נשיא בוליביה

נשיא בוליביה (בספרדית: Presidente de Bolivia) הוא ראש המדינה וראש ממשלת בוליביה.

על פי , הנשיא נבחר בבחירות ישירות לתקופת כהונה של חמש שנים, ללא הגבלה על מספר הכהונות שהנשיא רשאי לכהן. אם אף מועמד לא זוכה ברוב של מעל 50%, או לחלופין לפחות 40% ובפער של 10% ומעלה מהמועמד שהגיע למקום השני, שני המועמדים המובילים מתקדמים לסיבוב שני.

 היסטוריה חוקתית 
 ייסוד המשרה 
ב-6 באוגוסט 1825 התקיימה  וסימון בוליבר הוכתר כראש המדינה. עם זאת, קיימת מחלוקת מחקרית האם הוא נחשב הנשיא הראשון של בוליביה. זאת בשל העובדה שבוליבר מעולם לא הוזכר כנשיא במסמכים משפטיים ומעולם לא הושבע, לאחר שוויתר על התואר לטובת אנטוניו חוסה דה סוקרה ב-29 בדצמבר 1825. סוקרה, לעומת זאת, היה נשיא כאשר החוקה הראשונה של המדינה הוכרזה ב-19 בנובמבר 1826.

החוקה הפוליטית של 1826, הידועה גם בשם החוקה הבוליברית, הייתה הטקסט החוקתי הראשון שהוכן על ידי סימון בוליבר, אושר על ידי הקונגרס המכונן הכללי ב-6 בנובמבר 1826 והוכרז על ידי דה סוקרה ב-19 בנובמבר 1826. הנשיאות הייתה משרה לכל החיים עם סמכות לבחור ולמנות יורש. הגדרת התפקיד לכל החיים בוטלה במהלך נשיאותו של , שהכריז על החוקה הפוליטית של 1831. במקום זאת, נקבע כי הנשיא יכהן לתקופת כהונה של ארבע שנים עם אפשרות להיבחר מחדש ללא הגבלה.

 חוקת 2009 
החוקה של 2009, שאושרה ב ב-25 בינואר 2009 והוכרזה על ידי הנשיא אבו מוראלס ב-7 בפברואר, שינתה את שמה הרשמי של המדינה מהרפובליקה של בוליביה למדינה הרב-לאומית של בוליביה. מוראלס היה הנשיא ה-65 והאחרון של הרפובליקה והנשיא הראשון של המדינה. החוקה האריכה את תקופת כהונתו של הנשיא מארבע שנים לחמש שנים, תוך מגבלת כהונה של שתי כהונות. ב-21 בפברואר 2016, הצעה לביטול הגבלת הכהונה לא עברה במשאל עם חוקתי בהפרש של 51% מול 49%. למרות זאת, ב-28 בנובמבר 2017 פסק  כי כל נבחרי הציבור יכולים להתמודד לתפקיד ללא הגבלת זמן. בית המשפט נימק את החלטתו על סמך הפרשנות של האמנה האמריקאית לזכויות אדם לזכויות פוליטיות.

לפני 2009, אם אף מועמד לא זכה ביותר ממחצית הקולות, הנשיא נבחר בהצבעה במושב מחוקק משותף של שני בתי הנבחרים, מבין שני המועמדים המובילים (עד 1995, עלו שלושת המועמדים המובילים להתמודדות הזו). שיטה זו הובילה למספר פעמים שבהן מי שקיבל פחות קולות בהצבעה העממית, ופעם אחת אפילו זה שהיה במקום השלישי, נבחר לנשיא. שיטה זו הוחלפה בשיטה של הצבעה בשני סיבובים, שבה אם אף מועמד לא זכה ביותר ממחצית הקולות בסיבוב הראשון, שני המתמודדים המובילים יתמודדו בסיבוב שני.

 כהונת הנשיא 
 היעדרות ומילוי מקום 
מתוך 67 האנשים שכיהנו כנשיאי בוליביה, 13 (19%) מתו באופן טרגי, חמישה מתו במהלך תפקידם ושלושה בהתנקשות. נשיאים לשעבר נוספים נרצחו בדרכים שונות לאחר שעזבו את תפקידם.

על פי סעיף 169 לחוקה: "במקרה של מניעה או היעדרות סופית של הנשיא, הוא יוחלף על ידי סגן הנשיא, ובהיעדרו על ידי נשיא הסנאט, ובהיעדרו על ידי נשיא בית הנבחרים. במקרה אחרון זה, ייערכו בחירות חדשות בתוך תקופה מקסימלית של 90 יום". מבחינה היסטורית, היו תקופות זמן שבהן משרת סגן הנשיא הפכה לבלתי קיימת או הייתה פנויה. בין 26 באוקטובר 1839 ל-15 בפברואר 1878 בוטלה משרת סגן הנשיא, כאשר נשיא הסנאט היה הראשון בסדר הירושה.

במקרה של נבצרות זמנית או היעדרות מהמדינה, התואר נשיא בפועל מועבר על פי סדר הירושה הנשיאותי.

 מגורים 

 בלה פאס היה מעונו הרשמי של נשיא בוליביה בין השנים 1853 ל-2018. מקור הכינוי בעובדה שהוא הוצת ונשרף כמעט עד היסוד ב-1875. מאז הוא נבנה מחדש ועוצב מחדש מספר פעמים, אך השם נשאר. בסוף 2018 הוא חדל לתפקד כמטה משרדי הממשלה, עם תוכניות להפוך אותו למוזיאון. הוא אוכלס שוב לזמן קצר בין 2019 ל-2020, ומאז חזר להיות מוזיאון.

בשנת 2018, מעונו הרשמי של הנשיא הועבר לבית העם הגדול. הבניין, שנחנך ב-9 באוגוסט 2018, מאכלס את הנשיא וכן משרדי ממשלה שונים. בשנת 2019, הנשיאה הזמנית ז'אנין אנייס סירבה להשתמש בבניין החדש והחזירה את הפעילות לארמון השרוף, אם כי משרדי הממשלה האחרים המשיכו לפעול בבניין החדש. בית העם הגדול חזר להיות מעונו של הנשיא עם השבעתו של לואיס ארסה ב-8 בנובמבר 2020.

 הגנה 
משמר הראש הנשיאותי מורכב מרגימנט חיל הרגלים הבוליביאני הראשון של קולורדוס, שהוא יחידה צבאית של  שמשימתה הספציפית היא להגן על ביטחונו ושלמותו הפיזית של הנשיא, ואשר אחראית על המשמורת על ארמון הממשלה והקאסה גרנדה, וכמו גם נכסים אחרים של הנשיאות.

 היסטוריה פוליטית 
ישנם שלוש קטגוריות של נשיאי בוליביה: הראשונה היא מי שמסווגים כ"נשיאים חוקתיים", כלומר מי שהגיע לשלטון באופן חוקי או באמצעים מעין-חוקיים (מהפכה או הפיכה צבאית, שהפכה בהמשך חוקתית). הסוג השני הוא נשיאים דה-פקטו, שעלו לשלטון בדרך צבאית ומעולם לא אושרו חוקית. הקטגוריה השלישית שייכת לנשיאים זמניים, המוצבים בשלטון רק עד לבחירת נשיא חדש.

לאורך ההיסטוריה של בוליביה, היו שש תקופות זמן בשנים 1839, 1841, 1848, 1879–1880, ולאחרונה ב-2019 שבהן לא היה ראש מדינה. שבע ממשלות היו מורכבות מטריומווירטים: 1861, 1899, 1920–1921, 1970, 1978, 1981 ו-1982. ב-1965 נוצר מצב של כהונה משותפת של שני נשיאים.

שתי נשים כיהנו כנשיאות. לידיה גיילר הפכה לנשיאה הראשונה של בוליביה (השנייה בהיסטוריה של אמריקה) ב-16 בנובמבר 1979 לאחר הפיכה קצרה. ז'אנין אנייס הייתה הנשיאה השנייה והאחרונה בין 12 בנובמבר 2019 ל-8 בנובמבר 2020. שתי הנשים הגיעו לשלטון בדרכים דומות, ונכנסו לתפקיד על בסיס זמני כחברות קונגרס. עם זאת, עד כה, אף אישה לא נבחרה לנשיאות בהצבעה עממית.

קישורים חיצוניים



 הערות שוליים 

*