המשבר בתימן

המשבר בתימן החל בעקבות ההפיכה בתימן בשנת 2011, אשר הופנתה נגד הנשיא עלי עבדאללה סאלח, שכיהן בתפקיד במשך 33 שנים.

לאחר פרישתו של עלי עבדאללה סאלח בראשית 2012, במסגרת הסכם בתיווך בין ממשלת תימן לאופוזיציה, מונה סגנו לשעבר, עבד רבו מנסור האדי, לראש המדינה. בתקופת כהונתו התמודדה ממשלתו עם מערכת פוליטית מפולגת, פעילות חמושה של אל-קאעדה בחצי האי ערב, ומרד של החות'ים בצפון המדינה.

בספטמבר 2014 החריף הסכסוך במדינה ובכך החלה מלחמת האזרחים בתימן, כאשר כוחות החות'ים נכנסו לצנעא ודרשו מעבד רבו מנסור האדי להקים ממשלת אחדות עם פלגים פוליטיים נוספים. החות'ים הרחיבו את שליטתם, ובינואר 2015 כוחות המזוהים עמם תקפו את הארמון הנשיאותי ומעונו של האדי, מה שהוביל להתפטרותו יחד עם שרי ממשלתו.

בפברואר 2015 הכריזו החות'ים על השתלטותם על מוסדות השלטון, פיזרו את הפרלמנט והקימו ועדה מהפכנית זמנית בראשות מוחמד עלי אל-חות'י, קרוב משפחתו של מנהיג התנועה עבד אל-מלכ אל-חות'י.

בהמשך נמלט האדי לעדן, שם הכריז כי הוא נותר הנשיא החוקי של תימן, קבע את עדן כבירת המדינה הזמנית, וקרא לפקידי הממשלה ולחברי הצבא לתמוך בו.

ב-27 במרץ 2015 דווח ב-BBC כי האדי עזב את עדן והגיע לריאד, בירת ערב הסעודית, בזמן שכוחות סעודיים פתחו בתקיפות אוויריות בתימן. מאז 2017 משתתפת גם מועצת המעבר הדרומית הבדלנית בלחימה נגד ממשלת תימן.

רקע
גל המחאות שכונה האביב הערבי הגיע לתימן בעקבות המהפכה בתוניסיה (2011). תימן הייתה מהמדינות העניות באזור, והתמודדה עם בעיות של שחיתות שלטונית ורמת נשק גבוהה בקרב אזרחים. עד לשנת 2011 נתקלה המדינה באתגרים ביטחוניים מצד ארגונים חמושים המזוהים עם אל-קאעדה, התנועה הדרומית הבדלנית בדרום, ומרד של שיעים זיידים בצפון.

איחוד תימן התרחש ב-1990, אולם נמשכו פערים פוליטיים, כלכליים וחברתיים בין אזורי הצפון והדרום.

משבר סביבתי ואקולוגי
חוסר היציבות הפוליטית בתימן הועמק גם בשל משבר מים חמור. נכון ל-2023, זמינות המים לנפש במדינה עומדת על 86 מטרים מעוקבים לשנה, לעומת ממוצע אזורי של כ-631 מטרים מעוקבים. שני הערכים נמוכים מהסף הבינלאומי למצוקת מים, המוגדר ב-1,700 מטרים מעוקבים לנפש לשנה.

מקור המים המרכזי במדינה הוא מי תהום, שמפלסיהם ירד באופן משמעותי מאז שנות ה-70. לדוגמה, בצנעא ירד מפלס המים מ-30 מטרים לכ-1,200 מטרים עד 2012. השימוש במקורות המים לא הוסדר על ידי השלטון.

כ-90% מהמים בתימן מוקצים לחקלאות, אף שזו מהווה רק כ-6% מהתוצר המקומי הגולמי. מחצית מהמים החקלאיים משמשים לגידול קאת, המשמש בעיקר לצריכה עצמית ואינו תורם משמעותית לתזונה. מצב זה נחשב בעייתי, במדינה שבה שיעור ניכר מהאוכלוסייה סובל מחוסר ביטחון תזונתי.

על פי העיתון התימני אל-ת'אורה, בין 70% ל-80% מהסכסוכים באזורים הכפריים נובעים ממחלוקות על מים. משרד הפנים של תימן דיווח כי כ-4,000 בני אדם נהרגים מדי שנה בעימותים סביב מים וקרקעות – יותר ממספר ההרוגים כתוצאה מטרור. במחוז אל-ג'וף התפתח סכסוך על מיקום באר לנקמת דם שנמשכת עשרות שנים.

בשנת 2007 התריע שר המים של תימן כי ייתכן שיהיה צורך לפנות את צנעא עקב הידלדלות המים. בפועל, המלחמה וחוסר היציבות הפוליטית הביאו לעזיבה נרחבת של האוכלוסייה.

אסונות טבע תרמו להחרפת המצב. בסוף 2015 פקדו את תימן שני ציקלונים חזקים, בהם ציקלון צ'פלה שפגע באי סוקוטרה ובחופי הדרום, וגרם להצפות נרחבות. בעקבותיהם נרשמה התרבות של ארבה, שגרמה לנזק חקלאי נוסף.

היסטוריה
המהפכה בתימן (2011–2012)
המשבר הפוליטי בתימן החל בשנת 2011, על רקע האביב הערבי והמרידות שהובלו בידי החות'ים, גורמים בדלניים בדרום תימן וארגונים המזוהים עם אל-קאעדה.

מחאות נגד סאלח
בינואר 2011 פרצו מחאות רחבות נגד ממשלת תימן, בהובלת קבוצות אופוזיציה חילוניות ואסלאמיסטיות. למחאות הצטרפו גם קבוצות חמושות כמו החות'ים והתנועה הדרומית.

הנשיא עלי עבדאללה סאלח הפעיל אמצעים אלימים לפיזור המחאות. במרץ 2011 החלו עריקות בצבא התימני, וחלק מהקצינים הצטרפו למוחים, דבר שהוביל להחרפת המשבר הפוליטי במדינה.

ב-3 ביוני 2011 נפצע סאלח בפיצוץ במסגד שבארמון הנשיאות, ככל הנראה בהתנקשות. לאחר מכן קיבל טיפול רפואי בערב הסעודית וחזר לתימן בספטמבר. בתקופת היעדרותו מינה את סגנו, עבד רבו מנסור האדי, לנשיא בפועל. האדי ניהל מגעים עם גורמי אופוזיציה, אך לא הסכים להדחת סאלח ללא הסכמתו.

 הסכם בתיווך מועצת המפרץ 
מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ פעלה להביא לסיום המשבר באמצעות משא ומתן, במסגרתו הסכים סאלח בנובמבר 2011 לפרוש מתפקידו תמורת חסינות. האופוזיציה הסכימה לאפשר להאדי להתמודד כמועמד יחיד בבחירות לנשיאות ב-2012.

 העימות בדמאג' 
במקביל, הטילו החות'ים מצור על העיר הסלפית דמאג' שבמחוז סעדה. הקרבות החריפו בנובמבר–דצמבר 2011, והצבא התימני לא הצליח להשיב את הסדר בשל המשבר במקומות אחרים במדינה.

 תקופת המעבר (2012–2014) 
המהפכה בתימן הסתיימה עם פרישתו של סאלח ב-2012, אך חוסר היציבות נמשך בצפון ובדרום.

 בחירת האדי לנשיאות 
ממוזער|עבד רבו מנסור האדי, נשיא תימן השני.
ב-24 בפברואר 2012 נבחר עבד רבו מנסור האדי לנשיא תימן בבחירות בהן היה מועמד יחיד. האדי, יליד הדרום, זכה לתמיכה בדרום תימן, אם כי התנועה הדרומית והחות'ים החרימו את הבחירות. החות'ים לא קיבלו ייצוג בממשלה.

 העימות בדמאג' נמשך 
העימותים בדמאג' התחדשו באפריל 2012 בקרבות בין שבטים חות'ים לתלמידים סלפים. הצדדים האשימו זה את זה בהפרת הפסקת האש.

 מהלכים מדיניים ומצב ביטחוני 
נערכו שיחות פיוס לאומיות בהשתתפות גורמים בדלניים והחות'ים. ביוני 2013 הועברו שרידיו של חוסיין בדר א-דין אל-חות'י לקבורה בצפון תימן, בנוכחות נציג ממשל האדי. במקביל, ערב הסעודית גירשה בשנת 2013 מאות אלפי עובדים מהגרים תימנים, מה שהוביל לזרם של מהגרים עניים לצפון תימן.

 עימותים מחודשים 
הסכסוך בין החות'ים לסלפים במחוז סעדה התחדש באוקטובר–נובמבר 2013. גורמים ממשלתיים בסעדה דיווחו כי לוחמי חות'ים תקפו מסגד סלפי בדמאג', במקביל להאשמות מצד החות'ים כי הסלפים עשו שימוש במוסד הדתי ללוחמה. הממשלה ניסתה להביא להפסקת הלחימה. עימותים עדתיים התרחשו גם במחוז אל-ג'וף ובמחוז ד'מאר במהלך אותה שנה. עימותים נוספים התרחשו במחוזות נוספים בצפון תימן, והביאו להחרפת חוסר היציבות במדינה.

מרד החות'ים (2014–2015)
בשנת 2014 הרחיבו החות'ים את שליטתם על חלקים נרחבים מצפון תימן, כולל העיר צנעא, במה שהיווה מפנה משמעותי בהתפתחות המשבר.

התרחבות העימותים העדתיים
העימותים סביב דמאג' התפשטו בינואר 2014 למחוז עמראן. החות'ים השיגו שליטה במחוז סעדה לאחר הסכם תיווך שמסגרתו פונו לוחמים סלפים ומשפחותיהם למחוז אל-חודיידה. לפי דיווחים, כוחות החות'ים מנעו מהממשלה התימנית להתפרס באופן מלא באזור, למרות הסכם הפסקת האש. במהלך 2014 התגברו הקרבות במחוז עמראן, כאשר התמודדות בין כוחות החות'ים לבין תומכי מפלגת אל-אסלאח הובילה להשתלטות החות'ים על המחוז כולו. עד יולי 2014 התפשט העימות גם למחוז צנעא.

 כיבוש צנעא על ידי החות'ים 
החות'ים החלו במחאות נגד ממשלתו של האדי בדרישה להטבות במטרה לפתור את המרד הממושך שהם ניהלו נגד המדינה התימנית באמצע 2014. המרד התעצם באופן דרמטי כאשר לוחמי החות'ים פרצו אל צנעא, בירת תימן, והשתלטו על העיר מידי הצבא התימני בתוך ימים ספורים בספטמבר. כוחותיו של הגנרל עלי מוחסן אל-אחמר נכנעו לחות'ים לאחר קרב קצר.

הנשיא לשעבר, עלי עבדאללה סאלח, נחשד באופן נרחב בסיוע לחות'ים מאחורי הקלעים ובסלילת הדרך להשתלטותם. ראש הממשלה מוחמד באסינדווה התפטר ב-21 בספטמבר כחלק מהסכם שנועד לשים קץ למבוי הסתום.

 הקמת ממשלת אחדות 
החות'ים והממשלה הסכימו ב-21 בספטמבר להקים ממשלת אחדות בתוך חודש. עם זאת, החות'ים דחו את בחירתו הראשונית של האדי לראש הממשלה, אחמד עוואד בן מבארכ, ושר הנפט חאלד באחאח מונה במקומו בהסכמת הקבוצה החמושה. החות'ים והקונגרס העממי הכללי בראשות סאלח הודיעו בפתאומיות ב-8 בנובמבר כי לא ישתתפו בממשלת האחדות, בטענה שהיא בלתי מקובלת עליהם. החרם הוביל להטלת סנקציות על סאלח ומנהיגים נוספים של החות'ים מצד מועצת הביטחון של האומות המאוחדות ומשרד האוצר של ארצות הברית.

 מלחמת האזרחים בתימן (2014–הווה) 
בשנת 2015 נקרעה תימן לשניים, כאשר החות'ים הקימו ממשלה חדשה בצנעא, והאדי נסוג עם תומכיו לעדן, ולאחר מכן לסעודיה. הליגה הערבית, בראשות הסעודים, פתחה במסע הפצצות והתגייסות של כוחות חמושים שונים באזור לקראת פלישה אפשרית.

 החות'ים מגבשים את שלטונם 
החות'ים הגבירו את הלחץ על ממשלתו המוחלשת של האדי, תוך השתלטות על ארמון הנשיאות ומתקנים צבאיים אסטרטגיים בצנעא והפגזת מעונו הפרטי של הנשיא ב-20 בינואר. למחרת, הם השתלטו על ביתו של האדי, והציבו שומרים חמושים בחוץ כדי להחזיקו במעצר בית וירטואלי.

האדי, ראש הממשלה חאלד באחאח, והקבינט התפטרו למחרת, בטענה כי לא יוכלו להמשיך לעבוד בתנאים שהטילו החות'ים. הקבוצה המורדת קיבלה בברכה את התפטרותו של האדי, אך המשיכה להחזיקו במעצר בית. החדשות גרמו לארבעה מחוזות דרומיים להכריז כי יתעלמו מכל הוראות מצנעא.

בית הנבחרים היה אמור להתכנס ב-25 בינואר כדי לדון האם לקבל או לדחות את התפטרותו של האדי לפי חוקת תימן, אך הישיבה בוטלה לאחר שהחות'ים השתלטו על בניין הפרלמנט. האומות המאוחדות התערבו בניסיון להגיע לפתרון מוסכם למה שנחשב בתימן כהפיכה חות'ית.

המשא ומתן של האו"ם לא צלח, ואולטימטום של החות'ים לפלגים הפוליטיים בתימן למצוא פתרון לא נענה. ב-6 בפברואר הכריזו החות'ים על השתלטות מלאה על ממשלת תימן, פיזרו את הפרלמנט והקימו ועדה מהפכנית בראשות מוחמד עלי אל-חות'י לניהול המדינה באופן זמני. ההכרזה עוררה מחאות בצנעא ובערים אחרות, במיוחד בדרום.

 התפתחויות לאחר ההפיכה 
התגובות להשתלטות החות'ית היו שליליות באופן נרחב, כאשר הליגה הערבית, מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ, האומות המאוחדות, וארצות הברית סירבו להכיר בהצהרה החוקתית של החות'ים, וכמה מחוזות דחו את סמכותם. עם ביקורת מצד רוב המפלגות הפוליטיות, ג'מאל בנעמר, שליח האו"ם לתימן, הכריז על חידוש השיחות הלאומיות על עתיד תימן ב-8 בפברואר. בנעמר ציין כי החות'ים הסכימו להשתתף בשיחות. מזכ"ל האו"ם באן קי-מון קרא להחזרת האדי לנשיאות.

החות'ים ופלגים אחרים הגיעו להסכם זמני, שהוכרז ב-20 בפברואר, לשמור על בית הנבחרים במקומו למרות ההצהרה החוקתית שפיזרה אותו שבועיים קודם לכן. ההסכם גם קבע כי תוקם "מועצת מעבר עממית" לייצוג הדרום, נשים, צעירים ומיעוטים פוליטיים אחרים. למחרת, האדי נסע לעדן, שם הכריז כי כל הפעולות שביצעו החות'ים מאז 21 בספטמבר 2014 אינן חוקיות, וגינה את ההפיכה.

 פרוץ מלחמת האזרחים 
קרבות פרצו על נמל התעופה הבין-לאומי עדן ב-19 במרץ, כאשר כוחות מיוחדים נאמנים לנשיא לשעבר עלי עבדאללה סאלח ניסו להשתלט על שדה התעופה לפני שהובסו על ידי חיילים ומיליציות תחת פיקוד ממשל האדי. למחרת, באירוע שלא נראה קשור לכאורה, ארבעה מחבלים מתאבדים פוצצו את עצמם במסגדים בצנעא מלאים במתפללים חות'ים, והרגו לפחות 142 בני אדם. הקבוצה הסונית המדינה האסלאמית במחוז תימן קיבלה עליה את האחריות.

האדי הכריז על עדן כבירתה הזמנית של תימן ב-21 במרץ, בעוד צנעא נותרה בשליטת החות'ים. למחרת, כוחות החות'ים התקדמו לעבר עדן, וכבשו חלקים מרכזיים מהעיר השלישית בגודלה בתימן, תעז. הם חיזקו את שליטתם על חלק ניכר מהדרום וכבשו חלקים נרחבים מעדן עצמה עד תחילת אפריל.

 התערבות בהובלת ערב הסעודית בתימן 
ב-26 במרץ 2015, ערב הסעודית וכמה מדינות נוספות הכריזו על תחילת פעולות צבאיות בתימן נגד המורדים החות'ים. בחריין, כווית, קטר ואיחוד האמירויות הערביות פרסמו הצהרה יחד עם ערב הסעודית, לפיה מטרתם היא "לדחות את התוקפנות החות'ית" בתימן. מצרים, ירדן, מרוקו וסודאן הן גם חברות בקואליציה.

בנוסף לתקיפות אוויריות נגד מטרות ברחבי תימן, שהקונגרס העממי הכללי האשים אותם בגרימת עשרות נפגעים אזרחיים, ספינות מלחמה מצריות דווחו כמי שהפגיזו טור חות'י שהתקדם לעבר עדן ב-30 במרץ, וכוחות סעודיים וחות'ים החליפו אש תותחים ורקטות מעבר לגבול בין ערב הסעודית לתימן.

התקפה ב-8 באוקטובר 2016 על ידי הקואליציה בהובלת ערב הסעודית הרגה לפחות 140 בני אדם ופצעה למעלה מ-600 בצנעא. זה היה אחד ממניין ההרוגים הגבוהים ביותר במלחמה בת השנתיים. ערב הסעודית ובעלות בריתה קיבלו את ממצאי הבדיקה הפנימית של צוות הערכת התקריות המשותף (JIAT), לפיה ההפצצה של הקואליציה על טקס הלוויה התבססה על מידע שגוי, כלומר, שהיה מדובר בהתכנסות של מנהיגים חות'ים חמושים.

משבר הומניטרי
המשבר בתימן נחשב לאחד המשברים ההומניטריים החמורים בעולם. בין השנים 2015 ל-2020 נעקרו ממקום מגוריהם למעלה ממיליון בני אדם מתוך כשלושה מיליון עקורים פנימיים. כ-80% מאוכלוסיית המדינה, לרבות למעלה מ-12 מיליון ילדים, נזקקו לסיוע הומניטרי.

בשנת 2020, כ-7.8 מיליון ילדים לא היו מחוברים למסגרת חינוכית, ו-10 מיליון לא היו מחוברים לתשתיות מים ותברואה תקינות. בנוסף לכך, דווח על גיוס ילדים ללחימה על ידי קבוצות חמושות שונות.

ירי בנשק על ידי קטינים נחשב לתופעה רווחת בתימן, וילדים מגויסים לעיתים בתמורה לרווח כספי או מעמד חברתי. מיליציות רבות מתייחסות לילדים כמשאב בעל ערך בלחימה. תימן חתומה על מספר אמנות בינלאומיות בנושא זכויות הילד, לרבות אמנת זכויות הילד, שאושרה על ידי העצרת הכללית של האו"ם בשנת 1989. אף על פי כן, במהלך המשבר ילדים רבים לא זוכים להגנה, טיפול או גישה לשירותים בסיסיים.

באפריל 2021 דווח כי תימן מצויה ב"משבר ההומניטרי החמור ביותר במאה השנים האחרונות", וכי כ-80% מתושביה, מתוך אוכלוסייה של למעלה מ-30 מיליון, תלויים בסיוע הומניטרי.

 מגפת הכולרה 
מגפת כולרה קשה החלה בתימן במהלך מלחמת האזרחים. ביולי 2017, מתאם הסיוע ההומניטרי של האומות המאוחדות אמר כי דווחו על למעלה מ-320,000 מקרים. הוא גם האשים את המלחמה ואת הכוחות הבינלאומיים התומכים בלוחמים במגפה. נכון לאוקטובר 2017, היא תוארה כהתפרצות הכולרה החמורה ביותר בהיסטוריה המתועדת, עם למעלה מ-800,000 מקרים.

 הערות שוליים 

קטגוריה:שנות ה-2010 בתימן
קטגוריה:שנות ה-2020 בתימן
קטגוריה:משברים פוליטיים
קטגוריה:יחסי איראן – ערב הסעודית