שמעון סטיליטס

שִׁמְעוֹן סְטִילִיטֶס (ביוונית: Συμεών ό Στυλίτης, בסורית: ܫܡܥܘܢ ܕܐܣܛܘܢܐ; ) היה סגפן נוצרי סורי, שהתפרסם בכך שחי 36 שנים על גבי במה קטנה בראש עמוד ליד חלב (בסוריה המודרנית). כמה  אחרים הלכו בעקבותיו (המילה היוונית סטיל פירושה "עמוד"). שמעון סטיליטס נחשב לקדוש על ידי נצרות קתולית מזרחית, נצרות אוריינטלית אורתודוקסית, נצרות אורתודוקסית והכנסייה הקתולית. הוא ידוע רשמית כשמעון סטיליטס הזקן כדי להבדילו מ,  ו.

מקורות
קיימות שלוש ביוגרפיות מוקדמות עיקריות של שמעון. הראשונה מביניהן נכתבה על ידי , בישוף , ונמצאת בחיבורו "היסטוריה דתית". ביוגרפיה זו נכתבה במהלך חייו של שמעון, ותאודורטוס מספר על כמה אירועים שלטענתו היה עד להם. המספר של ביוגרפיה שנייה מציג את עצמו כאנטוניוס, תלמידו של שמעון. תאריך ומקור יצירה זו אינם ידועים. השלישית היא מקור סורי, המתוארך לשנת 473 לספירה. זו הארוכה מבין השלוש, והנלהבת ביותר בשבח שמעון; היא מציבה את שמעון בשורה אחת עם נביאים מהתנ"ך, ומציגה אותו כמייסד של הכנסייה הנוצרית.

שלושת המקורות מציגים סימנים של התפתחות עצמאית; אף על פי שכל אחד מהם עוקב אחר מתאר כללי דומה, כמעט ואין להם אירועים נרטיביים משותפים.

כל שלושת המקורות תורגמו לאנגלית על ידי רוברט דוראן. הביוגרפיה הסורית תורגמה גם על ידי פרדריק לנט.

ייתכן שמקורות מסורתיים לחייו של שמעון סטיליטס מציגים באופן שגוי את יחסו ל. מכתבים בסורית במוזיאון הבריטי המיוחסים לשמעון סטיליטס מצביעים על כך שהוא היה  והתנגד לתוצאות ועידת כלקדון (ועידת כלקדון משנת 451 לספירה).

קורות חיים
ראשית חייו
שמעון היה בנו של רועה צאן. הוא נולד ב, כיום העיר  בנפת אדנה בטורקיה. סיס הייתה בפרובינקיה קיליקיה הרומית. לאחר חלוקת האימפריה הרומית בשנת 395 לספירה, קיליקיה הפכה לחלק מהאימפריה הרומית המזרחית. הנצרות השתרשה שם במהירות.

לפי תאודורטוס, שמעון פיתח קנאות לנצרות בגיל 13, בעקבות קריאה של הברכות. הוא נכנס למנזר לפני גיל 16. מהיום הראשון, הוא הקדיש את עצמו לתרגול סגפנות כה קיצונית עד שאחיו לנזירות שפטו אותו כבלתי מתאים לכל צורת חיים קהילתית. הם ביקשו משמעון לעזוב את המנזר.

שמעון הסתגר בבקתה למשך שנה וחצי, שם העביר את כל תקופת התענית בלי לאכול או לשתות. כשיצא מהבקתה, הישגו נחשב לנס. מאוחר יותר, הוא התמיד בעמידה רצופה כל עוד גופו יכול היה לשאת אותו.

אחרי שנה וחצי בבקתה, שמעון חיפש גבעה סלעית על מורדות מה שמכונה כיום "הר שייח' ברכאת", חלק מ. הוא בחר לחיות במרחב צר, בקוטר של פחות מ-20 מטרים. אבל המוני צליינים פלשו לאזור כדי למצוא אותו, לבקש את עצתו או את תפילותיו, והותירו לו זמן לא מספק לעיסוקיו הדתיים. זה הוביל אותו בסופו של דבר לאמץ דרך חיים חדשה.

על העמוד
שמאל|ממוזער|250px|איקונין מהמאה ה-16 של שמעון סטיליטס. בבסיס העמוד נמצאת גופת אימו. (המוזיאון ההיסטורי בסאנוק, פולין)
כדי להתרחק מהמספר ההולך וגדל של אנשים שבאו אליו לתפילות ועצות, והותירו לו מעט אם בכלל זמן לסגפנותו הפרטית, שמעון גילה עמוד ששרד בין הריסות ב הסמוכה (כיום תלעאדה שבסוריה).

כאשר שמעו הנזירים הזקנים שחיו במדבר על שמעון, שבחר בצורת סגפנות חדשה ומוזרה, הם רצו לבחון אותו כדי לקבוע אם מעשיו הקיצוניים מבוססים על ענווה או גאווה. הם החליטו לצוות על שמעון, מתוך ציות, לרדת מהעמוד. הם קבעו שאם לא יציית, הם יגררו אותו בכוח לקרקע, אך אם יהיה מוכן להיכנע, הם ישאירו אותו על עמודו. שמעון הפגין ציות וענווה מוחלטים, והנזירים אמרו לו להישאר במקומו.

העמוד הראשון שעליו שמעון סטיליטס התיישב היה בגובה של קצת יותר מ-3 מטרים. מאוחר יותר הוא העביר את משטח המגורים שלו לעמודים אחרים, כשהאחרון בסדרה היה, על פי הדיווחים, בגובה של יותר מ-15 מטרים מהקרקע. בראש העמוד הייתה במה, אשר ההערכה היא שהייתה ברוחב של כמטר רבוע אחד, ומוקפת במעקה.

אדוארד גיבון, בספרו "שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית", מתאר את חיי שמעון באופן הבא:

אפילו על העמוד הגבוה ביותר שלו, שמעון לא היה מנותק מהעולם. למעשה, העמוד החדש משך אליו עוד יותר אנשים, הן צליינים שביקרו אותו בעבר והן סקרנים. שמעון היה זמין בכל אחר הצהריים לשוחח עם מבקרים. באמצעות סולם, המבקרים יכלו לעלות לטווח דיבור. ידוע שהוא כתב מכתבים, שחלק מתוכנם שרד עד היום, שהוא הדריך תלמידים, ושהוא גם הרצה בפני אלה שנאספו למטה. הוא הטיף במיוחד נגד חילול הקודש וריבית קצוצה. בניגוד לסגפנות הקיצונית שנהג בה, הטפותיו שידרו מתינות וחמלה, והיו בולטות בהיגיון בריא וחופש מפנאטיות דתית.

חלק גדול מהכהונה הציבורית של שמעון, בדומה לזה של סגפנים סורים אחרים, יכול להיחשב כבעל תפקיד מלכד מבחינה חברתית בהקשר של המזרח הרומי. מול נסיגתם של בעלי אדמות עשירים לערים הגדולות, אנשים קדושים כמו שמעון פעלו כפטרונים בלתי משוחדים ובוררים חיוניים בסכסוכים בין איכרים ובתוך העיירות הקטנות יותר.

תהילה ושנים אחרונות
שמאל|ממוזער|250px|חורבות כנסיית שמעון סטיליטס עם שרידי עמודו (במרכז, כיום בראשו סלע גדול).
דיווחים על שמעון הגיעו להיררכיה הכנסייתית ולחצר הקיסר. הקיסר הביזנטי תאודוסיוס השני ואשתו אליה אודוקיה כיבדו מאוד את שמעון והקשיבו לעצותיו, בעוד הקיסר לאון הראשון הקשיב בכבוד למכתב ששלח לטובת ועידת כלקדון. נאמר גם ששמעון התכתב עם ז'נבייב הקדושה מפריז.

הפטריארך  מאנטיוכיה (441–448) ביקר את הנזיר וערך את טקס הליטורגיה הקדושה על העמוד.

 תיעד מקרה שבו שמעון גינה את נציב הקיסר, , בפני הקיסר תאודוסיוס השני, בטענה שהוא מעודד עובדי אלילים ויהודים ומערער את מעמד הנוצרים. תאודוסיוס פיטר בעקבות זאת את אסקלפיודוטוס.

פעם אחת כששמעון חלה, תאודוסיוס שלח שלושה בישופים להתחנן בפניו שירד ויאפשר לרופאים לטפל בו, אך שמעון העדיף להשאיר את ריפויו בידי אלוהים, וזמן קצר לאחר מכן הוא החלים.

חומה כפולה הוקמה סביבו כדי למנוע מהמון האנשים להתקרב יתר על המידה ולהפריע לריכוז תפילתו. נשים לא הורשו בדרך כלל לעבור את החומה, אפילו לא אימו שלו, שלה לדברי הדיווחים אמר: "אם נהיה ראויים, נראה זה עם זה בחיים הבאים". היא קיבלה זאת, נשארה באזור, ואימצה את חיי הנזירות של שתיקה ותפילה. כשמתה, שמעון ביקש שארונה יובא אליו, והוא נפרד בכבוד מאימו המתה.

הדיווחים חלוקים בנוגע למשך הזמן שבו חי שמעון על העמוד, עם הערכות הנעות בין 35 ל-42 שנים. הוא נפטר ב-2 בספטמבר 459. תלמיד מצא את גופתו כפופה בתנוחת תפילה. פטריארך אנטיוכיה, , ערך את הלווייתו של הנזיר בפני קהל עצום. הוא נקבר לא הרחק מהעמוד.

מורשת
שמאל|ממוזער|250px|איור משנת 1901 מאת  עבור הפואמה "שמעון סטיליטס הקדוש" של אלפרד טניסון.
שמעון נתן השראה למחקים רבים. במשך המאה הבאה, סגפנים שחיו על עמודים, כלומר סטיליטים, היו מראה נפוץ ברחבי הלבנט הנוצרי.

הוא מונצח כקדוש בכנסייה הקופטית האורתודוקסית, שם חגו חל ב-29 ב. הוא מונצח ב-1 בספטמבר על ידי הכנסיות האורתודוקסיות המזרחיות והכנסיות הקתוליות המזרחיות, וב-5 בינואר בכנסייה הרומית-קתולית.

תחרות התפתחה בין אנטיוכיה לקונסטנטינופול על החזקה בשרידיו של שמעון. הבכורה ניתנה לאנטיוכיה, וחלק גדול משרידיו נשארו שם כהגנה על העיר הלא מוקפת חומה. מטבעות זיכרון של צליינים של שמעון סטיליטס נמצאו ברחבי האימפריה הביזנטית, מה שמעיד על פופולריות של ההערצה כלפיו.

חורבות המבנה העצום שהוקם לכבודו וידוע בערבית כקלעאת סמעאן ("מצודת שמעון") עדיין ניתנות לצפייה. הן ממוקמות כ-30 ק"מ צפון-מערבית לחלב () ומורכבות מארבע בזיליקות שנבנו ממרכז של חצר מתומנת לכיוון ארבע רוחות השמיים, ויוצרות צלב גדול. במרכז החצר ניצב בסיס הסטייל (עמוד) שעליו עמד שמעון. ב-12 במאי 2016, דווח כי העמוד בתוך הכנסייה נפגע מטיל, שנורה ככל הנראה על ידי מטוסים רוסיים שתמכו בממשלת סוריה במלחמת האזרחים.

אזכורים תרבותיים
חייו של שמעון סטיליטס נתנו השראה לפואמה משנת 1842 מאת אלפרד טניסון, "שמעון סטיליטס הקדוש" (St. Simeon Stylites). יצירות מודרניות המבוססות על חיי הקדוש כוללות את סרטו של לואיס בוניואל משנת 1965 "", האופרה של הנס צנדר משנת 1986 "סטפן קלימקס" (Stephen Climax) והסרט "בחוות סאצ'ם" (At Sachem Farm) משנת 1998.

ספרו של ג'יימס המילטון-פטרסון "ג'רונטיוס" (Gerontius), יצירה בדיונית המבוססת על מסעו האמיתי של סר אדוארד אלגר לברזיל בשנת 1923, כולל קטע חלום שבו עוזרו של הנזיר, ראחות, גובה מ"חולמים" תשלום כדי שיוכלו לעלות לראש העמוד ולשוחח עם הסגפן. יראה מתערבבת באימה כאשר "ראש המבקר שוקע לגובה זוג כפות רגליים מפלצתיות, שמבוהנותיהן הרקובות מתפתלות ציפורניים צהובות".

לקריאה נוספת


 Brown, Peter (1971), "The Rise and Function of the Holy Man in Late Antiquity", The Journal of Roman Studies 61, pp. 80–101.


קישורים חיצוניים


 "Canon to Saint Symeon Stylites" (from the Menaion), University of Balamand.
 "Qalaat Samaan and the Dead Cities", Syria Gate.

ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:ילידי 390
קטגוריה:נפטרים ב-459