סמיכת גאולה לתפילה

סמיכת גאולה לתפילה היא אחת מהלכות תפילה, ולפיה יש להצמיד את ברכת קריאת שמע האחרונה, 'ברכת הגאולה' (ברכת אמת ויציב בתפילת שחרית, וברכת אמת ואמונה בתפילת ערבית), לתפילת העמידה, ולא להפסיק ביניהם בדיבור, אף לא בשהייה ארוכה.

 מקור הדין 
בפירוש רש"י כתב שחז"ל סמכו דין זה מהפסוק בספר תהלים "ה' צורי וגואלי" המופיע בסוף תהלים יט, וסמוך לו הפסוק "יענך ה' ביום צרה" המופיע בפרק שאחריו תהלים כ'.

בתלמוד בבלי עצמו לא נזכר מקור להלכה זו, ורק הזכירו דין זה במספר מקומות במסכת ברכות, בתוספת חשיבות סמיכות גאולה לתפילת העמידה:

כן כתבו שם:

בתלמוד ירושלמי אמרו בשם רבי יוסי בי רבי בון ש"כל מי שהוא תוכף גאולה לתפילה אין השטן מקטרג באותו היום".

בתלמוד ביארו שאמירת ה' שפתי תפתח בתחילת תפילת העמידה אינה נחשבת הפסק, כפי שברכת השכיבנו אינה נחשבת הפסק בין הברכה לתפילת העמידה מאחר שהיא נחשבת כחלק מהגאולה 'גאולה ארכיתא' - גאולה ארוכה.

מדברי התלמוד נראה כי עיקר עניין סמיכת גאולה לתפילה הוא בתפילת ותיקין (שמתחיל את תפילת העמידה מיד בזמן הזריחה, וסומך קודם לכך את קריאת שמע וברכותיה), וכפי שאמרו . וכן כתבו בתוספות שדברי התלמוד על רב ברונא ששמח כל אותו היום, הוא רק כשעושה כן כותיקין "שקורין ק"ש קודם הנץ ותפלה לאחר הנץ".

אמנם הטור מביא את דברי רבי יוסי בן אליקים שכתב לגבי סמיכת גאולה לתפילה בכלל, ואינו מזכיר זאת לגבי תפילת ותיקין. וכן בבית יוסף כתב שגם המתפלל שלא כותיקין יש לו לסמוך גאולה לתפילה, וכן בפסק בשולחן ערוך.

בגדר הדין, חקר רבי יעקב ישראל קנייבסקי בספרו קהילות יעקב חקר האם דין הסמיכה הוא בגאולה או בתפילה. דהיינו האם כשלא סומך החיסרון הוא בגאולה משום שאינה מושלמת, או שהתפילה אינה מושלמת.

 טעם הדין 
בירושלמיכתבו ב' טעמים לעניין סמיכת גאולה לתפילה: תחילה הובא שחז"ל סמכו דין זה מסמיכות הפסוק "ה' צורי וגואלי" המופיע בסוף תהלים יט, לפסוק "יענך ה' ביום צרה" המופיע בפרק שאחריו תהלים כ'. טעם נוסף הובא בירושלמי בשם רבי אמי, שכל מי שאינו סומך גאולה לתפילה, הרי הוא דומה לאוהבו של מלך שבא ודפק על פתחו של המלך, וכשיצא המלך לראות מה הוא מבקש, מצא שהלך, משראה כך, הלך אף המלך לדרכו מבלי שימלא בקשת אוהבו.

 הפסק בין גאולה לתפילה 
כאמור, יש להיזהר מלהפסיק בדיבור או שהייה ארוכה בין ברכת אמת ויציב 'ברכת גאולה', לתפילת העמידה. בראשונים דנו בעניין עניית אמן או קדושה ומודים, וכן מה דין עניית אמן אחר ברכתו של הש"ץ.

הבית יוסף הביא בשם הרוקח שהתיר לענות קדושה. אמנם בתוספות וראשונים נוספים כתבו שאין להפסיק כלל בין גאל ישראל לעמידה. ולמעשה פסק בשולחן ערוך שאסור לענות לקדיש או לקדושה בין גאולה לתפילה. אמנם בשבת כתב המשנה ברורה ניתן לענות ולסמוך על דעות הראשונים שאין חיוב בשבת להסמיך גאולה לתפילה.

בנוגע לעניית אמן אחר ברכת השליח ציבור, בטור כתב להתיר, אמנם הבית יוסף, וכן פסק גם בשולחן ערוך, שאין לענות. אמנם ברמ"א כתב להקל ולהתיר עניית אמן.

למעשה המשנה ברורה מצדד שעדיף להימנע מלהיכנס לספק וטוב לסיים את הברכה עם שליח הציבור או להתחיל את תפילת העמידה קודם שיסיים השליח הציבור את הברכה.

 מעלת סמיכת גאולה לתפילה 
בתלמוד הובא בשם רבי יוחנן "איזהו בן העולם הבא זה הסומך גאולה לתפלה של ערבית", בפירוש רבינו יונה כתב לבאר מדוע שכרו של העושה כן גדול כל-כך: .

רבי יחיאל יעקב וינברג כתב הסבר נוסף:

 חיוב וגדר הדין 

ישנו הבדל מהותי בין ברכת הגאולה לשחרית ובין ברכת הגאולה בערבית: בעוד ברכת הגאולה בשחרית, צמודה ממש לתפילת העמידה, ובכך סומכים גאולה לתפילה. בנוגע לתפילת ערבית נחלקו אמוראים בתלמוד האם יש בה חובת סמיכת גאולה לתפילה:
וברש"י: ביאר: "תפילת ערבית קודמת לקריאת שמע". בביאור טעמו של רבי יהושע בן לוי אמרו בתלמוד:

למעשה, נחלקו בראשונים האם הלכה כרבי יוחנן ויש לסמוך גאולה לתפילה גם בתפילת ערבית או כדעת רבי יהושע בן לוי:
 דעת התוספות שהלכה כרבי יוחנן ולכן כתבו ש"יש ליזהר שלא לספר בין גאולה דערבית לשמנה". והוסיפו "ואנו שאומרים יראו עינינו ופסוקים אחרים אחר השכיבנו. נראה הואיל ותקינו להו רבנן הוה ליה כגאולה אריכתא דתקינו לומר זה שבתוך כך יתפלל חבירו גם הוא ולא ילך מבהכ"נ עד שיגמור כל אחד תפלתו. וגם יש באותם פסוקים י"ח אזכרות כנגד י"ח ברכות דשמנה עשרה ואגב שתקנו לומר אותם פסוקים תקנו לומר חתימה של יראו עינינו. כדעה זו פסק הבה"ג וראשונים נוספים.
 לדעת רב עמרם גאון הלכה כרבי יהושע בן לוי וכפי שכתבו תוספות בשמו: .

 בשבת 
לדעת כמה ראשונים, אין דין סמיכת גאולה לתפילה בשבת, משום שלדעתם מקור הדין לסמוך גאולה לתפילה הוא בפסוק "יענך ה' ביום צרה" ושבת אינו יום צרה. אמנם בבית יוסף דחה את דבריהם, מכמה טעמים, ולדעתו דין סמיכות גאולה לתפילה נוהג גם בשבת. להלכה בשולחן ערוך לא כתב לחלק, אך ברמ"א כתב בשם יש אומרים ש"בשבת אין צריך" וטעמו משום שדין זה נלמד מהפסוק "יענך ה' ביום צרה" שסמוך לפסוק "יהיו לרצון אמרי פי.. וגואלי" ושבת לאו זמן צרה. אך סיים ש'טוב להחמיר, אם לא במקום צורך'.

 הכרזת 'יעלה ויבוא' 
כתב בשולחן ערוך להתיר להכריז 'יעלה ויבוא' קודם תפילת העמידה: "ומיהו מה שמכריז שליח ציבור ראש חודש בין קדיש לתפילת ערבית, לא הוי הפסק כיון שהוא צורך התפילה".

וכתב על דבריו במג"א "ועוד, תפילת ערבית רשות (רשב"א), וכן נוהגים, דלא כרש"ל'. וכוונתו כפי שכתב במחצית השקל: "דלא כרש"ל שכתב כיון דהאידנא קיבלנו עלינו תפילת ערבית חובה, אזדא לה טעם הרשב"א לכן אין להפסיק בהכרזה". וכוונתו לדברי המהרש"ל שדחה את טעם הרשב"א שהקל מדין תפילת ערבית רשות, ונימוקו שכיום "קיבלנו עלינו תפילת ערבית חובה", ואין הבדל בין ערבית לשחרית, וטעם ההיתר הוא רק משום "שהוא צורך התפילה".

 ברכת יראו עינינו 

בראשונים נחלקו בהיתר אמירת 'ברכת ברוך ה' לעולם' ('יראו עינינו') הנאמרת לאחר ברכת השכיבנו קודם תפילת העמידה. רבי יצחק אבן גיאת סבור כי יש להימנע מאימרת הברכה מאחר שיש לסמוך גאולה לתפילה. אמנם נימוק זה נדחה על ידי בעלי התוספות בטענה שברכה זו מהווה כעין ברכת "גאולה ארוכה" ואינה מהווה הפסק, כשם שברכת השכיבנו אינה מהווה הפסק.

 לקריאה נוספת 
 סמיכות גאולה לתפילה; בתוך: אוצר עיונים, ש"ס מתיבתא, ברכות, כרך א, מערכה ב, עמ' יח-כז.

 קישורים חיצוניים 

 קובץ יסודות וחקירות/סמיכת גאולה לתפילה




 הערות שוליים 

 ביאורים 

קטגוריה:הלכה