התאחדות הפועלים הסוציאליסטיים

הפדרציה הסוציאליסטית של הפועלים (ביוונית: Σοσιαλιστική Εργατική Ομοσπονδία), או התאחדות הפועלים הסוציאליסטיים, הייתה ארגון סוציאליסטי שפעלה בווילאייט סלוניקי באימפריה העות'מאנית ולאחר מכן בממלכת יוון מ־1908 עד 1918. בראש הפדרציה עמד אברהם בן-ארויה, והוא נועד להביא לאחדות עובדים ממגוון לאומים בסלוניקי תחת תנועת פועלים משותפת אחת.

 הפדרציה באימפריה העות'מאנית 
שמאל|ממוזער|188x188 פיקסלים|אברהם בן-ארויה
ממוזער|מצעד עובדים יהודים, 1908 - 1909
אברהם בן-ארויה, יהודי מבולגריה, מילא תפקיד מרכזי ביצירת הפדרציה הסוציאליסטית העיקרית של הפועלים היהודים בטהרניקי, בחודשים מאי-יוני 1909. שותפיו המרכזיים היו פעילים יהודים ספרדים כמו אלברטו ארדיטי, דוד רקנאטי ויוסף חזן, וכן בולגרים כמו אנג'ל טומוב ודימיטר ולאחוב.

הפדרציה פעלה כללה מחלקות נפרדות לארבע הקבוצות האתניות העיקריות בסלוניקי: יהודים, בולגרים, יוונים וטורקים, מודל פדרטיבי שאומץ מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית. בהתחלה הפדרציה הוציאה פרסומים בשפות ארבע הקבוצות (כלומר לאדינו, בולגרית, יוונית וטורקית בהתאמה), אך בפועל החטיבות האחרונות היו נוכחות מועטה אם בכלל. הביטאון של הפדרציה נקרא Journal del Labourador (לאדינו) ו-Amele Gazetesi (טורקית עות'מאנית) (מילולית: עיתון העובדים).

הפדרציה הדמוקרטית הפכה למפלגה סוציאליסטית החזקה ביותר באימפריה העות'מאנית, בעוד המפלגה הסוציאליסטית העות'מאנית  הייתה בעיקר מועדון אינטלקטואלי, והמפלגות הסוציאליסטיות האחרות היו גם מפלגות לאומיות, כמו המרכז הסוציאליסטי היווני באיסטנבול, והמפלגות הארמניות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הנצ'אק והפדרציה המהפכנית הארמנית. הפדרציה הקים איגודי עובדים לוחמניים, משכה אינטלקטואלים חשובים והשיגה בסיס תמיכה מוצק בקרב עובדי מקדוניה. עד 1910, הפדרציה כללה ארבע עשרה איגודים מקצועיים, וב-1912 היא גייסה כ-12,000 עובדים בהפגנות שונות. מ-1910 עד 1911 ערך בן-ארויה את עיתונה המשפיע, סולידרידאד אווראדרא, שהודפס בלאדינו. הפדרציה טיפחה קשרים חזקים עם ההאינטרנציונל השני והיה לה נציג משלה, שאול נחום, בלשכה הסוציאליסטית הבינלאומית.

בניגוד למפלגות אחרות שהיו מאורגנות על בסיס אתני, כקבוצה בין-קהילתית הפדרציה זכתה לסובלנות מצד הרשויות העות'מאניות. חבר בולגרי בולט, דימיטר ולאחוב, היה חבר פרלמנט סוציאליסטי באספה הכללית של האימפריה העות'מאנית החדש, שהיה בשליטת ועד האחדות והקדמה עד 1912. מנהיגיה תמכו בתחילה בהטורקים הצעירים, ובן-ארויה השתתף בצעדת "צבא הפעולה" על איסטנבול כדי לסייע בדיכוי הפיכת הנגד של 1909. כתגובה לכוח הגובר של קבוצות סוציאליסטיות, ועד האחדות והקדמה החלה להאבק בהם, ובין היתר כלאה את בן-ארויה.

בספרם המקיף על יהודי הבלקן, אסתר בנבסה וארון רודריג מפגינים כי הסוציאליסטים הבינלאומיים של הפדרציה הגנו על השפה הלאדינו מפני הציונים, שתמכו בעברית, וכי"ח שתמך בצרפתית, וכך נותרו בדרך מסוימת קרובים לעולם היהודי המסורתי, הם ייצגו צורה של חילון ללא התבוללות.

 הפדרציה ותנועת הפועלים ביוון 
ממוזער|פדרציה סוציאליסטית של הפועלים (Φεντεראσιόν ביוונית). הבקשה הרשמית שבה המפלגה מבקשת הכרה של הנוער הסוציאליסטי ב-1915.
לאחר שילוב סלוניקי במדינה היוונית במהלך מלחמות הבלקן ב־1912, התנגד בן-ארויה לניסיונות להטיל חלוקות אתניות בעיר. בעקבות התנגדותו למלחמת העולם הראשונה, הוגלה בן-ארויה יחד עם סוציאליסט יהודי נוסף למשך שנתיים וחצי באי נקסוס. בניגוד לרוב הסוציאליסטים הבולטים ביוון שלפני 1913 שתמכו באלפתריוס וניזלוס, בן-ארויה והפדרציה, בהתאם לאידיאלים הבינלאומיים שלה, פעלו לטובת מדינה נייטרלית. כיוון שהמדיניות הזו התאימה למדיניותו של קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון וחוגו הצבאי, הדבר הוביל לאובדן תמיכה בפדרציה במקדוניה. לאחר עזיבת האלמנט הסלבי, חברי הפדרציה היו ברובם יהודים.Benbassa, Esther: "Le sionisme dans l'Empire ottoman à l'aube du XXe siècle", ב: XXe Siècle., n°24, אוקטובר 1989, עמ' 74

מ-1915 ואילך הפדרציה קיבלה דחיפה כתגובה פופולרית למלחמה. מדיניות מונרכיסטית ווניזליסטית בפועל סייעה לשחרור ולהקצנה של השמאל, ובן-ארויה, תוך שמירה על מרחק שווה משתי הקבוצות הפוליטיות המבוססות, ניצל במהירות את המצב לטובתו. בבחירות הכלליות במאי 1915 שלחה הפדרציה שני נציגים המייצגים את סלוניקי לפרלמנט ההלני, והפסידה בהפרש קטן של קולות למושב שלישי. היא כבר הקימה קשרים חזקים עם קבוצות וארגונים בינלאומיים בכל רחבי יוון ומחוצה לה; מהם צמחה לימים מפלגת הפועלים הסוציאליסטית (לימים המפלגה הקומוניסטית של יוון). עם זאת, פלג סוציאליסטי נוסף, בראשות ראש הממשלה העתידי אלכסנדרוס פפנאסטסיו , שתמך בוניזלוס בענייני חוץ, הצליח גם הוא להביא לבחירת מועמדים משלו בבחירות אלו.

פפנאסטסיו וסוציאליסטים בעלי רפורמות תמכו בחוזקה בלאומיות הליברלית של וניזלוס. לעומת זאת, בן-ארויה והפדרציה הושפעו מאוסטרו-מרקסיסטים כגון ויקטור אדלר, אוטו באואר וקרל רנר, שהיו רגישים לעניינים לאומיים וחיפשו דרכים להשתמש בסוציאליזם ככוח מאחד עבור המונרכיה ההאוסטרו-הונגרית המתפוררת; הם פיתחו את עקרון העצמאות האישית, לפיו תודעה לאומית צריכה להפוך לעניין אישי א־פוליטי. מדינות מודרניות צריכות להתבסס על התאגדות חופשית ולאפשר הגדרה עצמית וארגון עצמי של קבוצות אתניות בעניינים תרבותיים, בעוד פרלמנט מעורב, המייצג באופן יחסי את כל העמים בממלכה, צריך להחליט על שאלות כלכליות ופוליטיות. הפדרציה זיהתה את מקורות עמדתה הפדרטיבית בסופרים בלקניים בעידן הנאורות כמו ריגאס ולאסטינליס, והדגישה כי השלום הקרוב צריך לשלול כל שינוי גבולות או העברת אוכלוסיות. מפלגת העבודה הסוציאליסטית של יוון (ששמה שונה לימים למפלגה הקומוניסטית של יוון, KKE), שנוסדה ביוזמתו של בן-ארויה בסוף מלחמת העולם הראשונה, תמכה בתזות הפדרציה בנושא זכות להגדרה עצמית, ורצתה להפוך את המדינה היוונית לפדרציה של מחוזות אוטונומיים שישמרו על זכויות מיעוטים ותהיה חברה ברפובליקה פדרלית של העמים הבלקניים.

 לקריאה נוספת 
 H. Şükrü Ilicak (September 2002). "Jewish Socialism in Ottoman Salonica". Southeast European and Black Sea Studies. 2 (3): 115–146. 
 Iakovos J. Aktsoglou, The emergence / development of social and working class movement in the city of Thessaloniki (working associations and labor unions), “Balkan Studies”, Thessaloniki, Vol. 38, No. 2, 1997, pp. 285–306.
 Joshua Starr, The Socialist Federation of Saloniki, Jewish Social Studies, Vol. 7, No. 4 (Oct. 1945), pp. 323-336
 Abraham Benaroya, A Note on "The Socialist Federation of Saloniki", Jewish Social Studies, Vol. 11, No. 1 (Jan. 1949), pp. 69-72
 Nicole Cohen-Rak, La "Solidaridad ovradera", journal socialiste judéo-espagnol de Salonique, 1911: édition de 7 numéros, traductions, index divers, considérations linguistiques, Vol. 1 and 2, Université de Paris III, 1986.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:יהדות סלוניקי
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: מפלגות