הסרסורית (דירק ואן באבורן)

הסרסורית הוא השם שניתן למספר ציורים דומים מאת הצייר ההולנדי שפעל בתור הזהב של הציור ההולנדי, דירק ואן באבורן. הציור מצויר בסגנון הקאראווג'יסטי של אסכולת אוטרכט.

 תיאור היצירה 
הציור מציג שלוש דמויות: זונה משמאל, לקוח במרכז, והסרסורית מימין, המצביעה על כף ידה כדי לרמוז שהיא מצפה לתשלום. הלקוח מחזיק מטבע בין אצבעותיו בעודו שם את זרועו סביב הזונה, המנגנת על לאוטה. הציור הוא דוגמה לז'אנר הפופולרי הידוע בשם Bordeeltjes, כלומר סצנות מבית בושת (ראו גם את הז'אנר החופף של חבורה עליזה). הדמויות החתוכות והקרובות למישור הקדמי של התמונה, על רקע שטוח וריק, הן מאפיין טיפוסי של הקרוואג'יזם האוטרכטי.Norbert Schneider, Vermeer, 1632–1675: veiled emotions, Taschen, 2000, p.24.

ישנן לפחות שלוש גרסאות של הציור. הגרסאות שברייקסמוזיאום באמסטרדם ובמוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון מיוחסות לדירק ואן באבורן או לסטודיו שלו. עותק אחד של הציור היה בבעלות מריה טינס, חמותו של יאן ורמיר, ששילב אותו ברקע של שניים מציוריו. עותק נוסף, הנמצא בבעלות מכון קורטולד בלונדון, זוהה כעבודתו של הזייפן האן ואן מייחרן. ציור זה הופיע בפרק השלישי של סדרת הטלוויזיה הבריטית  ה-?, Fake or Fortune. 

 ורמיר 
ימין|ממוזער| "הקונצרט" מאת ורמיר, שבו תלוי הציור "הסרסורית" על הקיר בפינה הימנית העליונה.
ממוזער| "אישה יושבת ליד וירג'ינל" מאת ורמיר, שבה תלוי הציור "הסרסורית" על הקיר מאחורי הדמות.
אחד מהציורים הללו היה בבעלות חמותו של ורמיר, וייתכן כי היווה השראה לציור מוקדם שלו באותו נושא, הידוע אף הוא בשם "הסרסורית" (1656). הציור מופיע גם ברקע של שניים מציוריו המאוחרים של ורמיר: "הקונצרט" (בסביבות 1664) ו־"אישה יושבת ליד וירג'ינל" (בסביבות 1670). בשני ציורים מאוחרים אלה, התשוקה הבוטה המתוארת בציורו של דירק ואן באבורן מוצבת בניגוד לעולם המעודן, אך טעון ארוטית, של נשים ממעמד הביניים בציוריו של ורמיר. ייתכן כי הניגוד בין הדימויים מרמז גם על "זיקה כללית יותר בין מוזיקה לאהבה".

ורמיר יוצר סדרת ניגודים בין סגנונו העדין והמאופק לבין הריאליזם הגס של באבורן. על פי מייקל וויין קול ומרי פארדו, הדבר מייצג את מעברו של ורמיר מהתמקדות בנושאים מחיי השפל אל עבר עולמות מעודנים יותר. הסגנון הישן והגס של דירק ואן באבורן נדחק לרקע, "ומוחלף בסוג מודרני יותר של נושא מעודן, שבו יתמקד ורמיר בהמשך דרכו".Michael Wayne Cole, Mary Pardo, Inventions of the studio, Renaissance to Romanticism, UNC Press Books, 2005, p.206.

 גרסת מכון קורטולד 
ימין|ממוזער| עותק מכון קורטולד, אשר נחשב לזיוף מעשה ידיו של האן ואן מייחרן.
בשנת 1960 הציג ג'פרי ווב גרסה של הציור למכון קורטולד. בסיום מלחמת העולם השנייה שימש כקצין בעלות הברית באירופה ועסק בחקירת יצירות אמנות שנבזזו על ידי הנאצים. הוא האמין כי מדובר בזיוף שנעשה בידי האן ואן מייחרן, והעביר את הציור למכון קורטולד ככזה. להגנתו טען ואן מחרן כי אשתו רכשה את הציור בחנות עתיקות.

אף שבתחילה נחשב הציור לזיוף, אמינותו נותרה שנויה במחלוקת, ובשנת 2009 העלה מחקר מדעי כי ככל הנראה מדובר ביצירה מקורית, שכן לא נמצאו בה פיגמנטים מודרניים. דובר מטעם הגלריה ציין כי הם "הופתעו" מהממצאים, אך הוסיף כי הראיות מצביעות על כך ש"קרוב לוודאי שמדובר בציור מן המאה ה־17". 

בעקבות זאת, תוכנית הטלוויזיה הבריטית של ה־, Fake or Fortune?, ערכה חקירה נוספת. הסרט התיעודי שנוצר בעקבות החקירה שודר לראשונה ביולי 2011. פיליפ מולד ופיונה ברוס נסעו לאמסטרדם, שם השיגו דגימות של צבעים ששימש בהם הזייפן האן ואן מייחרן. בין המרכיבים התגלה שרף סינתטי מסוג בקאלייט.

השימוש בבקאלייט הקנה לצבע קשיות גבוהה, ובכך הקשה על זיהויו כצבע מודרני. ניתוח כימי של הציור שבמכון קורטולד גילה נוכחות של בקאלייט, מה שאישש את ההשערה שמדובר בזיוף מודרני. האן ואן מייחרן הוא הזייפן היחיד הידוע שעשה שימוש בטכניקה זו, ולכן יוחס לו הציור. ככל הנראה, הציור נוצר במקור כאביזר לשילוב בזיופי ורמיר.

באירוניה מסוימת, ערכו של הציור כיום כזיוף של האן ואן מייחרן גבוה מערכו כעותק מהמאה ה־17.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:נגני לאוטה
קטגוריה:ציורים במוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:זנות בציור