ילנה גאן

ילנה אנדרייבנה גאן (האן), בלידתה ילנה פדייבה (ברוסית: Елена Андреевна Ган או Елена Андреевна Фадеева, או Helena Hahn von Rottenstern (הלנה פון האן-רוטנשטרן) 
23 בינואר 1814 – 6 ביולי 1843) הייתה אצילה וסופרת רוסייה, ילידת אוקראינה. בין היתר נודעה בפרסומיה בעיתונים הספרותיים "ביבליוטקה דליה צ'טניה" (הספרייה לקריאה) ו"אוטצ'סטבניה זאפיסקי" (הרישומים הפטריוטיים).
ילנה גאן הייתה בתה של הנסיכה ילנה דולגורוקאיה ושל אנדריי מיכאילוביץ' פדייב. ב-1830 התחתנה עם פיוטר אלכסייביץ' גאן (האן) פון רוטנשטרן, איתו ילדה ארבעה ילדים: הלנה – לימים הלנה בלוואצקי, מיסדת התאוסופיה, אלכסנדר, ורה ולאוניד. נישואיה לא היו מאושרים והיא מצאה נחמה בכתיבה ספרותית. תחת שם העט זנאידה ר-אובה חיברה רומנים שהתמקדו בדיכוי הנשים.
ספריה זכו בפרסום רב וגאן הושוותה על ידי מבקרים אחדים (לרבות ויסאריון בלינסקי) לסופרת הצרפתייה ז'ורז' סאנד.
כתביה מילאו תפקיד בהתפתחות התנועה הפמיניסטית הרוסית.

קורות חייה
ילנה גאן נולדה כ"ילנה אנדרייבנה פדייבה" כבת למשפחת אצילים רוסים, ביישוב רז'ישצ'וב (באוקראינית – רז'ישצ'יב) בפלך קייב, באוקראינה, אז חלק מהאימפריה הרוסית.
הוריה היו אנדריי פדייב, בעל מעמד של "יועץ פרטי" ומושל סרטוב והנסיכה ילנה פבלובנה דולגורוקאיה, בת למשפחה האריסטוקרטית העתיקה דולגורוקי.
גם אימה התנסתה בכתיבה ונודעה כבוטנאית.

עם קרובי המשפחה נמנו גם המשוררת יבדוקיה רוסטופצ'ינה וכן יקתרינה סושקובה, ידידה של מיכאיל לרמונטוב שאותו גם גאן התוודעה אליו אישית. הייתה לה קשר ייחוס גם למשוררים איוואן דולגורוקוב ופיודור טיוטצ'ב.

בגיל שש עשרה נישאה ילנה לקפטן פיוטר גאן במקור הגרמני – Peter Hahn von Rottenstern)
(1873-1798), אציל וקצין ממוצא גרמני בלטי. הזוג התגורר תכופות בערים פרובינציאליות
והנישואים הצטיירו בעיני המכרים כ"מתסכלים" כשהבעל תואר על ידיהם כ"חסר דמיון". נולדו להם ארבעה ילדים, ביניהם הסופרים לעתיד הלנה בלוואצקי (ילידת 1831) וורה ז'ליחובסקאיה (ילידת 1835).
ילנה גאן נפטרה ב יוני 1843משחפת בעיר אודסה, כשהייתה רק בת 28. נקברה בבית הקברות הנוצרי מס.1 של אודסה.

 הפעילות הספרותית
ב-1835 תרגמה גאן תרגום חלקי לרוסית מהברומן "גודולפין" של אדוארד בולוור-ליטון והוא פורסם במגזין "ביבליטוקה דליה צ'טניה" שבאותה עת נערך על ידי המנטור שלה, אולג סנקובסקי.
ב-1837 פרסמה בפיליטונים תחת שם העט זנאידה ר-בה את הרומן הראשון שלה "האידיאל"

בעת מסע בקווקז פגשה ילנה גאן דקבריסטים שהוגלו שם ומפגש זה נתן לה השראה לשורה של ספרים – כולל "זיכרונות מז'לנובודסק" \ "אוטבללה" וג'ללדין" שפורסמו ב-1838. בשלוש השנים הבאות היא פרסמה סיפורים נוספים – "מדליון", "בית הדין של העולם", "תאופניה אבאג'ו". ב-1842 כתבה "כישרון מיותר" שפורסם ב"אוטצ'סטבניה זפיסקי". אוסף יצירותיה פורסם בסנקט פטרבורג ב-1843 והופיע במהדורה חדשה ב-1905.
בשל נושאים כמו השיפוט החברתי המוטעה וההווי הצבאי המופיעים בחלק מיצירותיה, נחשבו חלק מכתביה כבעלי צביון אוטוביוגרפי.
עם זאת, פרשנים טוענים כי אין לראות את המנודים המוצגים ביצירתה כהשתקפות של חייה.
סיפוריה מתארים חיי נישואים מתסכלים שלא תאמו את שאיפות גיבורותיה. לפעמים מסלול חייהן כולל גן עדן של הילדות, מוות מוקדם של האם, רדיפות מצד ההמון הסולד מעודף שכל או מגאווה של האישה, הקרבה עצמית של הגיבורה למען הגבר, ותקוות שוא לאושר משפחתי.

בני תקופתה לא יכלו להתעלם מזכויותיה הספרותיות. איוואן טורגנייב כתב :

בלינסקי כתב:

ילנה גאן הושוותה לז'ורז' סאנד בגלל בקורתה על החברה הגברית ותיאוריה את מעמדן של הנשים בעולם ובחברה.

חייה הפרטיים
200px|ממוזער|שמאל|דיוקן של ילנה גאן מאת יבגרף קנדרובסקי מ-1850
 מצד אמה: ילנה פבלובנה דולגורוקאיה, הייתה ילנה גאן צאצאית של יארוסלאב הראשון, נסיך קייב.
 סבתה מצד אמה הייתה אצילה צרפתייה בשם אנרייט דה באנדר דו פלסי.
 אמה ילנה הייתה בוטנאית, אחת הנשים הראשונות שעסקו ברוסיה במדעי הטבע.
 אחותה – יקתרינה לבית פדייב הייתה אשתו של יולי ויטה ואמו של סרגיי ויטה שר אוצר (1892–1902) וראש ועד השרים ואחר כך ראש ממשלת רוסיה (1903–1906). 

 ילנה פדייבה-גאן הייתה נשואה לפטר פון האן או ברוסית, פיוטר אלכסייביץ' גאן, צאצא של משפחת האצולה הגרמנית האן. אביו, אקסל-היינריך פון האן, שנודע ברוסיה האלכסיי גאן פון רוטנשטרן, היה גנרל; אמו נולדה כרוזנת כריסטינה – אליזבת פון פרבסטינג (Pröbsting) התחתנה ברוסיה בפעם השנייה ואז נקראה ילזבטה וסילשצ'קובה.
נולדו להם ארבעה ילדים:
 הבת הבכורה: ילנה פטרובנה נשואה בלוואצקי, הידועה כהלנה בלוואצקי (1831–1893), מייסדת התאוסופיה.
 בן: לאוניד פטרוביץ' גאן (1840–1885) היה שופט ועורך דין בסטברופול
 בן: אלכסנד – (1833–1834) נפטר בינקותו
 בת צעירה: ורה פטרובנה ז'ליחובסקאיה (1835–1896) הייתה סופרת רוסייה.

מבחר כתביה
 1837 – אידיאל
זיכרונות מז'לזנובודסק
 1838 – אוטבאללה
 1838 – ג'ללאדין
 1841 – תאופניה אביאג'ו
 1839 – המדליון
 1840 – דין החברה – פורסם ב-1842
 1842 – לובונקה
 1842 – יציע באופרה של אודסה
 1843 – כישרון מיותר (פורסם אחרי מותה) – לא גמור

קישורים חיצוניים


 , Women in Nineteenth-Century Russia, Open Book Publishers.2012 p. 174. 

הערות שוליים

קטגוריה:סופרות רוסיות
קטגוריה:אצולה רוסית
קטגוריה:האימפריה הרוסית: אישים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1814
קטגוריה:נפטרות ב-1842