צנזורה על הקרנת סרטים

צנזורת סרטים היא צנזורה של סרטי קולנוע, באמצעות מחיקת פריים או סצנות מסוימות, או באמצעות איסור מוחלט על הקרנת סרטים בשלמותם. צנזורת סרטים נובעת בדרך כלל מהתנגדות פוליטית או מוסרית לתוכן הסרט; תכנים שנויים במחלוקת הנתונים לצנזורה כוללים תיאורים של אלימות קשה, סצנות מיניות או נושאים הקשורים לגזענות. תקני הצנזורה משתנים מאוד בין מדינות, ואף עשויים להשתנות בתוך מדינה מסוימת לאורך זמן.

 מערכות דירוג 
מערכת סיווג צפייה נועדה לסווג סרטים בהתאם להתאמתם לקהלים שונים, תוך התחשבות בנושאים כגון מין, אלימות, שימוש בסמים, שפה גסה, חוצפה או תכנים מגונים אחרים. דירוג מסוים עשוי להיקרא הסמכה, סיווג או תעודה.

 לפי מדינות 
 אוסטרליה 
באוסטרליה, המועצה האוסטרלית לסיווג תוכן (ACB), שנקראה בעבר המשרד לסיווג סרטים וספרות (OFLC), משתמשת בחוק הסיווג המשותף משנת 1995 כמדריך לעיקר פעילות הצנזורה במדינה; עם זאת, כל מדינה וטריטוריה רשאית לחוקק חקיקה נוספת. אוסטרליה נחשבת בעיני רבים למדינה המחמירה ביותר בדירוג סרטים מבין כל המדינות הדמוקרטיות המערביות, לאור היסטוריה ארוכה של "מסורב לסיווג" (שווה ערך לאיסור במדינות אחרות) לסרטים מסוימים, אם כי ההגבלות הוקלו עם השנים.

בפועל, סרטים עשויים לקבל הקרנה קצרה בבתי הקולנוע לפני שהם נבדקים ונאסרים להקרנה או לשחרור ב-DVD. זו אינה רשימה ממצה; סרטים רבים שנאסרו בעבר אינם מוזכרים כאן (אם כי חלקם שוחררו מאז ללא קיצוצים ב-DVD). כמו כן, לא נכללים סרטים פורנוגרפיים רבים שנחשבו מוגזמים מדי לשחרור תחת קטגוריית X18+, ונדחו על ידי ה-ACB.

 ברזיל 
 במהלך הדיקטטורה (1964–1988) 
במהלך הדיקטטורה בברזיל, שהתקיימה בין השנים 1964 ל-1988, נאסרו סרטים רבים תחת חוק פדרלי משנת 1968. במשך שנים פותח פרויקט שנועד לאתר ולפרסם את כל המסמכים הנוגעים לצנזורה על סרטים בתקופת הדיקטטורה. הפרויקט "זיכרון הצנזורה בקולנוע הברזילאי" שחרר בשנת 2005 כ-6,000 מסמכים על 175 סרטים שנאסרו בתקופה זו. בשנת 2007 שוחררו מסמכים על 269 סרטים נוספים שנאסרו באותה תקופה.

לאחר הדמוקרטיזציה (1988 ואילך)
 1993: מעבר לאזרח קיין: ב-20 באוגוסט 2009 דיווח העיתון "פוליה דה סאו פאולו" כי רשת רד ריקורד רכשה את זכויות השידור של הסרט התיעודי תמורת פחות מ-20,000 דולר. ב-14 בפברואר 2011 דיווח העיתון "ז'ורנל דו ברזיל" (תוך ציון דובר הרשת) כי רשת רד ריקורד תשדר את הסרט התיעודי ב-2011, בתאריך שטרם נקבע.
 1976: די קוולקנטי: סרט קצר זה על די קוולקנטי נאסר לאחר תביעה שהגישה בתו של די קוולקנטי, אליזבת, ב-1979. הסרט תיעד את הלווייתו של הצייר הברזילאי די קוולקנטי. מאז 1979, הסרט אסור להקרנה, לבקשת בתו אליזבת, באמצעות צו מניעה שהוענק על ידי בית המשפט, ואושר ב-1983, מטעמים סנטימנטליים הקשורים לאמונות דתיות. ב-1985, עורך הדין פליפה פלקון הגיש בקשה לשינוי פסק הדין, והציע הפקעה של הסרט על ידי המדינה מטעמים תרבותיים, על חשבון יורשי די קוולקנטי וגלאובר רושה. עם זאת, ללא פתרון באופק, הסרט נותר סגור בקופסה אטומה. ב-2004, למרות הכל, ז'ואאו רושה (במאי "חילול קודש"), אחיינו של גלאובר רושה, העלה עותק של הסרט לשרתים מחוץ לברזיל: משתמשי האינטרנט יכולים להוריד את הסרט בחינם, מה שמוכיח כי צנזורה על קולנוע בעידן הדיגיטלי היא חסרת תועלת.
 2011: סרט סרבי: הסרט סרט סרבי שוחרר להקרנה בברזיל ב-5 באוגוסט 2011. החריג הוא מדינת ריו דה ז'ניירו, שבה הסרט נאסר עקב תביעה שהגישה מפלגת הדמוקרטים, בטענה שסצנות הפדופיליה מפרות את חלק החוקה הברזילאית המגן על ילדים (חוק הילד והנוער). המקרה בוטל ב-2012.

 צ'ילה 
בשנת 1974, במהלך הדיקטטורה של הגנרל אוגוסטו פינושה (1973–1990), נחקק צו צנזורת סרטים שאפשר איסור על סרטים. במהלך השנים שבהן התקיימה צנזורת סרטים בצ'ילה, נאסרו 1,092 סרטים במדינה. מערכת צנזורת הסרטים בצ'ילה לא השתנתה באופן משמעותי עד נובמבר 1996, כאשר לאחר שחברת יונייטד אינטרנשיונל פיקצ'רס ביקשה לדרג את הסרט הפיתוי האחרון של ישו, הסרט אושר לקהל מעל גיל 18. עם זאת, קבוצה דתית אולטרה-שמרנית הגישה עתירה לביטול ההחלטה, וביוני 1997 בית המשפט העליון של צ'ילה אסר את הסרט. בספטמבר 1997, קבוצת חירויות אזרח הגישה את המקרה להוועדה הבין-אמריקאית לזכויות אדם. בפברואר 2001, בית הדין הבין-אמריקאי לזכויות אדם קבע כי צ'ילה הפרה את האמנה האמריקאית לזכויות אדם וצריכה לבטל את האיסור על הסרט ולשנות את חקיקתה בהתאם לאמנה. באוגוסט 2001, רפורמה חוקתית ביטלה את צנזורת הסרטים, והסרט הופץ בחנויות וידאו. בינואר 2003 פורסם חוק דירוג סרטים חדש, והסרט קיבל דירוג "מעל 18". הסרט הוקרן בבכורה ב-13 במרץ 2003 בתיאטרון בסנטיאגו.

 סין 
בסין היבשתית, צנזורת סרטים היא נפוצה מאוד ומתרחשת לעיתים קרובות מסיבות פוליטיות. סרטים בסין נבדקו בעבר על ידי המינהל הלאומי לעיתונות, פרסומים, רדיו, קולנוע וטלוויזיה (SAPPRFT) אשר קבע האם, מתי וכיצד סרט ישוחרר. בשנת 2018, הוחלף ה-SAPPRFT על ידי המינהל הלאומי לקולנוע (NFA) תחת מחלקת התעמולה. ה-NFA נפרד מהNRTA תחת מועצת המדינה.

 גרמניה 
 לפני מלחמת העולם הראשונה ובמהלכה 
בשנת 1906, עלתה לראשונה חקיקה בנוגע לצנזורה של סרטים ומדיה.Mühl-Benninghaus, Wolfgang. “German Film Censorship during World War I.” Film History, vol. 9, no. 1, 1997, pp. 71–94. JSTOR, www.jstor.org/stable/3815292. הצעה זו נתקלה בהתנגדות, בשל חקיקה קיימת בנוגע לצנזורת מדיה. בתי המשפט העליונים קבעו כי צנזורת סרטים היא חוקית, אך לא סיפקו הנחיות לאזורים שונים בגרמניה, מה שיצר אי-אחידות בין המחוזות.

 לאחר מלחמת העולם הראשונה 
בגרמניה, צנזורת סרטים בוטלה בשנת 1918, אך חוק הסרטים (Lichtspielgesetz) משנת 1920 יצר מועצות בדיקה לסרטים, שנועדו לסנן סרטים שעלולים לפגוע בתדמית של גרמניה בעולם.

 הודו 

בהודו, סרטים מצונזרים על ידי המועצה המרכזית לסיווג סרטים (CBFC), גוף סטטוטורי לצנזורה וסיווג תחת משרד המידע והשידור, ממשלת הודו. סרטים חייבים לקבל אישור מהמועצה כדי להיות מוצגים לציבור בהודו, כולל סרטים המוקרנים בטלוויזיה. המועצה המרכזית לסיווג סרטים נחשבת לאחת ממועצות הצנזורה החזקות בעולם בשל דרכי פעולתה המחמירות.

 איראן 
כל סרט המתאר תוכן הנחשב כמנוגד למוסר האסלאמי נאסר לחלוטין באיראן.

 אירלנד 
בשל גודלה הקטן של אירלנד, סרטים שנאסרו על ידי המועצה הבריטית לסיווג סרטים (BBFC) לעיתים רחוקות הוגשו להקרנה באירלנד, בשל עלויות הקידום וההפצה הגבוהות עבור קהל קטן כל כך. באופן דומה, קיצוצים של ה-BBFC נותרו לעיתים קרובות בהוצאות ה-DVD, בשל הקושי בהפרדת אספקת הסרטים.

המצב השתנה בשנת 2000; סרטים רבים מבין אלה שנאסרו בעבר שוחררו ודורגו בין PG ל-18. במהלך תהליך הבדיקה הוחלט כי לא ייאסרו עוד סרטים להקרנה בבתי קולנוע או לשחרור בווידאו, אך כמה איסורים עדיין קיימים. סרטים אסורים עדיין ניתנים לצפייה במועדונים פרטיים עם הגבלת גיל 18 ומעלה.

 ישראל 

כל הסרטים הגרמניים נאסרו בין השנים 1956 ל-1967.Israel lifts total ban on German films. Canadian Jewish Chronicle Review. 14 April 1967.

 יפן 
ביפן, צנזורה של סרטים היא תופעה מושרשת בחוק ובתרבות, והיא מבוצעת בעיקר על ידי ארגון בשם Eirin (שזהו ראשי תיבות של Eiga Rinri Kanri Iinkai – הוועדה לניהול אתיקה קולנועית). הארגון נוסד לאחר מלחמת העולם השנייה ופועל כגוף רגולטורי עצמאי שמדרג סרטים לפי קטגוריות גיל, אך גם לעיתים מתערב בתוכן. חוקי הצנזורה ביפן מתמקדים בעיקר באיסור הצגה של אברי מין באופן מפורש או יחסי מין גרפיים – גם באנימציה ובפורנוגרפיה – בהתאם לסעיף 175 בחוק הפלילי היפני. בשל כך, יוצרים נאלצים לטשטש או להסתיר אזורים מוצנעים באמצעות פסלים, פיקסולציה או שימוש באמצעים אומנותיים אחרים. עם זאת, בשנים האחרונות ישנה מגמה של ריכוך חלק מהכללים וצמיחה של קולנוע עצמאי שמנסה לדחוף את גבולות המותר, תוך שמירה על איזון בין חופש הביטוי לבין שמירה על הנורמות החברתיות השמרניות של יפן.

 כווית 
בכווית, משרד המידע אחראי על צנזורת סרטים. המשרד רשאי לקצץ סצנות הנחשבות בלתי הולמות. כל סרט הקשור לפוליטיקה, מיניות, דת או אלימות קיצונית עשוי להיות מצונזר.

 פקיסטן 
לאחר חקיקת התיקון ה-18 לחוקה על ידי האספה המכוננת של פקיסטן, מחוזות סינד ופונג'אב הקימו מועצות צנזורת סרטים משלהם, בשמות מועצת הצנזורה של פונג'אב ומועצת הצנזורה של סינד. מר ח'אליד בן שאהין הוא היו"ר הנוכחי של מועצת הצנזורה של סינד, ומר עדיל אחמד הוא המזכיר של המועצה.

 דרום אפריקה 
במהלך משטר האפרטהייד, סרטים המתארים זוגות בין-גזעיים נאסרו ו/או צונזרו בשל תוכנם - סרטי ג'יימס בונד לחיות ולהניח למות ונוף להריגה כללו סצנות אהבה שצונזרו על ידי ממשלת דרום אפריקה.

בשנת 1996 הוקמה מועצת הסרטים והפרסומים (FPB) תחת חוק הסרטים והפרסומים. מועצה זו נוצרה כרשות לסיווג ורגולציה של תוכן, הפועלת תחת שר התקשורת. מטרת המועצה הייתה, לכאורה, לטפל בנושאים של פורנוגרפיית ילדים והתעללות בילדים, וכן לספק דירוגים למדיה ציבורית כגון סרטים, מוזיקה ותוכניות טלוויזיה. תחת הנחיות אלה, ניתן לראות במנדט שלה צורה של צנזורה ממלכתית.

 דרום קוריאה 

לפי מסד הנתונים של האינטרנט לסרטים, אין כרגע סרטים אסורים בדרום קוריאה.

בשנים האחרונות, סצנות מיניות היוו נושא מרכזי המציב את יוצרי הסרטים מול מועצת דירוג המדיה. שיער ערווה ואיברי מין של גברים או נשים אסורים על המסך, אלא אם כן הם מטושטשים דיגיטלית. במקרים נדירים, אלימות קיצונית, שפה מגונה או תיאורים מסוימים של שימוש בסמים עשויים גם הם להוות בעיה. בדרום קוריאה קיימת מערכת דירוג בת חמש רמות: הכל, 12, 15, 18 ומגבלה.

 בריטניה 
ממוזער|המועצה הבריטית לסיווג סרטים הוקמה ב-1912
רשימת הוידאו נאסטי הידועה לשמצה נוצרה ב-1982 כדי להגן מפני תוכן מגונה. סרטים ברשימה זו נאסרו, ומפיצי הסרטים היו חשופים לתביעה (חלק מהסרטים נאסרו עוד לפני יצירת הרשימה). רשימה זו כללה 74 סרטים בשיאה באמצע שנות ה-80; הרשימה צומצמה בסופו של דבר, ורק 39 סרטים הועמדו לדין בהצלחה. רוב הסרטים (אפילו מבין ה-39 שהועמדו לדין בהצלחה) אושרו כעת על ידי המועצה הבריטית לסיווג סרטים, עם או בלי קיצוצים

 ארצות הברית 

בארצות הברית אין סוכנות פדרלית האחראית על אישור או הגבלת הקרנת סרטי קולנוע. רוב המקרים של איסור סרטים נעשים באמצעות צווים או הכרזות של עיריות או ממשלות מדינה.Wittern-Keller, Laura. Freedom of the Screen: Legal Challenges to State Film Censorship. University Press of Kentucky, 2008. חלק מהמקרים כוללים סרטים שנמצאו כמגונים מבחינה משפטית ונמצאים תחת חוקים ספציפיים נגד חומר כזה (למשל, פורנוגרפיית ילדים). ממצאים כאלה מחייבים מבחינה משפטית בדרך כלל רק בתחום השיפוט של בית המשפט שהוציא את ההחלטה. ממוזער|לוגו של איגוד הסרטים האמריקאי תעשיית הקולנוע המבוססת בארצות הברית החלה בצורה של צנזורה עצמית בסוף שנות ה-20, שנקראה קוד הפקת הסרטים, כדי למנוע הקמת סוכנות צנזורה פדרלית. בשנת 1968, הקוד הוחלף על ידי מערכת דירוג הסרטים של MPAA. מערכת הדירוג מחולקת לחמש קטגוריות, שלכל אחת הגדרה משלה. הקטגוריות הן G (קהל כללי; כל הגילאים מורשים), PG (הדרכת הורים מומלצת; חלק מהחומר עשוי שלא להתאים לילדים), PG-13 (אזהרת הורים חזקה; חלק מהחומר עשוי להיות בלתי הולם לילדים מתחת לגיל 13), R (מוגבל; מתחת לגיל 17 נדרש ליווי הורה או מבוגר אחראי), ו-NC-17 (אף אחד מתחת לגיל 17 לא יורשה). המערכת נוצרה על ידי ג'ק ולנטי ב-1968. בנוסף לספק דירוגי סרטים, ה-MPAA גם מפעילה לובי בקונגרס, מסייעת בקידום בינלאומי של תעשיית הסרטים האמריקאית, ומספקת הגנה מפני פיראטיות.alt=חדר הקרנה פרטי שבו סרטים נבדקו לפני הקרנתם לציבור|ממוזער|חדר הקרנה פרטי
 פולין 
בפולין, צנזורה של סרטים עברה שינויים משמעותיים לאורך ההיסטוריה, במיוחד עם המעבר ממשטר קומוניסטי לדמוקרטיה ליברלית. בתקופת השלטון הקומוניסטי (1945–1989), הצנזורה הייתה נרחבת ונאכפה על ידי המדינה. סרטים שלא תאמו את הקו האידאולוגי של המפלגה נפסלו, נערכו או נדחקו לשוליים. יוצרי קולנוע נאלצו להשתמש ברמזים, אלגוריות וביקורת עקיפה כדי להעביר מסרים פוליטיים או חברתיים.

מאז נפילת הקומוניזם, פולין אימצה חקיקה שמכבדת את חופש הביטוי, והצנזורה הישירה פסקה להתקיים. עם זאת החל מהעשור השני של המאה ה-21 התגבר הלחץ הפוליטי על מוסדות תרבות, כולל קולנוע. מופעלים לחצים עקיפים בצורת סנקציות תקציביות, ביקורת ציבורית ואיומים על יוצרי סרטים שמציגים נרטיבים ליברליים, ביקורתיים כלפי הכנסייה הקתולית, או כאלה שעוסקים בנושאים כמו להט"ב, הפלות והיסטוריה פולנית שנויה במחלוקת (למשל, תפקידה של האוכלוסייה המקומית בשואה). המצב כיום מורכב: אין צנזורה רשמית, אך קיימת אווירה ציבורית ופוליטית שמגבילה יצירה חופשית בדרכים עקיפות.

 אוקראינה 
באוקראינה, סוגיית הצנזורה של סרטים שזורה עמוק בהיסטוריה הפוליטית והגאופוליטית של המדינה, במיוחד מאז קבלת העצמאות מברית המועצות בשנת 1991. בתקופה הסובייטית, הצנזורה הייתה חמורה ונאכפה על כל תחומי התרבות במטרה לשמר את אידאולוגיית המפלגה הקומוניסטית. סרטים שלא תאמו את הקו הממשלתי נפסלו, הועלמו, או נערכו עד לאובדן משמעותם המקורית.

מאז העצמאות, אוקראינה עשתה צעדים משמעותיים לעבר חופש ביטוי, אך המתחים עם רוסיה ובמיוחד מאז סיפוח חצי האי קרים ב-2014 והפלישה הרוסית לאוקראינה בשנת 2022 השפיעו בצורה ישירה על מדיניות הצנזורה. המדינה אוסרת כיום על הקרנת סרטים רוסים מסוימים, במיוחד כאלה שנוצרו בתמיכת המדינה הרוסית, או כאלה שמשתתפים בהם אמנים רוסים שתומכים בפומבי בפעולות הצבאיות של רוסיה. רשימות שחורות של שחקנים, במאים וסרטים מתעדכנות באופן תדיר.

עם זאת, בתוך הגבולות של יצירה מקומית או מערבית, אוקראינה מקדמת חופש אומנותי, ודווקא בשל המלחמה מתפתחת סצנה קולנועית עוצמתית, ביקורתית ומחוברת לזהות הלאומית. הצנזורה קיימת בעיקר כתגובה למלחמה וכתוצאה מהצורך להגן על האינטרס הלאומי, ולא ככלי של שלטון סמכותני לדיכוי דעות.

 מצרים 
במצרים, צנזורה של סרטים היא מנגנון ותיק ומובנה היטב, המשקף את השילוב המורכב בין תרבות, דת, פוליטיקה ומוסר ציבורי. מאז תחילת המאה ה-20, ובעיקר תחת שלטון נאצר בשנות ה־50 וה־60, המדינה הקימה מוסדות רשמיים לפיקוח על קולנוע, כאשר מטרת הצנזורה הייתה לשמור על "הסדר הציבורי", ערכי האסלאם, תדמית השלטון, והלאומיות המצרית.

גם כיום, כל תסריט חייב לקבל אישור מראש ממועצת הצנזורה לפני תחילת ההפקה, והסרט המוגמר נבדק שוב לפני הפצתו. התערבות הצנזורה נוגעת למגוון רחב של נושאים: עירום, מין, להט"ב, ביקורת על הדת (בעיקר האסלאם אך גם הנצרות), ביקורת על מוסדות המדינה או הצבא, ואף ייצוגים מסוימים של נשים. סרטים העוסקים בנושאים פוליטיים רגישים, כמו מהפכת 2011 או סוגיות זכויות אדם, נתקלים לעיתים קרובות בדחייה או דרישות עריכה משמעותיות.

בנוסף לצנזורה הרשמית, קיימת גם צנזורה חברתית ודתית חזקה. אנשי דת, פוליטיקאים או קבוצות שמרניות מפעילים לחץ ציבורי שמוביל לעיתים לאיסור הפצת סרטים או סנקציות על יוצריהם. עם זאת, ישנה תנועת נגד בקרב יוצרי קולנוע עצמאיים שמנסים לעקוף את מנגנוני הפיקוח דרך הפצה בפלטפורמות דיגיטליות או בפסטיבלים בינלאומיים. הקולנוע המצרי ממשיך להתקיים כזירה מתוחה בין יצירה חופשית לבין מגבלות דתיות ופוליטיות נוקשות.

 היסטוריה קצרה 
צנזורת סרטים, השליטה על תוכן והצגת סרט, היא חלק מתעשיית הקולנוע כמעט מאז היווסדה.Helicon (2018). "The Hutchinson Unabridged Encyclopedia with Atlas and Weather Guide". Censorship, Film. פעילי החברה כיום ממשיכים להרחיב את זכויות התיקון הראשון עבור תעשיית הקולנוע, תוך מתן אפשרות לאמנות להיות מוגבלת במידה מסוימת. למעשה, בריטניה הקימה צנזורת סרטים ב-1912, וארצות הברית עשתה זאת עשור לאחר מכן. מאמצים מוקדמים לצנזור את תעשיית הקולנוע כוללים את קוד הייז משנת 1922 ואת קוד הפקת הסרטים משנת 1930.Sova, Dawn (2001). Forbidden films: censorship histories of 125 motion pictures. New York: Facts on File. pp. xv, 368. 

 הערות שוליים 

*