דנטה וורגיליוס

דנטה וורגיליוס (בצרפתית: Dante et Virgile) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הצרפתי ויליאם אדולף בוגרו, אשר נוצר בשנת 1850. הציור מתאר סצנה מתוך הקומדיה האלוהית של דנטה אליגיירי, והוא נחשב לחריג ביצירתו של בוגרו, שבדרך כלל התמקד בסצנות אידיאליסטיות מיתולוגיות או דתיות.

 תיאור 

הציור מתרחש בתעלה העשירית של המעגל השמיני בגיהנום הדנטאי (Malebolge) – אזור המוקדש לזייפנים, אלכימאים ומתחזים. המעגל כולו מתואר בכתבי דנטה כעמק נרחב ומעגלי, המחולק לעשר תעלות פנימיות, המוקפות כולן בחומת אבן בגוון ברזל קהה.

במרכז הציור נראים השניים נאבקים: סקיקי נושך את צווארו של קאפוקיו, נעץ ברך בגבו ושורט את חזהו – תנוחותיהם המעוותות מדגישות את האלימות והברוטליות של הסצנה. ג'אני סקיקי היה אציל פלורנטיני בן המאה ה־13, שנידון בגיהנום בכתבי דנטה על שהתחזה לאדם מת וזייף את צוואתו לטובת עצמו. קאפוקיו היה אלכימאי וכופר מסיינה, שנשרף על המוקד בשנת 1293, ודמותו מופיעה אצל דנטה כחוטא במלאכת זיוף הטבע. ברקע נראים דנטה וורגיליוס כעדים לזוועות: דנטה, בלבוש אפור, מכסה את פיו בתדהמה; ורגיליוס, בגלימה אדומה וכובע תואם, מביט מטה במבט קפוא.
העולם הסובב קודר ומבעית: שמיים אדומים־שחורים, משטחי סלעים, גופות נוספות בתנוחות עינוי, ודמות שטנית מעופפת בעלת ראש גולגולת מרחפת בין הצללים.

סגנון ואמצעים אמנותיים
בוגרו יצר את הציור בהתאם לשיטות ההוראה של האקדמיה לאמנויות בפריז – כולל סקיצות מוקדמות (croquis), טיוטות צבעוניות (ébauches) וציורים מפורטים של פרטים אנטומיים (études) בטרם העבודה הסופית. הקומפוזיציה מבוססת על קווים אלכסוניים בדמויות ובמבט, היוצרים תזזית ותנועה. לעומתם, קווי דמויותיהם של דנטה וורגיליוס מאוזנים וישרים, כסמל לריחוק מוסרי. האור מרוכז בגוף הלוחמים, כשהרקע מוצלל, והצבעים כוללים אדום עמוק, שחור, חום וגווני עור בהירים – ליצירת תחושת אימה, עומק ותלת-ממד.

השפעות אמנותיות
250px|ממוזער|ימין|יש הטוענים כי בוגרו ביקש ביצירה זו להתעלות על אז'ן דלקרואה, שצייר קודם לכן את "סירתו של דנטה" (1822), המבוססת גם היא על "הקומדיה האלוהית" של דנטה אליגיירי. עם זאת, טענה זו אינה מגובה באזכור של הצהרה ישירה מפי האמן.

על התמונה: אז'ן דלקרואה, "סירתו של דנטה", 1822, שמן על בד, מוזיאון הלובר, פריז. הציור מתאר את דנטה וורגיליוס חוצים את נהר הסטיקס, מוקפים בנשמות מעונות, ומסמל את המעבר מהנאו-קלאסיציזם לרומנטיקה בציור הצרפתי.
הציור "דנטה וורגיליוס" שואב השראה מהאסתטיקה של הפיסול הקלאסי, בדגש על יצירות מיוון ורומא העתיקות. תנוחות הדמויות המרכזיות – המתאבקים זה בזה – מזכירות פסלים של לוחמים ומתאבקים מהעת העתיקה, שבהם הושם דגש על תיאור אנטומי מדויק והאדרה של הגוף הגברי. ואולם בוגרו מסיט את האידיאל הקלאסי מהרואיות לאכזריות: שרירי הגוף המוגזמים, המתוחים והמעוותים מעבירים תחושת זעם, יצריות ופראות, ומרמזים על עיוות מוסרי עמוק.

תנוחות הדמויות, ובפרט זו של ג'אני סקיקי, יוצרות דימוי של חיה טורפת או ערפד: גופו של קאפוקיו נמתח לאחור, צווארו ננשך, ואצבעות יריבו שורטות את בית החזה – אלימות שמוצגת כמעוותת את הצורה האנושית וממחישה את השחתת הנפש.

ההשפעה הקומפוזיציונית ניכרת גם בדמויות המעונות הרבות שנראות בחלקה הימני של התמונה – גופות עירומות נמשכות כלפי מטה ונצבעות באדום לוהט. דימוי זה מזכיר את סצנת הגיהנום מתוך "יום הדין האחרון" מאת מיכלאנג'לו בקפלה הסיסטינית. בנוסף לכך, זוהי יצירה מובהקת של זרם הרומנטיקה האפלה (Dark Romanticism), שבא לידי ביטוי בשימוש באלימות גופנית, תשוקות קיצוניות וסביבה שטנית. הציור עוסק בכוחות המנוגדים המפעילים את האדם: אנושי מול חייתי, משיכה מול דחייה, תשוקה מול אימה. המתח הזה בולט במיוחד במיזוג שבין יופי חזותי ודיוק טכני לבין תוכן מזעזע ובלתי נסבל. בכך משתלב בוגרו במסורת שראשיתה בכתיבתו של דנטה עצמה וממשיכיה ביצירותיהם של ויליאם בלייק, הנרי פוסלי ודלקרואה.

פרשנות וסגנון
הציור מתואר כיצירה אפלה ומעוררת עניין, המשתייכת לצד האפל יותר של תקופת הרומנטיקה. עלילת הציור לקוחה מ"שאול" של דנטה ומתמקדת בעימות בין שני חוטאים – קאפוקיו, אלכימאי וכופר, וג'אני סקיקי, שגזל זהות של אדם מת על מנת לרשת את נכסיו. ברקע מופיעים דנטה ווורגיליוס, הצופים בזוועות הנחזה מולם, בעוד שיצור דמוי עטלף מרחף מעל, וגופות מעוותות מופיעות ברקע. הביקורת מציינת את השילוב בין אימה, גופניות מוקצנת וטכניקה ציורית קלאסית, באופן המהדהד את המתח בין ריאליזם לאימה מיתולוגית ביצירה.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:מוזיאון ד'אורסה: יצירות אמנות
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:גברים בציור
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:ויליאם אדולף בוגרו: ציורים