נצרות באיראן

נצרות באיראן (פרס, ממלכת פרס) מתוארכת לשנים הראשונות של הדת, מאות שנים לפני הופעת האסלאם. הנצרות באיראן הייתה תמיד לצד דתות המדינה השונות, כמו: הזורואסטריות בפרס העתיקה, האסלאם הסוני החל מהמאה שביעית ולאחר מכן לצד האסלאם השיעי. הנוצרים באיראן משתייכים בעיקר לעדות הארמנית והאשורית, אך קיימות גם קהילות קטנות של נוצרים קתולים ופרוטסטנטים. לאורך הדורות, שמרו הנוצרים על זהותם האתנית והדתית באמצעות מוסדות קהילתיים, שפה, מנהגים וליטורגיה.

מאז המהפכה האסלאמית של 1979, הנצרות באיראן פועלת במרחב מורכב, כאשר מצד אחד היא בעלת נוכחות חוקית מסוימת, ומצד שני ישנן מגבלות חמורות על פעילות מיסיונרית או המרת דת מאסלאם לנצרות.

 נתונים 
שמאל|ממוזער|קתדרלת ונק הארמנית האורתודוקסית באספהאן. בנייתה הושלמה ב-1664 והיא שריד מהתקופה הצפאווית.

להלן הנתונים שהתפרסמו על ידי רשויות המדינה:
מִפקד סך הכל איראנים נוצרים +/− מספר % 1976 33,708,744 168,593 0.500% 1986 49,445,010 97,557 0.197% −42% 1996  60,055,488 78,745 0.131% −19% 2006 70,495,782 109,415 0.155% +39% 2011 75,149,669 117,704 0.157% +8%

 נתונים אחרים 
על פי דו"ח שפורסם בדצמבר 2014 על ידי משרד הפנים הבריטי, חיו 370,000 נוצרים באיראן.

 חלוקה לפי הכנסיות השונות 
הרשויות באיראן אינן מפרסמות נתונים באשר לחלוקה הפנימית בין הכנסיות והנתונים הבאים הם לרוב הערכות. מקובל להפריד בין "הכנסיות האתניות": דהיינו, נוצרים שהם צאצאי נוצרים מהעת העתיקה, לבין הכנסיות החדשות, שהופיעו באיראן, מאוחר יותר.

 הכנסיות האתניות 
 הכנסייה האפוסטולית הארמנית (ההערכות נעות בין 110,000, 250,000, ל-300,000 מאמינים)
 הכנסייה האשורית של המזרח (הערכות נעות בין 11,000–20,000 מאמינים),
 הכנסייה הקתולית (כ-21,000 מאמינים) בשלושה זרמים שונים:
 הכנסייה הכשדית הקתולית (3,900 מאמינים נכון לשנת 2014)
 הכנסייה הקתולית הארמנית
 הכנסייה הלטינית

 הכנסיות החדשות 

 הכנסייה הסביטריאנית

 הבישופות האנגליקנית של איראן

 היסטוריה 
 המאות הראשונות 
שמאל|ממוזער|מנזר תדאוס הקדוש, הכנסייה הארמנית בפרובינציה מערב אזרבייג'ן, באיראן. יש הסבורים כי נבנה לראשונה בשנת 66 לספירה על ידי תדאוס הקדוש ומאמינים וכאן נקבר.
על פי מעשי השליחים, היו אנשים שהגיעו מפרס, בין הנוצרים הראשונים שהתנצרו בחג השבועות. ומאז יש נוכחות מתמשכת של נוצרים באיראן.

במהלך המאה ה-1 החלה הנצרות להתבסס ברחבי המזרח התיכון. הנצרות הסורית התפתחה, בין היתר על בסיס קהילות יהודיות שקדמו להן ודיברו בשפה הארמית, שפה שעדיין מדוברת על ידי הנוצרים האשורים האתניים באיראן, צפון מזרח סוריה, דרום מזרח טורקיה וכן בעיראק.

מאשור שנשלטה על ידי פרס, הפיצו מיסיונרים את הנצרות האורתודוקסית ברחבי אשור ומסופוטמיה, ומשם לפרס, אסיה הקטנה, סוריה, הקווקז ומרכז אסיה.

בשנת 313 במילאנו, הוציאו, הקיסר המערבי קונסטנטינוס והקיסר המזרחי ליקיניוס, את האדיקט של מילאנו, ובו נקבע כי הדת הנוצרית הפכה לדת מותרת (Religio licita) באימפריה וכי יש לתת לנוצרים, ולבני כל הדתות אחרות, חופש לקיים את דתם בגלוי ומבלי להירדף. עם זאת, הנוצרים שחצו את הגבול הרומי-פרסי, במאה ה-4 נרדפו על ידי השליטים הסאסאנים של פרס, רדיפות שנמשכו עד לתקופת שלטונו של הורמיזד השלישי (457–459) ואז החלה הכנסייה הפרסית להיות גוף מוכּר. ההסכם שנחתם בשנת 484, בעקבות קרב אווריאר (451) העניק לנתינים הארמנים של האימפריה הפרסית זכות רשמית להצהיר בחופשיות על דתם הנוצרית.

לחץ פוליטי בתוך פרס והבדלים תרבותיים בינם לבין הנצרות המערבית הביאו לפילוג הנסטוריאני והכרזת האימפריה הרומית שהכנסייה המזרחית - כופרת. הבישוף של קטסיפון (בירת האימפריה הסאסאנית) קיבל את התואר קתוליקוס, ובהמשך, תואר פטריארך, ללא תלות בהיררכיה הרומית - ביזנטית.

 הכיבוש האסלאמי 
הכיבוש הערבי האסלאמי של פרס במאה ה-7 הועיל לנוצרים שקיבלו מעמד ד'ימי (מיעוט דתי מוגן), אך החל מהמאה ה-10 התעורר שוב המתח הדתי שהוביל לרדיפת הנצרות המקומית באשר היא נתפסה כקשורה למסעי הצלב.

 מהמאה ה-13 עד המאה ה-17 
השלטון המונגולי במאה ה-13 היווה הקלה עד שבסוף המאה אימץ אילח'אנאט את האסלאם והאוכלוסייה הנוצרית הסתגרה בגטאות אתניים.
ממוזער|דף בכתב פרסי מהמאה ה-14, מתוך הבשורה על פי מתי (הפסוקים הראשונים של הבשורה), אחד מכתבי היד העתיקים ביותר של התנ"ך בפרסית וכתב היד הפרסי הראשון שמצא את דרכו לספריית הוותיקן. הדף מתחיל במילים "[בשם] האב, ובשם הבן ובשם רוח הקודש, אלוהים אחד".

הרדיפות התחדשו במאה ה-14 כאשר טימור השליט המונגולי, הורה על טבח בנוצרים במסופוטמיה, פרס, אסיה הקטנה וסוריה. רוב הקרבנות היו אשורים וארמנים ילידים.ממוזער|כנסיית "מאר תומא" (תומאס הקדוש) האשורית ליד אורמיה, איראן

ב-1445 חלק מכנסיית המזרח דוברת שפת  התאחדה עם הכנסייה הקתולית ויחד התבססו ככנסייה נפרדת, ב-1553 כאשר האפיפיור יוליוס השלישי מינה את  ל"פטריארך כלדאי של בבל". מאז, רוב הקתולים האשורים באיראן הם חברי הכנסייה הקתולית הכלדאית, בעוד רוב הנוצרים נשארו בכנסייה האפוסטולית הארמנית.

מספר הנוצרים באיראן גדל משמעותית החל מהמאה ה-17. ב-1606, במהלך המלחמה העות'מאנית-ספווית, עבאס שאה הראשון יישב מחדש כ-300,000 נוצרים ארמנים באיראן ואף הקים עבורם רובע בבירה אספהאן, שעדיין מיושב בעיקר על ידי ארמנים נוצרים. בנוסף, מאות אלפי גאורגים וצ'רקסים נוצרים, גורשו מארצם בתקופות הספווית והקאג'רית, והתיישבו באיראן, אך בחלוף הזמן הם התאסלמו.
ממוזער|מטבע שהוטבע על ידי נוצרים איראנים בתקופה שלאחר הסאסאנים, באזור בים הכספי

 המאה ה-18 והמאה ה-19 
במאות ה-18 וה-19, מיסיונרים פרוטסטנטים החלו לפעול בפרס. בניגוד לכנסיות האתניות הוותיקות יותר, פרוטסטנטים אוונגליסטים אלה יצרו קשר עם הקהילה המוסלמית הפרסית ומכונות הדפוס שהביאו ייצרו חומר דתי רב בשפות שונות. כמה כנסיות פרוטסטנטיות עדיין קיימות באיראן ובכולן משתמשים בשפה הפרסית).

 המאה ה-20 
בתחילת המאה ה-20, גדלה האוכלוסייה הנוצרית באיראן, עקב המדיניות העות'מאנית: רצח העם האשורי (1914–1924) ורצח העם הארמני (1914–1923), שהביאו להגעת עשרות אלפי פליטים נוצרים לאיראן. עם זאת, בשלהי מלחמת העולם הראשונה, הכוחות העות'מאנים חצו את הגבול וטבחו עשרות אלפי ארמנים ואשורים גם בתוך גבולות איראן, במיוחד בפרובינציה "מערב אזרבייג'ן", אך גם במחוזות סמוכים. העות'מאנים החריבו קהילות נוצריות שלמות, בנות אלפי שנים, נרצחו כמחצית מהאשורים של פרס וכ-80 אחוזים מאנשי הכמורה והמנהיגים הרוחניים האשוריים נספו. והנוצרים נותרו עם קהילות קטנות מאוד.

בשנת 2008, הועבר המשרד המרכזי של "האיגוד הבינלאומי של האשורים" לאיראן, לאחר ששכן בארצות הברית במשך יותר מארבעה עשורים.

ב-2 בפברואר 2018, ארבעה מומחי זכויות אדם של האו"ם אמרו כי בני המיעוט הנוצרי באיראן, ובמיוחד אלו שהתנצרו, מתמודדים עם אפליה קשה ורדיפה דתית באיראן. הם הביעו את דאגתם בנוגע ליחסם של שלושה נוצרים איראנים הכלואים באיראן.

רוב הנוצרים האיראנים הם עירוניים ו-50% מהם מתגוררים בטהרן.

 מאז המהפכה האסלאמית 
לאחר המהפכה האסלאמית, לא ניתנים היתרים לבניית כנסיות רשמיות ולכן רבות הכנסיות הביתיות, על אף שהן נסגרות באופן קבוע על ידי שירותי הביטחון. על פי דו"ח משנת 2016 של המועצה העליונה לזכויות אדם, יש באיראן 284 כנסיות נוצריות ו-50 בתי ספר נוצריים. תוכניות לימודים וספרי לימוד בבתי הספר חייבים להיות מאושרים על ידי משרד החינוך.

 התנצרות של מוסלמים 
מוסלמים איראניים הממירים את אמונתם לנצרות עלולים להישפט לעונש מוות. (על אף שהחוק האזרחי אינו קובע במפורש עונש מוות, שופטים יכולים להטיל עונש מוות אם ירצו בכך). 

 חופש הדת באיראן 
בשנת 2023, המדינה קיבלה ציון של אפס מתוך ארבע עבור חופש דת. באותה שנה, היא דורגה במקום התשיעי הקשה ביותר בעולם להיות נוצרי.

 קישורים חיצוניים 

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:איראן: דת
קטגוריה:הכנסייה האפוסטולית הארמנית
איראן