אהבה ופסיכה (דויד)

אהבה ופסיכה או קופידון ופסיכה (בצרפתית: L'Amour et Psyché, ניתן לתרגם גם כ"אהבה ונפש") הוא ציור משנת 1817 מאת הצייר הצרפתי ז'אק-לואי דויד, המוצג כיום במוזיאון האמנות של קליבלנד. היצירה מתארת את קופידון ופסיכה. דויד יצר אותה במהלך גלותו בבריסל, עבור הפטרון ואספן האמנות ג'אן בטיסטה סומאריבה. כאשר הוצג הציור לראשונה במוזיאון בבריסל, הוא הפתיע את הצופים בגישתו הריאליסטית לדמותו של קופידון. מבקרי האמנות בני הזמן נטו לראות בסגנון החריג ובאופן הריאליסטי שבו תואר קופידון סימן לשקיעתו של דויד בגלות, אך חוקרי האמנות בני זמננו נוטים לראות בציור ניסיון מכוון לסטות מן הדרכים המסורתיות להצגת דמויות מיתולוגיות.   

 רקע 
 גלות 
דויד החל לתכנן את "אהבה ופסיכה" בפריז בשנת 1813, והשלים את הציור בגלות בבריסל, לאחר נפילתו של נפוליאון מהשלטון. זוהי היצירה הראשונה שדויד סיים במהלך גלותו. המלך לואי ה-18 הציע לדויד חנינה על פעילותו בתקופת המהפכה הצרפתית, אך דויד בחר לצאת לגלות בבריסל. עד לאותה עת, היה דויד נתפס לעיתים קרובות כמחקה של האמנות הקלאסית. סגנונו הטיפוסי הושפע מהאידיאל האסתטי שתיאר ההיסטוריון לאמנות יוהאן יואכים וינקלמן כ"מודל היופי" (beau idéal) – סגנון שהתמקד בדימוי אידיאלי של גוף האדם. סגנונו של דויד התאפיין בעבר גם בפשטות. אהבה ופסיכה חורג באופן בולט ממאפיינים אלו. כאשר הוצגה היצירה בפריז, רבים ראו בה ביטוי להשפעה השלילית של גלותו של דויד.Lampe, Issa. “Repainting Love Leaving Psyche: David's Memorial to an Empire Past.” in David after David, edited by Mark Ledbury, 108-121. Massachusetts: Sterling and Francine Art Institute, 2007

 חסות והשראה 
הציור נוצר עבור אוספו של ג'אן בטיסטה סומאריבה, שהתעשר במהירות באמצעות פעולות פיננסיות מפוקפקות. ככל הנראה, סומאריבה בנה את אוספו מתוך רצון להפגין את עושרו ולחזק את מעמדו החברתי.

על פי מכתביו של דויד, הוא גילה עניין בסיפור של קופידון ופסיכה, ושאף להעניק תפיסה חדשה לנושא שזכה לעיבודים תכופים, באמצעות שימוש בריאליזם.  ג'יימס גלטין, בנו בן ה-17 של דיפלומט אמריקאי, שימש כדוגמן העירום לציור, דבר שעשוי להסביר את הופעתו המתבגרת והלא מהוקצעת של קופידון.

הציור מבוסס על מיתוס מתוך חמור הזהב של אפוליוס. לפי הסיפור, פסיכה הייתה בת אנוש יפהפייה, אשר עוררה את קנאתה של ונוס ונענשה בשל יופייה. ונוס הטילה על בנה, קופידון, להוציא את העונש לפועל, אך קופידון התאהב בפסיכה. הוא מציל אותה מגורל מר באמצעות חטיפתה והבאתה אל טירתו. קופידון שומר את זהותו בסוד, כדי לא לעורר את חמתה של אמו. מדי לילה הוא שוהה עם פסיכה, ונעלם בבוקר לפני שתתעורר. בהדרגה מתחילה פסיכה לחשוד בזהותו האמיתית, ולבסוף מנסה לחשוף אותו בעזרת מנורה. קופידון תופס אותה בשעת מעשה ונוטש אותה. במעשייתו של אפוליוס, שאר הסיפור עוסק בניסיונותיה של פסיכה להשיב את אהבתו של קופידון.

הציור של דויד מתאר את רגע הבוקר שבו קופידון מתגנב לדרכו לאחר שבילה את הלילה עם פסיכה. חוקרת האמנות מרי וידאל טענה כי בציורו של דויד יש עיסוק במורכבות ודו-המשמעות שבמיתוס, והוא משחזר את גישתו המתעתעת של אפוליוס כלפי האלגוריה שבבסיס הסיפור.

 פרטי ציור 
הציור מציג את קופידון מתגנב לדרכו בעוד פסיכה ישנה בשלווה ברקע. הסביבה בה מתרחש המעמד מעוצבת ומרובת פרטים, מתוך ניסיון של דויד לשקף את תנאֵי כליאתה של פסיכה. הצבעים הכהים והעמוקים והחופה המכבידה יוצרים ניגוד בולט אל מול הנוף המשתרע ברקע. לדברי מרי וידאל, הנוף מייצג "מסע, התחדשות והארה", ועומד בניגוד לנסיבות חייה של פסיכה. גופותיהם של קופידון ופסיכה מוארים על רקע הצבעים הקודרים, באופן המדגיש את הופעתם הלא-אידיאלית.

דויד החל בעבודה על הציור עוד לפני צאתו לגלות, ולאחר שהגיע לבריסל ערך שינויים רבים בתכנונו. הוא ביצע שינויים מהותיים גם לאחר שהרישום הועבר אל הבד – דבר שנחשב בלתי שגרתי באותה עת. השינוי הבולט ביותר היה עיטור חלל הפנים בסגנון האימפריה, ייתכן כמחווה לתקופה שבה שלט נפוליאון.

פרט קטן מופיע מעל פסיכה בדמות פרפר מעופף. על פי פרשנותה של חוקרת האמנות איסה לאמפה, הפרפר מסמל גם "מוות וגם התעלות", ומשמש כפרשנות חזותית לעזיבתו של קופידון את פסיכה בכל בוקר.

הפרט הבולט ביותר בציור הוא התיאור ההיפר-ריאליסטי של גופו של קופידון והבעת פניו. על פי רישומי ההכנה של דויד, הוא התכוון מלכתחילה לתאר את קופידון באופן זה, עוד לפני צאתו לגלות. גם כנפיו של קופידון ממשיכות קו סגנוני זה – הן בלויות ומכוערות, ומעניקות לדמותו מראה אנושי ובן-תמותה יותר מאשר אלוהי.

 פרשנות 
ממוזער|271x271 פיקסלים| ג'רארד קופידון ופסיכה (1798)
הניתוחים של הציור מתמקדים לרוב בתיאור הריאליסטי של דמות קופידון, אשר חורג מן האופן המסורתי שבו טופל המיתוס. לעיתים נעשה שימוש בציור קופידון ופסיכה מאת פרנסואה ז'ראר משנת 1798 כהשוואה. ביצירתו של ז'ראר, שתי הדמויות מתוארות באופן אידיאלי המדגיש את טוהר האהבה הצעירה. תיאורים מסורתיים של המיתוס נטו גם שלא להאשים את קופידון, והציגו אותו כדמות תמימה ויפה. חוקרי אמנות השוו גם בין ציורו של דויד לבין אמור ופסיכה מאת פרנסואה אדואר פיקו, שנוצר באותה שנה (1817), ומתאר את אותו רגע של עזיבת קופידון – אך באופן אידיאלי

בגרסתו של דויד, דמותו של קופידון נראית מאיימת, בעוד פסיכה מוצגת כפגיעה וחסרת אונים – דבר המרמז על מערכת יחסים מעוותת במקצת ביניהם. מראהו של קופידון כמעט חולה: גוון עורו עמום, הבעתו ושפת גופו נעדרים חום ואף נוטים לעוינות, וגופו רזה וחלש – רחוק מהדמויות האידיאליות שאפיינו את התקופה. תנוחתו ומבטו של קופידון שוברים את ההפרדה בין הדמות המתוארת לבין הצופה; נדמה שהוא יוצא מתוך גבולות הציור לעבר המציאות, כשהוא מפנה את מבטו ישירות אל הצופה. על פי פרשנותה של חוקרת האמנות דורתי ג'ונסון, הדבר יוצר תחושת אי־נוחות, שכן הוא "משתף את הצופה בדינמיקת הכוח" שבין קופידון לפסיכה
ממוזער|235x235 פיקסלים| פיקו, אהבה ופסיכה (1817)
הופעתה של פסיכה זכתה להשוואה עם תיאורים של אלות שוכבות בציוריהם של טיציאן וקוררג'ו. הבעתה מעוררת רושם של יופי ותמימות. היא עדיין ישנה, דבר המדגיש את פגיעותה. הניגוד בין פסיכה המתוקה לבין קופידון הבוטה מהווה מרכיב מרכזי בחידוש שאותם זיהו היסטוריונים של האמנות ביצירה.
ממוזער|210x210 פיקסלים| טיציאן ונוס מאורבינו (1538): דוגמה לאלה השוכבת

 ביקורת 
עם הצגת הציור לראשונה, פורסמו שני מאמרים תומכים שהתייחסו אליו לחיוב, אך סביר להניח כי נכתבו בהשפעתו הישירה של דויד. שני המאמרים התמקדו בריאליזם של היצירה, כאשר אחד מהם תיאר אותה כ"גישה היסטורית טהורה" למיתולוגיה. כאשר הושווה הציור ליצירתו של פיקו, זכה הריאליזם שבו להערכה נוספת מצד מבקרים מסוימים.

עם זאת, עיקר התגובות לציור היו שליליות. המעמד השליט העדיף יצירות אידיאליות יותר, והריאליזם בציור נתפס כבלתי מוסרי בשל הרמיזות המיניות הגלומות בו. גם אנטואן-ז'אן גרו, שתמך לרוב ביצירתו של דויד, ביקר את הציור באומרו כי "לפניו של אמור אופי מעט שטני, הידיים כהות במקצת ומעל הכול אינן מעודנות דיין". מבקרים אחרים הביעו תמיהה על הסטייה מהמראה המסורתי של קופידון, ואף חשו אי־נחת מהעיוות שנעשה לדמותו.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ז'אק לואי דויד
קטגוריה:ציורים של קופידון