפות שבוצעו באמצעות כטב"מים אמריקאיים. ביוני 2015, הוערך כי מספר ההרוגים הכולל מתקיפות אלה חצה את רף 6,000 הנפגעים.

בשנת 2020, טורקיה הפכה למדינה הראשונה שהשתמשה בכלי טיס אוניברסליים (UCAV) במתקפה גדולה ומתואמת על שדה קרב קונבנציונלי, כאשר תקפה כוחות בסוריה. הם שימשו לתקיפת עמדות אויב, למתן כיסוי לכוחות קרקע ולסיור אחר ארטילריה. רחפנים היו בשימוש נרחב במלחמת נגורנו-קרבאך בשנת 2020 בין אזרבייג'ן לארמניה. השימוש של אזרבייג'ן ברחפנים טורקיים זולים יותר מדגם TB2 נתפס כמכריע לניצחונם נגד הכוחות הארמנים. רחפנים היו בשימוש נרחב גם במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה בשנת 2022. השימוש ברחפנים מציע יתרון עלות: "אנשים לוקחים רחפנים קטנים, כמו אלה שניתן לקנות ב-JB Hi-Fi תמורת 2000 דולר, מניחים עליהם רימון, מעיפים אותם מעל קהל או טנק ומשחררים את הרימון. בעצם אפשר לבנות מכונה בשווי 3000 דולר כדי להשמיד ציוד של האויב בשווי 5 מיליון דולר".

 טורקיה 
בשנת 2020 הייתה טורקיה המדינה הראשונה שעשתה שימוש מבצעי בכטב"מי תקיפה (UCAV) במסגרת מתקפה מתואמת בקנה מידה רחב בשדה קרב קונבנציונלי, כאשר תקפה כוחות בסוריה. הכטב"מים שימשו לתקיפת מטרות אויב, לסיוע ולחיפוי על כוחות קרקעיים, ולסיוע באיכון מטרות עבור ארטילריה.

בכטב"מים נעשה שימוש נרחב גם במלחמת נגורנו קרבאך השנייה בשנת 2020 בין אזרבייג'ן לארמניה. השימוש שעשתה אזרבייג'ן ברחפנים הטורקיים מדגם באירקטאר TB 2, הנחשבים זולים יחסית, נתפס כגורם מרכזי בניצחונה על הכוחות הארמניים.

שימוש מסיבי ברחפנים נרשם גם במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה בשנת 2022. השימוש ברחפנים מציע יתרון כלכלי: "אנשים לוקחים רחפנים קטנים, כמו אלו שאפשר לקנות בחנות תמורת 2,000 דולר, מצמידים אליהם רימון, מטיסים אותם מעל רכב או קהל, ומשחררים את הרימון. כך ניתן להשמיד כלי רכב יקר בשווי 5 מיליון דולר באמצעות מערכת בעלות של כ־3,000 דולר בלבד".

 כטב"מים קרביים בשימוש חילות האוויר נכון ל-2025 
ממוזער|כטב"ם מסוג Baykar Bayraktar Akıncı אזרבייג'ני מתוצרת טורקית, מעל המסלול
ממוזער|DRDO גאטאק - הודי

 ישראל 
 אלביט הרמס 450 
שמאל|ממוזער| כטב"ם הרמס 450 של חיל האוויר מטייסת 200
חיל האוויר הישראלי מפעיל מגוון רחב של כטב"מים בין הדגמים המרכזיים ניתן למנות את "הרמס 450" ו"הרמס 900" של חברת אלביט מערכות, "שובל" ו"איתן" של התעשייה האווירית לישראל, וכן את "זיק", "רוכב שמיים" ו"קוליברי" המיועדים למשימות טקטיות ולתצפית קרקעית.

חיל האוויר הישראלי מפעיל טייסת של כטב"מים מדגם הרמס 450 מבסיס פלמחים שמדרום לתל אביב. דגם זה הותאם בישראל לשימוש ככטב"ם תקיפה, ולפי דיווחים שונים צויד בשני טילי הלפייר אמריקאיים או בשני טילים מתוצרת רפאל.

על פי מקורות ישראליים, פלסטיניים, לבנוניים ומקורות עצמאיים, נעשה שימוש בכטב"ם התקיפה הישראלי ברצועת עזה, וכן נעשה בו שימוש אינטנסיבי במהלך מלחמת לבנון השנייה. מדינת ישראל לא הכחישה את קיומה של יכולת זו, מאידך, מדיניותה הרשמית היא לא לאשר זאת בפומבי.

הכטב"מים של חיל האוויר ביצעו תפקיד מרכזי במבצעים רבים בעשורים האחרונים, בהם מבצע עופרת יצוקה (2008–2009), מבצע עמוד ענן (2012), מבצע צוק איתן (2014), מבצע שומר החומות (2021), ומלחמת חרבות ברזל (2023–הווה). במהלך מבצעים אלו הופעלו הכטב"מים למשימות מגוונות: איסוף מודיעין חזותי ואלקטרוני, סיוע לכוחות קרקעיים, תקיפת מטרות טרור, סיכול ממוקד של מחבלים, ניהול אש בזמן אמת, ואף שיבוש תקשורת אויב.

הכטב"מים מדגמי "הרמס 900" ו"איתן" בולטים ביכולותיהם לשהות באוויר במשך שעות ארוכות, לשאת חימוש מדויק ולבצע תקיפות כירורגיות. דגם "שובל" שימש בין היתר במבצע צוק איתן לאיתור ושיבוש חוליות שיגור רקטות, ובמבצע שומר החומות לתקיפת תשתיות טרור ברצועת עזה. דגמים טקטיים כמו "רוכב שמיים" מופעלים בעיקר על ידי כוחות היבשה, אך משתלבים גם בפעילות חיל האוויר במשימות תצפית והכוונת אש.

הפעלת הכטב"מים מאפשרת להשיג עליונות מודיעינית, להגיב במהירות לאיומים, ולבצע פעולות מדויקות תוך מזעור סיכונים לחיי אדם.

 טורקיה 
 טאי אקסונגור 
ה־TAI אקסונגור (TAI Aksungur) הוא כטב"ם מתוצרת תעשיות האוויר והחלל הטורקיות (TAI), שפותח עבור הכוחות המזוינים של טורקיה. הכטב"ם מבוסס על טכנולוגיה קיימת מסדרת כטב"מי האנקה (TAI Anka), והוא הכטב"ם הגדול ביותר מתוצרת החברה, עם כושר נשיאה המאפשר התקנת ציוד ייעודי בהתאם למשימות.

האקסונגור נועד למשימות ממושכות של סיור, איסוף מודיעין אותות (SIGINT), סיורים ימיים, וכן לשמש ככטב"ם תקיפה (UCAV). הכלי הראשון נמסר לצי הטורקי ב־20 באוקטובר 2021.

 באירקטר קיזילמה 
ממוזער|באירקטר קיזילמה Bayraktar Kizilelma הוא כטב"ם קרב מסוג UCAV בעל מנוע סילון שפותח עבור חיל האוויר וחיל הים הטורקי.
בירקטאר קיזילמה ־ Bayraktar Kızılelma הוא כטב"ם תקיפה סילוני, בעל מנוע יחיד, בעל חתימה נמוכה (Low-observable), המסוגל לטוס במהירות על־קולית ומתוכנן לפעול מסיפוני נושאות מטוסים. הכלי נמצא בפיתוח על ידי חברת Baykar, הידועה בעיקר בזכות הכטב"ם Bayraktar TB2.

ב־12 במרץ 2022 הודיע סלטשוק באיראקטאר, המנהל הטכנולוגי הראשי של Baykar, כי אב־הטיפוס הראשון של ה־Kızılelma נכנס לשלב הייצור.

 טאי אנקה-3 
טאי אנקה-3 (TAI Anka 3) הוא שם הקוד של כטב"ם תקיפה חדש בעל מנוע סילוני יחיד, הנמצא בפיתוח על ידי תעשיות האוויר והחלל הטורקיות (TAI). הכטב"ם יעוצב בתצורת "כנף מעופפת", ויכלול טכנולוגיות חמקנות להפחתת חתימה מכ״מית ואופטית.

הייעוד המבצעי של הכלי יכלול דיכוי מערכות נ"מ אויב (SEAD), חדירה לעומק שטח האויב וביצוע תקיפות אסטרטגיות כ"מפציץ".

 בריטניה 
 BAE Systems Taranis 
טאראניס הוא מיזם ניסיוני בריטי לפיתוח טכנולוגיית כלי טיס בלתי מאויש למשימות קרב (UCAV). המיזם הוא חלק מתוכנית הניסוי הבריטית האסטרטגית לכלי טיס בלתי מאוישים (Strategic Unmanned Air Vehicle Experimental – SUAVE). חברת BAE מערכות מתארת את תפקידו של טאראניס בהקשר זה כך: "תוכנית בת ארבע שנים, בהיקף תקציבי של 124 מיליון ליש"ט, היא חלק ממיזם הניסוי האסטרטגי של ממשלת הממלכה המאוחדת לכלי טיס בלתי מאוישים, ותוביל לפיתוח מדגים טכנולוגי של כלי טיס בלתי מאויש למטרות קרב, בעל מערכות אוטונומיות משולבות ותכונות חמקנות מתקדמות".

לדגם ההדגמה של טאראניס יהיה משקל המראה מרבי (MTOW) של כ־8,000 קילוגרם, והוא יהיה בגודל דומה לזה של מטוס האימון הבריטי BAE סיסטמס הוק – מה שהופך אותו לאחד מכלי הטיס הבלתי מאוישים הגדולים בעולם. המטוס צפוי להיות חמקני, מהיר, ובעל יכולת לשגר מגוון חימושים לעבר מספר מטרות. נוסף על כך, הוא עתיד להיות מסוגל להגן על עצמו מפני מטוסי אויב מאוישים וכלי טיס בלתי מאוישים אחרים.

עבודות הייצור הראשוניות החלו בספטמבר 2007, ובתחילת 2009 החלו ניסויי קרקע. טיסת הבכורה של טאראניס התקיימה באוגוסט 2013 באתר הניסויים וומרה שבאוסטרליה.Farmer, Ben (6 February 2014) Successful test flight for Taranis stealth drone  Daily Telegraph, Page 12 לדגם יהיו שני תאי חימוש פנימיים. עם שילוב מערכות אוטונומיות מלאות, הכוונה היא כי הפלטפורמה תוכל לקבל החלטות עצמאיות לאורך חלק נרחב מהמשימה.

 ארצות הברית 
J-UCAS
מערכת הקרב האווירית הבלתי מאוישת המשותפת (Joint Unmanned Combat Air Systems – J-UCAS) הייתה מיזם משותף של חיל הים של ארצות הברית ושל חיל האוויר של ארצות הברית, שנועד לרכישת כלי טיס בלתי מאוישים למשימות קרב. את המיזם ניהלה דארפ"א DARPA – הסוכנות למחקרי ביטחון מתקדמים של משרד ההגנה האמריקאי.

במסגרת סקירת ההגנה הרבע-שנתית (Quadrennial Defense Review) של שנת 2006, הופסקה פעילות התוכנית. במסגרת המיזם תוכנן שימוש בטכנולוגיות חמקנות, לצד אפשרות לחמש את כלי הטיס בחימוש מונחה מדויק כגון פצצות JDAM (Joint Direct Attack Munition), או פצצות זעירות מונחות כמו Small-Diameter Bomb, שמטרתן הייתה דיכוי מערכות ההגנה האווירית של האויב.

מפעילי המערכת היו צפויים להיעזר במקורות נתונים בזמן אמת, לרבות לוויינים, כדי לתכנן ולהגיב לשינויים בתנאי שדה הקרב וסביבתו.
ממוזער|מדגים טכנולוגיית X-47B UCAV
בהמשך, התוכנית חודשה תחת השם UCAS-D – תוכנית של חיל הים של ארצות הברית, שנועדה לפתח כלי טיס בלתי מאויש שמיועד לפעול מסיפון נושאת מטוסים."Carrier UCAVs: The Return of UCAS" , Defense Industry Daily, 7 February 2010

N-UCAS
UCAS-D והמטוס נורת'רופ גראמן X-47B הם ממשיכי הדרך של תוכנית J-UCAS שבוטלה בשנת 2006, והם פותחו עבור חיל הים של ארצות הברית בלבד. חברת בואינג פועלת גם היא בתחום זה, עם פיתוח הדגם X-45N.

במאמר מערכת שפורסם בתחילת שנת 2011 תחת הכותרת "השאיפות הימיות של סין" (China's Naval Ambitions), טענה מערכת העיתון הניו יורק טיימס כי "על הפנטגון להאיץ את המאמצים לצמצום פגיעותם של כוחות הצי האמריקאי באסיה לאיומים מטילים סיניים, באמצעות מתן יכולת להשלכת עוצמה הרתעתית מטווחים רחוקים. הפחתת הרכש של המשחתות מדגם DDG-1000 (שמערכת ההגנה מטילים שלה לוקה בחסר) הייתה צעד ראשון. צעד משמעותי יותר יהיה הפחתת התלות של הצי במטוסי תקיפה מאוישים לטווח קצר, דוגמת F-18 ו־F-35, לטובת כלי טיס בלתי מאוישים המשוגרים מנושאות מטוסים, דוגמת N-UCAS...".Editorial , The New York Times, January 1, 2011 (January 2, 2011 p. WK7 NY ed.). Retrieved 2011-01-02.

ב־6 בינואר 2011 הודיע משרד ההגנה של ארצות הברית כי תחום זה יהיה אחד מתחומי ההשקעה הנוספים במסגרת בקשת התקציב לשנת 2012.

 צייד-הורג (Hunter-Killer) של חיל האוויר האמריקאי 
דגמים כגון:
 דגם 396 RQ-4 גלובל הוק
 ג'נרל אטומיקס MQ-9 ריפר (במקור ה־Predator B)
 Eagle/Heron 2 של התעשייה האווירית לישראל

חיל האוויר של ארצות הברית שינה את מוקד תוכניתו לכלי טיס בלתי מאוישים למשימות קרב (UCAV) ממטוסי תקיפה טקטיים לטווח בינוני, לעבר מטוסים אסטרטגיים לטווח ארוך. הטכנולוגיה בתוכנית Long Range Strike מבוססת על מדגים הטכנולוגיה Polecat של חברת לוקהיד מרטין.

 רב-לאומי 
EADS Surveyor
דגם ה־Surveyor של חברת EADS (חלק מחברת איירבוס) נמצא בשלב חקירה ראשוני. מדובר בכלי טיס בלתי מאויש בעל כנף קבועה והנעה סילונית, שמיועד לשמש כתחליף למערכת הסיור CL-289. בשלב זה מפתחת EADS מדגים טכנולוגי בשם Carapas, המבוסס על שינוי של המל"ט האיטלקי Mirach 100. הדגם המיועד לייצור, עתיד להיות בעל תכונות חמקנות, מהירות מרבית של כ־850 קמ״ש, כושר שהייה באוויר של עד שלוש שעות, ויכולת נשיאת מטען חיישנים מתקדם, כולל ציוד ליירוט אותות תקשורת ומודיעין אותות (SIGINT). בנוסף, הוא יהיה מסוגל לשאת מטענים חיצוניים, כגון חיישנים להטלה מהאוויר או חימוש קל.

 גורמים לא-מדינתיים 
 המדינה האיסלמית 
באמצע שנת 2010 החל ארגון הטרור המדינה האסלאמית לעשות שימוש ברחפנים מסחריים, כדוגמת רחפני DJI Phantom מתוצרת סין, כדי להפציץ מטרות צבאיות בעיראק ובסוריה. במהלך הקרב על מוסול (2016–2017), דווח כי המדינה האסלאמית השתמשה ברחפנים לצורכי תצפית וכן כפלטפורמות לשיגור חימוש, באמצעות מתקנים מאולתרים להטלת רימונים וחומרי נפץ אחרים. במהלך הקרב, מטוסי קרב של חיל האוויר המלכותי הבריטי תקפו מתקן של הארגון ששימש לייצור ולהפעלת רחפנים.

 ארגונים חמושים במלחמת האזרחים בסוריה 
גם ארגונים חמושים במהלך מלחמת האזרחים בסוריה עשו, לפי דיווחים, שימוש בכלי טיס בלתי מאוישים לצורך תקיפות. דוגמה לכך היא מתקפה שבוצעה בתחילת ינואר 2018, ובה נחילי רחפנים חמושים במטענים תקפו בסיסים רוסיים במערב סוריה.

 קרטל הסמים במקסיקו 
החל משנות העשרים של המאה ה-21 החלו קרטלי הסמים במקסיקו להפעיל מאות רחפנים חמושים במטעני חבלה, אשר שימשו לתקיפת כוחות ביטחון ולוחמים מקרב כנופיות יריבות במהלך מאבקי שליטה בשטח. תופעה זו, שלא הייתה קיימת במקסיקו לפני 2020, התגברה באופן משמעותי, ובשנת 2023 בלבד דווח על 260 מקרים של שימוש ברחפנים נושאי פצצות, כאשר במציאות ייתכן שמדובר אף ביותר אירועים, במיוחד במדינת מיצ'ואקאן בה מתנהלים עימותים קשים בין קרטלים יריבים. לפי נתוני הצבא המקסיקני, עשרות שוטרים, חיילים ואזרחים נפגעו כתוצאה ממטענים שהוטלו מרחפנים, וחלק מהפצצות אף גרמו להרוגים. כל המטענים הללו מיוצרים באמצעים מאולתרים, לעיתים על בסיס אבק שריפה מסחרי או חומרי נפץ שנגנבו ממכרות. השימוש ברחפנים חמושים הפך לכלי מרכזי בלחימה של קרטלי הסמים, לצד מטעני צד ומכוניות תופת, ומציב אתגר משמעותי לרשויות האכיפה במקסיקו.

 חמאס במתקפת הפתע ב-7 באוקטובר 2023 
במהלך טבח שבעה באוקטובר ב-7 באוקטובר 2023, הפעיל חמאס עשרות רחפני תקיפה כחלק ממערך תקיפה מתואם, שכלל ירי רקטי מסיבי וחדירה קרקעית. הרחפנים שימשו למשימות איסוף מודיעין, תקיפה ישירה ושיבוש מערכי הגנה ישראלים. כבר בשלב הפתיחה, סמוך לשעה 06:30, שוגרו רחפנים חמושים במטעני נפץ קטנים לעבר מגדלי תצפית ועמדות "רואה יורה" לאורך גדר המערכת שהקיפה את רצועת עזה, תוך שיתוק מערכי התצפית של צה"ל ופגיעה ביכולת האיתור. חלק מהרחפנים תיעדו את המתקפה ושידרו תמונות בזמן אמת למפקדות חמאס, כחלק מלוחמה פסיכולוגית.

הרחפנים שימשו גם לתקיפת כלי רכב משוריינים – טנקים ונגמ"שים – בסמוך לגדר המערכת, תוך יצירת פרצות שאפשרו לחוליות מחבלים לחדור לשטח ישראל. על פי עדויות, חמאס אימץ טקטיקות דומות לאלה שנצפו במלחמת אוקראינה–רוסיה, כולל שימוש בזוגות רחפנים: אחד לאיסוף מודיעין והשני לתקיפה מבוקרת. מודלים מסחריים שונו להרכבה עצמית, עם יכולת נשיאת מטעני נפץ של עד 60 ק"ג.

מומחים ציינו כי חמאס הטמיע לקחים מפעולות קודמות – במהלך הפגנות "צעדת השיבה" נמנע משימוש גלוי ברחפנים כדי לשמר תדמית של חולשה, בעוד שבמקביל בנה יכולות מבצעיות מתקדמות. התברר כי הארגון צבר ידע טכנולוגי דרך תצפית על שדות קרב עולמיים, כולל התאמת רחפנים למשימות סיור ממוקדות נגד בסיסי צה"ל, בהם מתקן של יחידה 8200.

למרות התרעות מודיעיניות, היקף האיום והתחכום המבצעי של רחפני חמאס הפתיעו את המערכת הביטחונית הישראלית. הדבר הביא להכרה בצורך דחוף בפיתוח מערכי הגנה ייעודיים נגד איומים ברום נמוך, כולל לייזרים מוטסים ומערכות שיבוש מתקדמות.

חזבאללה במלחמת חרבות ברזל
במהלך מלחמת חרבות ברזל, חזבאללה הרחיב משמעותית את השימוש בכטב"מים כחלק מהמאמץ הצבאי נגד ישראל בגבול הצפון. החל מ-8 באוקטובר 2023, הארגון הפעיל עשרות ואף מאות כטב"מים מסוגים שונים, בהם רחפנים חמושים, כטב"מים מתאבדים וכטב"מי סיור ואיסוף מודיעין. הכטב"מים שימשו לתקיפת עמדות תצפית, מתקני תקשורת, כלי רכב משוריינים ומבנים צבאיים של צה"ל, וכן לאיסוף מודיעין בזמן אמת על תנועות כוחות ישראליים לאורך הגבול.

חלק מהכטב"מים נשאו מטעני נפץ והופעלו כ"רחפנים מתאבדים" שפגעו ישירות במטרות צבאיות, בעוד אחרים שימשו לתצפית, איתור מטרות והכוונת אש מדויקת של טילי נ"ט ורקטות. חזבאללה אף תיעד חלק מהתקיפות ושידר את הצילומים באמצעי התקשורת שלו, במטרה להמחיש את פגיעותיו וליצור השפעה פסיכולוגית. לפי הערכות גורמי ביטחון, חזבאללה שדרג את מערך הכטב"מים שלו בעזרת טכנולוגיה איראנית, והצליח להפעיל כלים בעלי טווח, דיוק ויכולת נשיאת מטען משופרים.

צה"ל פיתח מענה מבצעי וטכנולוגי לאיום, שכלל יירוט כטב"מים באמצעים אלקטרוניים, ירי נ"מ וטילי כתף, אך חלק מהכלים הצליחו לחדור את ההגנה ולפגוע במטרות ישראליות. השימוש הגובר בכטב"מים על ידי חזבאללה במהלך המלחמה יצר אתגר מתמשך למערכת הביטחון, והוביל להאצת פיתוח מערכות גילוי ויירוט ייעודיות.

החות'ים התימנים במהלך מלחמת חרבות ברזל
במהלך מלחמת חרבות ברזל, החות'ים מתימן הרחיבו את השימוש בכטב"מים כחלק מהמערכה האזורית נגד ישראל ובעלות בריתה. מאז אוקטובר 2023 ועד מאי 2025 שיגרו החות'ים למעלה מ-60 כטב"מים מתאבדים לעבר שטח ישראל, בעיקר לכיוון אילת, תל אביב ולמתקנים אסטרטגיים בים האדום. מרבית הכטב"מים יורטו על ידי מערכות ההגנה האווירית של ישראל, ארצות הברית ובעלות בריתה, אך מספר כטב"מים הצליחו לחדור למרחב האווירי הישראלי ולפגוע בתשתיות אזרחיות, לרבות נמל אילת, מתקנים לוגיסטיים ומבנים בערים מרכזיות. באירוע חמור במיוחד ביולי 2024 פגע כטב"ם חות'י בלב תל אביב, סמוך לשגרירות ארצות הברית, וגרם למותו של אזרח ישראלי ולפציעתם של עשרה נוספים. הכטב"מים בהם השתמשו החות'ים מבוססים ברובם על טכנולוגיה איראנית, דוגמת דגמי "שאהד" ו"סמאד", ומאפשרים להם לבצע תקיפות בטווחים של אלפי קילומטרים.

 טקטיקות נגד רחפנים 
 מלחמת רוסיה אוקראינה 
במלחמת אוקראינה–רוסיה נעשה שימוש נרחב ברחפנים ובכטב"מים, והם הפכו לכלי מרכזי בשדה הקרב המודרני. חיילים אוקראינים עשו שימוש באותות GPS כדי להנחות רחפנים לאיתור סוללות ארטילריה רוסיות, לסייע באיכון מטרות ולהכווין אש ארטילרית אוקראינית. כאשר אותות ה-GPS שובשו באמצעי לוחמה אלקטרונית רוסיים, יעילות הרחפנים נפגעה, והאוקראינים נאלצו להסתמך על מסלולים מתוכנתים מראש כדי לעבור אזורי שיבוש עד לחידוש הקשר. מערכות מתקדמות שסופקו לאוקראינה ממדינות המערב, דוגמת AeroVironment Switchblade, כוללות יכולות אוטונומיות מתקדמות, ומאפשרות לרחפן לאתר מטרות בכוחות עצמו, כאשר נדרשת התערבות אנושית רק לאישור תקיפה.

המלחמה מאופיינת ב"מרוץ חימוש" טכנולוגי מתמיד בין שני הצדדים, הכולל שדרוג מתמיד של הרחפנים, מערכות הניווט והאנטנות, וכן פיתוח טכניקות לוחמה אלקטרונית מתקדמות לשיבוש והפלת רחפנים.  לצד זאת, תועדו לראשונה קרבות אוויר בין רחפנים, כאשר רחפן אוקראיני פגע ברחפן רוסי – מקרה שנחשב לאחד הראשונים של "קרב רחפן מול רחפן".

בנוסף, נעשה שימוש נרחב ברחפני FPV (First Person View), שהם רחפנים זולים, מדויקים וקטלניים, שהופעלו בהמוניהם על ידי שני הצדדים, למטרות תקיפה והן לאיסוף מודיעין. הרחפנים הללו חוללו מהפכה בשדה הקרב, בזכות מחירם הנמוך, זמינותם הגבוהה ויכולת הפגיעה המדויקת שלהם. השימוש בהם הביא לעלייה חדה בקטלניות, והם הפכו לכלי עיקרי בלחימה, כאשר אלפי יחידות רחפנים מופעלות מדי יום.

 מלחמת צפון ודרום קוריאה 
ב-27 בדצמבר 2022 חדרו חמישה כטב"מים מצפון קוריאה לשטח דרום קוריאה, כאשר אחד מהם הגיע עד לאזור סיאול. כל חמשת הרחפנים שבו צפונה, למרות מרדף שנמשך כחמש שעות וכלל הפעלת מטוסי קרב ומסוקי תקיפה, שבמהלכו נורו כ-100 פגזים לעברם. במהלך המבצע התרסק מטוס תקיפה קל מדגם KAI KT-1 Woongbi, אך שני אנשי הצוות שרדו.

ראשי המטה המשולב של דרום קוריאה הודו כי אמנם ביכולתם ליירט כטב"מים תוקפים, אך יכולתם להתמודד עם רחפנים קטנים למטרות ריגול מוגבלת. קאנג שין-צ'ול, בכיר בצבא הדרום, ציין כי "היעדר המוכנות של צבאנו גרם לדאגה רבה בקרב הציבור... יש להפעיל באופן אקטיבי אמצעי גילוי לאיתור מוקדם של כטב"מים עוינים ולפרוס במהירות אמצעי תקיפה".

בעקבות התקרית הכריז נשיא דרום קוריאה, יון סוק-יול, כי המדינה תשקיע בפיתוח כטב"מים חמקניים המסוגלים לחדור לצפון קוריאה, ותקים יחידה צבאית ייעודית לכך.

בשנת 2022 משרד ההגנה של דרום קוריאה הודיע על שורת צעדים חדשים להתמודדות עם איום הכטב"מים, במסגרתם יושקעו כ-560 מיליארד וון דרום קוריאנים בחמש השנים הקרובות. התקציב יוקצה לארבע יוזמות עיקריות: פיתוח לייזר מוטס להשמדת כטב"מים גדולים, מערכת שיבוש ("soft kill") ליירוט כטב"מים קטנים, והקמת יחידה ייעודית ללוחמה ברחפנים, שתורכב משתי טייסות. הלייזר נמצא כבר בשלב ניסויים וצפוי להיכנס לשימוש מבצעי בשנת 2027. מערכת השיבוש תיועד בעיקר נגד רחפנים קטנים, ותפעל באמצעים אלקטרוניים לשיבוש שליטתם.

 ישראל במלחמת חרבות ברזל 
במהלך מלחמת חרבות ברזל, ישראל הפעילה שורת אמצעים מתקדמים בהתמודדות עם איום הרחפנים והכטב"מים ששיגרו חמאס, חזבאללה והחות'ים. צה"ל התבסס על מערך הגנה אווירית רב-שכבתי, שכלל את "כיפת ברזל", "קלע דוד" ומערכות יירוט נוספות, לצד שימוש במטוסי קרב ליירוט כטב"מים בנתיבים אסטרטגיים. במקביל, הושקעו משאבים רבים בפיתוח והצטיידות במערכות לוחמה אלקטרונית (ל"א) לשיבוש תדרי שליטה והנחיה של רחפנים וכטב"מים, וכן במערכות יירוט ייעודיות דוגמת תותחי "טייפון" ומערכות "פיטבול".

במהלך המלחמה, ישראל הפעילה לראשונה מערכות יירוט לייזר מבצעיות כנגד רחפנים וכטב"מים ששיגרו חמאס, חזבאללה והחות'ים. לפי משרד הביטחון וצה"ל, בין 30 ל-40 כטב"מים הופלו במהלך הלחימה באמצעות מערכות לייזר מתקדמות, בראשן "מגן אור" (Iron Beam), שפותחה על ידי רפאל, וכן דגמים ניסיוניים נוספים שפותחו בשיתוף אלביט מערכות ומפא"ת. המערכות הופעלו בעיקר בגזרת הצפון כנגד כטב"מי חזבאללה, אך גם בזירות נוספות, והיוו שכבת הגנה נוספת לצד "כיפת ברזל" ומערכות יירוט קינטיות אחרות.

הפעלת הלייזר התבצעה על ידי יחידות ההגנה האווירית של חיל האוויר, תוך כדי הלחימה, והמערכות עברו שיפורים טכנולוגיים מואצים במהלך המלחמה. יתרונה המרכזי של מערכת הלייזר הוא עלות היירוט הנמוכה – כ-5 דולרים בלבד ליירוט, לעומת עשרות אלפי דולרים במערכות טילים מסורתיות. עם זאת, המערכת מוגבלת ביעילותה במזג אוויר מעונן או אביך, ופועלת בטור מול מטרות.

הישגי היירוט בלייזר נחשבים לפריצת דרך עולמית, וישראל היא המדינה הראשונה שהפעילה מערכות לייזר מבצעיות בקנה מידה משמעותי בשדה הקרב. משרד הביטחון הודיע כי מערכת "מגן אור" צפויה להיכנס לשירות מבצעי מלא עד סוף 2025, ותשולב במערך ההגנה הרב-שכבתי של ישראל.

 שגיאה בבחירת יעד 
קיימות רק הערכות לגבי היקף השגיאות בבחירת מטרות על ידי מפעילי כטב"מים ורחפנים, אולם שגיאות אלו אכן התרחשו וחלק מהן אף התפרסמו בתקשורת.

שגיאה קטלנית אירעה בדצמבר 2023, כאשר צבא ניגריה תקף בטעות כפר בצפון-מערב המדינה וגרם למותם של 85 אזרחים שחגגו בפסטיבל מוסלמי. הצבא מסר כי סבר שמדובר במורדים.

 משתמשים 
מדינות המפעילות כטב"מים חמושים פעילים ידועים:
 דגל שם מדינה סוג כטב"ם שבשימושמקורות  אלבניה Bayraktar TB2  אלג'יריה TAI Anka, TAI Aksungur  אזרבייג'ן Bayraktar TB2  בנגלדש Bayraktar TB2  ברזיל הרמס 450, הרמס 900  בורקינה פאסו Bayraktar TB2  סין GJ-11, Wing Loong I/II/III, CH-4, TB-001, WZ-10  צ'אד TAI Anka  ג'יבוטי Bayraktar TB2  מצרים Wing Loong, CH-4 Rainbow  אתיופיה Bayraktar TB2, Wing Loong, Mohajer-6  צרפת MQ-9 Reaper  הודו איתן  אינדונזיה CH-4 Rainbow, TAI Anka  עיראק CH-4 Rainbow, Mohajer-4, Mohajer-6, Ababil-3  איראן Hamaseh, Saegheh, Kaman-12/22, Fotros, Shahed 129/149/171, Meraj, Ababil, Mohajer-4/6/10, Shahed Gaza, Shahed Saegheh  ישראל הרמס 450, הרמס 900, איתן, הרון 1  איטליה MQ-1 Predator, MQ-9 Reaper  קזחסטן TAI Anka  קוסובו Bayraktar TB2  קירגיזסטן TAI Anka, TAI Aksungur, Bayraktar TB2, Bayraktar Akıncı  לוב Bayraktar TB2 (GNA) / Wing Loong II (LNA)  מלזיה TAI Anka  האיים המלדיביים Bayraktar TB2  מאלי Bayraktar TB2  מרוקו MQ-9 Reaper, Bayraktar TB2, Wing Loong  מיאנמר CH-3A Rainbow, CH-4 Rainbow  הולנד MQ-9 Reaper  ניז'ר Bayraktar TB2  ניגריה Songar, Bayraktar TB2, Wing Loong, Rainbow, Yabhon Flash-20  פקיסטן NESCOM Burraq, Shahpar-2, Wing Loong II, CH-4 Rainbow, Bayraktar TB2, Bayraktar Akıncı  פולין Bayraktar TB2  קטר Bayraktar TB2  רומניה Bayraktar TB2  רוסיה Orion, Forpost-R, Shahed 129, Mohajer-6  רואנדה Bayraktar TB2  ערב הסעודית Wing Loong, Vestel Karayel  סרביה Wing Loong, CH-92A  דרום אפריקה Milkor 380  ספרד MQ-9 Reaper  סודאן Mohajer-6, Ababil-3  סוריה Mohajer-6, Mohajer-4, Ababil-3, Ababil-2  טאיוואן Teng Yun, MQ-9 Reaper (בהזמנה)  טג'יקיסטן Ababil-2, Mohajer-2  טוגו Bayraktar TB2  תוניסיה TAI Anka  טורקיה TAI Anka, Bayraktar TB2, Vestel Karayel, TAI Aksungur, Bayraktar Akıncı  טורקמניסטן Bayraktar TB2, Rainbow, CASIC WJ, Busel MB1/MB2, Skystriker  אוקראינה Bayraktar TB2, R18  איחוד האמירויות הערביות Bayraktar TB2, Wing Loong II  הממלכה המאוחדת MQ-9 Reaper/Protector RG1  ארצות הברית MQ-1 Predator, MQ-1C Gray Eagle, MQ-9 Reaper, MQ-25 Stingray  ונצואלה Mohajer-6, Mohajer-2

 גלריית תמונות 

 ראו גם 
  איתן
  הרון 1 "שובל"
  פיירבי
  RQ-4 גלובל הוק
  MQ-9 Reaper
  באירקטאר TB-2
  באירקטאר אקינסי
  פוטרוס

 לקריאה נוספת 
 Horowitz M, Schwartz JA, Fuhrmann M. 2020. "Who’s prone to drone? A global time-series analysis of armed uninhabited aerial vehicle proliferation." Conflict Management and Peace Science.

 קישורים חיצוניים 

 רשימת כתבות באתרי אינטרנט אודות כטב"מים התקפיים שנאספה על ידי Greg Goebel
 מפעל הכטב"מים הותקף באמצעות כטב"ם 




 הדרכים השונות – הקיימות והעתידיות - להתמודדות עם איום הכטב"מים 



הערות שוליים

קטגוריה:כלי טיס בלתי מאוישים