קופידון מתיר את חגורתה של ונוס

קופידון מתיר את חגורתה של ונוס (באנגלית: Cupid Untying the Zone of Venus) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הבריטי סר ג'ושוע ריינולדס. הציור נוצר בין השנים 1784–1788 בשלוש גרסאות שונות, ומהווה דוגמה מרכזית לשילוב של מיתולוגיה קלאסית, אידיאל יופי נשי, וסמליות ארוטית מעודנת באמנות התקופה.

 תיאור היצירה 
בציור מתוארת ונוס, אלת האהבה והיופי, כשהיא ישובה לבושה שמלת משי לבנה שקופה עם סרטים כחולים. ידה הימנית מסתירה חלקית את פניה, בתנועה המובנת כרמז לביישנות או כהסתרה מהצופה. קופידון, בעל תווי פנים ילדותיים, מושך בקצה הסרט שבמותניה, ומביט בה בתשומת לב על מנת לצפות בתגובתה. וילון אדום גדול תלוי מאחור, תורם לאווירה של הדר וקסם.

התנועה של קופידון והתגובה של ונוס יוצרים סצנה טעונה: מצד אחד, קשר תמים של אם ובן; מצד שני, משחקי פיתוי. זהו אחד ההיבטים המרכזיים של היצירה — השילוב בין אהבה אימהית לארוטיקה אלגורית, במעטפת מיתולוגית שמעניקה לגיטימציה חברתית לדימוי החושניThe History of Art – Cupid Untying the Zone of Venus.

 עושר חזותי ואורח חיים 
הלבוש של ונוס והפרטים הסובבים אותה מרמזים על עושר ומעמד גבוה. שמלת המשי, סרטי הבד, הווילון האדום ורכות התאורה יוצרים רושם של חיים מפוארים, אשר, על פי פרשנויות מסוימות, מצביעים על כך שהדמות חיה בסביבה של יוקרה ואצילות.

 מערכת יחסים בין הדמויות 
הציור מציג את קופידון וונוס לא רק כאלי אהבה, אלא גם כבן ואם. הילד מתואר ברוך, עם תלתלים זהובים ולחיים סמוקות, כשהוא משחק לכאורה בסרטי לבושה של האם. עם זאת, תנועת ההסתרה והחיוך של ונוס יוצרים מימד נוסף של מתח – בין אימהות לפיתוי, ובין תום לארוטיקה.

 המודל 
המודל שעל פיה צוירה ונוס הייתה ככל הנראה אמה הארט, לימים ליידי המילטון. היא הייתה דוגמנית מבוקשת באותה תקופה, והופיעה בציוריהם של אמנים רבים, בהם ג'ורג' רומני. בשנת 1788, עת צוירה הגרסה השלישית של היצירה, כבר הייתה אהובתו של סר ויליאם המילטון, ולימים גם של הלורד נלסון. נוכחותה בציור כדמות מיתולוגית אפשרה לה לגלם את ונוס כאלת האהבה והיופי, מבלי לעורר התנגדות מוסרית בעידן בו עירום נשי היה מקובל רק בהקשר קלאסי.

 שמות היצירה 
במהלך השנים כונתה היצירה בשמות מגוונים, בהתאם לזוויות פרשנות שונות. בין השמות: אהבה ויופי (Love and Beauty), אהבה מתירה את חגורת היופי (Love Unloosing the Zone of Beauty), קופידון מתיר את חגורתה (או אזורה) של ונוס (Cupid Untying the Zone (or Girdle) of Venus), וכן נימפה וקופידון (A Nymph and Cupid).

 גרסאות 
 גרסת 1784 – A Nymph and Cupid (טייט בריטניה, לונדון) 
הגרסה הראשונה צוירה בשנת 1784 על פי הזמנת לורד קאריספורט. היא נחשבת לגרסה המקורית של הדימוי ומכונה A Nymph and Cupid. הציור הוצג לראשונה בשנת 1784 ונרכש על ידי גלריית טייט בשנת 1871.

 גרסת 1785 – מוזיאון סר ג'ון סואן, לונדון 
הגרסה השנייה נוצרה בשנת 1785 ונרכשה על ידי סר ג'ון סואן בשנת 1821 ממכירה פומבית של אוסף מרקיזת תומונד, אחייניתו של ריינולדס, תמורת £535.10.0. כיום שמורה היצירה באוסף מוזיאון סואן. ג'ון בריטון, מבקר וחוקר בן התקופה, תיאר את היצירה ככזו שיש בה "את כל הטונים העשירים והעמוקים של טיציאן, אך עם יופי נשי שאינו קיים ביצירותיו של הצייר הוונציאני"Sir John Soane’s Museum – Object P7.

 גרסת 1788 – מוזיאון ההרמיטאז', סנקט פטרבורג 
בשנת 1788 יצר ריינולדס גרסה שלישית של היצירה לבקשת לורד קאריספורט, אשר העניק אותה כמתנה לנסיך גריגורי פוטיומקין. זו גרסה אוטוגרפית (צוירה על ידי ריינולדס בעצמו), והיא מתארת את ונוס כעלמה צעירה המסתירה את פניה מ"מבטים חסרי צניעות", בעוד קופידון מושך ברצועה שבמותניה. היצירה נכנסה לאוסף מוזיאון הארמיטאז' בשנת 1792Smartify – Hermitage Museum.

 פרשנות סמלית 
החגורה שמשחרר קופידון נחשבת כסמל לצניעות או לשליטה עצמית, והתרתה מייצגת שחרור או גילוי של יופי וחשק. השם Half Consenting ששקל ריינולדס להשתמש בו, מחזק את הפן הדו־משמעי של התגובה הנשית – שאינה דוחה, אך גם לא נענית באופן ברור. הציור מתפקד כאלגוריה של מיניות מרומזת, עטופה בהקשר מיתולוגי קלאסי שמעניק לגיטימציה אמנותית לתוכן החזותי.

 השוואה לאמנים אחרים 
ג'ון בריטון השווה את הציור לסגנונו של טיציאן, במיוחד מבחינת השימוש בטונים עמוקים ובצבעוניות עשירה. לדעתו, ריינולדס הצליח להציג "יופי נשי" שהצופה לשווא מחפש ביצירותיו של האמן הוונציאני הדגול.

 יצירות קשורות 
190px|ממוזער|נימפה וקופידון, מאת ג'ושוע ריינולנדס. גרסה משנת 1784
190px|ממוזער|ימין|דיוקן אמה הארט מאת רומני
 נימפה וקופידון (A Nymph and Cupid) 
נימפה וקופידון (A Nymph and Cupid) היא הגרסה הראשונה והמוקדמת ביותר של הדימוי שיצר סר ג'ושוע ריינולדס. היצירה צוירה בשנת 1784 והוזמנה על ידי לורד קאריספורט. היא מוצגת כיום בגלריית טייט בלונדון. גרסה זו כהה ומאופקת יותר בהשוואה לגרסאות המאוחרות, עם תאורה רכה יותר ודמויות עטופות בצל. היא שימשה בסיס ישיר לגרסאות הבאות של הציור, וכוללת את אותם אלמנטים קומפוזיציוניים – דמות נשית, קופידון צעיר, וחגורת משי כחולה.

 דיוקן של אמה הארט (Portrait of Emma Hart) מאת ג'ורג' רומני 
המודל לדמותה של ונוס בציורו של ריינולדס מזוהה עם אמה הארט (ליידי המילטון). בטקסטים שסופקו מופיעה השוואה בין הופעתה ביצירה זו לבין הפורטרטים שצייר לה האמן ג'ורג' רומני. אחד הפורטרטים הידועים, דיוקן של אמה הארט (Portrait of Emma Hart), נוצר בסביבות 1784 ונמצא כיום במוזיאון לאמנויות היפות בבוסטון. הדמיון בין הבעת הפנים, החיוך והעמידה מחזק את הזיהוי שלה עם הדמות המיתולוגית של ונוס בציור של ריינולדס.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:ג'ושוע ריינולדס: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-18
קטגוריה:ונוס בציור
קטגוריה:ציורים של קופידון