יונל שיין

יונל שיין (ברומנית וחלקית בכתיב גרמני: Ionel Schein , 3 בפברואר 1927 – 30 בדצמבר 2004) היה אדריכל יהודי-צרפתי יליד רומניה, מתכנן ערים ותאוריטקן של האדריכולות. היה חלוץ של האדריכלות הניסיונית בצרפת, שהתמקדה, בין היתר, בשימוש בחמרים חדשים בעיקר סינתטיים פלסטיים. בנה ב-1956 בית ראשון עשוי פלסטיק, בנוסף קידם אדריכלות בעיצוב חדשני.

קורות חייו
ילדות וצעירות ברומניה
שיין נולד ב-1927 בבוקרשט, ברומניה במשפחה יהודית אמידה ומשכילה. אביו, מוריץ שיין, היה סוחר טקסטיל ואמו, סופי קרמיץ, ניהלה מפעל כימי של המשפחה. בינואר 1941 עברה המשפחה שעות אימה בזמן מרד הליגיונרים בבוקרשט.
שיין קיבל השכלה רחבה, כולל ממורים פרטיים זרים. ב-1948-1945 למד אדריכלות ותכנון ערים באוניברסיטה הטכנית של בוקרשט, אז המכון הפוליטכני. הוא היה שם תלמידם של האדריכל פומפיליו מקבויי ושל היסטוריון האדריכלות ג'ורג'ה מאתיי קנטקוזינו.
ב-1948 עזבו בני המשפחה את רומניה בעקבות הכיבוש הסובייטי ותהליך המעבר למשטר קומוניסטי.

לימודיו בצרפת 
"בוזאר"
הם הגיעו לצרפת דרך הים והתיישבו בפריז, בה חידש אבי המשפחה את פעילותו במסחר טקסטיל. התגוררו בבית ברחוב דה פטור (Rue des Pâtures) ברובע השישה עשר.
באותה שנה עבד שיין במתמחה במשרד האדריכל תאודור קמפנאקיס
 ואחר כך החל מהסתיו 1948המשיך את לימודיו בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות ("בוזאר") בפריז.

ב-1949 התוודע שיין לקלוד פאראן (Parent),עמית ללימודים בבית הספר לאמנויות ולימים תאורטיקן של "אדריכלות האלכסונית".. הם מצאו שפה משותפת במרדנותם כלפי הממסד האקדמי. בהתחלה השתתפו בקבוצת הסטודיו החופשי של ניקו ואחר כך שכנעו את האדריכל ז'ורז' - אנרי פנגוסון שאימץ גישות חדשניות להקים סטודיו חופשי חדש והצטרפו אליו.
בהמשך הם פקדו את הסטודיו החופשי של פייר סונרל שארגן כנסים ומפגשים שדנו בסוגיות העכשוויות של האדריכלות בהשתתפותם של אדריכלים בעלי גישה חדשנית..
החל מ-1951 למד שיין לפי בחירתו האישית במסגרות שיצאו מגדר לימודי האדריכלות המקובלים השתתף הקורסים לפסיכולוגיה ולארכאולוגיה, בשיעורי המחלקה לתכנון ערים של בית ספר הלובר
École du Louvre ושל אוניברסיטת פריז. בקיץ 1951 השתתף בסמינר שכונס על ידי המכון הבינלאומי לתכנון ערים יישומי Institut International d’Urbanisme Appliqué בבריסל, כמו כן השתלם בקורס קיץ של CIAM בוונציה.

שיין השתתף בסדנה של שארל ניקו (Nicod), בהרצאות של פרנסואה ויטאל (Vitale) על מבני בניינים.
החל מ-1951 התלמד אצל רנה-אנדרה קולון (Coulon) שהיה גם ארכאולוג ולימים עבד איתו בבניית בית הפלסטיק הראשון.
המורה שלו לתורת האדריכלות היה אנדרה גוטון.
אנדרה בלוק ו-L'Espace"
אנדרה בלוק ייסד באוקטובר 1951 את קבוצת Espace ("מרחב") שניסתה לענות לשאלות האדריכלות והתכנון העירוני בגישה רב-תחומית. מטרת הקבוצה הייתה ליצור "סינתזה של האמנויות" - סינרגיה בין ציור פיסול, אמנויות יפות ואדריכלות. מתוך הכרה בכוחה המעצב החברתי של הסביבה העירונית, הם יישמו את עקרונות והקונסטרוקטיביזם וה נאו-פלסטיציזם. שיין ופאראן שנמנו עם מייסדי הקבוצה ניסו ליצור מרחבי מחיה ראויים למגורים ואסתטיים. ב-1949 התוודע שיין לקלוד פאראן (Parent),עמית ללימודים בבית הספר לאמנויות ולימים תאורטיקן של "אדריכלות האלכסונית".. הם מצאו שפה משותפת במרדנותם כלפי הממסד האקדמי. בהתחלה השתתפו בקבוצת הסטודיו החופשי של ניקו ואחר כך שכנעו את האדריכל ז'ורז' - אנרי פנגוסון שאימץ גישות חדשניות להקים סטודיו חופשי חדש והצטרפו אליו.
בהמשך הם פקדו את הסטודיו החופשי של פייר סונרל שארגן כנסים ומפגשים שדנו בסוגיות העכשוויות של האדריכלות בהשתתפותם של אדריכלים בעלי גישה חדשנית..
החל מ-1951 למד שיין לפי בחירתו האישית במסגרות שיצאו מגדר לימודי האדריכלות המקובלים השתתף הקורסים לפסיכולוגיה ולארכאולוגיה, בשיעורי המחלקה לתכנון ערים של בית ספר הלובר
École du Louvre ושל אוניברסיטת פריז. בקיץ 1951 השתתף בסמינר שכונס על ידי המכון הבינלאומי לתכנון ערים יישומי Institut International d’Urbanisme Appliqué בבריסל, כמו כן השתלם בקורס קיץ של CIAM בוונציה.

יונל שיין וקלוד פאראן היו קוראים נלהבים של כתב העת "L'Architecture d'Aujourd'hui" מיסודו של אנדרה בלוק. כצעירים מרדנים הם כתבו מכתב נסער לאנדרה בלוק ובו התלוננו על כך שהעיתון לא נתן מקום לצעירים ולא התייחס לבעיות של חינוך הסטודנטים לאדריכלות. לאחר מספר פניות, זכו לבסוף לתגובה חיובית, ובלוק הציע להם את ההזדמנות לפרסם את מאמריהם בכתב העת. מאותו רגע ואילך, הם כתבו לעיתון באופן קבוע. הקריירה שלהם יצאה נשכרת מרשת הקשרים הבינלאומית שנוצרה דרך היכרותם עם בלוק ובאמצעות כתב העת.

שיין התחיל בשנות ה-1950 לעבור בהדרגה להתעניין בפן התכנון העירוני העירוניות, תחום שהפך לזירת עימותים במחנות פוליטיים וניסויי מחקר סוציולוגיים. במקביל, מחקריו של קלוד פרנט, שהושפעו מאנדרה בלוק, כוונו לאוונגרד האמנותי ול"אדריכלות-הפיסול". שיתוף הפעולה בין שיין ופאראן נמשך עד 1955 ורשם הצלחות רבות,
בקבוצת Espace התוודע שיין לצייר השווייצרי אנטואן פאזאני שתרם לכללים חדשים לציורי הקיר ולציור המונומנטלי. ב-1953 הוא שתף פעולה עם פאזאני בציור הפוליכרומי. כמו כן הכיר את הפסל ויוצר הפסיפסים מקסימיליאן ארזל (Herzèle) שהשתתף בתכוניות של שיין ופאראן לכמה בתים חד משפחתיים בפרברי פריז. שלושתם תכננו את הבית של ארזל במדון (Maison Herzele)

לה קורבוזייה, CIAM, ו-CEA
150px|ממוזער|שמאל| לה קורבוזייה
הרעיונות והיצירות של לה קורבוזייה סימנו ציון דרך חשוב עבור פאראן ושיין על רקע התנגדותם למסורת האקדמית של ה"בוזאר".
שניהם ביקרו בפרויקטים של לה קורבוזייה וב-1952 הם יצרו קשר לראשונה עם החוגים שמסביבו, כמו קבוצת הצעירים של CIAM בפריז שבראשות אנדרה ווגנסקי וז'ורז' קנדיליס. קנדיליס ביקש מקלוד פאראו לסייע בארגון כנס ה-IX CIAM, שתוכנן באקס-אן-פרובאנס ב-25-19 ביולי 1953כאשר גם יונל שיין הצטרף לכנס.

שיין פגש לראשונה את לה קורבוזייה בבית ספר הקיץ לאדריכלות שאורגן על ידי ה-CIAM במכון האוניברסיטאי לאדריכלות של ונציה בין 10 בספטמבר ל-9 באוקטובר 1952.מאז פגישתם בוונציה הם התכתבו למשך כל שארית חייו של לה קורבוזייה.
שיין ופאראן הפכו לחניכיו של לה קורבוזייה, מה שאפשר להם היכרות מעמיקה עם הגישה האדריכלית ושפת העיצוב שלו. הם השתתפו בשרטוט התוכניות של לה קורבוזייה עבור Unité d'Habitation de Nantes-Rezé
כתוצאה מהתנגדותם לאקדמיה ומהתלהבותם מהגישה החדשה, שיין ופאראן עזבו את "בוזאר" מבלי לסיים את עבודות הגמר שלהם.
ב-1951 קבוצה של אדריכלים צרפתים מובילים כמו אוגוסט פרה, פייר סונרל, אז'ן בודואן וברנאר זרפוס הקימו בפריז את החוג ללימודי אדריכלות CEA. המוסד כונה גם "מסדר האופוזיציה" בשל גישתו החדשנית הרדיקלית. חברים חדשים התקבלו בו על סמך המלצות של חברים ותיקים יותר. במקרים חריגים, כמו שיין התקבלו גם אנשים ללא תואר אדריכלי אך שהציגו הישגים יוצאי דופן.
שיין נקשר מאוד למורשת האינטלקטואלית של לה קורבוזייה, יותר מקלוד פאראן שהתלהבותו דעכה אחרי שראה את שכונות הדירות חסרות הנשמה כשנבנו בעקבות תוכנית Voisen.
ב-1966 גוטון בעל הגישה השמרנית עזר בכל זאת לשיין ולפאראן להתקבל ללשכת האדריכלים, אף על פי שהיו מחוסרי דיפלומה מ "בוזאר".

ההישגים הראשונים
200px|ממוזער|שמאל|קלוד פאראן בשנות ה-1980
בשנת 1953, בעודם סטודנטים, זכו יונל שיין וקלוד פאראן בפרס הראשון על עיצובם המשותף לבית בתחרות שהוכרזה על ידי המגזין La Maison Française./העיצוב מומש בעזרת האדריכל ז'יל-לואי בורו על מגרש של 700 מ"ר בוויל-ד'אוורה (Ville-d'Avray) שהוצע על ידי סוכנות הנדל"ן Manera et Cie. הבית נודע בשם "בית גוסלן" Maison Gosselin, או בקיצור Maison G.הבית בעל הגג השטוח, בתוכנית T, שתוכנן למשפחה בת חמש נפשות, נשלט על ידי קווים אופקיים. מחיצת המרפסת, המעוטרת בפסיפס מאת אנדרה בלוק, ושביל הגן המקורה שהוביל לכניסה סייעו להגן על המרחב הפרטי. הפסיפס של בריכת הגן נוצר על ידי מקסימיליאן ארזל. הבית היה פתוח לקהל הרחב כחלק מ"סלון אמנויות הבית" (Salon des arts ménagers). בהקשר זה, מאמר שפורסם על דפי L'Architecture d'Aujourd'hui הדגיש שנעשה שימוש גם בצבע ובריהוט בהתאם לעקרונות ה"נאופלסטיות".
השאיפה הייתה לבנות בתים במחירים נוחים למשפחות בעלות תקציבים מוגבלים, אך עם כל הנוחות. המגזין Elle הקדיש שני גיליונות רצופים לעבודתם של שני האדריכלים הצעירים. השפעתו של לה קורבוזייה ניכרת בבתים המשפחתיים שנבנו על ידי שיין ופאראן בתקופה מוקדמת זו. לפי עיצובו של יונל שיין משנת 1953במגרש בבור-סור-איווט (Bures-sur-Yvette) הבית עומד ברובו על כלונסאות.[39] שני האדריכלים הצעירים תכננו יחד את בית לה ז'ניק ואת בית מורפן, לפני שנפרדו בשנת 1955. בית לה ז'ניק )Maison Le Jeannic נבנה באיסי-לה-מולינו / בית מורפן (Maison Morpain) בלה-סל-סור-סן (La Celle sur Seine) נבנה גם הוא עם גג שטוח והקרקע שמתחת לבית נותרה פתוחה ברובה.

ב-1954 נפרד שיין פרידה סוערת מפאראן בטיעון שהאחרון מושפע יותר מדי על ידי אדנרה בלוק המנצל אותו, לדבריו.. פאראן התעניין מכאן והלאה יותר בשימוש בבטון, בברוטליזם ובאדריכלות האלכסונית, בעוד ששיין התעניין יותר בשימוש בחומרים הפלסטיים.
ב-1955 הקים שיין את הלשכה ללימוד סוגיות הביטאט שבה פעלו אדריכלים, סטודנטים לאדריכלות, ציירים ופסלים, מהנדסים וקבלנים. מתוך גישה רב-תחומית.

המשך פעילותו האדריכלית
בתים בנויים מפלסטיק
שיין התחיל להציג בתערוכות בינלאומיות עיצובי דיור חדשניים שמותאמים יותר לאורח החיים המודרני, להבדיל מהבתים המיושנים הטיפוסיים שבהם החדרים נפתחים זה לה ותפקידים אינם ספציפיים
בחברה מובילית השינויים בצרכים הפכו לסוגיה מרכזית
שיין תכנן בתים שהיו נגישים להמונים, קלים לבנייה ובעלי גדלים ותצורות שניתן לשנותם בהתאם לצרכים. הפלסטיק כחומר בנייה התאים ליצירת מודולים קלים להרכבה וליצירת צורות חדשות.

עם צוות שכלל את האדריכל רנה קולון (Coulon), מעצב הפנים אלן רישאר, הקבלן רמון קאמי (Camus) והמהנדס איב מאניאן (Magnant) הוא בנה בית ראשון כולו מפלסטיק שהוצג ב-1956 בסלון לאמנויות הבית (Salon des arts ménagers)
החלק המרכזי של הבית בעל צורה ביומורפית - דמוית קונכייה, כלל את האמבטיות, חדרי שירות (מטבח, מכבסה, מזווה וכו),וחדר היום המשותף בעוד מספר מודולים מסביב לחלק המרכזי יכל להשתנות לפי צורכי המשפחה. במודולים אלה לכל בן משפחה היה חדר נפרד משלו.
שיין המשיך לתכנן דירות שיכלו להשתנות לפי צורכי הדיירים. במקרים מסוימים נעזר בקירות גולשים. שיין תכנן את ביתן משרד הבינוי בתערוכת הסלון לאמנויות הבית מ-1962.
הבית הניסיוני מפלסטיק הוצג גם בתערוכה "Devenir nomade " (להפוך לנווד) מ-2017 במרכז FRAC (הקרן האזורית לאמנות עכשווית) בשארטר.

מלון תא
שיין תכנן מבנים מודולריים שלא לצורכי דיור. הוא המציא מודול של מלון מפלסטיק שפתח את אדריכלות התאים מסוג בתי המלון עם קספולות לשינה עבור נוסעים במעבר, בקרבת שדות תעופה לזמנים קצרים ותוך שימוש במרחב מינימלי. מתוך מלון הקפסולה של שיין נולד גם בית הקפסולה נקגין בטוקיו.

ספריות מוביליות
שיין תכנן יחידות מוביליות של ספריות מפלסטיק.

תכנון דירות 
עבור הדירה ששיין תכנן לעצמו המציא פתרונות פורמליים ופונקציונליים ייחודיים. המרחבים אינם נפרדים לגמרי, הקירות העקומים, גם החלונות הגדולים מזכוכית והטראסה על הגג נותנים תחושה של פתיחות,

תכנן גם וילה בסרדיניה המבוססת על חדרי יחיד מסביב למרחבים מרכזיים, מעגליים, משותפים. החלונות והדלתות הם מקושתתות באופן אסימטרי.

שיין נודע גם בהנהגת המונח "צמיחה אורגנית", תוכנית גמישה לפי הדגם הביומורפי של הקונכייה העשוי לשחרר את הבניין מהמישור הנוקשה האורתוגונלי.
הוא הקדים בכך את קבוצת ארצ'יגרם האנגלית ואת ה"מטבוליסטים" מיפן.

GIAP
יונל שיין היה אחד ממייסדי הקבוצה הבינלאומית לאדריכלות פרוספקטיבית GIAP שהוקמה במרץ 1965 תחת נשיאותו של מישל ראגון. השתתפו בה פרט לשיין, יונה פרידמן, פול ממון (Maymont), ז'ורז' פטריקס, מישל ראגון, ניקולא שפר (Schöffer) ומאוחר יותר, גם ולטר יונאסץ. בהזדמנות זו זכה שיין סוף סוף להכרה על רעיונותיו.
בעוד העיצוב הרטרוספקטיבי עוסק בשינויו ותכנונו מחדש של אובייקט בנוי קיים, העיצוב הפרוספקטיבי מתחיל מאפס, צופה כל צעד של התהליך ומחפש פתרונות חדשים.
מנשר הקבוצה הציג את הגורמים לכך שהמבנים העירוניים הקודמים אינם יכולים לספק יותר את צורכי החיים המודרניים וטען שנחוץ תכנון אחר של העיר ושל מקומות המגורים שבו.
שיין עסק בתכנון מחודש של הדירות תוף הענקת פתרונות פונקציונליים. ניקולא שפר תכנן את מודל "העיר הקיברנטית של העתיד". כמה קבוצות רב-תחומיות תכננו גם הן תוכניות עירוניות ברוח זו, בדרך כלל אוטופיות, ובעלות חשיבות היסטוריות.

 בית הכנסת של היהדות הליברלית 
180px|ממוזער|שמאל
ב-1981 הוחלט להקים מרכז קהילתי חדש ובית כנסת של תנועה חדשה של היהדות הליברלית של צרפת בשכונת בוגרנל ברובע החמישה-עשר בפריז
בתכנון לקחה חלק גם עמיתה של שיין, סילבי ברנאר-בואייה כשהקבלו היה SOPAC
המיקום היה מה שנקרא "חזית הנהר סן". Le Front de Seine
באתר שתוכנן מחדש החל מ-1951 על ידי אנרי פוטייה ורמון לופז והמחולק לשניים על ידי מבנה בצורת לוח - חלק "מעל הגג" וחלק "מתחת לגג".
לבית הכנסת ארבע קומות והוא נבנה מתחת ומעל הלוח של מערכת המטרו בוגרנל. כשהכניסה לבית הכנסת היא מתחת. קיימת גם כניסה עליונה אל הפארק מבין הבניינין הגבוהים מסביב. מכיוון הפארק נראה נראות רק שתי קומות.

יונל שיין נפטר בפריז בגיל 77, בדצמבר 2004.

חייו הפרטיים
שיין שלט, פרט לרומנית, בשפות רבות:אנגלית, גרמנית, ספרדית, איטלקית וצרפתית.
אחיו הצעיר, שארל שיין (2003-1928) נודע בפעילותו בצרפת כמהנדס כימאי ואיש עסקים בתחום תעשיית הפלסטיק למכוניות.
בן דוד מצד אמו הוא איש העסקים, הבמאי ומפיק הקולנוע הצרפתי מארן קרמיץ (יליד 1938).

פרסים והוקרה 
1953 - פרס ראשון בתחרות ה-Maison française ("הבית הצרפתי")

ספרים ופרסומים
Architecture considérée sous le rapport de l'art, des moeurs et de la législation. Extraits
Axiologie de l'aménagement du territoire
Caracas, ou, La difficulté d'être une ville, 1972
Le Corbusier, bâtisseur de sociétés
Jean Prouvé : l'idée constructive
Ledoux et notre temps
oeuvre et les rêves de Claude-Nicolas Ledoux
1970 - Paris construit : guide de l'architecture contemporaine
Ponts urbanisés
Pour Paris : anatomie d'une jungle
Univers concentrationnaire ou urbanisme socialiste, débat entre Antoine Haumont, Michel Ragon et Ionel Schein (דיון עם אנטואן אומון, ומישל ראגון)Ville et révolution : architecture et urbanisme soviétiques des années vingt
' תערוכות 
 1998 « Ionel Schein », London, Barlett School
 1998 « Ionel Schein, "Autour de la Maison en Plastique" », Tours, École des Beaux Arts
 1999 « Ionel Schein », Párizs, École spéciale d'architecture
 1999 « Schein, Coop Himmelblau, Tschumi », Marseille, École supérieure des beaux-arts
 2000 « Vision and Reality », Koppenhága, Musée Louisiana
 2001 « Mobilité et migration », Bourges, Maison de la culture
 2005 « Archilab », Tokyo, Musée Mori
 2013 « Habiter les formes de la nature », Orléans, Carmes village
 2016 « Partir Architectures et mobilité », Château Royal de Blois
 2016-17 « Ionel Schein », תערוכה ניידת s, Lycée Camille Claudel, Blois 2016.09.27-2016.11.27

קישורים חיצוניים
פרדריק אדלמן בעיתון לה מונד 24 בינואר 2005 Frédéric Edelman Ionel Schein, architecte et théoricien d'avant - garde
אנציקלופדיה אוניברסיליס ברשת, פריז, 2025
https://doc.rero.ch/record/324585/files/Ionel_Schein.pdf]
Silvia Berselli.La facoltá di architettura di Bukarest, Dall’habitat evolutivo all’architecture populaire] Università della Svizzera italiana, Mendrisio Academy Press (2015) .

לקריאה נוספת
Silvia Berselli, Ionel Schein : Dall'habitat evolutivo all'architecture populaire'', Mendrisio Academy Press 2015, .

הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלים יהודים צרפתים
קטגוריה:אדריכלים יהודים רומנים
קטגוריה:מתכנני ערים