בית הכנסת בהורב על המיין

בית הכנסת בהורב על המיין, היה בית כנסת כפרי יוצא דופן בבוואריה, גרמניה, שפעל בראשית המאה ה-18. על אף שננטש ופונה, ציורי הקיר המרשימים שלו נשתמרו בחלקם ומוצגים כיום במוזיאון ישראל בירושלים.

 היסטוריה 
האזכור הראשון לתפילה יהודית בהורב הוא משנת 1707. ככל הנראה, מדובר היה בחדר תפילה ששכן בקומה העליונה של מבנה ברחוב בורגשטלר מספר 27a, מעל קצבייה. בשנת 1735 קושט חדר זה על ידי הצייר היהודי אליעזר זוסמן מברודי (כיום באוקראינה), ששהה בהורב והתחתן עם תושבת המקום.
לקראת אמצע המאה ה-19 עזבו יהודי הורב את היישוב, והבניין נמכר למבשלת בירה בשנת 1864 ושימש כאסם. בשנת 1909 גילו מחדש את ציורי הקיר, וב־1913 פורקו החלקים ששרדו והועברו למוזיאון האמנות בבמברג. במוזיאון זה הוצגו הקמרון והלונטות המצוירות, אם כי מיקומן לא שיקף את הסידור המקורי.

 הקהילה היהודית בהורב 
הקהילה היהודית בהורב החלה להתבסס במהלך המאה ה-17. בשנת 1675 נמנו שישה יהודים במקום, וב־1730 כבר היו בו חמש משפחות יהודיות, שחיו בחסות האצולה המקומית (משפחות פון רדוויץ ופון קינסברג). במהלך המאה ה־19 מנתה הקהילה עד 48 נפשות (1824), שהיוו כמעט שליש מאוכלוסיית היישוב. רוב בני הקהילה עסקו במסחר, וביניהם גם שוחטים וקצבים מוסמכים.
250px|ממוזער|שמאל|ציור קיר שהשתמר תיאורי בעלי חיים
עם הזמן דעכה הקהילה בשל הגירה לערים גדולות ובשל לחצים כלכליים. בשנת 1875 חיו במקום רק 18 יהודים, ובשנת 1900 – יהודי יחיד. במקביל, יהודים מהורב, בהם אברהם רויטר ובני משפחתו, הקימו בית עסק בטקסטיל ביישוב השכן הוכשטט אם מיין, אך גם שם נעלמה האוכלוסייה היהודית עד תקופת השואה. פרידה רויטר, בת הורב, הייתה היהודייה האחרונה מהאזור, ונספתה בגטו טרזיינשטט בשנת 1944.

 אדריכלות ומבנה 
חדר התפילה מוקם בקומה השנייה של מבנה כפרי בן שתי קומות, בפינה הדרום־מערבית של הבית. קירו המזרחי של החדר, שבו היה מיקומו של ארון הקודש, כוון לירושלים. הבניין נבנה בסגנון עץ ומסגרות חצי־עץ, והכניסה אליו נעשתה מחצר פנימית, באופן שהקנה פרטיות וביטחון לקהילה.

 ציורי הקיר 
ציורי הקיר הושפעו מהמסורת האשכנזית ומהקבלה. קירות החדר עוטרו בעיטורים צמחיים עשירים ובכתובות עבריות, ובהם פסוקי תהילים, דברי תוכחה והוראות מוסר.
אחד האלמנטים המרכזיים היה הדימוי של מנורת המקדש, על פי המבנה המקראי, אשר צוירה על הקיר הדרומי. בתוך ענפיה שובצו פסוקי תהילים ס"ז, לפי מסורת קבלית שהבטיחה חיי נצח למתבוננים בהם. על הקירות המערבי והצפוני הופיעו כתובות כגון "שמע ישראל" ו"צדקה תציל ממוות", וכן חתימתו של האמן עם שמו ושם אשתו – ראיה למעמדו החברתי בקהילה.
250px|ממוזער|ימין|תיאורי צמחים על קיר בית הכנסת שהשתמר

 חשיבות תרבותית והיסטורית 
הקהילה היהודית בהורב הייתה קטנה ומצומצמת – רק חמש משפחות בשנת 1730. בתי כנסת בבוואריה בתקופה זו הוסתרו לרוב בקומות עליונות, מחשש לעוינות מצד האוכלוסייה הנוצרית המקומית. בית הכנסת שימש מקום מקלט רוחני וחברתי, וביטא את שאיפות הקהילה לחיים יהודיים מוגנים ויציבים.

האמנות בחדר התפילה נועדה להשרות אווירה של קדושה וגן עדן – מעבר מחיי היום־יום אל מרחב דתי־חזותי אוטונומי. ציוריו של אליעזר־זוסמן העניקו לכך ביטוי פיוטי עשיר, הן בנושאים והן בביצוע.

דעיכת הקהילה וגילוי מחדש
לאחר מכירת הבניין למבשלת בירה מקומית בשנת 1864, חדלו להתקיים תפילות בבית הכנסת. במשך כ־40 שנה שימש המקום לאחסון חציר וקש. בשנת 1909 גילה הכומר היינריך פיהלמן מקופס את המבנה מחדש והבין את ערכו האמנותי. הוא פעל, יחד עם רבני האזור ד"ר אדולף אקשטיין וד"ר אדוארד גוטיין, למניעת הריסת המקום.

ב־1913 רכשה עיריית במברג את החלקים המעוטרים של בית הכנסת והציגה אותם לראשונה בגלריה העירונית. חלק מהתקרה נחתך לצורכי התצוגה, והיתר אוחסן במחסנים. בשנות ה־60 הוצג בית הכנסת בתערוכות "Synagoga" ברקלינגהאוזן ו־"Monumenta Judaica" בקלן.

העברה לישראל
לאחר נדודים במספר מוזיאונים בגרמניה, הועברו לוחות העץ המקוריים בשנת 1967 למוזיאון ישראל בירושלים, שם הם מוצגים עד היום באגף לאמנות וחיים יהודיים. בשנת 1987 עברו הלוחות שימור ושיחזור. תצלומים שהתגלו לאחרונה, אשר תיעדו את קירות בית הכנסת טרם פירוקו, אפשרו הבנה מעמיקה יותר של המבנה המקורי וסידורו הפנימי.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:גרמניה: בתי כנסת לשעבר
קטגוריה:אוסף מוזיאון ישראל
קטגוריה:בוואריה: מבני דת