מקדש סאנו

מקדש סאנו שינטו הוא מקדש הממוקם כ-800 מטרים דרום-מזרחית לגראונד זירו של הפצצה האטומית בנגסאקי, והידוע בזכות טוריאי האבן בעל הרגל האחת בכניסה אליו.

 המקדש 
הפירוש המילולי של השם מקדש סאנו הוא "מלך ההר", והוא נקרא גם קבר סאנו הקדוש.

חלקו המרכזי של המקדש ממוקם ממש מאחורי צלם התמונה שמשמאל.

המקדש נבנה בשנת 1652 ונקרא על שם מקדש סאנו שינטו שבטוקיו, הן בגלל הדמיון בתוואי השטח עליו הוקמו שני המקדשים, והן כיוון ששניהם הוקמו במקומות שנקראו סאקמוטו. מקורות אחרים מציינים את שנת ההקמה כ-1638, ומוסיפים כי הוא הוקם על ידי .

המקדש הוקם על הנתיב בו השתמשו נוסעים בני תקופת אדו כדי להיכנס לנגסאקי מצפון. מקום המקדש המקורי הועתק בשנת 1652 למרחק קצר, אל מיקומו הנוכחי.

ב-1802 נשרף המחסן של המקדש. עשרים שנה מאוחר יותר, ב-1828, מוטט טייפון את פנים המקדש והפיל את עצי הארז שגדלו בשטחו. בשנת 1837 הוקם מחדש שער טוראי ומבנה המקדש עצמו נבנה מחדש ב-1849. מאז היוסדו, הוא שימש מקדש סינקרטי של שינטו ובודהיזם, אך עם רסטורציית מייג'י הפך למקדש כפרי. ב-1868–1869 הורחב מקדש סאנו על ידי תרומת קרקעות והרחבות בנייה.

ב-1874 גרם טייפון נוסף לנזק נרחב ובלתי ניתן לתיקון והפעילות בו הצטמצמה לטקסי אביב וסתיו בלבד, ולבסוף בינואר 1884הוא שוב הועבר למיקום חדש.

בשנת 1924, נהרס הכביש הישן והוחלף בכביש חדש במורד ההר והמקדש נותק ממערכת הכבישים, אז נקנתה קרקע ועליה נסלל כביש הגישה החדש.

בתקופה זו נערכו במקום פסטיבלים קטנים בכל 1 ו-17 בחודש, ובכל 17 בחודש ניתנו גם הרצאות, יחד עם חלוקת סאקה קדוש. פסטיבלים גדולים נערכו כל שנה ב-18 באפריל וב-18 באוקטובר וכללו בין היתר ריקודים והאבקויות סומו למבוגרים.

בפיצוץ פצצת האטום ב-9 באוגוסט 1945 הושמד המתחם לחלוטין. המקדש עצמו הוקם מחדש במהירות. ב-1950 נבנה מחדש האולם הראשי, ומבנים נוספים נבנו בהדרגה בעיקר עד 1976.

לאורך כל התקופה המקום היה ידוע בשמות רבים.

 הטוריאי בעל הרגל האחת 
במקדש היו ארבעה שערי טוריאי, שניים מהם שרדו את הפצצה. האחד הושמד בתאונת דרכים בשנת 1962. הטוריאי השני של המקדש הפך לבעל רגל אחת בפיצוץ פצצת האטום ב-1945, אך שרד. מוקד עוצמת ההרס של הפצצה היה מרוחק כ-800 מטרים מהמקדש.

טוריאי האבן הוקם בקצהו העליון של גרם המדרגות המוביל למקדש כדי לסמן לעולים לרגל, כמקובל, שהם מתקרבים לאזור קדוש. אחד משני עמודי התמיכה שלו נפל בפיצוץ האטומי אך העמוד השני נותר על עומדו, כשהוא שומר על השער יציב אם כי שבור לשניים. עוצמת גל ההלם סובבה את הטוריאי על בסיסו כ-30 מעלות. שרידי העמוד שנהרס מוצגים בסמוך לטוריאי בעל הרגל האחת.

העמוד הבודד שנותר מסמל עבור התושבים את החוסן והחוזק אותו גילו בתקופה הקשה שעברה עליהם.

 עצים 
העצים ששרדו ממקדש סאנו, כמו גם עצים אחרים ששרדו בעיר, הפכו לדוגמה חיה נוספת של הרס, צמיחה מחדש ותקווה לשלום. בפיצוץ, נשרפו שני  הגדולים, בני כחמש מאות שנה, שעמדו במתחם המקדש ואיבדו את כל עליהם. כשליש מהעצים הועף בפיצוץ והשאר נשרף לגוש שחור, אך לאחר שנתיים הם חזרו ללבלב. למרות החשש ליכולתם לשרוד, העצים התאוששו וכעת הם מכוסים בצמיחה חדשה וצפופה והתאוששותם שימשה השראה לניצולים האנושיים. עדיין ניתן לראות חתיכות זכוכית ופסולת מהפיצוץ בתוך חללו של אחד העצים.

עצים אלו הם מהעצים הגדולים ביותר בעיר. היקפו של אחד העצים 6 מטר ושל השני 8 מטר, כנמדד בגובה החזה של אדם מבוגר, אך גובהם רק כ-10 מטר. חופת הענפים המשולבת שלהם מכסה שטח של כ-40 על 25 מטר. מאמינים רבים מבקרים את העצים בכל יום כדי לגעת בהם ולחלוק את כח החיות שלהם. המשרד היפני לאיכות הסביבה הכריז על קול רשרוש הרוח בעצי הקמפור של מקדש סאנו כאחד ממאה הצלילים הראויים לשימור לדורות הבאים.

אחד משני העצים הללו הוכרז ב-15 בפברואר 1969 כ.

 אזכורים בתרבות 
זמר ה-ג'יי-פופ והשחקן , שנולד בנגסאקי לניצולי פצצת האטום, כתב שיר על עצי הקמפור של המקדש בשם קוסונאקי (ביפנית: クスノキ, שמשמעותו קמפור). שיר זה התפרסם באלבומו Human מ-2014. פוקויאמה תרם את כל ההכנסות מהשיר ומהופעות מול קהל ביפן לעיר נגסאקי כדי לשמר את עצי מקדש סאנו וכחמישים עצים נוספים ששרדו ברדיוס של כארבעה קילומטר ממוקד הפיצוץ, ולימוד ההיסטוריה הקשורה אליהם. בדצמבר 2018 ייסדה העיר את קרן קוסונוקי כדי, יחד עם הכנסות ממיסים ותרומות אחרות, להגשים מטרות אלו וכן לשמש כסמל של שלום ליפן ולעולם.

 גלריה 

קישורים חיצוניים


 אחד מדפי המשנה של אתר האינטרנט של המקדש, מכיל תמונות רבות, היסטוריות כמו גם עכשוויות.

 הערות שוליים 

קטגוריה:אנדרטאות ואתרי הנצחה להטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי
קטגוריה:יפן: אנדרטאות
קטגוריה:יפן: מקדשי שינטו
קטגוריה:נגסאקי