מרים עוזבת את כס המשפט של הורדוס

מרים עוזבת את כס המשפט של הורדוס (באנגלית: Mariamne Leaving the Judgement Seat of Herod) הוא ציור שמן מאת הצייר הבריטי ג'ון ויליאם ווטרהאוס, שהושלם בשנת 1887. זהו אחד הציורים הגדולים ביותר של ווטרהאוס, ונחשב לאחת מיצירות השיא של תקופת יצירתו הקלאסית המוקדמת.

תוכן ונושא היצירה
הציור מתאר את מרים החשמונאית, אשתו של הורדוס מלך יהודה (מלך בשנים 37–4 לפנה"ס), ברגע בו היא עוזבת את כס המשפט לאחר שנגזר עליה עונש מוות באשמת בגידה - על פי עלילה שנרקמה על ידי בני משפחת המלוכה, ובראשם שלומית, אחותו של הורדוס. למרות אהבתו אליה, הורדוס נכנע ללחצים ואישר את ההוצאה להורג.

תיאור היצירה
הציור מציג את דמותה של מרים החשמונאית, אשתו של המלך הורדוס הגדול, בצאתה מאולם המשפט לאחר שנגזר עליה עונש מוות בגין בגידה. התיאור מתבסס על המסופר בחיבור "קדמוניות היהודים", שנכתב בשלהי המאה ה-1 לספירה על ידי ההיסטוריון היהודי יוספוס פלאוויוס (יוסף בן מתתיהו). לפי הסיפור, מרים הואשמה על ידי שלומית, אחותו של הורדוס, וכן על ידי אמו ובני משפחה נוספים, שהסיתו את המלך להוציא את גזר הדין לפועל. הורדוס, אשר היה קשור אליה בקשר רגשי עמוק, שקל להמיר את עונשה למאסר, אך לבסוף התרצה ללחצי מקורביו ואישר את ההוצאה להורג.
יוספוס מספר כי מרים "הלכה לקראת המוות ברוח שקטה... והראתה אפילו ברגעי חייה האחרונים את אצילותה לעיני כל המסתכלים. כך מתה האישה המצוינת בכיבוש הרוח ובגבהות־הרוח".

הציור מציג את מרים כשהיא עוזבת את אולם המשפט ופונה לאחור לעבר הורדוס, היושב על כס המלכות. לצידו נראית שלומית, הלוחשת באוזנו ונראית כמי שמעודדת את קיומו של גזר הדין. ההעמדה התיאטרלית של הסצנה הודגשה על ידי מספר מבקרים בני התקופה, שתיארו את התמונה במונחים של מופע בימתי. ג'ורג' ברנרד שו השווה את תנועתה של מרים לאקט תיאטרלי בו הדמות "צעדה כמעט החוצה מן המסגרת".

רקע התמונה כולל ארכיטקטורה עשירה, ובה קמרון חצי-עגול המעוטר בפסיפסים מוזהבים, אשר מזכיר, לדעת פ"ג סטיבנס, את סגנונם של ציירים אקדמיים צרפתיים בני המאה ה־19. מבקרים שונים העירו על העיצוב הדקורטיבי של הרקע, ועל השפעות סגנוניות אפשריות מאולמותיהם של אמנים בני התקופה כגון לורנס אלמה-טדמה. גוון הציור שואף למונוכרומטיות חלקית, ומשלב שלושה גוונים של לבן - בשמלתה של מרים, במדרגות השיש ובכס המלכות - שילוב שזכה לשבחים על הדיוק הטכני שבו בוצע.

במרכז הקומפוזיציה נראית מרים, לבושה שמלה לבנה ארוכה, פוסעת בריחוק אך במודעות אל עבר גורלה. לפניה משתרעת רצפה שברקע נראות עליה קבוצות של סיגליות. מאחוריה ממוקמים השופטים שפסקו את גזר הדין, היושבים תחת אפסיס מוזהב. הורדוס נראה יושב מהסס ומיוסר, בעוד שלומית נראית עומדת לצידו ולוחשת באוזנו. ההבעות והתנוחות של הדמויות תורמות לאפיון הדרמה הפנימית של הרגע.

הציור הוצג לראשונה בתערוכה השנתית של האקדמיה המלכותית בלונדון בשנת 1887. במהלך שני העשורים שלאחר מכן, הושאל לעשרות תערוכות, וזכה במדליות בפריז (1889), שיקגו (1893) ובריסל (1897). הביקורת בזמנו הייתה מעורבת: לצד שבחים על הביצוע הטכני והקומפוזיציה הדרמטית, היו גם הסתייגויות בנוגע לגודלו החריג ולמיקום הדמויות הראשיות ביחס לרקע הדקורטיבי.

סמליות
שמלתה הלבנה של מרים בציור מסמלת את טוהרה וחפותה מההאשמות שיוחסו לה. ג'ורג' ברנרד שו ציין כי ירידתה במורד גרם המדרגות מדגישה אותה כדמות המרכזית בציור, אך העובדה שהמדרגות מתעקלות ומובילות תחת קשת חשוכה מסמלת את גורלה העגום. פרחים קטנים, הדומים לסיגליות, פזורים על גרם המדרגות שעליו צועדת מרים. לסיגלית משמעות סמלית עשירה באמנות ובספרות, שם היא מזוהה עם נאמנות, צניעות ואהבה טהורה. הצבתן האפשרית בציור מחזקת את דמותה של מרים כקורבן טהור ונאמן, שנותרת מסורה להורדוס גם לאחר שבגד בה. ניגוד זה בין נאמנותה לאכזריות גורלה מדגיש את אופיו הטרגי של הסיפור. בדומה לשמלה הלבנה שהיא לובשת, גם הסיגליות תורמות להעברת מסר של חפות, מסירות רגשית ויושרה מוסרית, לנוכח חוסר הצדק המיוצג על ידי הורדוס וזקני הממלכה.

 קישורים חיצוניים 

הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציורי היסטוריה
קטגוריה:הורדוס
קטגוריה:ג'ון ויליאם ווטרהאוס: ציורים