העתקי ציורים של וינסנט ואן גוך

העתקי ציורים של וינסנט ואן גוך היא סדרה של העתקים שיצר וינסנט ואן גוך בעקבות עבודותיהם של אמנים אחרים בין השנים 1887 ותחילת 1890, בעת ששהה בבית החולים סן-פול בסן-רמי-דה-פרובאנס. בחיפוש אחר חידוש הרוח האמנותית, יצר ואן גוך יותר מ-30 עותקים של יצירות של כמה מהאמנים האהובים עליו, כשעשרים ואחת מתוכן היו העתקים של ז'אן-פרנסואה מילה, או בהשראתו. ואן גאך לא שכפל את הציורים כמו שהם אלא ביקש לתרגם את הנושאים והקומפוזיציות באמצעות נקודת המבט, הצבע והטכניקה האקספרסיוניסטית שלו, ולהוסיף להם משמעויות כפי שהוא הבין אותם. אחיו, תאו ואן גוך, הגדיר חלק מהיצירות בסדרה כיצירותיו הטובות ביותר.

 רקע 
במהלך חודשי החורף בסן-רמי, נקלע ואן גוך למצב בו לא הצליח למצוא נושאים לעבודותיו. הוא התגורר בבית החולים סנט-פול, מזג האוויר היה קר מדי לעבודה בחוץ ובפנים לא הייתה לו גישה למודלים. בעקבות כך החל ואן גוך להעתיק כמה מהיצירותיו האהובות עליו במה שהפך להיות הפרויקט העיקרי שלו במהלך חודשי החורף. ואן גוך כתב לתאו אחיו: "התחלתי ליצור אותם מבלי משים ועכשיו אני מגלה שאני יכול ללמוד מהם ושהם נותנים לי סוג של נחמה. המכחול שלי נע בין אצבעותיי כמו קשת מעל מיתרי כינור - לגמרי להנאתי."

באופן יוצא דופן ביצירתו של ואן גוך, בסדרה זו נכללים מספר יצירות דתיות. ייתכן כי בית החולים סנט פול, השוכן במנזר ישן, סיפק חלק מההשראה לכך. הוא מתאר במכתביו כי אדיקותן של הנזירות לפעמים הרגיזה אותו, אך מצא נחמה בדת. "איני אדיש, ומחשבות אדוקות מנחמות אותי לעיתים קרובות בסבלי."

 העתק בעקבות אמיל ברנאר 
אמיל ברנאר היה חבר אישי קרוב של ואן גוך. הוא השפיע על ואן גוך מבחינה אמנותית בכמה דרכים. ברנאר היה מתאר דמויות בשחור, תוך שהוא משחזר את מראהן של חיתוכי עץ דתיים מימי הביניים. מה שהביא ליצירה שטוחה ופרימיטיבית יותר. "שדה חיטה עם עורבים" של ואן גוך הוא דוגמה אחת לאופן שבו יצירתו של ברנרד השפיעה. ברנרד גם לימד את ואן גוך כיצד לעוות את הפרספקטיבה ביצירתו ובכך לגרום להבעה אקספרסיבית יותר.

ואן גוך כתב לברנאר על אידיאל אוטופי שבו אמנים עובדים בשיתוף פעולה, מתמקדים ברעיון משותף, כדי להגיע לגבהים אמנותיים "מעבר לכוחו של הפרט הבודד". הוא ציין כי אין פירוש הדבר שכמה ציירים יעבדו על אותה תמונה, אלא שכל אחד מהם ייצור יצירה ש"בכל זאת שייכים יחד ומשלימים זו את זו". כהדגמה לכך, צייר ואן גוך העתק בצבעי מים של סקיצה שצייר ברנאר של נשים ברטוניות.

 העתק בעקבות וירג'יני דמונט ברטון 
ואן גוך יצר תחריט של "האיש שלה בים" מאת וירג'יני דמונט-ברטון. התחריט הוצג בסלון של 1889.  התמונה מתארת, כמעט כולה בגווני סגול, סצנה שלווה של אם יושבת ליד מדורה ותינוקה על ברכיה.
 העתק בעקבות אונורה דומייה 
בשנת 1882 ציין ואן גוך כי מצא את "ארבעת תקופותיו של שתיין" מאת אונורה דומייה יפהפה ומלא נשמה כאחד.

ואן גוך כתב לאחיו על נקודת המבט האמנותית והאנושית של דומייה: "מה שהרשים אותי כל כך באותה תקופה היה משהו חזק וגברי כל כך בגישתו של דומייה – משהו שגרם לי לחשוב: ודאי טוב לחשוב ולהרגיש כך, להתעלם או להתכחש להמון דברים, ולהתרכז במה שמעורר אותנו, במה שגורם לנו לעצור ולחשוב, ובמה שנוגע בנו כבני אדם, בצורה ישירה ואישית הרבה יותר מאשר שדות או עננים." כישוריו האמנותיים של דומייה כללו ציור, פיסול ויצירת ליתוגרפיות. הוא היה ידוע במיוחד בזכות הביקורת החברתית והפוליטית החריפה שהביע ביצירותיו.

 העתקים בעקבות אז'ן דלקרואה 
ואן גוך, בהשראת הספר על ההידמות למשיח, שכלל תיאור של ישו כעבד סובל, עבד על עיבודים חוזרים ל"פייטה" ול"שומרוני הטוב" של אז'ן דלקרואה. הוא תיאר את ישו בשעתו הקשה ביותר, צליבתו ומותו. כשדיבר על ניסיונו לשחזר סצנות דתיות מהעבר, תיאר ואן גוך את גישתו של דלקרואה לציור דמויות דתיות והיסטוריות: "כשאז'ן דלאקרואה צייר את גת שמנים, הוא דאג קודם ללכת ולראות במו עיניו איך נראה מטע זיתים במציאות, ועשה אותו דבר עם הים בזמן שמכה בו מִשְׁטָרָל חזק (רוח סוערת). כנראה שהוא אמר לעצמו: 'האנשים האלה שאנו מכירים מההיסטוריה, דוג'ים מוונציה, צלבנים, שליחים, נשים קדושות, היו בעצם מאותו טיפוס וחיו בצורה דומה מאוד לאנשים בני זמננו, שהם צאצאיהם.'"

השפעתו של דלקרואה סייעה לואן גוך להתפתח מבחינה אמנותית ולרכוש ידע בתורת הצבעים. לאחיו תאו הוא כתב: "מה שאני כל כך מעריץ בדלקרואה זה שהוא גורם לנו להרגיש את החיים של הדברים, ואת הביטוי של התנועה, שהוא שולט לחלוטין בצבעיו."

לציורו של דלקרואה "הפייטה", יצר ואן גוך שתי גרסאות. ואן גוך כותב: "הציור שהעתקתי מדלקרואה הוא 'פייטה', כלומר ישו המת עם מאטר דולורוזה (האם הדואבת).הגופה התשושה מונחת על הקרקע בפתח מערה, ידיה פרושות לפניה בצד שמאל, והאישה עומדת מאחוריה. זהו ערב לאחר סערת רעמים, והדמות הנטושה בלבוש כחול – בגדיה הרפויים נעים ברוח – מתבלטת בחדות על רקע שמיים שבהם שטים עננים סגולים בעלי שוליים מוזהבים. גם היא פורשת את זרועותיה הריקות לפניה בתנועה רחבה של ייאוש, ורואים את ידיה החסונות של אשת עבודה. צורת הדמות עם בגדיה המתנפנפים רחבה כמעט כמו שהיא גבוהה. פניו של האיש המת מצויים בצל – אך ראשה החיוור של האישה בולט בבירור על רקע הענן – ניגוד שגורם לשני הראשים להיראות כפרח כהה אחד ופרח בהיר אחד, המסודרים כך שהם מעצימים זה את יופיו של זה."

 העתק בעקבות גוסטב דורה 
"סיבוב האסירים" נוצר על ידי ואן גוך בעקבות "חצר ההתעמלות בניוגייט" של גוסטב דורה. יצירה זו, כמו עיבודים חוזרים ליצירותיהם של דלקרואה ורמברנדט, מבטאים את תחושת הבדידות של ואן גוך, כמו אדם כלוא או גוסס. אך למרות העצב, יש בה מן הנחמה. במכתב לאחיו ציין ואן גוך כי התקשה במיוחד ביצירת העתק זה.

ברנאר כתב על העתק זה: "האסירים הולכים במעגל מוקפים בחומות כלא גבוהות, הבד בהשראת דורה בעל אכזריות מפחידה, והוא גם מסמל את סופו (של ואן גוך). האם לא היו החיים כאלה עבורו, כלא גבוה כמו זה עם חומות כה גבוהות - כה גבוהות... והאנשים האלה הולכים ללא סוף סביב הבור הזה, האם לא היו אלה האמנים המסכנים, הנשמות המסכנות הארורות החולפות תחת שוט הגורל?"
 העתק בעקבות קייסאיי אייזן 
בזמן שהתגורר באנטוורפן התוודע ואן גוך להדפסי עץ יפניים. בפריז, הדפס של קייסאיי אייזן הופיע על שער מגזין "פריז אילוסטר" במאי 1886, מה שהיווה השראה לואן גוך ליצור את "הקורטיזנה".

ואן גוך העתיק והגדיל את התמונה. הוא יצר רקע צהוב בהיר ואת הקימונו עשה צבעוני. בהשפעת הדפסים יפניים אחרים, הוא הוסיף "נוף מימי" של במבוק וחבצלות מים. צפרדעים ועגורים, מונחים ששימשו בצרפת של המאה ה-19 לזונות, עם סירה במרחק.
 העתקים בעקבות אוטאגאווה הירושיגה 
באמצע המאה ה-19 נפתחה יפן לסחר עם המערב, מה שהנגיש אליה גם את האמנות יפנית. עבודותיהם של אמני אוקיו-אה כמו הירושיגה וקצושיקה הוקוסאי השפיעו רבות על ואן גוך, הוא אסף מאות הדפסים יפניים והשווה את עבודותיהם של אמנים יפנים גדולים, כמו הירושיגה, לאלו של רמברנדט, פרנס הלס ויאן ורמיר. ואן גוך חקר את ההשפעות השונות, ועיצב אותן לסגנון ייחודי משלו. הציורים היפניים מייצגים את חיפושו של ואן גוך אחר שלווה, אותו הוא מתאר במכתב בתקופה זו, "להיות בעל כמה שיותר משלווה זו, גם אם יודעים מעט - כלום - בוודאות, אולי הוא תרופה טובה יותר לכל המחלות מכל הדברים שנמכרים בבית המרקחת."
 עץ שזיף פורח 
"עץ שזיף פורח" נחשב לציור הראשון מבין שלושה ציורי שמן שיצר ואן גוך, על פי הירושיגה. הוא השתמש בצבע כדי לחקות את אפקט דיו המדפסת, כמו האדום והירוקים ברקע וגוון הירוק על הפרחים הלבנים. לאחר שעבר לארל, כתב ואן גוך לאחותו שהוא כבר לא צריך לחלום על נסיעה ליפן, "כי אני תמיד אומר לעצמי שהנה אני ביפן".
 גשר בגשם 
"מקלחת הערב באטקה והגשר הגדול" של 'הירושיגה היווה השראה לוואן גוך בשל פשטותו. שבר העננים, למשל, מועבר באמצעות קווים מקבילים. טכניקות כאלה זכו להערכה, אך גם לקשות לביצוע בעת יצירת חותמת עץ להדפסה. באמצעות יצירת ציור, משיכות המכחול של ואן גוך "ריככו את הנועזות של חיתוך העץ היפני". דמויות קליגרפיות, שאולות מהדפסים יפניים אחרים, ממלאות את הגבול סביב התמונה. במקום לעקוב אחר דפוסי הצבעים של הדפס החיתוך המקורי, הוא השתמש בצבעים בהירים או בצבעים מנוגדים.
 העתק בעקבות יאקוב יורדאנס 
ואן גוך השתמש בנושא ובקומפוזיציה של יאקוב יורדאנס בעיבודו ל"פרות". אחריו גם אדוארד הופר, השתמש גם הוא בפרות של יורדאנס כמקור השראה לעבודותיו. הציור מוצג במוזיאון האמנויות היפות של ליל בצרפת.
 העתקים בעקבות ז'אן-פרנסואה מילה 
ממוזער| ואן גוך, הזורע, ארל, יוני 1888, מוזיאון קרולר-מילר|200x200 פיקסליםז'אנר האיכרים שהשפיע רבות על ואן גוך החל בשנות ה-40 של המאה ה-19 עם עבודותיהם של ז'אן-פרנסואה מילה, ז'ול ברטון ואחרים. בשנת 1885 תיאר ואן גוך את ציורי האיכרים כתרומה החיונית ביותר לאמנות המודרנית. הוא תיאר את יצירותיהם של מילה וברטון בעלות משמעות דתית, "משהו במרומים". המכנה המשותף לסופרים ולאמנים שהיו מועדפים עליו היה היחס הסנטימנטלי שלהם כלפי חסרי כל ומדוכאים. הוא כתב לאחיו: "איך אצליח אי פעם לצייר את מה שאני כל כך אוהב?"

מוזיאון ואן גוך מסביר את השפעתו של מילה על ואן גוך. ציוריו של מילה, עם תיאוריהם חסרי התקדים של איכרים ועבודתם, מסמנים נקודת מפנה באמנות המאה ה-19. לפני מילה, דמויות איכרים היו רק אחד מאלמנטים רבים בסצנות ציוריות או נוסטלגיות. בעבודתו של מילה, גברים ונשים בודדים הפכו להרואיים וממשיים, מה שלא היה אופייני באסכולת ברביזון.

ואן גוך צייר עשרים ואחד העתקים או פרשנויות ליצירות של מילה. הוא הסביר: "לא מדובר בהעתקה גרידא ופשוטה. מדובר בתרגום לשפה אחרת, שפה של צבעים, של רשמי קיארוסקורו ושחור לבן."

אחיו תאו כתב לו: "העותקים של מילה הם אולי הדברים הטובים ביותר שעשית עד כה, והם גורמים לי להאמין שביום שתפנה לציור קומפוזיציות של דמויות, נוכל לצפות להפתעות גדולות."
 יצירות 

 העתקים בעקבות רמברנדט 
מרמברנדט למד ואן גוך כיצד לצייר אור בתוך החושך. השפעתו של רמברנדט ניכרה, כך נראה, בערב אחד בשנת 1877, כאשר ואן גוך טייל באמסטרדם. הוא כתב: "האדמה הייתה חשוכה, השמים עדיין מוארים באור השמש שכבר שקעה, שורת הבתים והמגדלים בלטה מעל, האורות בחלונות בכל מקום, והכול השתקף במים." ואן גוך ראה ברמברנדט אמן מיוחד במינו בהתבוננותו בטבע וביכולתו לבטא רגש ברוך רב. לא ברור אם ואן גוך העתיק יצירות מסוימות של רמברנדט או את רוח הדמויות שצייר.
בגרסתו של ואן גוך ל"תחייתו של לזרוס" ישו מתואר באופן סמלי דרך השמש. הציור כולל את לזרוס המת ושתי אחיותיו. צבעים לבן, צהוב וסגול שימשו לתיאור לזרוס והמערה. אחת מהנשים לובשת שמלה ירוקה בוהקת ובעלת שיער כתום. השנייה לובשת שמלה מפוספסת בירוק וורוד ובעלת שיער שחור. מאחוריהן נפרש נוף כפרי בגווני כחול ושמש צהובה בוהקת.

ואן גוך קיצר באופן דרסטי את הקומפוזיציה של רמברנדט והעלים את צורת גופו של ישו, ובכך התמקד בלזרוס ואחיותיו. משערים כי על פניהם ניתן לזהות את דמותם של האמן וחבריו אוגוסטין רולין ומארי ג'ינו.Sund, J (2000) Van Gogh Face to Face: The Portraits. Thames and Hudson, p. 198.  בשלב זה ואן גוך זה עתה התאושש ממחלה ממושכת, וייתכן שהזדהה עם נס התחייה המקראית.
 לקריאה נוספת 
 Hulsker, The Complete Van Gogh. Oxford: Phaidon, 1980. ISBN 0-7148-2028-8

 הערות שוליים 

קטגוריה:וינסנט ואן גוך: ציורים
קטגוריה:סדרות ציורים