נצרות מערבית

ממוזער|250x250 פיקסלים|בזיליקת פטרוס הקדוש שבקריית הוותיקן, מבנה הכנסייה הגדול ביותר בעולם כיום
ממוזער|250x250 פיקסלים|ציר זמן של התפתחות הכנסייה החל מנצרות קדומה
נצרות מערבית היא אחת משתי תת-החלוקות המרכזיות של הנצרות (לצד נצרות מזרחית). הנצרות המערבית כוללת את הכנסייה הלטינית ואת הפרוטסטנטיות המערבית, יחד עם זרמים שהתפצלו מהם, כגון הכנסייה הקתולית הישנה, קתוליות עצמאית ורסטורציוניזם.

רוב מכריע מתוך כ-2.3 מיליארד נוצרים בעולם משתייכים לזרמים מערביים (כ-2 מיליארד: 1.2 מיליארד קתולים לטינים ו-1.17 מיליארד פרוטסטנטים). אחד המרכיבים המרכזיים, הכנסייה הלטינית, התפתחה תחת הנהגתו של הבישוף של רומא. מתוך הכנסייה הלטינית צמח מגוון רחב של זרמים פרוטסטנטיים עצמאיים, בהם לותרניזם ואנגליקניות, שהחלו בהרפורמציה הפרוטסטנטית במאה ה-16. בנוסף, במאה ה-19 התפתחו תנועות עצמאיות נוספות כגון קתוליות עצמאית. לפיכך, המונח "נצרות מערבית" אינו מציין קהילה דתית אחת או זרם דתי אחיד, אלא מתייחס באופן כוללני לזרמים אלו בניגוד לנצרות המזרחית.

ייסוד הכנסייה הלטינית ככנסייה פרטיקולרית סואי יוריס בתוך הכנסייה הקתולית התרחש בד בבד עם התבססות הכס הקדוש ברומא, שטען לעליונות אפיפיורית עוד מימי העת העתיקה. הכנסייה הלטינית נבדלת מכנסיות מזרחיות קתוליות, שגם הן נמצאות בקומיוניון מלא עם האפיפיור ברומא, וכן מהכנסייה האורתודוקסית המזרחית והכנסיות האורתודוקסיות המזרחיות הקדומות, שאינן בקשר קומוניון עם רומא, ומשתייכות לזרם המזרחי של הנצרות. המונחים "מערבית" ו"מזרחית" בהקשר זה התפתחו מתוך חלוקות גאוגרפיות ששיקפו גם את ההבדלים התרבותיים שבין העולם ההלניסטי לבין העולם הלטיני, ואת הפיצול הפוליטי בין האימפריה הרומית המערבית לבין האימפריה הביזנטית. בימי הביניים, מאמיני הכנסייה הלטינית, ללא קשר למוצאם האתני, נהגו לכנות עצמם "לטינים" כדי להבדיל עצמם מנוצרים מזרחיים ("יוונים").

הנצרות המערבית שיחקה תפקיד מרכזי בעיצוב העולם המערבי. עם התרחבות הקולוניאליזם אירופי החל מהעת החדשה המוקדמת, התפשטה הכנסייה הלטינית, ובהמשך גם הפלגים הפרוטסטנטיים שלה, לאמריקה, להפיליפינים, לאפריקה הדרומית, לאזורים מסוימים במערב אפריקה, ולאוסטרליה וניו זילנד. לכן, כאשר משתמשים במונח "נצרות מערבית" ביחס לתקופות שלאחר המאה ה-16, הכוונה אינה בהכרח למיקום גאוגרפי אלא למכלול זרמים שנכללים בהגדרה זו.

בימינו, ההבחנה הגאוגרפית בין נצרות מערבית לנצרות מזרחית אינה חד-משמעית כפי שהייתה בעת העתיקה או בימי הביניים, בשל פעילות מיסיונרית, הגירה וגלובליזציה. לכן, המונחים "נצרות מערבית" ו"נצרות מזרחית" משמשים בעיקר לציון הבדלים היסטוריים, תאולוגיים וליטורגיים, ולא לתיאור מיקום גאוגרפי עכשווי.

בעוד שהכנסייה הלטינית ממשיכה להשתמש בטקסים ליטורגיים לטיניים, הזרמים הפרוטסטנטיים והקתוליות העצמאית נוהגים במגוון מסורות ליטורגיות שונות.

הרעיון הראשון של אירופה כתחום תרבותי (ולא רק גאוגרפי) הופיע בהרנסאנס הקרולינגי במאה ה-9, אשר כלל שטחים שנהגו את מסורות הנצרות המערבית באותה תקופה.

 הערות שוליים 

קטגוריה:תרבות המערב
קטגוריה:נצרות