יוסף יהודה טשארני

יוסף יהודה בן יעקב טשאָרני (או טשוֹרני) (ברוסית: Иосиф Иуда Яковлевич Чёрный; ט"ו ניסן ה'תקצ"ז 20 באפריל 1835– י"ב בניסן ה'תר"מ, 28 באפריל 1880) היה משכיל, מורה, אתנוגרף ושתדלן יהודי רוסי ממזרח אירופה, שנודע בעיקר בזכות מסעותיו ומחקריו על יהודי הקווקז. הוא היה דמות מרכזית בהבאת עולמן של קהילות נדחות אלו לתודעת יהדות אירופה במחצית השנייה של המאה ה-19. הוא חיבר את רוב המאמרים, שפורסמו במשך 15 שנה, בנושא יהודי הקווקז בעיתונות היהודית בעברית וברוסית, שראתה אור בהאימפריה הרוסית ומחוצה לה

חייו
טשארני נולד במינסק שברוסיה הלבנה בשנת תקצ"ז (1837) למשפחה בעלת מְכֻוָּנוּת להשכלה. בצעירותו התחנך ב"חדר", בבית ספר יהודי-משכילי ולבסוף בבית ספר ממשלתי לילדים יהודים בעירו. לאחר מות אביו והתדרדרות המצב הכלכלי, יצא למסע נדודים דרומה במטרה לרכוש השכלה ומקצוע, כפי שהיה מקובל בחוגי ההשכלה באותם ימים. עם סיום לימודיו בבית הספר, תכנן טשארני להכשיר את עצמו להוראה ורצה ללמוד בבית מדרש לרבנים, מוסד להשכלה גבוהה שעסק בהכשרת מורים ורבנים בעיר וילנה. תוכנית זו לא התממשה בשל התנגדות אמו. בעצת כמה ממשכילי מינסק, הוא עזב את עיר הולדתו ונדד דרומה, לכיוון העיר אודסה, שנתפסה בעיני המשכילים בני זמנו באותם כ"עיר רוכלת העמים". 

מסעו דרומה, לעבר אודסה, היווה שלב חשוב בעיצוב תודעתו המשכילית. הוא ביקר במוסדות חינוך משכיליים, שהה בחברת משכילים בז'יטומיר, וב-1856 החל ללמוד בבית ספר חקלאי ממשלתי באודסה, שם למד גאוגרפיה, היסטוריה, בוטניקה ושפות. אודסה, שהייתה מרכז תרבותי תוסס ודינמי, הייתה עבורו התגשמות חלום המשכיל. הוא הרבה לבקר בספרייה, בתיאטרון ובבית הכנסת המשכילי "הברודי", וניהל התכתבויות עם משכילים ברחבי אירופה. לאחר שנת לימודים אחת נאלץ לעזוב את בית הספר, והחל לעסוק בהוראה פרטית לילדי האליטה היהודית

בנדודיו הוא ביקר במוסדות חינוך בעלי אוריינטציה משכילית ובבתי משכילים רבים שראו עצמם כחלק מ"רשת משכילית" הפרושה על פני תחום המושב. קבוצה זו של "המשכילים הנודדים" היוותה מסגרת חברתית ותרבותית שסייעה למשכיל הבודד בהיבטים היומיומיים כמו דיור, מזון ותעסוקה. 

טשארני עבד בעיקר כמורה פרטי לילדי האליטה היהודית והפגין כישורים פדגוגיים שהביאו להצעות עבודה בערים שונות. הוא המשיך להעשיר את עצמו בלימודי עברית, תרגום, קריאה, וביקורים בתיאטרון ובבית הכנסת של המשכילים. למרות ניסיונותיו, לא הצליח למצוא משרת הוראה קבועה באודסה, ולבסוף, בעקבות לחצי משפחתו, עבר ללמד ברוסטוב על הדון – עיר שונה מאוד מאודסה – שם שהה כשנתיים.

מסעותיו בקווקז
בשנת 1862, לאחר תקופה קצרה כמורה ברוסטוב על הדון, שם טשארני את פעמיו למזרח, אל טמיר-חאן-שורה, יישוב קטן במחוז דאגסטן שבקווקז. מהלך זה היה חריג עבור משכיל בן זמנו, ושיקף יצר הרפתקנות וסקרנות כלפי "המקום האחר", הנסתר והאקזוטי. עם הגעתו ייסד בית ספר קטן, אך עד מהרה התברר לו שעיקר ייעודו אינו בהוראה

למרות הכשרתו, בחר טשארני להקדיש את חייו למסעות וחקר תרבויות. במקום לשוב למינסק עיר הולדתו, הוא פנה מזרחה, אל טמיר חאן שורה, יישוב קטן בדגסטן שבקווקז. ומאז החל במחקר האתנוגרפי של יהודי ה"מזרח היהודי" בקווקז. טשארני תיעד בהרחבה ובפירוט את נדודיו ברחבי הקווקז בפועל בתצפיותיו. הוא שימש ככתב שטח למספר עיתונים עבריים בני התקופה, וביניהם "המבשר" (לבוב), "המגיד" ו"המליץ", כדי לשתף את קוראי העיתונות היהודית בתצפיותיו. עבודתו שילבה מיומנויות מחקר היסטורי, גאוגרפי, אנתרופולוגי אתנוגרפי. הוא התבונן על על המנהגים, הלבוש, הפרקטיקות הדתיות וכן ניהל עמם שיחות ארוכות. הוא גם בחן ותיעד מסוגים שונים של תיעוד היסטורי, כולל ארכיונים ממשלתיים, כנסייתיים והעתקת נוסחי מצבות למטרות תיארוך. לכתבותיו נודעה השפעה כמעט יחידנית על עולמם של יהודי הקווקז ועל תפיסתם של קוראי העיתונים שפרסמו את כתבותיו על המזרח ועולמו.

טשארני נתפס בעיני רבים, כולל חוגי "חכמת ישראל" במערב, כנציגם במזרח, וניהל התכתבות ענפה עם דמויות בולטות בזרם זה באירופה המערבית. הוא גם נתפס כ"שגריר" של יהודי המזרח (קווקז) במערב. הוא פנה לחברת מפיצי השכלה בארץ רוסיה בסנקט פטרבורג בניסיון לגייס מימון למחקריו. הוא הציג בפניהם תזכיר מפורט בשנת 1864, ובו סדרת הצעות לשיפור מצבם של יהודי דגסטן. אף שהחברה התמקדה בבעיות חינוך אחרות ולא יכלה לסייע לו באופן מלא בשל המגבלות ברישיון הפעולה שלה, טשארני לא חדל ממאמציו לגייס מקורות כספיים למחקריו העתידיים. הוא ניסה גם לגייס תרומות מראשי הקהילה האשכנזית בטמיר חאן שורה. הוא אף ניסה את מזלו בארגון הפילנתרופי היהודי הגדול והחשוב בעולם במחצית השנייה של המאה התשע-עשרה, כל ישראל חברים (כי"ח) שבמרכזה בפריז. ראשי הארגון הכירו בחשיבות מחקריו והבטיחו לתמוך בו בהוצאות הדרושות. הוא גם זכה לסיוע בלתי צפוי מהשלטון הרוסי המקומי, שמצא עניין בדיווחיו השוטפים הנוגעים למבנה החברתי-אתני של תושבי האזור.

בשנת 1857 התקבל לבית הספר לכורמים  שליד אודסה, אך זמן קצר לאחר מכן עזב אותו. למרות הכשרתו, בחר להקדיש את חייו למסעות וחקר תרבויות. לאחר מכן, בין השנים 1862–1870 יצא טשארני למסעות נרחבים בצפון הקווקז, עבר הקווקז וארצות אסיה המרכזית. במסעותיו, שנעשו כמעט ללא אמצעים, חקר את חיי התושבים, מנהגיהם וההיסטוריה של הקהילות היהודיות. רשמיו פורסמו בעיתונות העברית והרוסית וזכו להדים רבים. הוא פרסם רשמי מסעותיו בעיתונות העברית ("המבשר" (לבוב) ו"המגיד"), וזכו להדים רבים. חכמי ישראל באירופה (בהם שד"ל) פנו אליו בשאלות על יהודים בארצות רחוקות ונידחות אלה.

בשנת 1862, שימש כמורה פרטי בטמיר חאן שורה. שם נפגש לראשונה ביהודי ההרים, שנבדלו מכל אלה שהכיר עד כה. המפגש השפיע עליו כל כך, שהחליט להקדיש את זמנו לאיסוף חומרים על עברם, תרבותם ואורח חייהם. הוא פנה בעניין לשמואל דוד לוצאטו, וזה יעץ לו לחקור את לשונם ומנהגיהם ממקור ראשון ולא להסתמך על ספרים. 

נאמן לעצתו של שד"ל, נסע שטארני לדרבנט. הוא היה מעורב בחיי היהודים ולעיתים אף שימש לה לפה. אולם הקהילה הקטנה שמנתה כ-40 משפחות (הרריים ורוסיים) לא הייתה מסוגלת לדאוג לפרנסתו של טשארני המורה, והוא נאלץ, בשנת 1864 לעזוב את הקווקז ולשוב לעיר הולדתו מינסק. בדרכו חזר פנה לחברת מפיצי השכלה בסנקט פטרבורג וביקש שהם ישתדלו אצל השלטונות לפטור את קהילת היהודים ההרריים מעול המיסים הכבדים ולייסד למענם בית ספר.

טשארני הגיע למינסק בסוף 1865 אולם לא מצא בה מנוח. הוא פנה לחברת כל ישראל חברים שבפריז והצליח לעניין אותם בתוכניותיו לחקר יהודי הקווקז. פרופסורים ואנשי מחקר מ"כל ישראל חברים" עודדו אותו להמשיך בחקירתו, ואף ציידו אותו ברשימה של נושאים הראויים לבירור. החברה הבטיחה לסייע לטשארני במסע נוסף לקווקז. מעודד מהפגישות בפריז נסע טשארני לאודסה ושהה בה עד לפחות ט"ו באב תרכ"ו  והשתדל לעניין במסעו נדבנים. לאחר שקיבל הבטחות מסוימות חזר בשנת 1866 לטמיר חאן שורה, כשמטרתו העיקרית הייתה איסוף נתונים על היהודים ההרריים. אולם לא הצליח להשלים את מטרתו כיוון שלא היה לו אישור מהשלטונות.

בשנת 1875, עם שובו ממסעותיו לאודסה, ניסה לפרסם את מחקריו על יהודי הארצות בהן ביקר, אך לא הצליח להשיג את המימון הדרוש לכך. הוא חזר לחיי המסעות, ולאחר חמש שנים של קשיים ומחסור שב, חולה וחסר כל, לאודסה, שם נפטר ב-28 באפריל 1880, זמן קצר לאחר הגעתו. רק לאחר מותו באודסה בשנת 1880 יצא הספר בשם "ספר המסעות בארץ קווקז ובמדינות אשר מעבר לקווקז וקצת מדינות אחרות בנגב רוסיא, משנת תרכ"ז עד שנת תרל"ה" (סט. פטרסבורג, תרמ"ד 1884) עם הקדמה ביוגרפית קצרה מאת אברהם הרכבי. טשארני הוריש את כתביו לחברת מרבי השכלה בקרב יהודי רוסיה, וזו מינתה את אברהם הרכבי לערוך אותם.

טשארני נחשב לאחד מסוכני ההשכלה היהודית, והיה לו תפקיד חשוב בהפצת רעיונות ההשכלה בקרב קהילות יהודיות מבודדות, בעיקר בקווקז ובמרכז אסיה. מחקריו משכו את תשומת לבו של שר הפנים מיכאיל לוריס מליקוב, שהמליץ להעניק לו את חסות המושל הכללי של אודסה. פקידי הממשל הרוסי העריכו את תרומתו לחקר עמי הקווקז ויהדות האזור. ברשימותיו, התעכב טשארני בפירוט רב על חייהם ומאפייניהם של היהודים המאכלסים את אזור דגסטן ואת פלך כותאיסי. רשימותיו של טשארני מכילות מידע על אחרות של יהודים בקווקז, טבלאות גנאלוגיות של משפחות נסיכים מקומיות (כולל הגנאלוגיה של נסיכי בגרטיון, שראו את עצמם כצאצאיו של דוד המלך).

פרסומים בולטים
 פרסום בעיתון טרסקי ודומוסטי  (1869), Краткие исторические сведения о горских евреях Терской области (מידע היסטורי קצר על יהודי ההרים של אובלסט טרק), אתר הספרייה הלאומית של גאורגיה, 
 פרסום בעיתון הקווקז (1870), Горскіе евреи (יהודי ההרים), אתר הספרייה הלאומית
 "על יהודי הקווקז" (1870), פרסום בעיתון  כרך 3 עמוד 1-44, 
 ספר המסעות בארץ קוקז: ובמדינות אשר מעבר לקוקז וקצת מדינות אחרות בנגב רוסיא משנת תרכ"ז עד שנת תרל"ה, סנקט פטרבורג, 1884, 

 קישורים חיצוניים 

 מרדכי זלקין. המזרח מתבונן במזרח: יוסף יהודה טשארני כסוכן הנאורות היהודית בקהילות היהודיות בקווקז.  בתוך: המשכיל בעת הזאת: ספר היובל למשה פלאי : מאמרים בהשכלה, ספרות עברית ולימודי היהדות / בעריכת זאב גרבר, לב חקק ושמואל כץ (בני ברק : הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשע"ז 2017), באתר בן יהודה, עמ' 135–159. ראו גם רשומה בספרייה הלאומית
 הערך Черный, Иосиф Иегуда (Иосиф Яковлевич) ביברייסקיה אנציקלופדיה
 אברהם אליהו הרכבי, מבוא לספר המסעות עמ' III-IV, תרמ"ד



הערות שוליים

קטגוריה:סופרים בלארוסים
קטגוריה:יהודים בלארוסים
קטגוריה:מגלי ארצות יהודים
קטגוריה:אודסה: אישים