הנדריק חולציוס

הנדריק חולציוס (בהולנדית: Hendrick Goltzius; ) היה רשם, תחריטן וצייר שפעל בעיקר בהארלם ונודע כווירטואוז בתחום ההדפס. עבודתו התאפיינה בגיוון סגנוני, חדשנות טכנית, והתמודדות עיקשת עם מגבלות גופניות שהותירו חותם ניכר על דמותו ויצירתו.

 ביוגרפיה 
חולציוס נולד בכפר מילבראכט  סמוך לגבול הולנד, כיום בגרמניה. בילדותו נכווה באורח קשה ביד ימין, ונותר עם נכות קשה שאִפשרה לו להזיז את אצבעותיו בקושי. חרף מגבלה זו, הוא התאמן כצייר זכוכית אצל אביו, יאן השני חולץ. בשנת 1574, לאחר שנים ספורות של לימודים, התקבל לעבוד בסדנתו של החרט וההומניסט דירק וולקרטסון קורנהרט, שפעל באקסאנטן. שלוש שנים לאחר מכן עברו השניים להארלם. ב־1579 נשא חולציוס לאישה את מרגרטה יאנסדר, אלמנה כבת שלושים ואם לבן בשם יאקוב מרהאם, שלימים הפך לאחד מתלמידיו המרכזיים. בשנות ה־1580 המאוחרות התרחבה סדנתו, אך הוא סבל מבעיות בריאותיות, כולל הקאת דם. מתוך תחושת קץ קרב, נסע לאיטליה ב־1590 וראה לראשונה את יצירות המופת של האמנות האיטלקית הקלאסית.

חולציוס השתקע בהארלם עם קורנרט, שם חבר לקארל ואן מאנדר ולקורנליס קורנליסזון מהארלם. יחדיו ייסדו "אקדמיה הארלמית" באמצע שנות השמונים של המאה ה־16, שדגלה בלימוד מעמיק של גוף הגבר העירום כאידיאל אמנותי. הם פעלו להפצת סגנונו של בארתולומהוס שפרנגר, צייר החצר של רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולמעשה הביאו את סגנון המנייריזם הצפון־אירופי להולנד.

מעמדו כחרט

חולציוס נודע בכישרונו הטכני יוצא הדופן ובשליטתו בבורין. אף שסבל ממום בידו הימנית, הוא הצליח להפיק עבודות תחריט עוצרות נשימה בדיוקן ובעושר פרטים. הוא עבד בחשאי ולא חלק את תהליך העבודה עם אחרים. ציורו "ידו של האמן" מ־1588, שבו תיאר את כף ידו המעוותת, נתפס כחתימת זהותו האמנותית. בין תחריטיו הידועים סדרת "האלים" בצבעי חום־ירוק מודפסים בטכניקת קיארוסקורה, אותה ככל הנראה גילף בעצמו.

סגנון, נושאים והשפעה

חולציוס נחשב לאחד מחוללי השינוי באמנות ההולנדית סביב 1600. מסע לאיטליה ב־1590–1591 השפיע עמוקות על סגנונו. לאחר ששב, הוא זנח את המנייריזם לטובת סגנון קלאסי יותר, שהתבסס על פרופורציות קלאסיות. בתחריטים ובציוריו הושפעה הקומפוזיציה מצורות עגולות ואובליות, ששימשו אותו הן בדיוקנאות והן בתיאורי עירום מיתולוגיים. צורת העיגול שימשה לאיזון והרמוניה בדיוקן, ואילו הצורה האובלית התאימה במיוחד לתיאורי הגוף האנושי.

המעבר לציור

בסביבות שנת 1600 עבר חולציוס מן התחריט לציור שמן, בין היתר בשל היחלשות ראייתו. המעבר נתפס כהתקדמות מעמדית, בהתאם להשקפת זמנו של ואן מנדֶר, ולצידו המשיך ליצור ציורים מיתולוגיים, דיוקנאות וקומפוזיציות דתיות. סדרת "חיי הבתולה", שהוקדשה לוילהלם החמישי, דוכס בוואריה, נועדה לפנות הן לקתולים והן לפרוטסטנטים: הסצנות נשענות על כתבי הקודש, וכוללות סמלים של טוהר, אמהות וצניעות.

מותו והנצחתו

חולציוס נפטר בערב 1 בינואר 1617 ונקבר בכנסיית סיינט־באבו (Grote Kerk) בהארלם. בין תיאורי הסיום של חייו מצוי גם ציור המאוחר מ־1614, "נער עם גולגולת", שמעיד על שימור כוח עינו וידו עד הסוף. רעייתו תיארה אחד מדיוקנאותיו העצמיים כבעל חזות בורגנית. על בסיסו יצר תלמידו וחתנו יעקוב מתהאם תחריט בעל אופי קבורה, שצורף אליו ייצוג של ההשראה הרוחנית (Spirito) והעיצוב (Disegno) – שני עקרונות שהובילו את יצירתו.

הערכת פועלו

חולציוס נחשב לדמות מרכזית במהפכת הדימוי החזותי של ראשית תור הזהב ההולנדי. הוא נודע כאמן בעל גישה תאורטית, וכאיש רנסאנס שיכול היה לעצב דמויות בכל סגנון. תחריטיו וציוריו שיקפו את המעבר ההיסטורי מן המנייריזם אל סגנון ריאליסטי־קלאסי, והיוו השראה לדור האמנים הבא, ובכללם רמברנדט ואחרים.

 גלריית יצירות 

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:ציירי תור הזהב של הולנד
קטגוריה:נפטרים ב-1617
קטגוריה:ילידי 1558