יחסי האיחוד האירופי – שוודיה

היחסים בין שוודיה לאיחוד האירופי משקפים תהליך הדרגתי של שינוי במדיניות החוץ השוודית, שבמהלכו עברה שוודיה ממדיניות עקבית של נייטרליות וזהירות כלפי מסגרות על-לאומיות, להשתלבות מלאה במוסדות האיחוד האירופי. במשך עשרות שנים נמנעה שוודיה מהצטרפות לבריתות צבאיות ולגופים מדיניים מחייבים, תוך טיפוח קשרים כלכליים אזוריים באמצעות מוסדות כגון איגוד הסחר החופשי האירופי (EFTA) והאזור הכלכלי האירופי (EEA). השינוי הגיע בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, על רקע משבר כלכלי פנימי ושינויים גאופוליטיים רחבים, ובראשם קריסת ברית המועצות והעמקת האינטגרציה באירופה.

בשנת 1995 הצטרפה שוודיה לאיחוד האירופי, לאחר משא ומתן מהיר ועם תמיכה פוליטית רחבה, אף שהמהלך עורר גם התנגדות ציבורית. גם לאחר ההצטרפות בחרה שוודיה להימנע מאימוץ האירו, עמדה שנתמכת עד היום על ידי רוב הציבור השוודי. מאז הצטרפותה הפכה שוודיה לחברה פעילה במוסדות האיחוד, במיוחד בתחומים של איכות הסביבה, זכויות האדם, תחרות כלכלית והגירה, תוך שמירה על גישה פרגמטית וזהירה כלפי העמקת הסמכויות העל לאומיות של האיחוד.

המדיניות השוודית נשענת על שיתוף פעולה הדוק ומעורבות מדינית, לצד עמדות ציבוריות זהירות כלפי הרחבת סמכויות האיחוד. שוודיה נטלה תפקיד פעיל בתגובת האיחוד למלחמת אוקראינה-רוסיה, קידמה יוזמות מרכזיות במהלך נשיאותה במועצת האיחוד, ובשנת 2024 גם הצטרפה לנאט"ו. לצד זאת, היא ממשיכה לנהוג בזהירות כלפי העמקת סמכויות האיחוד, במיוחד בתחומים כלכליים – כפי שניכר בהתנגדות הציבורית המתמשכת להצטרפות לגוש האירו. סוגיות הקשורות לאיחוד אינן תופסות מקום מרכזי בפוליטיקה השוודית, אף שתמיכת הציבור בחברות באיחוד עלתה.

היסטוריה
רקע היסטורי
מאז המלחמות הנפוליאוניות, עיצבה שוודיה את זהותה המדינית סביב עקרון הנייטרליות. אחרי מלחמה קצרה עם נורווגיה בשנת 1814, היא נמנעה מכל מעורבות ישירה בעימותים צבאיים. מאז מלחמת העולם הראשונה, אימצה שוודיה מדיניות עקבית של אי השתייכות בזמני שלום ונייטרליות בעת מלחמה, תוך הישענות על יכולת הגנה עצמאית. גישה זו אפשרה לה להימנע ממעורבות בסכסוכים רחבי היקף, ולשמר את עצמאותה וריבונותה גם בתקופות של טלטלה גאופוליטית. במקביל, שוודיה לא הסתגרה - היא לקחה חלק פעיל במוסדות רב לאומיים דוגמת חבר הלאומים והאו״ם, והשתתפה בפעולות שמירת שלום, תוך איזון בין עצמאות מדינית לאחריות גלובלית.

במאה העשרים, ובמיוחד בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, שוודיה המשיכה לטפח מדיניות של אי השתייכות לבריתות צבאיות, גם בתנאים של חלוקה עולמית חדה בין גושי המזרח והמערב. המדיניות השוודית נשענה על עקרון הסתגלותי - לא מתוך אידאולוגיה אלא מתוך פרגמטיות - תוך התאמה מתמדת לתנאים המשתנים ושמירה על חופש פעולה מדיני. במציאות שבה מדינות רבות נאלצו לבחור צד, שוודיה שמרה על קווים ברורים של נייטרליות ואוטונומיה, והמשיכה להציג את עצמה כמדינה יציבה ונמנעת ממעורבות צבאית.

עם הקמתה של הקהילה הכלכלית האירופית (גרסתו המוקדמת של האיחוד האירופי) שוודיה בחרה שלא להגיש בקשה להצטרפות, והעדיפה לקדם מודלים אזוריים עצמאיים של שיתוף פעולה. במסגרת זו הקימה יחד עם שכנותיה את המועצה הנורדית - מסגרת שנועדה לקרב בין מדינות סקנדינביה תוך הימנעות מהזדהות עם אחת המעצמות הגדולות. בשנות ה-70, עם תחילת תהליך ההצטרפות של דנמרק ונורווגיה לקהילה האירופית (תהליך שהבשיל רק בהצטרפותה של דנמרק), חזרה שוודיה והדגישה כי אין בכוונתה להצטרף, תוך הישענות על מדיניות הנייטרליות כקו מנחה.

יחסים לפני ההצטרפות
סירובה של שוודיה להצטרף לקהילה האירופית לא מנע ממנה לטפח קשרים כלכליים עם חלק ממדינות אירופה. מתוך שיקולים פרגמטיים, היא ביקשה להעמיק את שיתוף הפעולה המסחרי עם שכנותיה - מהלך שנתפס בעיניה כזה שאינו סותר את עקרון הנייטרליות. לפיכך, יזמה שוודיה שיתוף פעולה אזורי שיתמקד בתחום הסחר, ובשנת 1960 הצטרפה לאיגוד הסחר החופשי האירופי (EFTA). אמנת סטוקהולם, שייסדה את האיגוד, אף נחתמה בסטוקהולם עצמה - דבר שהדגיש את מעורבותה המרכזית של שוודיה במהלך.

EFTA, בכינונה, יועדה להיות חלופה לגוש הסחר של הקהילה האירופית עבור מדינות שבחרו לא להצטרף לקהילה. האיגוד קידם סחר חופשי בין המדינות החברות בו, תוך הימנעות מהמחויבויות הפוליטיות שנדרשו במסגרת הקהילה האירופית. עם זאת, בראשית שנות ה-70, ובייחוד בעקבות הצטרפותן של בריטניה ודנמרק לקהילה ב-1973, בחרו מרבית מדינות EFTA, ובהן שוודיה, לחתום על הסכמי סחר חופשי דו צדדיים עם הקהילה. מהלך זה חיזק את הקשרים הכלכליים של שוודיה עם אירופה, והעמיק את השתלבותה בשוק המשותף - גם אם מחוץ למסגרות הפוליטיות של האיחוד.

בסוף שנות ה-80 ביקשה שוודיה להעמיק את השתלבותה במסגרת הכלכלית של הקהילה האירופית, אך תוך שמירה על מרחק ממסגרותיה הפוליטיות. יחד עם שותפותיה ב-EFTA, הקימה שוודיה את האזור הכלכלי האירופי (EEA) שאפשר גישה לשוק המשותף ללא חברות מלאה בקהילה. עם זאת, בתוך המערכת הפוליטית השוודית נמתחה ביקורת על ההסכם, בעיקר בשל העובדה ששוודיה נדרשה לאמץ חלק מהמדיניות הכלכלית של הקהילה מבלי שתהיה לה יכולת להשפיע עליה באופן ישיר.

הגשת הבקשה להצטרפות והמשא ומתן
בראשית שנות ה-90, בעיצומו של משבר כלכלי ובנקאי חריף אשר הכה במספר מדינות בעולם, הלכה וגברה ההכרה בצורך לבחון מחדש את מקומה של שוודיה בשוק האירופי. יותר משהמשבר עצמו היה הגורם, הוא האיץ תהליכים שכבר היו קיימים - ובראשם הלחץ של המגזר העסקי, יחד עם יו"ר התאחדות ארגוני העובדים ואנשי עסקים בולטים, שקראו לשינוי מדיניות ולהשתלבות מלאה בשוק ובמערכת הפוליטית של אירופה. השילוב בין תנאים כלכליים קשים ולחץ מצד בעלי עניין מרכזיים תרם להאצת השיח הפוליטי סביב חברות מלאה באיחוד.

במקביל לתהליכים כלכליים, השתנה גם ההקשר הגאופוליטי בו פעלה שוודיה. התפרקות ברית המועצות והיווצרותו של סדר עולמי בעל מעצמת על יחידה – ארצות הברית – לצד מגמות ההתרחבות וההעמקה של הקהילה האירופית, ערערו את הבסיס שעליו נשענה מדיניות הנייטרליות השוודית במשך עשרות שנים, ולמעשה הפכו אותה למיושנת ולא תואמת את המציאות הביטחונית והכלכלית החדשה בשוודיה.

תוצאות משאל העם על הצטרפות שוודיה לאיחוד האירופי (1994) לפי מחוזות

פרטי ההצבעה
תאריך13 בנובמבר 1994
בעד2,833,721
נגד2,539,132
פסולים51,634
בעלי זכות בחירה6,510,055

220px|מפת תוצאות לפי מחוזות
תוצאות לפי מחוז

מקרא
50%–60% בעד
60%–70% בעד
50%–60% נגד
60%–70% נגד
70%–80% נגד
לפיכך, הבשילו התנאים למהפך של ממש במדיניות החוץ של שוודיה: לאחר כ-180 שנים של נייטרליות, המדינה נטתה כעת לשינוי עמוק בכיוונה הפוליטי ולשאיפה להצטרף לגוש שאינו רק כלכלי במהותו. באוקטובר 1990, בצעד היסטורי, הכריזה ממשלת שוודיה לראשונה כי על שוודיה לשאוף להצטרף לאיחוד האירופי. כשנה לאחר מכן הוגשה בקשה רשמית, וב-1993 החל תהליך המשא ומתן הרשמי. את המהפכה העמוקה במדיניות החוץ ניתן לראות גם בעובדה שבתחילת שנות ה-90 התחלפו מספר ממשלות מהימין ומהשמאל, אך כולן שמרו על קו אחיד וברור של חתירה לחברות מלאה באיחוד.

תהליך המשא ומתן היה קצר יחסית, בין היתר משום ששוודיה כבר הייתה משולבת במידה רבה במסגרת הכלכלית של האיחוד, דרך חברותה ב-EFTA וב-EEA. שנית, ראשי המדינות החברות באיחוד הסכימו להגדלת האיחוד (יחד עם הצטרפותן של אוסטריה ופינלנד) ללא צורך ברפורמות משמעותיות במבנה הממסדי של האיחוד.

ההצטרפות לאיחוד האירופי
בניגוד לתמיכה הרחבה של המערכת הפוליטית בשוודיה בהצטרפות לאיחוד האירופי - כמעט כל המפלגות המרכזיות הביעו תמיכה ברעיון - דעת הקהל הציבורית בראשית שנות ה-90 נטתה ברובה להתנגדות או לחוסר הכרעה. עם פתיחת המשא ומתן להצטרפות ב-1991, החל להתפתח דיון ציבורי נוקב סביב סוגיית ההצטרפות. מתנגדיה הצליחו לקשור בינה לבין מדיניות הצנע הבלתי פופולרית של הממשלה, בטענה שההתאמות הנדרשות להצטרפות יפגעו באזרחים. נוסף לכך, חברות באיחוד עוררה חששות בנוגע לערעור הזהות הלאומית: רבים הביעו חשש מגלי הגירה, ומהעברת סמכויות משמעותיות לגופי האיחוד.

לאחר השלמת המשא ומתן המהיר במרץ 1994 וחתימת ההסכם, הוחלט לקיים משאל עם בנובמבר אותה שנה. למרות מגמה כללית של התמתנות ההתנגדות וגיבוש תמיכה רחבה יותר בהצטרפות לאורך השנים, דעת הקהל נותרה מפולגת גם עם סיום המשא ומתן. רק בחודשים שקדמו למשאל העם החלה להירשם נטייה ברורה יותר לתמיכה, שהתבססה בעיקר על התחושה שההצטרפות היא צעד בלתי נמנע, ועל ההערכה כי בטווח הארוך תיטיב עם שוודיה יותר מהישארות מחוץ לאיחוד.

ב-13 בנובמבר 1994 התקיים משאל העם על הצטרפות שוודיה לאיחוד האירופי. 52.3 אחוזים מהמצביעים הביעו תמיכה בהצטרפות, 46.8 אחוזים התנגדו, ו-0.9 אחוזים מסרו פתק לבן. שיעור ההצבעה היה גבוה במיוחד: 83.3 אחוזים מבעלי זכות הבחירה יצאו להצביע. תוצאות המשאל אושרו על ידי הריקסדאג – הפרלמנט השוודי - ב-15 בדצמבר, ושוודיה הצטרפה רשמית לאיחוד האירופי ב-1 בינואר 1995, יחד עם אוסטריה ופינלנד.

שוודיה והאירו
עם החתימה על אמנת מאסטריכט והצטרפותה של שוודיה לאיחוד האירופי, התחייבה המדינה באופן עקרוני לאימוץ האירו. ואולם, בהתאם לפרשנות השוודית של האמנה, ההצטרפות למנגנון שער החליפין האירופי (ERM II) – שלב מקדים הנדרש לאימוץ המטבע – נתפסה כהחלטה וולונטרית שאינה מחייבת. על רקע זה, החליטה ממשלת שוודיה בשנת 2002 לקיים משאל עם לא מחייב בנושא הצטרפות לגוש האירו. בדומה למשאל העם מ-1994, גם הפעם התנהל דיון ציבורי סוער סביב השאלה – עד כדי כך שמספר ימים לפני משאל העם נרצחה שרת החוץ של המדינה, אנה לינד, אירוע שלפי חוקרים לא השפיע באופן משמעותי על תוצאות ההצבעה.

מתנגדי ההצטרפות הדגישו את ניסיונה המר של שוודיה בשנות ה-90, תקופה שהתאפיינה במשברים כלכליים וצעדי ייצוב כואבים, וטענו כי יהיה זה בלתי אחראי לסכן את היציבות שהושגה על ידי ויתור על שליטת המדינה במטבע שלה, והיקשרות למדינות שעלולות להיקלע למשברים. מנגד, טענו התומכים כי אימוץ האירו יסייע לכלכלה השוודית בטווח הארוך, יקל על מסחר עם מדינות גוש האירו, יגביר את השפעתה של שוודיה בתוך מוסדות האיחוד, ויעלה את האטרקטיביות שלה בעיני משקיעים זרים.

משאל העם נערך בספטמבר 2003, ובדומה למשאל העם על ההצטרפות לאיחוד, שיעור ההצבעה היה גבוה – 82.6 אחוזים. 55.9 אחוזים הצביעו נגד אימוץ האירו, 42 אחוזים תמכו, ו-2.1 אחוזים מסרו פתק לבן. בהתאם לתוצאות, החליטה ממשלת שוודיה שלא להצטרף לגוש האירו – החלטה שנותרה פופולרית בקרב הציבור עד היום. מאז 2003, בכל סקר דעת קהל שבדק את עמדת הציבור בנושא (למעט סקר אחד שנערך בתקופת המשבר הכלכלי העולמי של 2008), נמצא רוב עקבי המתנגד לאימוץ המטבע האירופי, וזאת אף על פי שבקרב מרבית המפלגות המרכזיות בשוודיה קיימת הסכמה רחבה למדי כי הצטרפות לגוש האירו תיטיב עם הכלכלה השוודית.
היחסים כיום
שוודיה מחזיקה בכמה עמדות מפתח במסגרת מדיניותה כחברה באיחוד האירופי. אחת המרכזיות שבהן היא מלחמת רוסיה–אוקראינה, אשר נתפסת על ידי שוודיה כמשבר הביטחוני החמור ביותר באירופה מאז מלחמת העולם השנייה. בהתאם לכך, שוודיה רואה בסיוע לאוקראינה ובחיזוק ביטחון אירופה משימות בעלות חשיבות עליונה. בתקופת נשיאותה של שוודיה במועצת האיחוד האירופי ב-2023, היא קידמה את הרחבת הסנקציות על רוסיה, תמכה בשליחת למעלה ממיליון פגזים ארטילריים לאוקראינה, ויזמה מהלך להקפאת נכסים רוסיים במטרה להשתמש בהם למימון שיקומה של אוקראינה.

ממוזער|300px|ראש ממשלת שוודיה, אולף קריסטרסון, מציג בפרלמנט האירופי את סדר העדיפויות של שוודיה למועצת האיחוד האירופי בתקופת נשיאותה
בתוך כך, חל שינוי מהותי בתפיסת מדיניות הנייטרליות המסורתית של שוודיה.
 במאי 2022, חודשים ספורים לאחר פרוץ המלחמה, הכריזה ממשלת שוודיה על כוונתה להצטרף לנאט"ו, בדומה לפינלנד, כדי ליהנות מהגנת הברית, הכוללת את מרבית מדינות האיחוד, כנגד תוקפנות רוסית. לאחר תקופה של עיכובים בשל הסתייגויות מצד הונגריה וטורקיה, במרץ 2024 אושרה סופית הצטרפותה של שוודיה.

שוודיה רואה חשיבות רבה בקידום המעבר האנרגטי באירופה ובסיום התלות בדלקי מאובנים. במסגרת נשיאותה של שוודיה במועצת האיחוד האירופי במחצית הראשונה של 2023, אומצה אחת מחבילות חוקי האקלים המקיפות ביותר בעולם, "Fit for 55", המהווה נדבך מרכזי ביעד האיחוד להגיע לנטו אפס פליטות עד שנת 2050. במסגרת החבילה נקבעו, בין השאר, איסור על מכירת רכבים חדשים מונעי בנזין או דיזל החל משנת 2035, והרחבת השימוש בדלקים ברי קיימא בענפי התעופה והספנות.

שוודיה רואה חשיבות רבה בצמצום והסדרה של מדיניות ההגירה באיחוד האירופי – שינוי מגמה לעומת הגישה הפתוחה יותר שאפיינה אותה עד משבר ההגירה של 2015. בתקופת כהונתה בראש מועצת האיחוד, קודמו צעדים לגיבוש מדיניות הגירה משותפת, לרבות כללים אחידים להאצת הבדיקות בגבולות, דגש מוגבר על החזרת מבקשי מקלט שאינם עומדים בקריטריונים, והליכי בחינה מהירים ופשוטים יותר לבקשות מקלט.

דעת הקהל הציבורית בשוודיה
מעבר למדיניות הרשמית, מאז ההצטרפות לאיחוד הביע הציבור השוודי תמיכה מתונה בחברות בו, לצד גישה זהירה כלפי העמקת האינטגרציה והרחבת סמכויות האיחוד, במיוחד בתחומים כלכליים, כפי שניתן לראות בהתנגדות העקבית להצטרפות לגוש האירו. התמיכה הכוללת בחברות נותרה יציבה לאורך השנים, עם מגמה מתונה של עלייה.

פרוץ מלחמת רוסיה–אוקראינה, לצד תחושת התרחקות מהשפעת ארצות הברית בתקופת נשיאותו של דונלד טראמפ, הובילו לשינוי עמוק בתפיסת האיחוד בקרב הציבור השוודי. נכון לאפריל 2025, כ-79 אחוזים מהאזרחים רואים בחברות באיחוד אירופי דבר חיובי עבור המדינה. עם זאת, למרות העלייה בתמיכה, עדיין ניכרת הסתייגות כלפי הרחבת סמכויות נוספות של האיחוד, בעיקר בתחומי ריבונות וזהות לאומית.

על אף שהתמיכה הציבורית באיחוד עלתה בשנים האחרונות, במיוחד בעקבות המלחמה באוקראינה, נושאים הקשורים לאיחוד האירופי ממשיכים לתפוס מקום שולי יחסית בפוליטיקה השוודית, בניגוד למצב במדינות אירופיות אחרות. הדבר בולט במיוחד במערכות הבחירות, שבהן סוגיות אירופיות כמעט ואינן נדונות, גם כאשר תנאים חיצוניים היו עשויים להציב את האיחוד במרכז סדר היום.

ראו גם

 יחסי החוץ של האיחוד האירופי
 אירוסקפטיות

קישורים חיצוניים

 שוודיה באתר הרשמי של האיחוד האירופי
 שוודיה באיחוד האירופי – דף מידע רשמי באתר ממשלת שוודיה
 נשיאות שוודיה במועצת האיחוד האירופי לשנת 2023 – באתר הרשמי של ממשלת שוודיה

הערות שוליים

קטגוריה:שוודיה: יחסי חוץ
קטגוריה:האיחוד האירופי: יחסי חוץ לפי מדינה