הירושי סוגימוטו

הירושי סוגימוטו (ביפנית: 杉本博司; נולד ב-23 בפברואר 1948) הוא צלם ואדריכל יפני, הידוע בצילומיו המעמיקים והפילוסופיים, המתמקדים במושגים של זמן, זיכרון ותפיסה.
הוא עומד בראש משרד האדריכלות "New Material Research Laboratory" שבטוקיו.

ראשית חייו
סוגימוטו נולד וגדל בטוקיו, יפן. במהלך לימודיו בתיכון, החל לצלם קטעים מסרטים, כולל סרטים של אודרי הפבורן, כפי שהוקרנו בקולנוע. בשנת 1970, למדמדע המדינה וסוציולוגיה באוניברסיטת ריקיו בטוקיו. בהמשך, עבר לארצות הברית והסב את לימודיו לצילום במכללה למרכז אמנות העיצוב שבפסדינה, קליפורניה, שם קיבל תואר ראשון באמנות בשנת 1974. לאחר מכן, התיישב בניו יורק והחל לעסוק במסחר בעתיקות יפניות בשכונת סוהו.

עבודתו
סוגימוטו מתייחס לעבודותיו כביטוי של "זמן חשוף" ("time exposed"), או תצלומים שמהווים קפסולת זמן לאירועים היסטוריים. עבודותיו מתמקדות גם בארעיות של החיים, ובקונפליקט בין החיים למוות. סוגימוטו הושפע עמוקות מכתביו ועבודותו של מרסל דושאן, כמו גם מתנועות הדאדא והסוריאליזם בכללותן. הוא גם הביע עניין רב באדריכלות מודרנית של סוף המאה ה-20.
השימוש במצלמת פורמט גדול ובחשיפות ארוכות במיוחד זיכו את סוגימוטו במוניטין של צלם בעל יכולות טכניות גבוהות מאד.

דיורמות, בשבח הצללים והדיוקנאות
סוגימוטו החל את עבודתו עם "דיורמות" בשנת 1976, סדרה בה צילם תצוגות במוזיאוני טבע. בתחילה צולמו התמונות במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע, מקום אליו חזר עבור דיורמות מאוחרות יותר ב-1982, 1994 ו-2012. בעוד שרבים מתצלומיו המוקדמים מציגים בעלי חיים, מספר תצלומים משנת 2012, כולל "יער נשירים מעורב" ו"יער גשם אולימפי", מתמקדים בנופים טבעיים. ההנחה התרבותית שמצלמות תמיד מתעדות את המציאות גורמת לצופים רבים להניח שהחיות בתמונות אמיתיות עד שהם בוחנים את התמונות בקפידה.

סדרת הדיוקנאות שלו, שהחלה כהזמנה מטעם מוזיאון דוייטשה גוגנהיים ברלין בשנת 1999, מבוססת על רעיון דומה. בסדרה זו, סוגימוטו מצלם דמויות שעווה של הנרי השמיני ונשותיו. דמויות שעווה אלה מבוססות על דיוקנאות מהמאה ה-16, ובעת צילום התמונה מנסה סוגימוטו לשחזר את התאורה בה היה משתמש הצייר. תוך התמקדות במוזיאון מאדאם טוסו בלונדון, בסניף שלו באמסטרדם ובמוזיאון שעווה באיטו, יפן, צילם סוגימוטו תמונות שלושה רבעים, תוך שימוש בנגטיבים בפורמט גדול (8X10) של דמויות השעווה הריאליסטיות ביותר. הן צולמו בדרך כלל על רקע שחור.

תיאטראות
בשנת 1978, סדרת התיאטראות של סוגימוטו כללה צילום של אולמות קולנוע אמריקאים ישנים ודרייב אין עם מצלמת פורמט בינוני (4X5), פתיחת תריס המצלמה וחשיפת הסרט למשך כל הסרט באורך מלא, כאשר מקרן הקולנוע סיפק את התאורה היחידה. המסך הבהיר במרכז הקומפוזיציה, הפרטים האדריכליים ומושבי התיאטרון הם הנושאים היחידים שנותרים על הנגטיב עקב החשיפה הארוכה של כל תצלום, בעוד שהתאורה הייחודית מעניקה לעבודות מראה סוריאליסטי, כחלק מניסיונו של סוגימוטו לחשוף את אלמנט הזמן בצילום. סוגימוטו גילה ש"סרטים שונים נותנים בהירות שונה. אם זה סיפור אופטימי, אני בדרך כלל מקבל מסך בהיר; אם זה סיפור עצוב, זה מסך חשוך"

נופי ים
בשנת 1980 הוא החל לעבוד על סדרת תצלומים מתמשכת של הים ואופקו, "נופי ים", במקומות בכל רחבי העולם, תוך שימוש במצלמה גדולה בפורמט מסורתי כדי לבצע חשיפות במשך זמן משתנה (עד שלוש שעות). המיקומים נעים בין תעלת למאנש וצוקי מוהר ועד לאוקיינוס הקרח הצפוני, מפוזיטנו, איטליה, לים טסמן ומהים הנורווגי ועד לים השחור בטורקיה. התמונות בשחור-לבן כולן באותו גודל בדיוק, מחולקות בדיוק לשניים על ידי קו האופק. האופי השיטתי של הפרויקט של סוגימוטו מזכיר את עבודתו "זריחה ושקיעה בפראיאנו" מאת סול לוויט, שבה צילם זריחות ושקיעות מעל הים הטירני מול חופי פראיאנו, איטליה, בחוף האמאלפיטאני.

בשנת 2009 בחרה להקת U2 בתמונה מהסדרה בשם "ים בודן" לעטיפה של אלבומם No Line on the Horizon. התמונה צולמה בימת קונסטנץ, והיוותה השראה למילים של בונו לשיר הנושא של האלבום. סוגימוטו ציין כי ההסכם עם הלהקה היה הסכם סחר חליפין, ללא תשלום מאף צד, ובתמורה לתמונה יהיו לסוגימוטו זכויות להשתמש בשיר בכל פרויקט עתידי שיבחר.

אדריכלות
סוגימוטו עוסק גם באדריכלות. הוא ייסד את משרד האדריכלות שלו בטוקיו לאחר שקיבל בקשות לעצב מבנים, החל ממסעדות ועד מוזיאוני אמנות. מכיוון שאין לו רישיון אדריכלי בעצמו הוא שכר שלושה אדריכלים צעירים מוסמכים שיעזרו לו להוציא לפועל את חזונו. הוא ניגש לכל עבודתו מנקודות מבט רבות ושונות, ואדריכלות היא מרכיב אחד בו הוא משתמש כדי לעצב את התערוכות שלו. הפרויקטים האחרונים שלו כוללים הזמנת אדריכלות במרכז האמנות העכשווית נאושימה ביפן, עבורו סוגימוטו תכנן ובנה מקדש שינטו. הוא גם מעורב באמנות המיצג המתרחשת לצידם.

בשנת 2013, סוגימוטו יצר פסל וגן סלעים עבור מסעדת סשה קנטנאקה באומוטסנדו, טוקיו. הוא גם עיצב את Stove, מסעדה צרפתית השוכנת בבית עץ משופץ בכפר האמנות קיוהארו, מחוז יאמאנאשי. בשנת 2014, עיצב סוגימוטו בית תה מזכוכית שהוצב מעל בריכה מרוצפת ובו נערך טקס התה המסורתי לקהל הרחב, הראשון בסדרת מבנים זמניים שעוצבו על ידי אמנים במוזיאון לה סטנזה דל וטרו שהוצגו במהלך הביאנלה לאדריכלות בוונציה.

בשנת 2011 פרסם סוגימוטו ספר אדריכלות על המוזיאונים הרבים שהציגו את עבודותיו, ממוזיאון הירשהורן בוושינגטון הבירה ועד קרן קרטייה לאמנות עכשווית בפריז.

מוזיאון וגן הפסלים הירשהורן הודיעו שבשנת 2018 סוגימוטו ישנה את פנים הבניין שעוצב על ידי גורדון בנשפט. התוכניות כללו בר קפה והסרת הצבע מהחלונות.

בשנת 2023 פיסל סוגימוטו את "נקודת האינסוף", פסל בצורת מחט מפלדת אל-חלד בגובה כמעט 21 מטרים המשמשת גם כשעון שמש, על על פסגת גבעה באי ירבה בואנה.

תערוכות
סוגימוטו הציג במוזיאונים וגלריות מרכזיים ברחבי העולם, כולל מוזיאון האמנות העכשווית בלוס אנג'לס (1994), מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק (1995); דויטשה גוגנהיים, ברלין (2000); קונסטהאוס ברגנץ, אוסטריה (2002); גלריית סרפנטיין, לונדון (2003) וקרן קרטייה לאמנות עכשווית, פריז (2004). רטרוספקטיבה מקיפה של עבודותיו נפתחה במוזיאון האמנות מורי, טוקיו, בשנת 2005, ונדדה למוזיאון וגן הפסלים הירשהורן, וושינגטון די. סי., ולמוזיאון האמנות המודרנית של פורט וורת', טקסס (2006). בשנת 2007, החלה רטרוספקטיבה אירופאית ב-K20 Kunstsammlung Nordrhein-Westfalen, דיסלדורף (2007), ונדדה למוזיאון לאמנות מודרנית, זלצבורג, הגלריה הלאומית החדשה בברלין ומוזיאון האמנות לוצרן, שווייץ (2008). בשנת 2011, גלריית גגוזיאן בפריז הציגה את סדרת הפסלים של סוגימוטו לצד פסליו של אוגוסט רודן.

בשנת 2005, אגודת יפן בניו יורק וגלריית ארתור מ. סקלר בוושינגטון ארגנו סיור בארצות הברית ובקנדה של "הירושי סוגימוטו: היסטוריה של ההיסטוריה", תערוכה של חפצים שאסף סוגימוטו במהלך השנים, בעיקר ממזרח אסיה ויפן, שאצר האמן עצמו. בשנת 2013, סוגימוטו הציג את יצירותיו לצד יצירות מהאוסף האישי שלו בקרן פייר ברז'ה-איב סן לורן בפריז.

בשנת 2018 הציג סוגימוטו תערוכת יחיד ובה 34 צילומים מהסדרות העיקריות שלנו, מודפסים בקנה מידה גדול במוזיאון תל אביב לאמנות. את התערוכה אצרה רז סמירה.
פרסים
2001 – פרס הסלבלד
2009 – פרס פרמיום אימפריאלה מטעם איגוד האמנות היפני בקטגוריית ציור.
2010 – מדליית הכבוד של יפו, סגול
2013 – קצין במסדר האמנויות והספרות
2014 – פרס מוזיאון מוזיאון נוגוצ'י
2017 - מדליית מאה שנה, החברה המלכותית לצילום

קישורים חיצוניים






הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס הסלבלד
קטגוריה:צלמים יפנים
קטגוריה:מעוטרי מסדר האמנויות והספרות
קטגוריה:זוכי פרס פרמיום אימפריאלה לציור
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1948