ילד המנגן בחליל

ילד המנגן בחליל (בהולנדית: Flöjtspelande pojke; באנגלית: Boy Playing the Flute) הוא ציור שמן על בד מאת הציירת ההולנדית יודית לייסטר, אשר צויר בשנות ה־30 של המאה ה־17, ככל הנראה סביב 1635. היצירה משלבת אלמנטים של ציור ז'אנר, טבע דומם ודיוקן, וממחישה את כישרונה של לייסטר ללכוד רגעים יומיומיים בטכניקה רעננה ורגישה. הציור שמור באוסף המוזיאון הלאומי של שוודיה בסטוקהולם, והוא נחשב לאחת מיצירותיה המובחרות של האמנית.

 תיאור היצירה 
במרכז הציור נראה ילד צעיר הלבוש בג'קט קטיפה חום מתוקן במרפק, במכנסיים סגולים, בצווארון לבן רחב ובכובע אדום רך. הוא יושב על כיסא עץ בלוי שבשלבו האחורי חסר לוח, ונשען עליו בזווית בלתי שגרתית. הילד מביט מעלה לעבר מקור אור טבעי משמאל, בעודו מנגן בחליל צד כהה מסוג dwarsfluit, חסר מפתח, שאותו הוא מחזיק בידיים עדינות ובתנוחה מדויקת. ברקע תלויים כינור ומקלית, וצלליהם מוסיפים עומק ותחושת מציאות. החתימה J.L. עם כוכב שובצה בפתח העליון של המקלית. קומפוזיציה זו מדגימה את יכולתה של לייסטר ליצור שילוב מעודן בין אור, צבע, טקסטורה ותנוחת גוף.

ברקע הציור תלויים כינור וחלילית עץ על קיר טיח אפור, וצלליהם מוסיפים ממד של ריאליזם עדין. הקשת מושחלת מאחורי מיתרי הכינור, והאמנית חתמה את מונוגרמתה באחת הפתחות העליונות של החלילית. הצבת הכינור והחליל זה לצד זה אינה בהכרח מקרית: בפרשנות אידאולוגית של המוזיקה בראשית העת החדשה, כלי הקשת נתפסו כנעלים ומשויכים להרמוניה הפיתגוראית, ואילו כלי הנשיפה נחשבו לפשוטים יותר, לעיתים מזוהים עם איכרים או רועים. לפיכך, שילובם בציור עשוי לרמוז להבחנה תרבותית או רעיונית בין סוגי מוזיקה שונים, לצד העמקת ההקשר המוזיקלי שבו פועל הנער.

סמליות ופרשנות
מבקרים שונים הציעו פרשנויות מגוונות לאיקונוגרפיה של היצירה. החוקרת ג'וליה הופריכטר סברה כי ייתכן שהציור מייצג את חוש השמיעה, כחלק ממסורת אלגורית של חמשת החושים. המבטים השמיימיים של הנגן מהדהדים ייצוגים דומים של מוזיקאים וקדושים באמנות הבארוק, ומסמלים את כוחה הרוחני של המוזיקה. צירוף הכינור והחליל נתפס כרמז לניגוד תפיסתי בתרבות המוזיקלית של התקופה: בעוד כלים קשתיים נקשרו להרמוניה פיתגוראית (פיתגורס שראה במוזיקה ביטוי של יחסים מתמטיים והרמוניים הקיימים ביקום כולו.) ולמעמד גבוה, כלים נשיפתיים נחשבו לפשוטים יותר והופיעו בידיהם של רועים או איכרים. לצד ההיבט האלגורי, נמצאו ביצירה גם רמזים למצוקה חומרית, בדמות הבגד המטולא והכיסא השבור – תזכורת לחוויותיה האישיות של האמנית, אשר הכירה עוני מקרוב.

מאפיינים סגנוניים
הציור מאופיין בעבודת מכחול חופשית, בתאורה דרמטית ובקומפוזיציה אסימטרית, טיפוסיים לסגנונה של לייסטר בשנות ה־30. הקיר האפור־בהיר שמאחורי הדמות משמש רקע מאוזן להרמוניה הצבעונית שבין פרטי הלבוש של הילד, ותורם לתחושת עומק ושלווה. תיאור מדויק של כלי הנגינה והבעת הריכוז שעל פניו של הילד משקפים את תשומת הלב לפרטים האופיינית ללייסטר ביצירותיה הבשלות.

תולדות הרישום והייחוס
על אף שמונוגרמת האמנית מופיעה על גבי הציור, עם תרומתו למוזיאון בשנת 1871 יוחסה היצירה לפרנס הלס או ליאן דה בריי. רק בשנת 1893 זוהתה היצירה כעבודתה של יודית לייסטר על ידי חוקר האמנות הופסטדה דה חְרוֹט.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:יודית לייסטר: ציורים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ילדים בציור
קטגוריה:כלי נגינה באמנות
קטגוריה:ציורי ז'אנר
קטגוריה:טבע דומם
קטגוריה:דיוקנאות