תאולוגיה דיאלקטית

תֶּאוֹלוֹגִיָה דִיאַלֶקְטִית (בגרמנית: Dialektische Theologie) או גם נאו-אורתודוקסיה (באנגלית: Neo-orthodoxy) הייתה תנועה תאולוגית בתוך הנצרות הפרוטסטנטית שצמחה בשווייץ ובגרמניה לאחר מלחמת העולם הראשונה ושגשגה עד סביבות 1933. היא דחתה באופן מוחלט כל יכולת אנושית להכיר את אלוהים, והכפיפה כל גישה של המאמין להתגלות הקדומה של אלוהים. התנועה הייתה במידה רבה תגובה נגד הדוקטרינות של נצרות ליברלית מהמאה ה-19, והיא כללה הערכה מחדש של תורות הרפורמציה הפרוטסטנטית. קרל בארת הוא הדמות המובילה המזוהה עם התנועה. בארצות הברית, ריינהולד ניבור היה נציג בולט של הנאו-אורתודוקסיה. תנועה זו אינה קשורה לנצרות אורתודוקסית מזרחית.

הנציגים הבולטים בעולם דובר הגרמנית היו קרל בארת (במיוחד דרך הגרסה השנייה של "Der Römerbrief", פירושו לאיגרת אל הרומאים, וב"הרצאת טמבאך" – "Der Christ in der Gesellschaft" ("הנוצרי בחברה") משנת 1919) ו (מאמרו "Zwischen den Zeiten" ("בין הזמנים") הופיע ביוני 1920 בכתב העת הליברלי  ("העולם הנוצרי")). מ-1923 ואילך, התנועה באה לידי ביטוי בעיקר בכתב העת  ("בין הזמנים") ב. נציגים עיקריים נוספים לצד בארת וגוגרטן היו , רודולף בולטמן,  ו.

מסמכים חשובים נוספים כוללים את אוסף המאמרים של קרל בארת "Das Wort Gottes und die Theologie" ("דבר אלוהים ותאולוגיה", 1924) ואת המונוגרפיות של אמיל ברונר "Die Mystik und das Wort" ("מיסטיקה והמילה", 1924) ו-"Der Mittler" ("המתווך", 1927).

הכינויים לתאולוגיה
המונח תאולוגיה דיאלקטית היה מונח שצץ ב-1922 וכבר התקבל באופן נרחב באמצע שנות ה-20. המונח התקבל בחוסר רצון על ידי תומכי אסכולה זו; הם העדיפו את המונחים "תאולוגיה של דבר אלוהים" ("Wort-Gottes-Theologie") או "תאולוגיית דבר-אלוהים" או "תאולוגיית משבר" ("Theologie der Krisis"). מכיוון שהאסכולה כולה מיצבה את עצמה כנגד הרציונליזם התאולוגי של עידן הנאורות והתאולוגיה הליברלית, היא סווגה כ"נאו-אורתודוקסית" על ידי מבקריה, במיוחד בארצות הברית, והיא ידועה יותר במדינות דוברות אנגלית תחת המונח נאו-אורתודוקסיה. עם זאת, המונח נאו-אורתודוקסיה כולל גם תנועות תאולוגיות אחרות כמו  (שכללה את  ו) או המשך הרעיונות של בארת על ידי ריינהולד ניבור, שאינן נחשבות לתאולוגיה דיאלקטית במדינות דוברות גרמנית. קרל בארת דחה במפורש את התווית של (נאו-) אורתודוקסיה עבור עצמו.

מאפיינים
תאולוגיה דיאלקטית חתרה במובהק לתאולוגיה "מלמעלה", שדחתה מכל וכל כל יכולת אנושית להכיר את אלוהים, וכך הכפיפה כל גישה של המאמין להתגלות קודמת של אלוהים. עמדה זו של ה"אפשרות הבלתי אפשרית" של הכרת אלוהים ניצבת במסורת פילוסופיית האמונה, אף על פי שלא גלשה לצורה הרדיקלית של פידאיזם. במקום זאת, הייתה לה מטרה לבסס מחדש את יכולת האמונה, בניגוד לרציונליזם התאולוגי – כפי שהתבטא בעיקר בתאולוגיה הליברלית של התקופה, שעדיין יוצגה על ידי מורהו של בארת, .

התנועה קיבלה השראה חשובה מכתביהם של סרן קירקגור ו, וכן מהתאולוגיה המקראית של  ו. כמו כן, נעשה שימוש בכתביהם של מרטין לותר וז'אן קלווין, מה שהוביל לקשרים עם "רנסאנס לותר" (Lutherrenaissance).

עמדתם של תומכי התאולוגיה הדיאלקטית מעולם לא הייתה עקבית. מה שאיחד אותם היה התנגדותם המשותפת לתאולוגיה הממוסדת, ואפשר להבין זאת בעיקר כתוצאה מחוסר הוודאות של תקופת בין שתי מלחמות העולם. מ-1933 ואילך נפרדו דרכיהם של הנציגים העיקריים: בארת, בולטמן ומרץ הצטרפו ל, גוגרטן הצטרף ל הנאצית, וברונר הצטרף למחנה הנייטרלי. מכיוון שבארת, בולטמן וברונר עברו גם שינויים משמעותיים בתאולוגיה שלהם בשנות ה-30, שנת 1933 נחשבת בדרך כלל לסופה של התאולוגיה הדיאלקטית.

עם זאת, קרל בארת, לדוגמה, שמר על הגישה הבסיסית של העמדת דבר אלוהים בניגוד לתופעות המשבר של המודרניות. הוא השלים את דחייתה של אנלוגיית ההוויה באפשרות של הכרת אלוהים במובן של אנלוגיית האמונה, מכיוון שאלוהים מתגלה לבני אדם מאמינים.

ביקורת
הפילוסוף הגרמני  ניסח ביקורת תמציתית כאשר תיאר את התאולוגיה הדיאלקטית כ.

ביקורת נוספת הובעה בין היתר על ידי התאולוג הגרמני  והתאולוג האוסטרי . פננברג מבקר במיוחד את הניתוק ההכרתי של התאולוגיה של בארת, בעוד שווגנר מבין באופן יסודי את התאולוגיה הדיאלקטית כהפרעה לטרנספורמציה משמעותית של הנצרות (כשהתאולוג הגרמני  מדבר על משבר הטרנספורמציה של הנצרות).

ביקורת נוספת מגיעה מדיטריך בונהופר, שכינה את דעותיו של קרל בארת "פוזיטיביזם של התגלות" ("Offenbarungspositivismus").

לקריאה נוספת
 .
 Busch, E (1976). Karl Barth: His Life from Letters and Autobiographical Texts. Grand Rapids, Wm. B. Eerdmans. 
 Chung, Paul S, Karl Barth: God's Word in Action. James Clarke & Co, Cambridge (2008), 
 Ford, D (2005). The Modern Theologians, 3rd ed. Blackwell 
 Goering, Timothy. "System der Käseplatte. Aufstieg und Fall der Dialektischen Theologie", in: Journal for the History of Modern Theology / Zeitschrift für Neuere Theologiegeschichte, 24.1 (2017), S. 1–50 (doi:10.1515/znth-2017-0001)
 Goering, Timothy: Friedrich Gogarten (1887–1967). Religionsrebell im Jahrhundert der Weltkriege (Studien zur Ideengeschichte der Neuzeit, Bd. 51), Berlin/Boston: de Gruyter 2017, .
 Hall, DJ (1998) Remembered Voices: Reclaiming the Legacy of "Neo-Orthodoxy". Louisville, Westminster John Knox. 
 Hauerwas, S (2001). With the Grain of the Universe: The Church's Witness and Natural Theology. Grand Rapids, Brazos Press. 
 Hordern, William. (1959). The Case for a New Reformation Theology. Philadelphia, Westminster Press.
 .
 Sloan, Douglas (1994). Faith and Knowledge. Westminster John Knox Press. 
 Tillich, P (1951). Systematic Theology. Chicago, University of Chicago Press.
 Tracy, D (1988). Blessed Rage for Order: The New Pluralism in Theology. San Francisco, Harper & Row. 

קישורים חיצוניים

 Klauspeter Blaser: Dialectical Theology. In: Historical Dictionary of Switzerland .

ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:נצרות פרוטסטנטית
קטגוריה:מונחים ומושגים דתיים
קטגוריה:נצרות: זרמים