דיוקן של אישה צעירה וילד, בדמות ונוס וקופידון

דיוקן של אישה צעירה וילד, בדמות ונוס וקופידון (באנגלית: Portrait of a Young Woman and Child, as Venus and Cupid) הוא ציור מאת סר פיטר לילי, מן הדיוקנאות הארוטיים הבולטים ביותר שנוצרו באנגליה במאה ה־17. היצירה, השמורה בטירת צ'ידינגסטון , מיוחסת לאחת מפילגשיו של המלך צ'ארלס השני – נל גווין או ברברה וילירס – אך זהות המוצגת נותרה שנויה במחלוקת.

 הרקע ליצירה 
הציור מיוחס לראשית תקופת הרסטורציה האנגלית, בסביבות סוף שנות ה־1660, תקופה שהתאפיינה בפזרנות ובחסות מלכותית לאמנויות. לילי, יליד סוסט שבוסטפאליה למשפחה הולנדית, היגר לאנגליה בתחילת שנות ה־1640. לאחר ניסיונות בציור נופים וקומפוזיציות היסטוריות, עבר בהדרגה להתמחות בדיוקנאות וזכה להצלחה רבה בקרב האצולה. בשנת 1661 מינה אותו המלך צ'ארלס השני לצייר החצר הרשמי.

 השפעות וסמלים 
240px|ממוזער|שמאל|"ונוס וקופידון בדמות שלמה, בתוך נוף", ציור מאת פאריס בורודנה
250px|ממוזער|ימין|קופידון ופסיכה, ציור מעשה ידי אנתוני ואן דייק
היצירה משקפת השפעה מובהקת מן המסורת של הציור הוונציאני, ובפרט מסגנונו של טיציאן. ההשפעה מתבטאת בשילוב בין דמות נשית עירומה, המיוצגת באידיאליזציה מיתולוגית, לבין מרכיבים ארוטיים, במסגרת קומפוזיציונית המזוהה עם אמנות הרנסאנס האיטלקי. השפעה זו זוהתה גם בקרב בני התקופה, ובפרט על ידי המלך צ'ארלס השני, שהיה מודע לקשר הסגנוני בין טיציאן, ואן דייק ולילי, מתוך היכרותו עם אוסף האמנות של אביו.

הקומפוזיציה של הציור שואבת השראה ישירה מיצירתו של אנתוני ואן דייק "קופידון ופסיכה", שבה פסיכה מופיעה שכובה בתנוחה דומה – אך בכיוון הפוך – לדמות הנשית בציור הנוכחי. יצירה זו הייתה בעבר בבעלותו של לילי. מקבילות נוספות ניכרות ביצירה Naked woman and a Cupid מאת דירק פררס, שהתבססה על רישום מתוך אוספו של לילי, ובציור מאת פאריס בורדונה, גם היא חלק מאוספו.

הופעת קופידון לצד הדמות הנשית, ובגרסאות אחרות גם קשת, יונים ואשפת חצים, מעמיקה את ההקשר המיתולוגי וממקמת את הדמות כתיאור אלגורי של ונוס, סמל ליופי, אהבה וחושניות. מאפיינים אלה מרחיקים את היצירה מן התחום הריאליסטי וממקמים אותה בין דיוקן אישי לאידיאל מיתי.

הרקע הנופי המעודן שבציור עשוי להעיד על שיתוף פעולה עם הצייר פרוספר הנרי לנקרינק, שפעל בלונדון במחצית השנייה של המאה ה־17 ועסק בעיטור נופים, דגמים ובדים בדיוקנאות של דמויות מן החצר המלכותית.

 זהות הדמות הנשית ביצירה
זהות האישה המוצגת בציור הייתה נתונה לדיון נרחב, ושני השמות העיקריים שעלו לאורך השנים הם נל גווין וברברה וילירס. הציור מזוהה לעיתים קרובות עם היצירה שנרשמה ברשימת הרכוש של המלך ג'יימס השני בשנת 1688 כ"דיוקן של מאדאם גווין עירומה, עם קופידון", שהוסתר מאחורי לוח נייד שצויר בידי הנדריק דאנקרטס. זיהוי זה, יחד עם העדר מועמדות אחרות בציורים ידועים, מחזק את ההשערה כי מדובר בנל גווין. עם זאת, אין ודאות מלאה בזיהוי.

נל גווין (1687–1650), שחקנית בת המעמד הנמוך ומאהבתו של המלך צ'ארלס השני, הופיעה על הבמה כבר בגיל חמש־עשרה והפכה לדמות אהודה בחיי התרבות והחצר. היא נודעה בשנינותה ובקסמה, ונקשרה רומנטית תחילה לרוזן מדורסט ולאחר מכן למלך, אשר שמר לה אמונים עד מותו. היא ילדה לו שני בנים, אך לא זכתה לתואר אצולה. תיאורי הדיוקנאות שלה מוגבלים להדפסים בני התקופה שנעשו על פי יצירות שאבדו, בין השאר מאת לילי. באחד מהם היא מוצגת בעירום חלקי, כמקובל בדיוקנאות פילגשים בני הזמן, ואילו באחר, שבו היא מופיעה עם בניה, לבושה בלבוש צנוע.

מנגד, ברברה וילירס, לימים דוכסית קליבלנד , הייתה אחת הנשים הבולטות בחצר המלוכה בעשור הראשון לשלטון צ'ארלס השני ונודעה ביופייה יוצא הדופן. לילי צייר אותה פעמים רבות, ותיאר אותה כאישה שקשה לבטא את יופייה באמצעות אמנות. ישנה קרבה בין תווי פניה לבין הדמות המוצגת בציור, וייתכן שהצייר שאף להבליט את ארשת המבט ה"נוגה" שאפיינה אותה. באחת העדויות נרשם כי "כל תמונותיו של לילי נראו דומות זו לזו, כאילו כל עיני הנשים היו רדומות באותו אופן".

הקושי בזיהוי המודלית נובע גם ממיעוט הדיוקנאות המתועדים של נל גווין לעומת השכיחות של תיאורי וילירס, כמו גם מן הדמיון החזותי שהתקבע בציוריו של לילי. תיארוך היצירה מהווה מרכיב חשוב בדיון: לפי סגנונה, היא נוצרה ככל הנראה בסוף שנות ה־1660 – תקופה שבה נל גווין הייתה צעירה יחסית, ואילו וילירס כבר ילדה למלך מספר ילדים. העובדה שהציור נועד להישמר בהצנעה, ואף הוסתר מאחורי יצירה אחרת, עשויה לרמז על אופיו האישי והלא-רשמי – אך אינה מכריעה את זהות האישה.

זהות הילד
הילד המופיע לצד הדמות בציור נראה כבן שנה או שנתיים, גיל שאם היה אחד מבניה של גווין – היה ממקם את הציור בשנות ה־1670, מאוחר מדי ביחס לסגנונו. נוסף על כך, קשה להניח כי אישה כלשהי הייתה מבקשת לכלול את בנה בעירום חושני כדימוי של קופידון. משום כך, סביר יותר שמדובר בדמות אלגורית ולא בדיוקן אישי של אם וילד. גם אם זוהי דמות מסוימת מחצר המלוכה, ייתכן כי עשרים שנה לאחר יצירת הציור, כאשר הפופולריות של נל גווין גברה, חל בלבול בזיהוי בין השתיים, והוא שהשתקף בכתובות ובייחוסים מאוחרים.

 היסטוריית הבעלות 
בשנת 1746 נרשם הציור באוסף בית בקינגהאם, ומאוחר יותר תואר בידי ההיסטוריון ג'ורג' ורטיו כיצירה שנעשתה בהזמנת המלך עצמו. הציור נמכר בסותבי'ס בשנת 1950, ונרכש בידי האספן דניס באוור, שטען כי הדמות היא נל גווין. מאז שמור הציור בטירת צ'ידינגסטון. באוור הוריש את המקום ואת אוספיו לטובת הציבור, והכנסות מהיצירה מוקדשות לשימור האתר.

 גרסאות נוספות 
עותק מוקטן של הציור מצוי באוסף פרטי באנגליה, וגרסאות נוספות בשמן שמורות באוספים שונים. אחת מהן, במועדון Army & Navy בלונדון, כוללת דימויי ונוס מובהקים כגון יונים וקשת.

הערות שוליים

קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:ציורי שמן