בשר עטלף

היסטוריה

עטלפים שימשו ככל הנראה מקור מזון מאז התקופה הפרהיסטורית באזור אסיה-האוקיינוס השקט. ניתוח כרונוסטרטיגרפיה של אתרים ארכאולוגיים מעיד כי עטלפים ייתכן שנוצלו כמקור מזון כבר לפני 74,000 שנים על ידי הומו פלורסיינסיס. באיים טרופיים, ציד עטלפי פירות גדולים היה פעילות משתלמת עבור הומינינים פרהיסטוריים. עטלפים אלו ניתן היה ללכוד במערות במספרים גדולים, ומאמץ העיבוד שלהם היה מינימלי.

עטלפים ניצודו על ידי אבוריג'ינים אוסטרליים במשך אלפי שנים, מסורת שנמשכה עד העת המודרנית. מינים פופולריים לציד כוללים את השועל השחור ואת השועל האדום הקטן. בשנת 1997, הוערך כי הילידים באזור טופ אנד צרכו כ-180,000 שועלים מעופפים מדי שנה.

למרות ההשערה כי אנשי טאינו בפוארטו ריקו צרכו בשר עטלפים בתקופה הפרה-קולומביאנית, לא נמצאו עצמות עטלפים בערמות הפסולת שלהם, דבר שהופך את הסבירות לכך שבשר עטלפים היה מרכיב תזונתי משמעותי לנמוכה. אין עדויות לכך שתרבויות אחרות בעולם החדש צדו עטלפים למטרות מזון, אם כי עצמות עטלפים זוהו בערמות פסולת באי סאבא שבקריביים.

צריכת בשר עטלפים באירופה הייתה נדירה, לא רק בשל חוסר חיבה, אלא גם בשל גודלם הקטן של עטלפי אירופה, שהינם כולם אוכלי חרקים. בעבר תועד מנהגם של איכרים בקוסטוצה (במחוז ויצ'נצה, איטליה) לאכול עטלפים, במיוחד עטלפי פרסה.Alessandro P. Ninni, 1878 לאחר מלחמת העולם השנייה, עטלפי מערות קוסטוצה כמעט נכחדו "בשל הציד האכזרי שמבצעים התושבים המקומיים, בעונת הענבים, כדי להשוותם לציפורים הקטנות והטעימות ביותר."Giuseppe Perin, Scienza e poesia sui Berici, a cura di G. Da Schio, G. Trevisol e G. Perin, Vicenza, Tip. Commerciale, 1947 בשנת 1959 דווח כי "במקומות מסוימים [באיטליה], כמו באזורי ליגוריה וונטו, עטלפים שימשו או משמשים כמזון."

בתורה ובתנ"ך, ספר ויקרא (יא, יג–יט) אוסר על אכילת עטלף: "ואת־אלה תשקצו מן־העוף לא יאכלו שקץ הם [...] והעטלף."

בספר גאוגרפיקה של סטראבון מתוארת העיר בורסיפה (כיום בירס נימרוד בעיראק), שבה היו תושבים רבים שצדו עטלפים ו"המליחו אותם לאכילה". במאה השש עשרה, הטבען האיטלקי אוליסה אלדרובנדי מתייחס בספרו Ornitologia לבשר עטלפים כבשר לבן, אכיל, ובעל טעם מעולה.

הפצה בעת המודרנית

לפחות 167 מיני עטלפים ניצודים ברחבי העולם, כ-13% מכלל מיני העטלפים, למטרות כגון מזון, ערך רפואי לכאורה, עור או שיניים, או לספורט. כמחצית ממיני עטלפי הפירות ניצודים למטרות מזון, לעומת שמונה אחוזים בלבד ממיני העטלפים האוכלי חרקים. סקירה משנת 2016 תיעדה ציד עטלפים למטרות בשר או רפואה מסורתית בצפון אפריקה, אפריקה שמדרום לסהרה, אוקיאניה, דרום אמריקה, מזרח אסיה, דרום-מזרח אסיה ומערב ומרכז אסיה. לעומת זאת, לא תועדו מינים שניצודו למטרות בשר או רפואה מסורתית בקריביים, אירופה, צפון אמריקה, מזו-אמריקה, או צפון אסיה.

אפריקה

לפחות 55 מיני עטלפים ניצודים באפריקה, כאשר עטלפים גדולים יותר הם היעד המועדף, בעוד שמינים קטנים ואוכלי חרקים נחשבים פחות רצויים. ציד עטלפים נפוץ במיוחד במערב ומרכז אפריקה. ההערכה היא כי כ-100,000 עטלפים נמכרים מדי שנה בגאנה. בדרום אפריקה ובמזרח אפריקה, הציד מועט עד לא קיים. ארבעת המינים הניצודים בצפון אפריקה משמשים למטרות רפואה מסורתית, ולא למזון.

מינים גדולים ושכיחים יותר נצרכים לעיתים קרובות באפריקה, כולל עטלף פירות קש-צבע, עטלף כתף פרנקה, עטלף כתף גמבי, עטלף ראש-פטיש, ועטלף פירות מצרי. גם עטלפים בינוניים כמו רוסט אנגולי ועטלף כתף ננסי של פיטרס, וכן מינים קטנים כמו עטלף חריץ-פנים גדול, עטלפי פרסה, ועטלפי עלה-עגול, נצרכים.

אסיה

בני אדם צדים 64 מיני עטלפים באסיה, אם כי עוצמת הציד משתנה לפי אזור. בדרום-מזרח אסיה, עטלפים ניצודים באופן נרחב בעשר מתוך אחת עשרה מדינות, למעט סינגפור. כ-17% ממיני העטלפים בדרום-מזרח אסיה, או 56 מינים, ניצודים. בפיליפינים, רמת הציד גבוהה במיוחד, כאשר שליש ממיני העטלפים ניצודים למרות הגנות משפטיות כמו חוק חיות הבר הפיליפיני וחוק ניהול המערות הפיליפיני, שאינם נאכפים כראוי. בפיליפינים, במיוחד במאיאנטוק, במחוז טרלק, אכילת עטלפי פירות היא חלק מהמטבח המקומי, ותושבים מקומיים נוהגים לצוד עשרות עטלפים בטיול ציד אחד; העטלפים מופשטים מעורם, ראשם וגפיהם נכרתים, ולאחר מכן הם נחתכים ומבושלים בתבשיל. בערים מסוימות במלזיה, בשר עטלפים נחשב למעדן יוקרתי. בשנת 2001 דווח כי 7% ממשקי הבית בשמורת חיות הבר פו חיאו בתאילנד אכלו בשר עטלפים. הצריכה אינטנסיבית במיוחד בצפון סולאווסי, שם תושבים מקומיים אוכלים בשר שועל מעופף לפחות פעם בחודש, עם עלייה פי עשרה בתדירות בסמוך לחגים נוצריים.

בדרום אסיה, ציד עטלפים למטרות מזון מתרחש בבנגלדש על ידי קבוצות שבטיות, תוך התמקדות במינים גדולים יותר. סקר משנת 2017 שנערך ביותר מ-140 כפרים בבנגלדש מצא כי עטלפים ניצודו ב-49% מהכפרים, כאשר רוב הציידים (62%) השתמשו בעטלפים למטרות מזון ורפואה. לעומת זאת, 30% מהציידים השתמשו בעטלפים למזון בלבד, ו-17% למטרות רפואה בלבד. בעוד שבהודו ובפקיסטן עטלפים נהרגים, הצריכה נדירה ומוטיבציות רפואיות נתפסות כנפוצות יותר. עם זאת, מחקרים מעטים מצביעים על כך שצריכת בשר עטלפים נפוצה יותר בחלקים מסוימים של הודו, כגון צפון-מזרח הודו, ואיי אנדמן וניקובר.

במזרח אסיה, במיוחד בדרום סין, עטלפים נאכלים לעיתים וניתן למצוא אותם בשווקים מסוימים. מיני עטלפים הנאכלים בסין כוללים את עטלף צוף מערות, עטלף עלה-עגול פומונה, שועל מעופף הודי, ורוסט לשנו. בנוסף, עטלף פירות קצר-אף גדול ניצוד למטרות רפואה, אך לא למזון. בשר עטלפים אינו פופולרי במיוחד בסין. על פי מחקר שנערך על ידי גואנשנג מא, מנהל תזונה וגסטרונומיה באוניברסיטת בייג'ינג, "...אכילת בשר עטלפים היא נדירה ביותר בסין. Sancho והיא נחשבת לבלתי מקובלת בתרבות הסינית." קיימת מחלוקת בשאלה האם שוק הסיטונאות למוצרי ים של הונאן, החשוד כקשור להתפרצות קוביד-19, מכר בשר עטלפים, כאשר בשר עטלפים אינו מקור מזון נפוץ בעיר ווהאן. כלי תקשורת מסוימים, כולל דיילי מייל ו־RT, קידמו סרטון שבו נראית אישה סינית צעירה אוכלת עטלף והציעו כי הוא צולם בווהאן, אך מאוחר יותר אומת כי הצילומים צולמו על ידי בלוגרית טיולים, וואנג מנגיון, במדינת האי פלאו בשנת 2016, כדי להציג את המטבח המקומי. סוכנויות בינלאומיות הפעילו לחץ על סין לחוקק חקיקה האוסרת על ציד עטלפים ומכירת בשרם בעקבות התפרצות סארס בתחילת שנות ה-2000, שגרמה למאות מקרי מוות, אך חקיקה כזו לא התקבלה. כל סחר בחיות בר בסין, כולל בשר עטלפים, נאסר בינואר 2020 בתגובה למגפת הקורונה שמקורה בווהאן.

צפון אמריקה

עטלפים נאכלים לעיתים במטבח הצפון-אמריקאי.

אוקיאניה

עטלפים ניצודים ונצרכים באופן קבוע באוקיאניה, והם היונקים היבשתיים הילידיים היחידים באיים מבודדים רבים. כ-23% ממיני העטלפים באוקיאניה, או 40 מינים, ניצודים. בשר עטלפים נחשב למעדן באיי קוק, ניואה, גואם, איי מריאנה וסמואה. הוא נצרך באופן פופולרי בפיג'י, קלדוניה החדשה, וונואטו.

דרום אמריקה

למרות המגוון הגבוה של עטלפים בדרום אמריקה, צריכתם נדירה. עמים ילידיים מסוימים עשויים לצרוך עטלפים, כאשר אנשי נמביקווארה ידועים כצורכים שלושה מיני עטלף עלה-אף. עטלפים חיים נמכרים בבוליביה לשימושים רפואיים לכאורה. במיוחד, צריכת דם העטלפים נחשבת כטיפול באפילפסיה. מחקר משנת 2010 תיעד כי 3,000 עטלפים נמכרו מדי חודש בשווקים בארבע ערים בבוליביה. המינים הנמכרים כוללים עטלף קצר-זנב של סבה, עטלף אוזן-עכבר ועטלף ערפד מצוי.

הכנה ובישול
בפיליפינים, במיוחד במאיאנטוק, טרלק, נאכלת מנה מקומית הנקראת אדובו עטלפים. התושבים צדים עשרות עטלפי פירות בטיול ציד אחד; העטלפים מופשטים מעורם, ראשם וגפיהם נכרתים, ולאחר מכן הם נחתכים ומבושלים בתבשיל. משתמשים בגויאבה כדי לרכך את הבשר, שמוטבל לאחר מכן ומטוגן עם בצל, שום ורוטב סויה – לא שונה בהרבה מאדובו רגיל.

פניקי היא מנה ממטבח מינהאסה מצפון סולאווסי, אינדונזיה, המוכנת מעטלפי פירות. גם מרקים, תבשילים וקארי מוכנים מבשר עטלפים.

בפלאו, מרק עטלפים נחשב למעדן. מרק עטלפי פירות מוכן עם חלב קוקוס, תבלינים וג'ינג'ר.

סיר חם המוכן עם עטלף שלם מוגש במסעדות מסוימות בדרום סין.

תבשיל עטלפים הוא תבשיל המוכן מסוגים שונים של עטלפים. עטלפי פירות משמשים בחלק מגרסאות המנה. אסטופה דה מורסגו היא מנת תבשיל עטלפים הנחשבת למעדן במטבח סאו טומה ופרינסיפה המוגשת בימי קדושים ובמהלך חגיגות.Sao Tome and Principe – Kathleen Becker. pp. 74–79.

מהדורת 1999 של The Oxford Companion to Food מציינת כי טעמם של עטלפי פירות דומה לזה של עוף, וכי הם "חיות נקיות החיות אך ורק על פירות". עטלפים מוכנים בדרכים שונות, כגון צלוי, ברביקיו, טיגון עמוק, מבושלים בתבשילים ובטיגונים. בטיגון עמוק, ניתן לבשל את העטלף כולו ולצרוך אותו.
סוגיות
ציד יתר
עטלפים פגיעים במיוחד לציד יתר באינדונזיה, בפיליפינים, במלזיה ובאיים באוקיאניה ובאוקיינוס ההודי. עטלפים רגישים לציד יתר בשל שיעורי הרבייה הנמוכים שלהם באופן טבעי והעובדה שמינים רבים הם קולוניאליים, מה שמקל על צידם במספרים גדולים. ציד יתר נחשב כגורם העיקרי להכחדת שועל-מעופף אדום קטן ושועל מעופף גואמי.
מחלות
קיימת השערה כי עטלפי פירות עשויים להוות מאגר טבעי של נגיף האבולה, אם כי הראיות לכך נחשבות "רחוקות מלהיות מכריעות". בשל הקשר האפשרי בין זיהום אבולה ו"ציד, שחיטה ועיבוד בשר מבעלי חיים נגועים", מספר מדינות במערב אפריקה אסרו על בשר חיות בר (כולל עטלפי פירות) או פרסמו אזהרות בנושא במהלך התפרצות האבולה במערב אפריקה (2014–2015); רבות מהאיסורים הוסרו מאז. עטלפים הועלו כהשערה כמקור אפשרי של נגיף SARS-CoV-2, שהתגלה לראשונה בווהאן, סין, אם כי מקור הנגיף אינו ידוע.
רעלנים
אכילת עטלפי פירות קשורה גם למחלה נוירולוגית הנקראת מחלת ליטיקו-בודיג. פול אלן קוקס מהגן בוטני לאומי טרופי של הוואי בקלאהו, ואוליבר סאקס ממכללת אלברט איינשטיין בניו יורק, גילו כי עטלפים צורכים כמויות גדולות של זרעי ציקס ונראה כי הם מצטברים רעלנים ברמות מסוכנות בבשרם."Bat-Eating Linked to Neurological Illness", National Geographic, 13 June 2003

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

עטלף
קטגוריה:עטלפים