נשיא פרו

נשיא פרו (בספרדית: presidente del Perú) הוא ראש המדינה של פרו. הנשיא הוא ראש הרשות המבצעת והוא הראש העליון של הכוחות המזוינים ו. הנשיא הוא הפקיד הציבורי הבכיר ביותר בפרו. לפי  משנת 1993, הקונגרס של פרו יכול להדיח את הנשיא ללא סיבה, ולמעשה להפוך את הרשות המבצעת לכפופה לרשות המחוקקת.

הנשיא נבחר כדי לכוון את המדיניות הכללית של הממשלה, לעבוד עם קונגרס הרפובליקה ומועצת השרים כדי לחוקק רפורמות, ולהיות מנהל של המדינה, לאכוף את החוקה, הקובעת את הדרישות, הזכויות והחובות הנשיאותיות. הזרוע המבצעת ממוקמת ב, הממוקם במרכז ההיסטורי של לימה. הבניין שימש ואוכלס על ידי ראשי המדינה של פרו, עוד מתקופת פרנסיסקו פיסארו ומלכות המשנה של פרו.

 תקופת הכהונה 
 מגבלות חוקתיות 
בדרך כלל, הנשיא נבחר לתקופת כהונה של חמש שנים, ונאסר עליו להיבחר מחדש באופן מיידי. נשיא לשעבר יכול להתמודד שוב לאחר שסיים את כהונתו וחלפה קדנציה מלאה נוספת. חילופי השלטון מתרחשים ב-28 ביולי, שהוא תאריך העצמאות מספרד ולכן חג לאומי, בטקס השבעה בקונגרס.

לקונגרס יש סמכות לסיים את כהונתו של נשיא בטרם עת באמצעות הדחה. על פי סעיף 113 לחוקה משנת 1993, ניתן להדיח את הנשיא עקב מוות, "נכות מוסרית או פיזית קבועה" שנקבעה על ידי הקונגרס, התפטרות, בריחה מטריטוריה לאומית ללא אישור מהקונגרס, או פיטורין בגין ביצוע עבירות המפורטות בסעיף 117 לחוקה.

ארבעה נשיאים של פרו ניסו להתפטר:  (התפטרות כפויה), , אלברטו פוג'ימורי ופדרו פבלו קוצ'ינסקי. אצל שלושה נשיאים נכשל ניסיון ההדחה, ואילו ארבע הדחות אחרות הסתיימו בהצלחה. הנשיא האחרון שנבחר ישירות היה פדרו קסטיו, שנבחר לכהונה מ-2021 עד 2026. סגניתו, דינה בולוארטה, עובדת ציבור לשעבר, ירשה אותו לאחר הדחתו לאחר ניסיון הפיכה כושל.

14 נשיאים שהפכו לנשיאים באמצעות הפיכה. ההפיכה המוצלחת האחרונה בוצעה על ידי אלברטו פוג'ימורי ב-1992, והוא נכלא מאוחר יותר בגין הפרת זכויות אדם ושחיתות.

 השבעה 
טקס ההשבעה הנשיאותי מתקיים בקונגרס בעיר הבירה לימה. טקסי ההשבעה מתקיימים תמיד ב-28 ביולי של השנה הרלוונטית, אם כי במקרה של ירושה חוקתית, ההשבעה היא ביום שבו יורש הנשיא מגיע ללימה. נשיא הקונגרס מחזיק בדרך כלל את האבנט הנשיאותי לפני שהנשיא הנבחר נשבע לתפקידו. לאחר שהנשיא נשבע, הוא מוכר על ידי כל זרועות הממשל של פרו כנשיא הדמוקרטי של הרפובליקה של פרו, באמצעות העברת האבנט מנשיא הקונגרס לידי הנשיא. כל נשיאי פרו היו קתולים ונשבעו לצד התנ"ך, ומול צלב קתולי.

 יצירת התפקיד 
המדינה הפרואנית המודרנית היא היורשת של מלכות המשנה של פרו. בשנת 1532 הגיעו הכובשים הספרדים לשטח, כפו את ריבונותם והצליחו לבסס תלות ספרדית. תלות זו החלה כמושלים המקבילים לכובשים, עם התואר מושל. בשנת 1542 הוקמה מלכות המשנה של פרו, שממשלתה הוחזקה על ידי נציג מלך ספרד בתואר המשנה למלך פרו (ראש הממשלה). פרנסיסקו דה טולדו היה הראשון שניהל באופן מסודר את המדינה בתפקיד זה. תקופה זו נמשכה 282 שנים מהקמתה ב-1542 ועד כניעת אייקוצ'ו ב-1824, למרות עצמאותה של פרו ב-1821.  היה המשנה למלך הזמני שהיה אחראי על העברת השלטון.

ביולי 1821, במהלך , הכריזו המדינות האוטונומיות השוכנות בפרו על עצמן כעצמאיות וריבוניות מפני השפעה של האימפריה הספרדית. מתוך הכרה באיום של תגובת נגד ספרדית, החלה מלכות המשנה האוטונומית לנסח חוקה בשיתוף פעולה הדוק עם  ב-1822. בעקבות מאמצים אלו נוצרה חוקה רשמית, שנקראה חוקת 1823. , פוליטיקאי פרואני, עמד בראש הקונגרס המכונן של פרו והוביל אותו, מה שהפך אותו לנשיא הבלתי רשמי הראשון של פרו.

החוקה הגדירה את שלוש הסמכויות של הממשלה, הרשות המבצעת, הרשות השופטת והרשות המחוקקת. מועצת המנהלים, טרמינולוגיה מדוברת ששימשה לסיווג עשרת הפוליטיקאים שכתבו את סעיפי החוקה, הייתה הייצוג הראשון של הרשות המבצעת. מאוחר יותר, התעוררו דיונים סביב סעיפי החוקה שנתנו לסימון בוליבר כוח מכריע. זה תמרץ את המנסחים הראשונים של החוקה להאיץ את תהליך הגדרת הסמכויות הביצועיות, לאזן בין שלוש הרשויות ולהתחיל לנסח רעיון לתפקידים ולסמכויות של התפקיד הרשמי של מנהיג המדינה של פרו.

ב-1823 מינה הקונגרס את  לנשיא הראשון של הרפובליקה. במשך תקופה קצרה התחלפה שורה ארוכה של נשיאים וגם החוקה חוותה שינויים, חלקם היו ריכוזיים יותר וחלקם ביזרו את הסמכויות. ב-1827 גובש מתווה שנועד למנוע דיקטטורה שתיתפס על ידי האוכלוסייה כחזרה למודל של שלטון העריצות הספרדי. כתוצאה מכך, ב-28 ביולי 1827 נכנס  לתפקיד הנשיא הרשמי והפך לנשיא הראשון של פרו שנבחר על ידי האוכלוסייה, מה שסימן את תחילת נשיאותה הסדורה של פרו.

 תפקידי הנשיא 
בהתאם לחוקת 1993, נשיא הרפובליקה, בנוסף להיותו ראש המדינה, הוא ראש הממשלה הלאומית. תפקידיו מפורשים בחוקה ובחוק האורגני של הרשות המבצעת.

 לציית ולאכוף את החוקה והאמנות, החוקים והוראות משפטיות אחרות.
 לייצג את המדינה, בתוך הרפובליקה ומחוצה לה.
 לכוון את המדיניות הכללית של הממשלה.
 להבטיח את הסדר הפנימי ואת הביטחון החיצוני של הרפובליקה.
 לכנס בחירות לנשיא הרפובליקה ולנציגים בקונגרס, כמו גם לראשי ערים וחברי מועצה ופקידים אחרים המצוינים בחוק.
 לזמן את הקונגרס לבית מחוקקים יוצא דופן; ולחתום, במקרה זה, על צו הכינוס.
 להפנות מסרים לקונגרס בכל עת ובאופן מחייב, בצורה אישית ובכתב, עם הקמת המועצה המחוקקת הרגילה השנתית הראשונה. ההודעות השנתיות מכילות הצגה מפורטת של מצב הרפובליקה והשיפורים והרפורמות שהנשיא רואה כנחוצים לבחינת הקונגרס. המסרים של נשיא הרפובליקה, למעט הראשון, מאושרים על ידי מועצת השרים.
 להפעיל את הסמכות להסדיר את החוקים מבלי לעבור עליהם או לפגוע בהם; ובמסגרת מגבלות אלה, להוציא צווים והחלטות.
 לציית ולאכוף את פסקי הדין וההחלטות של גופי השיפוט.
 למלא ולאכוף את החלטות חבר השופטים של הבחירות הארציות.
 מדיניות חוץ ישירה ויחסים בין-לאומיים; לאשרר הסכמים.
 למנות שגרירים באישור מועצת השרים, עם האחריות לדווח לקונגרס.
 לקבל סוכנים דיפלומטיים זרים ולהסמיך את הקונסולים למלא את תפקידם.
 לעמוד בראש מערכת ההגנה הלאומית; ולארגן את העסקת הכוחות המזוינים והמשטרה הלאומית.
 לאמץ את האמצעים הדרושים להגנת הרפובליקה, שלמות הטריטוריה וריבונות המדינה.
 להכריז מלחמה ולחתום על שלום, באישור הקונגרס.
 ניהול כספי ציבור
 ניהול משא ומתן על הלוואות
 להכתיב אמצעים יוצאי דופן, על ידי צווי חירום, בעניינים כלכליים ופיננסיים, כאשר האינטרס הלאומי דורש זאת ועם אחריות לדווח לקונגרס. הקונגרס רשאי לשנות או לבטל את צווי החירום הנ"ל.
 לווסת את שיעורי התעריפים.
 להעניק חנינות ולהקל בעונש.
 להעניק עיטורים בשם האומה.
 לאשר לפרואנים לשרת בצבא זר.
 הסגרה, באישור מועצת השרים, בעקבות דו"ח של בית המשפט העליון לצדק של הרפובליקה.
 לעמוד בראש פורום ההסכמה הלאומית, ולהיות מסוגל להאציל תפקיד זה לנשיא מועצת השרים.
 לממש את הפונקציות האחרות של הממשל והמנהל שהחוקה והחוקים מפקידים בידיו.

פעולותיו של נשיא הרפובליקה שאין להן אישור מיניסטריאלי בטלות. הנשיא עומד בראש מועצת השרים כאשר היא מתכנסת או כאשר הוא משתתף בישיבותיה. הוא גם ממנה ומפטר את נשיא המועצה ואת השרים האחרים, בהסכמה עם נשיא המועצה. השרים אחראים באופן אישי למעשיהם ולפעולות הנשיאותיות שהם תומכים בהן. כל השרים אחראים ביחד ולחוד למעשים פליליים או להפרות של החוקה או של החוקים שנשיא הרפובליקה נושא בהם, אלא אם כן הם מתפטרים מיד.

 סמלים נשיאותיים 
 אבנט נשיאותי 
האבנט הנשיאותי הוא המאפיין המובהק ביותר שהנשיא לובש ונמצא בשימוש מאז תחילת הרפובליקה. הוא עבר בירושה מהמשנה למלך האחרון. הצבתו ומסירתו של האבנט הנשיאותי מסמלים חילופי שלטון דמוקרטיים. האבנט משמשת את נשיא הקונגרס עד להשבעת הנשיא החדש.

האבנט הוא רצועה הנושאת את הצבעים הלאומיים (אדום ולבן), והנלבשת באלכסון מהכתף הימנית לצד שמאל של המותניים. על הרצועה רקום בחוט זהב סמל פרו. האבנט מיוצר באופן מסורתי על ידי משפחה מקומית בלימה, והוא נתפר לפי מידה עבור כל נשיא ונעשה בו שימוש רגיל עם חליפה רשמית, טוקסידו או מדים צבאיים. מאז 2006, המגן – שהיה בתחילה על המותניים – הועבר לגובה החזה.

 שרשרת הזוהר הגדולה 
השרשרת היא סמל הסמכות הגבוהה ביותר במדינה. היא עשויה זהב ומשובצת יהלומים, ובמרכזה מדליה עם סמל פרו. השימוש בה הפסיק לאחר ממשלו של פרננדו בלאונדה טרי, והתחדש על ידי אלאן גרסיה בפסגת האיחוד האירופי שהתקיימה בלימה במאי 2008.

 לוחית 
נשיא הרפובליקה נושא לוחית בכיס העליון השמאלי של התיק בצורת שרוך עם סמל הפיקוד הצבאי המכיר בו כמפקד העליון של הכוחות המזוינים. הלוחית זהובה ומצוירת בה שמש קורנת.

 מטה נשיאותי 
מקורו של המטה במנהג הספרדי לסמל כוח באמצעות מקל. המנהג החל במאה ה-18 בהרי האנדים. השימוש במקל המסמל את כוחו ומשרתו של הנשיא לא היה נפוץ בהיסטוריה של נשיאות פרו והוחלף אינספור פעמים בחרב.

 תנאי מועמדות 
לפי החוקה הנוכחית, כדי להתמודד לנשיאות על המועמד לעמוד בכמה תנאים, כדלקמן:
 נשיא חייב להיות פרואני מלידה, ומעל גיל שלושים וחמש בעת הגשת המועמדות. אסור לו להיות עם סנקציה פלילית או הצהרה אזרחית על נכות.
 בעלי התפקידים הבאים לא יכולים להיות מועמדים לנשיאות אם לא עזבו את תפקידם שישה חודשים לפני הבחירות: השרים וסגני שרי המדינה, החשב הכללי, חברי בית המשפט החוקתי, המועצה הלאומית של הרשות השופטת, הרשות השופטת, המשרד הציבורי, חבר המושבעים הארצי של הבחירות ונציב תלונות הציבור, נשיא הבנק המרכזי, המפקח על הבנקאות, הביטוח והמנהלים הפרטיים של קרנות הפנסיה והמפקח הלאומי על מנהל המס, אנשי הכוחות המזוינים והמשטרה הלאומית ומקרים אחרים המופיעים בחוקה.

האנשים הבאים מנועים מלהתמודד לנשיאות או לתפקיד סגן נשיא הרפובליקה:
 השרים וסגני שרי המדינה, החשב הכללי של הרפובליקה והרשויות האזוריות, אם לא התפטרו לפחות שישה חודשים לפני הבחירות.
 חברי בית המשפט החוקתי, המועצה הלאומית של הרשות השופטת, הרשות השופטת, המשרד הציבורי, הגופים המרכיבים את שיטת הבחירות ונציב תלונות הציבור, אם לא עזבו את תפקידם 6 (שישה) חודשים לפני הבחירות
 נשיא הבנק המרכזי, המפקח על הבנקאות והביטוח, המפקח על מינהל המיסים, המפקח הארצי על המכס והמפקח על מנהלי קרנות הפנסיה הפרטיות, אם לא התפטרו לפחות שישה חודשים לפני הבחירות.
 אנשי הכוחות המזוינים והמשטרה הלאומית שלא נסוגו למצב הפרישה לפחות שישה חודשים לפני הבחירות
 בן הזוג וקרובי המשפחה בדרגה הרביעית, והקרובים בדרגה השנייה, של מי שהיה נשיא בשנה שקדמה לבחירות.

 היסטוריה 

במהלך יותר מ-190 שנות עצמאותה, פרו נשלטה על ידי מנהיגי הצבא שנלחמו לעצמאות, מנהיגי מלחמת האוקיינוס השקט, נציגי האצולה ומנהיגים שנבחרו באופן דמוקרטי. כמו כן, ההיסטוריה של הנשיאות כללה מלחמות אזרחים, הפיכות ואלימות. יותר מפעם אחת, כמה מועמדים טענו לזכות להיות נשיא בו זמנית.

נעשה שימוש בתארים שונים עבור הנשיא, כגון "מגן פרו" (בשימוש על ידי חוסה דה סן מרטין) ו"המגן העליון" (על ידי ).

בהיסטוריה העכשווית, ידוע על שני נשיאים שלא היו ממוצא פרואני ישיר, אלברטו פוג'ימורי ופדרו פבלו קוצ'ינסקי. פוג'ימורי היה ממוצא יפני וקוצ'ינסקי ממוצא גרמני, יהודי, צרפתי ופולני. רוב הנשיאים נולדו בלימה.

שלושה נשיאים נרצחו בהיסטוריה של פרו – ,  ו. נשיא אחד, אלאן גרסיה, התאבד.

קישורים חיצוניים



 הערות שוליים 

*