מבצר סובארנאדורג

מבצר סובארנאדורג (במראטהית: सुवर्णदुर्ग) הוא מבצר הממוקם בין מומבאי לגואה, על אי קטן בים הערבי, ליד  שבקונקן, לאורך החוף המערבי של הודו, במדינת מהאראשטרה.

המשמעות המילולית של סובארנאדורג במראטהית היא "מבצר הזהב", שכן הוא נחשב לגאווה או ל"נוצה בכובע הזהב של המראטהה". המבצר, שנבנה על ידי צי עאדל שאה למטרות הגנה, כלל גם מספנה. המטרה הבסיסית של הקמת המבצר הייתה להתמודד עם התקפות אויבים, בעיקר מצד המעצמות הקולוניאליסטיות של אירופה, וגם מצד ראשי השבטים המקומיים.

בעבר, מבצר היבשה ומבצר הים היו מחוברים באמצעות מנהרה, אך זו אינה פעילה כעת. הגישה הנוכחית למבצר הים היא רק באמצעות ספינות מנמל הרנאי שעל לשון היבשה. זהו מונומנט מוגן. המבצר כולל גם מבצר יבשתי קטן נוסף בשם קנאקאדורגה בבסיס לשון היבשה של נמל הרנאי, על החוף. בניית המבצר מיוחסת לצ'הטרפטי שיוואג'י מהאראג', מייסד האימפריה המראטהית, בשנת 1660. לאחר מכן, ביצרו צ'הטרפטי שיוואג'י מהאראג',  אחרים ובני שושלת האדמירלים ממשפחת אנגרה את המבצרים עוד יותר למטרות הגנה.

מיקום
המבצר ממוקם על אי בים הערבי בחוף המערבי, בתחום השיפוט של , מול מבצר קנאקאדורג ודרומית ללשון היבשה של נמל הרנאי. העיירה הקרובה ביותר היא , עיירה הררית (ליד ), הנמצאת 17 קילומטרים מהרנאי.

קנאקאדורג, מבצר הנמל, שנבנה במקור כקישור אסטרטגי למבצר הים, כולל מגדלור. הרנאי, שליד מבצר קנאקאדורג ההרוס למחצה, הוא נמל חשוב, הנמצא ממש בקצה לשון היבשה הבולטת אל הים הערבי. זהו נמל טבעי הידוע בדיג ובשיווק בקנה מידה גדול.

משערים כי מבצר קנאקאדורג ומבצרי יבשה נוספים כמו , מבצר פטאגאד ומבצר גואה נבנו בעיקר כמבצרי תצפית לאבטחתו של מבצר סובארנאדורג. אין מזח עגינה במבצר סובארנאדורג. עם זאת, הנחיתה מתבצעת בחופי החוף החולי של האי הסלעי. מאפיין נוסף של האזור הוא שערוץ צר מפריד בין מבצרי גואה, קנאקאדורג ופאטהגאר שביבשה.

היסטוריה
, הידוע בכינויו "סמודרטאלה שיוואג'י" (שיוואג'י של הים), היה האדמירל של הצי המראטהי. בשנת 1696, הצי הימי של קאנהוג'י הוצב כאן, אך המבצר נמסר לו רשמית בשנת 1713 על ידי שאהו ראג'ה.

אנגרה מונה בשנת 1698 לאדמירל הצי הימי המראטהי על ידי ה. הייתה לו שליטה מלאה על החוף המערבי, ממומבאי ועד ונגורלה, למעט , שנשאר בשליטת ה (במשך 200 שנה). בתמורה לשמירה על "נאמנות" למשפחתו של שיוואג'י, הוענקו לו 26 מבצרים וכפרים תלויים בהם, שכללו גם את סובארנאדורג. בשנים שלאחר מכן, מבצרים אלו הפכו למעוזים לפיראטיות.

לפי היסטוריונים הודים של , כמו אניל אתלה, וכיום גם היסטוריונים מערביים רוויזיוניסטים כמו ג'ון קיי וסיימון לייטון. לייטון כתב בחיבורו "אדמירל המוגול: 'פיראטיות' אנגריאנית ועלייתה של בומביי הבריטית": "מקובל כיום על ידי היסטוריונים שקאנהוג'י [אנגרה], לפחות, לא היה פיראט בשום מובן של המילה; במקום זאת, הוא נחשב בצורה נכונה יותר כ'אדמירל' של המראטהה – ממלכה הודית – אשר במשך שנים רבות התמודד עם ניסיונות אירופאים לטעון לזכויות ניווט על נתיבי שיט חופיים".

לאחר מותו של קאנהוג'י השתלט בנו, טולאג'י אנגרה, על סובארנאדורג, שהפך למרכז כוחו. אולם, הוא הסתכסך עם הפשוואות ונחשב למורד. במלחמה נגד טולאג'י, הפשוואות זכו לתמיכת הבריטים. המצור המשותף על המבצר נמשך מ-25 במרץ עד 2 באפריל 1755. ב-12 באפריל 1755, כבש הקומודור הבריטי  את המבצר ומסר אותו רשמית לפשוואות. עם זאת, תמיכה זו התגלתה כמזיקה לפשוואות, שכן הבריטים דרשו כתגמול שליטה על מבצר בנקוט, ואפשרו לפשוואות לשלוט רק על סובארנאדורג. בשנת 1818 תקף קפטן ויליאם את המבצר בראש כוח בריטי, והשתלט עליו במלואו ב-4 בדצמבר 1818. זמן קצר לאחר מכן גם מבצרים אחרים עברו לשליטה בריטית.

בני משפחת אנגרה זכן להכרה לא רק על חיזוק המבצר, אלא גם על הקמת מספנה בסובארנאדורג, ועל יצירת צי גדול של ספינות מלחמה. זאת, במטרה לאבטח את החוף המערבי, חוף קונקן, מפני פלישות של חברות הודו המזרחית הבריטית, הצרפתית וההולנדית. ניתן גם להסיק כי המבצרים הקטנים (גואה, קנאקאדורג, בנקוט, פטאגד ומבצר גובה) נבנו על ידי קאנהוג'י אנגרה בעיקר כדי להגן על סובארנאדורג מפני כל התקפת אויב מהיבשה.

ביולי 2025 הוכרז המבצר חלק מאתר המורשת העולמית הסדרתי הנופים הצבאיים המראטהיים של הודו, מבצרים הפרוסים על פני שטחים גאוגרפיים מגוונים, והמציגים את העוצמה הצבאית של שלטון המראטהה.

מבנים
מבצר סובארנאדורג ממוקם בחוף המערבי של הודו על אי סלעי בים הערבי. הוא משתרע על פני שטח של 3.2 הקטאר ונמצא במרחק של כ-1.5 קילומטר מהיבשה. כפי שמקובל במבצרים דומים אחרים, הוא מוקף בחפיר יבש. המבצר הולך וצר לכיוון דרום, משם מבצר קנאקאדורג נראה בבירור. החומות נחצבו רובן ככולן מתוך סלעי האי החשופים. עם זאת, חלק מחומות המבצר בנוי מגושי אבן גדולים רבועים בגודל 3.0–3.7 מטר. למבצר שתי כניסות או שערים: "המאהה דארוואזה" ("השער הגדול"), מעל קו הגאות, בצד מזרח וה"צ'ור דארוואזה" ("שער הגנבים") בצד מערב. השער הראשון פונה ליבשה והאחרון פונה לים.

ניתן להיכנס למבצר סובארנאדורג רק בזמן שפל. הכניסה הנוכחית מהשער המזרחי הראשי חסומה בשיחים קוצניים, אך ניתן לגשת אליו דרך כניסה צרה המכונה מקומית "דבדיס" (devdis). בכניסה הראשית, נראים גילופים של האנומן חרוטים על הקיר, וצב מגולף על אחת המדרגות המובילות. שער הים מציג דמויות מגולפות של טיגריס, נשר ופילים. המבצר מבוצר בבאסטיונים רבים, הכוללים גם חדרים קטנים בנויים. בחלק המרכזי של המבצר ישנם שני מחסני תבואה ובניין מתפורר. מ"צ'ור דארוואזה" (שער הגנבים), מדרגות מובילות אל המבצר. מיקומם של ארמונות עתיקים בשטח המבצר נלמד ממספר רב של בסיסי יסוד הנראים באזור המבצר. בניין אבן בשטח המבצר זוהה כמחסן תחמושת. כמו כן, אותרו במבצר חמישה עשר תותחים ישנים.

במבצר סובארנאדורג ישנם מספר מקורות מים ראויים לשתייה (מכלים, בריכות ובארות); עם זאת, אלה מתייבשים בחודשי הקיץ. ישנה באר מדרגות שיש בה שפע של מים.

מבצר קנאקאדורג
שמאל|ממוזער|280px|צי ספינות הדיג של הרנאי
מבצר קנאקאדורג, המכונה "מבצר לשון היבשה", בולט אל תוך הים, גובל בנמל הרנאי ומשתרע על שטח של 0.25 הקטאר. הגישה אליו היא דרך גרם מדרגות. המבצר כיום חרב, למעט כמה בורות מים, שני באסטיונים רעועים (אחד בכל קצה), מגדלור על גבעה מוגבהת, וגם בית מגורים לשומר. הוא שימש בעבר כמחנה צבאי. במבצר תשע בריכות מים עם אספקת מים בשפע, מתוכן שמונה מופרדות בקירות אבן והבריכה התשיעית נמצאת במרחק מה לכיוון מערב.

גישה
מומבאי נמצאת במרחק של 230 קילומטרים מהרנאי. הרנאי, הממוקמת במפרץ סלעי, כוללת כביש שמיש בכל מזג אוויר המחבר אותה לדאפולי ולקהד. הגישה היחידה למבצר סובארנאדורג היא באמצעות ספינות מהרנאי. את הספינות יש לתאם דרך הדייגים המקומיים. זהו נמל עגינה עבור אוניות חופיות ומרכז שיווק חשוב המשגשג של דיג. תחנת הרכבת הקרובה ביותר נמצאת בקהד. שדה התעופה הקרוב ביותר נמצא במומבאי.

קישורים חיצוניים

 צילום אווירי של המבצר

הערות שוליים

קטגוריה:הודו: מבצרים
קטגוריה:הנופים הצבאיים המראטהיים של הודו
קטגוריה:מהאראשטרה