הפארק הלאומי כויר

הפארק הלאומי כָּוִיר (בפרסית: پارک ملی کویر, תעתיק בעברית: פארכ מלי כויר) הוא פארק לאומי בצפון איראן, בקצה המערבי של מדבר דשת-י כוויר.

שטח הפארק 6,865,980 דונם.

הפארק שוכן כ-150 קילומטרים דרומית מזרחית לטהראן וכ-150 קילומטרים (בקוו אווירי) מזרחית לעיר קום.

הפארק הוכרז בשנת 1976 ובאותה שנה הכירה בו אונסק"ו כשמורה ביוספירית ואנושית (Man and the Biosphere Programme-MAB).

 מאפיינים אקולוגיים 
פארק כויר שוכן מזרחית לאגם המלח  ומשתרעת על פני חלקים ממדבר דשת כויר. האזור המרכזי של הפארק מכיל את האבנים הפרקמבריוניות העתיקות ביותר שנמצאו, יחד עם הרי געש פעילים וחצי-פעילים.

בפארק זוהו 250 מיני צמחים, מתוכם 35 הם אנדמיים, 31 מיני יונקים, 131 מיני ציפורים, 20 מיני זוחלים ודו-חי אחד (קרפדה מסוג: bufo kavirehsis).

מגוון בעלי החיים הביא לכך שהפארק מכונה "אפריקה הקטנה". באזורים ההרריים הצפוניים של הפארק חיים: כמה מיני כבשים, צבאיים, ראמים ועיזים. בין הטורפים ניתן למנות: צבועים, קרקלים, זאבים, נמרים, האונגאר הפרסי הנדיר, ברדלס אסייתי ופנתר פרסי.

בעבר, הפארק היה בית גידול לזברה הפרסית (Equus Hemionus Onager), אך המין נכחד עקב ציד במחצית השנייה של המאה ה-20.

 מאפיינים חברתיים-כלכליים 
בלב הפארק אין התיישבות, למעט קהילות נוודים המגיעים לאזורי המרעה. בשולי השמורה התפתחו כמה קהילות שבטיות, חלקן בהתיישבות עירונית.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:איראן: שמורות ביוספריות
קטגוריה:איראן: גאוגרפיה