אחר הצהריים בנאפולי

אחר הצהריים בנאפולי(בצרפתית: L'Après-midi à Naples) הוא ציור שמן על בד מאת האמן הצרפתי פול סזאן, אשר נוצר ככל הנראה בסביבות שנת 1875. הציור אינו חתום ואינו נושא תאריך. כיום הוא נמצא באוסף הגלריה הלאומית של אוסטרליה ומוצג בגלריות התצוגה הזמניות של המוסד בקנברה.

 רקע והיסטוריית בעלות 
הציור היה בבעלותו של האמן פול סזאן, ולאחר מכן עבר לסוחר האמנות אמברואז וולאר (1866–1939) בפריז, שם נרשם בפנקס המלאי של וולאר במספר 3846. בהמשך הועבר לגלריה ברנהיים־ז'ון בפריז, ונרכש בדצמבר 1910 על ידי האספן אוגוסט פלרין (1852–1929). עם פטירתו עבר הציור בירושה לבנו, ז'אן־ויקטור פלרין (1889–1970), בשנת 1929. לפני שנת 1964 הועבר לרשות סוחר האמנות דניאל וילדנשטיין בפריז, ובהמשך לידי גלריית Wildenstein & Co. בניו יורק. משם נרכש על ידי הגלריה הלאומית של אוסטרליה במרץ 1985.

 נושא ופיתוח יצירתי 
נושא הציור הופיע כבר ביצירתו המוקדמת של סזאן, כנראה לראשונה בשתי עבודות שהוגשו לסלון פריז של 1867 ונדחו. תיאורו של המבקר ארנולד מורטייר לאחת העבודות מאותה תקופה תואם רישום, צבעי מים וסקיצת שמן מוקדמת, אשר נוצרו בין 1862 ל־1867, ומתארים אישה עירומה השרועה על גבר עירום שרוע עם מקטרת. כבר בגרסאות מוקדמות אלו מופיעים האלמנטים המרכזיים של הציור המאוחר – כולל דמות משרתת, וילון כבד וחתול שחור – רמזים המושפעים מהציור אולימפיה של אדואר מאנה משנת 1863. בהמשך, דמות המשרתת הוחלפה באישה כהת עור עטויה בבד חלצי אדום, מה שהוסיף ליצירה תחושת אקזוטיקה וחושניות, בהשפעת הפנטזיות האירוטיות שאפיינו את יצירתו המוקדמת של סזאן.

לפי סוחר האמנות אמברואז וולאר, שם הציור הוצע לסזאן על ידי ידידו, הצייר אנטואן גווילמט. תיאודור רף ציין כי השם מרמז על הדימוי הרומנטי של איטליה כמקום של חופש, עליזות וחיים חושניים.

 גרסאות מוקדמות והשפעות 
במחקר האמנותי מופיעות מספר גרסאות מוקדמות לנושא: רישום משנים 1862–1865 (Chappuis no.86), צבעי מים בשם Le Punch au Rhum (Rewald no.34, 1866–1867), וסקיצת שמן קטנה שפורסמה על ידי ג'ון רוואלד, המתוארכת לשנים 1866–1867 או לחלופין 1870–1872, בהתאם למקורות שונים. בין השנים 1872 ל־1875 קבע סזאן את הקומפוזיציה הסופית, אשר באה לידי ביטוי בגרסה הנמצאת כיום בקנברה. בגרסה זו הוחלפה דמות המשרתת באישה שחורה, והאלמנטים הצבעוניים רומזים על השפעות מציוריו האקזוטיים של אז'ן דלקרואה, במיוחד נשות אלג'יר (1833).

 סגנון וטכניקה 
אחר הצהריים בנאפולי מצויר בטכניקה המשלבת משיחות מכחול קצרות, עקביות ומקבילות, המאפיינות את שלב המעבר של סזאן לאימפרסיוניזם. סגנון זה התגבש בעקבות עבודתו עם קמיל פיסארו בין השנים 1872 ל־1874, והוא ניכר במיוחד בטיפול בקיר האחורי ובווילונות. האחידות הטקסטואלית של המשטח, תוך טשטוש ההבדל בין חזית לרקע, מעידה על השפעת המסורת האימפרסיוניסטית גם אם הנושא עצמו נטוע ביצירתו המוקדמת של סזאן.

 השוואות ליצירות אחרות 

הציור מציג זיקה ישירה ועקבית לשורת יצירות מרכזיות באמנות הצרפתית של אמצע המאה ה־19. בראש ובראשונה ניכרת השפעה משמעותית מהציור אולימפיה של אדואר מאנה (1863), אשר הוצג בסלון של 1865 והיה שנוי במחלוקת בזמנו. בצבעי המים הראשונים ששרדו לקומפוזיציה זו של סזאן, ניכרת הופעתו של משרת המושך וילון, ולצדו חתול שחור הממוקם בפינה הימנית התחתונה – אלמנטים הנובעים ישירות מן הקומפוזיציה של אולימפיה. בגרסה הסופית של הציור, שני רכיבים אלה – המשרת והחתול – הוסרו, אולם המרחב האינטימי, הפוזיציה של הדמויות והאווירה המודעת לעצמה מהווים המשך ברור לשפה האיקונית של מאנה. כמו כן, הציור חולק מאפיינים קומפוזיציוניים עם אולימפיה המודרנית, שתי גרסאות אחרות של סזאן – האחת באוסף פרטי והשנייה במוזיאון ד'אורסה – שבהן ניכרת קומפוזיציה סגורה וצפופה, שימוש בווילון ככלי תיאטרלי, ודמויות הנפרשות כמעין סצנה דרמטית של פנטזיה חושנית.

השוואה נוספת שהוזכרה על ידי ג'ון רוואלד מצביעה על הקבלה רגשית ברורה בין הציור לבין אישה עם תוכי של גוסטב קורבה (1866), שהוצגה בסלון של 1866. על פי רוואלד, הדמויות הנשיות בשני הציורים משדרות אדישות ונטישה – גישה חדשה לייצוג הגוף הנשי באמנות המודרנית של התקופה. לא מדובר רק בהשפעה סגנונית, אלא באמירה דומה על המרחק הרגשי והמודעות העצמית של הדמות הנשית כלפי הצופה.

בגרסה הסופית של הציור מופיעה דמות חדשה – אישה שחורה עטויה בבד חלצי אדום – המחליפה את דמות המשרתת שנראתה בגרסאות קודמות. אלמנט זה מביא עמו נופך חדש של אקזוטיקה ועושר קולוריסטי, אשר לדברי שרה ליכטנשטיין נגזר "כמעט בוודאות" מיצירתו שלאז'ן דלקרואה נשות אלג'יר בדירתן (1833). השפעה זו אינה מתמצה רק בצבעוניות או בפרטים צורניים, אלא חודרת לעומק האווירה הכללית של הציור – פנטזיה חושנית מזרחית, נטולת הקשרים פוליטיים ישירים, המושתתת על מסורת האוריינטליזם בציור הצרפתי.

בנוסף, ניכר קשר בין הציור ליצירתו המוקדמת של סזאן פונץ' ברום (Le Punch au Rhum), אקוורל מוקדם המתוארך לשנים 1866–1867, הכולל קומפוזיציה דומה ודמויות המקיימות קשר ישיר עם אלה שבגרסה הסופית של אחר הצהריים בנאפולי. גם סקיצות שמן קטנות שצוינו על ידי ליונלו ונטורי וג'ון רוואלד, מתוארכות לשנים 1866–1867 או לחלופין 1870–1872, מבססות את ההמשכיות בפיתוח הנושא. הקשרים האלה מדגישים כי סזאן חזר שוב ושוב לאותו רעיון חזותי ונרטיבי, ופיתח אותו בהדרגה תוך דיאלוג עם יצירות קנוניות של בני תקופתו, כמו גם עם עולמו הדמיוני והפנימי.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:פול סזאן
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:גברים בציור
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:זנות בציור