קולנוע ערבי

הקולנוע הערבי (בערבית: السينما العربية, תעתיק: אל-סינמא אל-ערביה) מתייחס לתעשיית הקולנוע של ארצות ערב. רוב ההפקות מגיעות מהקולנוע המצרי.

ההקרנה הראשונה של סרט קולנוע במצרים התקיימה באלכסנדריה ב-1896 על ידי צמד הצרפתים האחים לומייר. תעשיית הקולנוע המצרית התפתחה מסרטים אילמים לסרטים מדברים, כאשר סרטים מוזיקליים היוו את עיקר ההפקות בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20.

בין הסרטים הראשונים שהופקו בעולם הערבי נמנים הסרט המצרי "ברסום מחפש עבודה" משנת 1923, ו"לילה" שהוקרן במצרים ב-1927, הסרט הראשון עם בעל תסריט ודיבור בערבית היה בני האצילים, שהופק גם הוא במצרים ב-1932.

אולפני מיסר שהוקמו ב-1935, היו האולפן הלאומי הראשון מסוגו בעולם הערבי. התקופה מסוף שנות ה-40 ועד שנות ה-60 כונתה "תור הזהב של הקולנוע הערבי", כאשר שחקנים ערבים מרחבי המזרח התיכון זכו לתהילה בקהיר.

בתקופה זו בלטו שחקנים כמו הינד רוסתום, מחמוד אל-מליגי, אנוור וגדי, פיירוז וסועד חוסני. בשנות ה-50, תעשיית הקולנוע המצרית הייתה השלישית בגודלה בעולם. ב-1976 הוקם פסטיבל הקולנוע הבינלאומי של קהיר, שהיה פסטיבל הקולנוע הראשון שהתקיים בעולם הערבי.

בזכות הצלחת התיאטרון המצרי בשנות ה-20 במאה ה-20, הן בקומדיה והן במלודרמה, התפתח מעבר לקולנוע, כאשר שני ז'אנרים אלה הובילו את הדרך. דמויות בולטות מעולם המלודרמה, כמו יוסף והבי, אחמד עלם ואמינה ריזק, עברו מתיאטרון לקולנוע, וכך גם כוכבי קומדיה כמו נגיב אל-ריחאני, פאוזי אל-גזאירלי ועלי אל-כסאר.

מצרים תרמה גם לז'אנר סרטי הפעולה עם שחקנים כמו יוסף מנסור, שהתפרסם בשנות ה-90 בזכות סרטי אמנויות הלחימה שלו.

האחים האחים פרנקל היהודים-מצרים – הרשל, שלמה ודוד – נחשבים לחלוצי אמנות האנימציה במצרים ובעולם הערבי. בהשראת קריקטורות אמריקאיות מוקדמות וקומדיות אילמות, הם הוציאו לאור את סרט האנימציה הראשון שלהם ב-1936, מאפיש פאידה. סדרת האנימציה הראשונה בשפה הערבית הייתה מישגיאס סוואח (1979), שהופקה במצרים, בעוד הסרט הארוך הראשון באנימציה ערבית היה האביר והנסיכה, שהופק אף הוא במצרים ב-2019.

הדרמה טלוויזיונית הראשונה בעולם הערבי, "הארב מן אל-אייאם", שודרה ממצרים ב-1962 במהלך רמדאן. בתקופה המכונה עידן הקולנוע הערבי החדש, מאמצע שנות ה-60 ועד אמצע שנות ה-70, השפעת הריאליזם האיטלקי והתגובה למהפכות פוליטיות יצרו גוף של סרטים ערביים עצמאיים שכללו עקבות של מלודרמה ערבית. ב-1972, הסרט הדרמטי הכווייתי בס יא בהאר הפך לסרט העלילתי הראשון במפרץ, ונחשב לאחד הסרטים החשובים ביותר בקולנוע הערבי.

הדומיננטיות של מצרים בקולנוע הערבי מיוחסת להתפתחות האמנויות הדרמטיות, לעושר של אולפנים, לבמאים מנוסים, טכנאים, כוכבי קולנוע, זמרים ורקדניות בטן.

מאז העשור השני של המאה ה-21 "גל חדש" של קולנוע ערבי כלל סרטים שבוחנים קשרים עם קולנוע ז'אנרי – כולל פנטזיה, מדע בדיוני ואימה. מאז האביב הערבי, סרטים ערביים הפכו גם ליותר פוליטיים. בתקופה שתוארה כ"עידן חדש ותוסס" של הקולנוע הערבי, שנות ה-2020 ראו צמיחה בתעשיית הקולנוע הסעודית, עם יציבות מסוימת במצרים, תוניסיה ומרוקו. ב-2023, הסרט המצרי התלת-ממדי אימה יום 13, הפך לסרט התלת-ממדי הערבי הראשון. באותה שנה, הסרט הסעודי אימה, הצ'לו, הפך לסרט האימה הבינלאומי הערבי הראשון. באותה שנה, סוכר, שהופק על ידי חברת ההפקה הסעודית קבוצת MBC, נחשב לסרט המוזיקלי הראשון בעולם הערבי בקאנון המערבי. כיום, רשת בתי הקולנוע הגדולה ביותר במזרח התיכון היא ווקס, בבעלות חברת מג'יד אל פוטאים שבסיסה באיחוד האמירויות.

 הערות שוליים 

קטגוריה:קולנוע
קטגוריה:העולם הערבי