אנחנו יוצרים עולם חדש

אנו יוצרים עולם חדש (באנגלית: We Are Making a New World) הוא ציור מאת האמן הבריטי פול נאש, שצויר בשנת 1918 בטכניקת שמן על בד. היצירה נחשבת לאחת מהבולטות ביצירתו של נאש כאמן מלחמה, והיא מוצגת באוסף הקבוע של מוזיאון המלחמה האימפריאלי בלונדון. הציור מתאר נוף הרוס לאחר קרב פשנדל בחזית המערבית של מלחמת העולם הראשונה, ומשקף מסר אירוני וזעקה אנטי־מלחמתית חריפה.

 טכניקה ותיאור חזותי 
היצירה "אנחנו יוצרים עולם חדש", שצוירה בשנת 1918 בטכניקת שמן על בד, משתייכת לזרם האקספרסיוניזם ונמצאת באוסף מוזיאון המלחמה האימפריאלי בלונדון. ממדיה של היצירה 71.1 על 91.4 סנטימטרים. הציור מציג נוף עזוב ונטול חיים, שבו שרידי עצים עומדים כגזעים קטועים על רקע שמיים קודרים ושמש מסנוורת באורה. הקרקע מתוארת כמצולקת, שבורה ומעוותת - עדות אילמת לנזקי המלחמה. מבעד לדימויים אלה עולה תחושת הרס לצד שמץ תקווה עגומה להתחדשות, והיצירה כולה משקפת את הטלטלה הרגשית והפיזית שהותירה מלחמת העולם הראשונה.

פרשנות: זעקת הנוף הפצוע 
במכתב ששלח מהחזית לרעייתו מרגרט, הגדיר פול נאש את עצמו כ"שליח", שתפקידו לדווח לאלה שתומכים בהמשך המלחמה על המציאות בשטח – מסר חלש, לדבריו, אך טעון באמת מרה. בניגוד למסורת ההרואית של תיעוד מלחמות, נאש שאף לבטא את עומק הזוועה באמצעות נוף עקר, שקט ורדוף. בציור מועצם המסר האירוני שבכותרת על רקע מראה של אדמה מצולקת במכתשי פגזים, עצים מרוטשים ושמיים אדומים ומאיימים. בכך הפך הנוף עצמו לדובר בשם החיילים הפגועים, גופנית ונפשית, והפך לסמל של סבל אנושי מתמשך - גם כאשר הדמויות האנושיות נעדרות מהקנבס.

 אדמה מתה ושמש שופטת 
ביצירה הביע פול נאש מסר מפורש ונוקב נגד המלחמה, כפי שעשה לאורך כל יצירתו כאמן מלחמה רשמי. הציור מתאר את ארץ לא־אדם בחזית המערבית של מלחמת העולם הראשונה – נוף חסר בעלים, מת, מזוהם, כזה שאינו ניתן למיפוי משום שהוא משתנה תדיר תחת הפגזות והתקפות. על פי פרשנותו של ההיסטוריון רוג'ר טולסון, כי הזריחה המופיעה בציור איננה נושאת תקווה אלא מהווה מעין משפט מתמשך: מדי יום חושפת השמש את ההרס ומעידה נגד האחראים לו. העולם החדש שבכותרת הציור הוא עולם בלתי רצוי, בלתי ניתן לאהבה - אך בלתי נמנע.

 רקע ליצירה 
הציור נוצר בעקבות חזרתו של פול נאש לזירת הקרב בבלגיה בסוף 1917, הפעם כאמן מלחמה רשמי. בניגוד לחזית השלווה יחסית שזכר מהאביב, מצא נאש נוף זר ורווי הרס לאחר קרב פשנדל - בוץ, מכתשי פגזים, ועצים שחורים מנופצים. מתוך זעזועו הפיק סדרה של כ־50 רישומים, שעליהם התבססו ציורי שמן חדשים, ובהם גם "אנו יוצרים עולם חדש". בציור זה, אחד המוכרים ביצירתו, מבעד לערפילי אדום וקרני שמש חריפות, נשקף נוף חסר חיים של אדמה מצולקת ועצים חרוכים. התמונה כולה משדרת אירוניה צורבת כלפי שמה - לא עולם חדש נברא כאן, אלא שממה שבורה שאין בה זכר לחיים. הציור מדגיש את גישתו של נאש: לא תיאורי גופות ביטאו את תיעובו מהמלחמה, אלא ההרס הסביבתי שהפך את הטבע עצמו לקורבן אילם של הקונפליקט.

220px|ממוזער|ימין|"דרך הפרדות"
ממוזער|שמאל|רישום מוקדם מאת פול נאש, ששימש בסיס לציור השמן אנו יוצרים עולם חדש. הרישום מתאר נוף חרב בחזית המערבית באזור חורשת אינברנס שבסמוך לאיפר, בלגיה. הקרקע מכוסה בוץ חום וסמיך, מתוכה מזדקרים גזעים שבורים של עצים. מאחורי חורשת העצים נראית אגם, ומעבר לו - שמש זורחת מעל גבעות או עננים בגוון חום.|250px

 הדהוד טראומטי 
במבט כולל על מכלול יצירתו של נאש, ניכרת חוויית ההלם הרגשי שאובחנה אצלו לאחר המלחמה. השפעתה חורגת מתקופת הקרבות עצמה: גם ביצירותיו משנות ה־20 נראים אלמנטים נופיים המדמים מכתשי פגזים, מחסומים גאומטריים ודימויי טבע פצוע. התצוגה הרטרוספקטיבית שהתקיימה בגלריית טייט בשנת 2016 הצביעה על חוט מקשר בין זיכרון המלחמה, מודרניזם ונוף – מגמה שהציור  ממחיש בצורה חריפה. הכותרת האירונית, הדימוי הקפוא והאדמה הדוממת הופכים את הצופה לעד – לא של גבורה, אלא של אובדן שאין לו מזור.

 השוואה ליצירות אחרות 
200px|ממוזער|ימין|"דרך מנין"
יש שהשוו בין היצירה לבין ציורו המאוחר יותר של נאש, דרך מנין משנת 1919. שני הציורים עוסקים בהרס הנוף בחזית המערבית, אך בדרכי ביטוי שונות. בעוד שבציור "אנחנו יוצרים עולם חדש" נפקדת כל נוכחות אנושית, ב-"דרך מנין" מופיעות דמויות חיילים קטנות בתוך סביבה קודרת של עצים מרוטשים, מכתשים מוצפים וקרני אור מוזרות. בשני המקרים, הנוף הוא המרכז – פצוע, אלים ובלתי ניתן ליישוב – והוא נושא את חותם הסבל האנושי. ההשוואה מדגישה את מגמתו של נאש לבטא את אימי המלחמה דרך ניכור סביבתי וסימבוליקה טבעית, ולא באמצעות הצגת האלימות עצמה.

היצירה הושוותה גם ליצירות נוספות שצייר במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובהן "פצועים, פשנדל" ו־"דרך הפרדות"  ציורים אלו ממשיכים את הקו הסגנוני והרגשי של תיעוד הנוף הפצוע, אך כל אחד מהם מבליט היבט שונה של החוויה המלחמתית."פצועים, פשנדל", בניגוד ל־"אנחנו יוצרים עולם חדש", כולל דמויות חיילים הפוסעים בנוף גנגרנוטי, ובכך מעניק לצופה מגע ישיר עם הסבל האנושי. ב־"דרך הפרדות" נראים פרדות נבהלות מפיצוץ קרוב, בעוד השמיים מתמלאים בענני עשן עכורים -ייצוג דינמי ומאיים יותר של זירת הקרב. יש שבחנו את קווי הדמיון הסמליים בין הציורים והצביעו על מגמה עקבית ביצירתו של נאש: הנוף כישות חיה, פצועה, אשר מחליפה את פניו של האדם בשדה הקרב. הדימויים האיקוניים - עצים שבורים, אדמה חרוכה, שמיים אחוזי סערה – יוצרים שפה חזותית אחידה המעבירה את אימי המלחמה בעוצמה חרישית.

 הערות שוליים 

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:מלחמת העולם הראשונה בתרבות
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
קטגוריה:עצים בציורים
קטגוריה:ציורי היסטוריה
קטגוריה:ציורי מלחמה