אנרכיזם לאחר מחסור

אנרכיזם לאחר-מחסור הוא אוסף מאמרים מאת מארי בוקצ'ין, שפורסם לראשונה בשנת 1971 על ידי הוצאת רמפארטס (Ramparts Press). בספר זה, מציג בוקצ'ין את האפשרויות שצורת האנרכיזם עשויה לקבל בתנאים של חברה ללא מחסור. מדובר באחד מהחיבורים המרכזיים של בוקצ'ין, והתזה הרדיקלית שלו עוררה מחלוקת שכן בוקצ'ין טוען בה שהטכנולוגיה יכולה לשחרר את האדם מעול רוב העבודה ולסייע בביסוס חברה אוטופית.

תקציר
"האנרכיזם לאחר-מחסור" לפי בוקצ'ין הוא מערכת כלכלית המבוססת על "אקולוגיה חברתית", "מוניציפליזם ליברטרי" (שלטון מקומי ליברטרי), ושפע של משאבים בסיסיים. בוקצ'ין טוען שחברות פוסט-תעשייתיות מסוגלות להפוך לחברות ללא מחסור, ולכן ניתן לדמיין את "הגשמת הפוטנציאלים החברתיים והתרבותיים הגלומים בטכנולוגיה של שפע". הניהול העצמי של החברה מתאפשר כיום בזכות הקידמה הטכנולוגית, וכאשר הטכנולוגיה מופעלת באופן רגיש לסביבה, הפוטנציאל המהפכני של החברה משתנה באופן מהותי.

בוקצ'ין טוען כי הגידול בייצור שהתאפשר הודות להתקדמות הטכנולוגית של המאה העשרים כוון לרווח כלכלי בשוק, ובא על חשבון הצרכים האנושיים והקיימות האקולוגית. צבירת הון אינה עוד תנאי הכרחי לשחרור האדם, והתפיסה שמכשולים כמו המדינה, היררכיה חברתית, ומפלגות אוונגרד נדרשים למאבק החברתי – היא לדעתו מיתוס שיש להפריכו.

קבלה וביקורת
התזה של בוקצ'ין נחשבת שונה מזו של נועם חומסקי; בעוד ששניהם מסכימים שטכנולוגיית המידע נשלטת על ידי הבורגנות ואינה בהכרח משחררת, בוקצ'ין אינו מהסס להיאבק בשליטה זו על ידי פיתוח טכנולוגיות חדשות, חדשניות ורדיקליות. החוקר הפוסט-אנרכיסטי לואיס קול משווה את סגנונו של בוקצ'ין לזה של מרסל מוס, ז'ורז' בטאיי והרברט מרקוזה, ומציין שבוקצ'ין חזה את חשיבותה של הטכנולוגיה הסייברנטית לפיתוח הפוטנציאל האנושי – עשור לפני הופעת זרם הסייברפאנק. גם מריוס דה חאוס (Marius de Geus) התייחס בחיוב לספר, שתיאר אותו כ"סקיצות מעוררות השראה" לעתיד. פגי קורנגר  במאמרה "אנרכיזם: הקשר הפמיניסטי", תיארה אותו כ"ניתוח מעמיק" ו"דיון בפוטנציאל המהפכני בחברה טכנולוגית".

קישורים חיצוניים
 הספר בגרסה מקוונת, the anarchist library


הערות שוליים

קטגוריה:ספרי אנרכיזם