הפתליטים

ההפתליטים (בבקטריאנית: ηβοδαλο c בכתב לטיני Ebodalo) הנקראים לפעמים ההונים הלבנים (באירנית Spet Xyon ובפראקריט Sveta-huna), היו עם נוודי עוצמתי שחי במרכז אסיה במהלך המאות ה-5 עד המאה ה-8 לספירה. הם הקימו ממלכה גדולה שהשתרעה מהים הכספי ועד הודו הצפונית, והיו בין יריביהם העיקריים של האימפריה הסאסאנית ושל ממלכת גופטה. שאלת מקורם האתני והלשוני העסיקה חוקרים במשך מאות שנים.

ההפתליטים היוו חלק מהקבוצה הגדולה יותר של הונים המזרח-אירניים. הם היו קונפדרציה שבטית וכללו קהילות עירוניות מיושבות וקהילות נוודים כאחד. הם היוו חלק מארבע קבוצות שבטים עיקריות: ה(Kidarites), האלכונים,  וההפתליטים, והיו ידועים בשם המשותף קסיונים או הונים.

לפני ההפתליטים, היוו הקידארים כוח משמעותי באזור ולאחר מכן האלכונים. אחרי ההפתליטים, השתלטו על האזור, ההונים של נזאק ואנשי . כל העמים ההונים הללו נקשרו לעיתים קרובות להונים שפלשו למזרח אירופה באותה תקופה, אך חוקרים לא הגיעו להסכמה לגבי הקשר הזה.

ההפתליטים היוו כוח צבאי החל משנת 450 לספירה לאחר שהגיעו ממזרח, אולי מאזור פמיר. עד שנת 479 כבשו ההפתליטים את סוגדיאנה וגרשו את ה מזרחה, וב-493 הם כבשו חלקים מ וחלקים מאגן טארים (בצפון-מערב סין של היום). הם הקימו אימפריה כשהביסו את הקידארים האימפריה התקיימה עד שנת 560 לספירה.

האימפריה, שבסיסה היה בטוכריסטן (שהייתה ידועה בשם באקטריה במקורות יווניים עתיקים וכיום מזוהה עם דרום אוזבקיסטן וצפון אפגניסטן), במורדות הצפוניים של ההינדו-כוש שבצפון הודו, התרחבה מזרחה לאגן טארים, מערבה עד סוגדיאנה ודרומה לתוך אפגניסטן, אך מעולם לא יצאה מעבר להינדו-כוש, שנכבשה על ידי ההונים האלכונים (בעבר החוקרים נטו לזהות אותם באופן שאין עבורו הסכמה עם ההפתליטים). בירתם של ההפתליטים הייתה כנראה בקונדוז.

בשנת 560 לספירה, כוחות משולבים מהח'אנות הטורקי הראשון והאימפריה הסאסאנית הביסו את ההפתליטים. לאחר מכן, הם הקימו "נסיכויות" באזור טוכריסטן, (שהייתה תחת שליטת הח'אנות הטורקי הראשון במאה ה-6) תחת הריבונות של הטורקים המערביים (שהתפצלו במאה ה-7 מהח'אנות הטורקי הראשון) באזורים שמצפון לנהר אמו דריה, ותחת הריבונות של האימפריה הסאסאנית (באזורים שמדרום לנהר). בשנת 625 השתלטה שושלת טורקית-הפתליטית בשם טוכרה יבגו על צפון ודרום האמו-דריה.

 שמות 
 שמם במקורות הפתליטיים 
מקור השם "הפתליטים" אינו ידוע, הוא עשוי לנבוע או ממילה חוטנית (ניב של שפת סאקה, שפה איראנית מזרחית, אופיינית לאזור),Hitala שפירושה "חזקה", או ממילה ב משוערת, Heβtalīt, (צורת רבים של Heβtalak), או מפרסית תיכונה.

על פי כתובים שנמצאו, משערים שהם קראו לעצמם ēbodālo (בשפה הבקטרית: 60x60 פיקסלים, בכתובים יוונים: ηβοδαλο,Ebodalo ומכאן Hephthal), על גבי חלק מהמטבעות שמם קוצר 23x23 פיקסלים, ("ηβ", "Eb"), שם שהם ציינו בשפה הבקטרית.

השם "Ebodalo", והתואר "Ebodalo Yabghu", התגלו גם במסמכים בקטריים עכשוויים של ממלכת רוב (ממלכה קטנה ב באקטריה) המתארים תפקידים מנהליים תחת ההפתליטים.
 שמם במקורות של תרבויות שונות 
נמצאו כינויים שונים להפתליטים במקורות של תרבויות אחרות.
+שפהכנוי בשפת התרבותכנוי באנגליתבתעתיקהערותיווניים ביזנטייםἘφθαλῖται Abdel or Avdel, Hephthalitaeאוודל או אבדלארמניתHephthal, Hep't'al & Tetalהפתאל, הפ'ת'ל ותתללעיתים היו מזוהים עם הקושאניםפרסית תיכונהHephtal, Hephtel, & Hēvtālsהפתאל, הפתל והווטאלמקורת זורואסטרים מכנים אותם
“Bundahišn”,"Hēvtāls"ערביתهياطلةHaital, Hetal, Heithal, Haiethal, Heyâthelites, (al-)Hayaṭilaהאיתל, האתל, האיאת'ליטים,אל-האיאטילהלפעמים הם מזוהים כטורקים
לפי היסטוריון טורקי, במקורות הפרסיים והערביים חל שיבוש בשמם בשל טעות סופר וכך הוחלפה "הבטל" בהאיטל".כרוניקות סיניות厭帶夷栗陀 או 嚈噠 או 滑Yàndàiyílìtuó או Yèdā או Huáיאנדאיליטו או ידה או הואהכמה ממחברי כרוניקה סיניים טוענים ששורש הכינוי - (Yàndàiyílìtuó או Yèdā) היה מבחינה טכנית תואר מקביל ל"קיסר", בעוד "הואה" היה שמו של השבט הדומיננטי.הודית העתיקהHunas או Turushkas או Sveta Huna (White Hunsהונהבהודו העתיקה, לא ידועים שמות ההפתליטים. ההפתליטים היוו חלק או היו צאצאי העם שכונה הונה (עם) או טורושקש.ייתכן ששמות אלו התייחסו לקבוצות רחבות יותר או לקבוצות עמים שכנים. ההודים השתמשו גם בביטוי "הונים לבנים" (Sveta Huna) כדי לציין הפתליטים.

 תיאוריות מקובלות לגבי מוצא ההפתליטים 
המקורות לתולדות ההפתליטים דלילים ודעותיהם של היסטוריונים לגביהם שונות. הם אינם בטוחים כיצד קמה הקבוצה או באיזו שפה דיברו בתחילתה. כמו כן לא נמצאה לגביהם רשימת מלכים.

 מוצא גאוגרפי והתפשטות 
ממוזער|ההפתליטים הגיעו מאזור הרי אלטאי התיישבו ב באקטריה (טוכריסטן) וקבעו את עיר הבירה בקונדוזחוקרים סוברים שמוצאם הגאוגרפי של ההפתליטים הוא במזרח ושהם היגיעו למרכז אסיה דרך הרי פמיר, אולי מאזור בדקשאן. לחלופין, ייתכן שהם נדדו מאזור אלטאי, יחד עם גלי ההונים הפולשים.

כבר היסטוריונים מהעת העתיקה וימי הביניים המוקדמים, מיקמו אותם בדרך כלל באזור שבין סוגדיאנה להינדו-כוש.

להלן מספר תיאוריות הדנות במוצאם הגאוגרפי של ההפתליטים:
 ע"פ מקורות סיניים קדומים משנת 126 ההפתליטים התיישבו בדזונגריה (צפון שינג'יאנג/בייג'יאנג) שהוא תת-אזור גאוגרפי בצפון מערב סין המקביל לחצי הצפוני של שינג'יאנג. האזור גובל בהרי אלטאי מצפון, רכס הרי טיאן שאן מדרום, בקזחסטן במערב ובמונגוליה במזרח
 על פי מקור סיני קדום הדן בנושא, הווישו (כרוניקות של ה-ווי הצפוני), שצוטט בטוגדיאן המאוחר יותר, ההפתליטים היגרו דרומה מאזור אלטאי בסביבות שנת 360 לספירה.
 על פי אנציקלופדיה איראניקה יש סבירות שמקורם של ההפתליטים הוא מאזור אפגניסטן של היום.
 מספר חוקרים, הציעו שרשים מהתקופה הפרה-אימפריאלית במונגוליה (התקופה המקדימה את ייסודה של האימפריה המונגולית בשנת 1206. במהלך תקופה זו נשלט חבל הארץ המונגולי על ידי שבטי נוודים ובחלקו על ידי שושלות סין השונות).Enoki, K. (1959). "On the Nationality of Ephthalites". Memoirs of the Research Department of the Toyo Bunko (PDF). Vol. 18. Tokyo. pp. 17-18. Retrieved 6 June 2025. ומיקמו אותם באזורים השייכים כיום למונגוליה ולצפון מזרח סין-קוריאה.
 ההפתליטים היו ככל הנראה איראנים הודו-אירופיים (מזרחיים) שמקורם ב באקטריה / טוכריסטן, בהתבסס על העובדה שבמקורות עתיקים איתרו אותם בדרך כלל באזור שבין סוגדיאנה להינדו-כוש, ושלהפתליטים היו מספר מאפיינים איראניים.Enoki, K. (1959). "On the Nationality of Ephthalites". Memoirs of the Research Department of the Toyo Bunko (PDF). Vol. 18. Tokyo. pp. 23-28. Retrieved 6 june 2025.
 על פי מחקרים חדשים, מעוזם של ההפתליטים היה תמיד בטוכריסטן במורדות הצפוניים של ההינדו-כוש, במה שהוא כיום דרום אוזבקיסטן וצפון אפגניסטן. בירתם הייתה כפי הנראה בקונדוז, שהייתה ידועה לחוקר אל-בירוני בן המאה ה-11 כ-וור-וואליז (שייתכן שמקורו בשם שהסינים כינו בו את ההפתליטים).

בתהליך התפשטותם מערבה ודרומה, ההפתליטים כבשו את סוגדיאנה (טרנסאוקסיאנה) (סמרקנד) וככל הנראה גם את ארץ בלח' בטוכריסטן (באקטריה), וגרשו את ההונים האלכונים, שזזו לצפון הודו. בשלהי המאה ה-5, התפשטו ההפתליטים לאזורים נרחבים של מרכז אסיה, וכבשו את אגן טארים עד טורפאן שבסין, תוך השתלטות על האזור מידי ח'אנות ז'ואו-ז'אן (רוראן), שהטילו מיסים כבדים על ערי נווה המדבר, אך נחלשו תחת ההתקפות של שושלת צפון ויי הסינית. ברבע השני של המאה החמישית הרחיבו ההפתליטים את שליטתם מערבה. שלטונם השתרע מסמוך לאגן טארים, עד אורומצ'י במזרח, לימת בלחש, דרך ערבות צ'ו שבגבול מונגוליה ואלטאי בצפון, ומערבות טלס ואזור סיר דריה עד ימת אראל במערב.

 מוצא אתני 
 התיאוריות הקדומות מהעת העתיקה וימי הביניים המוקדמים 
המידע המוקדם על ההפתליטים, נוצר בדרך כלל על בסיס שילוב של מקורות רומיים, מידע סיני מאוחר הרבה יותר ומידע אסלאמי לא מקיף. גם ההיסטוריון הביזנטי בן המאה ה-6 פרוקופיוס מקיסריה בספרו "תולדות המלחמות" תרם ליצירת תמונה אודות ההפתליטים. המקורות הוותיקים הללו, מיקמו אותם בדרך כלל באזור שבין סוגדיאנה להינדו-כוש. התיאוריות המציינות מוצא איראני או מוצא אלטאי הן התיאוריות העיקריות שהיו מקובלות.
ההיסטוריון הביזנטי בן המאה ה-6 פרוקופיוס מקיסריה, קשר אותם להונים באירופה, אך התעקש על הבדלים תרבותיים וסוציולוגיים, בהדגישו את התחכום של ההפתליטים:

 התיאוריות על פי מקורות סיניים 
הסינים הכירו לראשונה את ההפתליטים בשנת 456 לספירה, כאשר שגרירות הפתליטית הגיעה לחצר הסינית של שושלת וי הצפונית. הסינים השתמשו בשמות שונים עבור ההפתליטים, כגון הואה (滑), יה-טה-אי-לי-טו (פשוט 厌带夷栗陁), מסורתי (厭帶夷粟陁) או בקצרה יה-דה (嚈噠).Du You, Tongdian "Vol. 193" folio 5b-6a"Ephthalites". Encyclopædia Britannica (11th ed.). 1911. תעודות סיניות אימפריאליות עתיקות מציעות הסברים שונים על מקורות ההפתליטים:
 על פי תעוד סיני קלאסי מהמאה השישית, ההפתליטים היו צאצאים של הגאוג'ו (קונפדרציה שבטית ממוצא אתני טורקי מצפון סין וממרכז אסיה, הידועים גם בשם טיאלה, Tiele people) או של הדה-יואז'י (Yuezhi, עם עתיק שתואר לראשונה בהיסטוריה הסינית כרועי צאן נוודים החיים באזור עשב צחיח בחלק המערבי של הפרובינציה הסינית המודרנית גאנסו, במהלך האלף הראשון לפני הספירה).
 גם על פי כרוניקות רבות מאוחרות יותר, הם היו צאצאים "לשבטי דה-יואז'י ".
 ההיסטוריון הקדום פיי זיה (Pei Ziye, היסטוריון של שושלת ליאנג הדרומית, פעל במאה ה-6) שיער שה"הואה" (滑) עשויים להיות צאצאיו של גנרל מממלכת ג'ושי (Jushi Kingdom) מהמאה ה-2 לספירה, משום שהגנרל הזה נקרא "באהואה" (八滑). פנטזיה אטימולוגית זו אומצה על ידי ספר ליאנג (ספר ליאנג הוא חלק מאוסף של היסטוריות רשמיות המפרטות את השושלות של סין, מהקיסרים האגדיים באלף ה-4 לפנה"ס ועד שושלת מינג במאה ה-17, המכונה "הקאנון של עשרים וארבע ההיסטוריות של ההיסטוריה הסינית", כרך 30 וכרך 54).
 פנטזיה אטימולוגית נוספת הופיעה ב-טוגדיאן (Tongdian, ספר היסטורי סיני), בה מסופר על דיווח של הנוסע ווי ג'י לפיו ייתכן שההפתליטים היו צאצאיהם של הקנג'ו (שם סיני של ממלכה במרכז אסיה במחצית הראשונה של האלף הראשון לספירה), משום שגנרל של הקנג'ו מהאן המזרחי נקרא "יטיאן".
 לפי ספר "ההיסטוריה של השושלות הצפוניות", המתאר את המחצית הראשונה של המאה ה-6 לספירה בערך בזמן שהנזיר הבודהיסטי, סונג יון, ביקר במרכז אסיה, שפתם של ההפתליטים הייתה שונה מזו של הרוראן, הגאוג'ו או שבטים אחרים במרכז אסיה, זה כנראה משקף את תרבותם ואימוץ השפה הבקטרית על ידם, מאז הגעתם ל באקטריה במאה ה-4 לספירה. ספרי הליאנג, מסבירים שלהפתליטים לא הייתה שפה כתובה במקור והם אימצו את האלפבית המקומי, "הברברי", במקרה זה, הכתב הבקטרי.
 התיאוריות מהעת החדשה המאוחרת: סקיתים והונים 
 שלוחה של ההונים האירופיים 
במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, חוקרים אירופאים זיהו את ההפתליטים עם עמים נודדים אחרים מאסיה, וטענו כי הם שלוחה מזרחית של ההונים האירופאים (כגון אלה של אטילה) או קרובים לסקיתים האיראנים. תיאוריות אלה נשענו בעיקר על קווי דמיון תרבותיים לשוניים וסגנונות לוחמה.

חוקרים העלו סברות שונות לגבי הקשר של ההפתליטים להונים שפלשו לאירופה:
 על פי חוקרים מסוימים, להפתליטים כנראה לא היה קשר ישיר עם ההונים האירופיים, אך ייתכן שהיה קשר מקרי לתנועתם. השבטים קראו לעצמם בכוונה "הונים" על מנת להפחיד את אויביהם.
 כתוצאה משינויי אקלים, יובש אזורי השפיע על שטחי המרעה בהרי אלטאי במהלך המאה ה-4 לספירה ואז, בסביבות 380 - 350 לספירה, התרחשו ההגירות ההוניות הגדולות מאזור אלטאי שהגיעו גם לאירופה. לאחר מכן, שבטי נוודים אלו התחרו על עליונות בשטחים החדשים שלהם בדרום מרכז אסיה. חוקרים מחזיקים דעה מנוגדת וסוברים כי ההפתליטים היו חלק מהגירות ההונים ש"היו היורשים הפוליטיים, ובחלקם התרבותיים, של השיונגנו". מקובל להניח כי ההפתליטים יצרו גל שלישי של הגירה לתוך מרכז אסיה.
 אחרים סוברים שקיימת סינכרוניות גבוהה בין "שלטון האימה" של אטילה במערב לבין ההתפשטות הדרומית של ההפתליטים, עם חפיפה טריטוריאלית נרחבת בין ההונים לבין ההפתליטים במרכז אסיה.

 שבט מעורב 
בנוסף לתיאוריה של היותם אירנים הודו-אירופיים, חוקרים סברו שהם "כנראה היו שבט נודד מעורב". כלומר, הקבוצות השולטות של הפולשים הללו כללו בני שבטים דוברי טורקית מהמזרח והצפון ואילו רוב האנשים במקום אליו פלשו, דיברו בשפה איראנית. במקרה זה הנוודים אימצו את השפה הכתובה, המוסדות והתרבות של האנשים המיושבים במקום.

 קשר לאיראנים מזרחיים (הודו אירופיים) 
בהמשך, מחקרים בלשניים ומחקרים מבוססים ממצאים ארכאולוגיים, הכוללים מטבעות וכתובות המעידים על השפעה איראנית ברורה העלו את הסברה שההפתליטים היו עם איראני מזרחי, בעלי קשרים לעמים שכנים.

 מקורות מחקר נוספים 
 מחקרים בלשניים 
ממוזער| ההפתליטים השתמשו בכתב בקטרי (בשורה העליונה ), שהוא עיבוד של הכתב היווני (בשורה התחתונה ). כאן, מופיע שם הקצה שלהם Ebodalo, "הפתליטים".לפי החוקרים, ההפתליטים אימצו את הבקטרית כשפתם הרשמית (שפה איראנית מזרחית, שנכתבה באלפבית היווני, שריד של  במאה ה-3-2 לפנה"ס), בדיוק כפי שעשו הקושאנים, לאחר התיישבותם ב באקטריה (היא טוכריסטן). הבקטרית, מעבר להיותה שפה רשמית, הייתה גם השפה של האוכלוסיות המקומיות שנשלטה על ידי ההפתליטים. הם הטביעו כתובות בבקטרית על מטבעותיהם, התארים שהם נשאו היו בקטריים, כגון XOAΔHO או Šao, וכנראה גם בשילוב שמות ממוצא סיני, כגון Yabghu. מאידך, שמותיהם של השליטים ההפתליטים בשאהנמה של פירדוסי הם שמות איראניים. כתובות על אבני חן ועדויות אחרות מלמדות כי השפה הרשמית של האליטה הייתה מזרח איראנית.

 מחקרים מבוססי נומיסמטיקה וארכאולוגיה 
המחקרים החדשים יותר מתבססים גם על נומיסמטיקה וגם על ממצאים ארכאולוגיים שאינם רבים. בין התיאוריות חדשות הבולטת ביותר, המתבססת על הערכה מחדש של מקורות סיניים היא שההפתליטים היו בתחילה ממוצא טורקי, ולאחר מכן אימצו את השפה הבקטרית.תחילה למטרות מנהליות, ואולי מאוחר יותר כשפת אם.

בפועל, ייתכן שההפתליטים היו קונפדרציה של אנשים שונים, הדוברים שפות שונות והכילו שבטים טורקיים מהמזרח ומהצפון. חוקרים חושבים שהיה צפוי שהשבטים הפולשים יאמצו את השפה הכתובה, המוסדות והתרבות של יושבי הקבע. תיאוריה זו תומכת בהגדרתם כשבט מעורב.

 ניתוח עכשווי של התיעוד הסיני הקדום 
קזואו אנוקי (Kazuo Enoki), היסטוריון יפני, ערך ניתוח פורץ דרך ראשון של המקורות הסיניים הקדומים, בשנת 1959. על סמך מחקרו, הוא הציע כי ההפתליטים היו שבט מקומי של אזור טוכריסטן (באקטריה), שמוצאם מהימלאיה המערבית הסמוכה. הוא גם השתמש כטיעון בנוכחותם של שמות באקטריאניים רבים בקרב ההפתליטים, ובעובדה שהסינים דיווחו שהם מתרגלים פוליאנדריה, תכונה תרבותית ידועה במערב ההימלאיה.

על פי הערכה מחודשת של המקורות הסיניים על ידי ההיסטוריון דה לה וסייר (de la Vaissière) משנת 2003, יש לתת תוקף רק להשערה על האתניות העיקרית של ההפתליטים כצאצאים של הגאוג'ו הטורקים. הוא מציע כי ההפתליטים היו במקור שבט אחד דובר אוגורית שהשתייך לקונפדרציה גאוג'ו/טיאלה (הגאוג'ו, (高車 שפירושו מואר או "עגלה גבוהה", הידועים גם בשם טיאלה, היו דוברי טורקית מוקדמים הקשורים לעם הדינגלינג, עם מהמאה הראשונה, המוזכר בספרי ההיסטוריה הסינית, שנכבשו על ידי השיונגנו. על פי ווישו הייתה קרבה לשונית ואתנית בין הגאוג'ו לשיונגנו) דה לה וסייר הסיק שהאזכור של דה-יואז'י נובע רק מהעובדה שבאותה תקופה, ההפתליטים כבר חיו בטריטוריה של באקטריה, לשעבר טריטוריה של הדה-יואז'י היכן שהשפה הבקטרית מזרח איראנית הייתה בשימוש על ידם. מקורות סיניים מאוחרים יותר נעשים מבולבלים למדי לגבי מוצאם של ההפתליטים, וייתכן שהסיבה לכך היא הטמעה מתקדמת של התרבות והשפה הבקטרית לאחר שהתיישבו ב באקטריה.
 מקורות ארכאולוגיים 
בנוסף לתיאורים של ההיסטוריון הביזנטי בן המאה ה-6, פרוקופיוס, שהובאו לעיל ולתעודות הסיניות המתארות את השגרירים ההפתליטיים, קיימים בשטח עדויות ארכאולוגיות בעיקר בצורת ציורי קיר ותבליטים אך גם מספר מבצרים וקברים:

 מכלול בנדיאן 
במכלול בנדיאן (מקדש אש ארכאולוגי קדום שנמצא בח'ורסאן שבאיראן) נמצאו תבליטים המראים את התבוסה הראשונית של ההפתליטים נגד הסאסאנים בשנת 425 ולאחר מכן את הברית שכרתו איתם, בימי בהראם החמישי, ועד שפלשו לשטח הסאסאני והרסו את המכלול הבנדיאני בשנת 484.

 הבודהות מבמיאן (544–644) 
ממוזער|פסלי הבודהות הענקים בבמיאן, צילום מ-1834מכלול הבודהות של באמיאן נחצב באבן תחת שלטון ההפתליטי.

לאחר פירוק האימפריה שלהם בשנים 550–560, המשיכו ההפתליטים לשלוט באזורים הגאוגרפיים המקבילים לבקטריה ולצפון אפגניסטן של היום, ובעיקר החזיקו בשורה של טירות בדרכים ל. במקור היו קיימי שני פסלים: "בודהא המזרחי", הקטן יותר, בן ה-38 מטר, תיארוך, באמצעות ניתוח פחמן 14, של המרכיבים המבניים של הבודהות קבע שהוא נבנה בסביבות 570 לספירה, בעוד שהגדול יותר, ה"בודהא המערבי" בן ה-55 מטר, נבנה בסביבות שנת 618 לספירה. זה תואם לתקופה שסביב התבוסה הגדולה של ההפתליטים נגד הכוחות המשולבים של האימפריה הטורקית המערבית והסאסאנית, ב-557 לספירה. בתקופה שלאחר מכן ההפתליטים התקבצו מחדש מדרום לאוקסוס כנסיכות, לפני שהטורקים המערביים השתלטו סופית על האזור בשנת 625. סביב הפסלים נמצאו ציורים של סצנות טקסיות שונות.

בין הציורים המפורסמים ביותר של הבודהות של במיאן, תקרת הבודהה המזרחית הקטן יותר מייצגת אלוהות שמש על מרכבה רתומה לסוסים, כמו גם סצנות טקסיות עם דמויות מלכותיות וחסידים. האל לובש קפטן בסגנון , מגפיים ומחזיק רומח, הוא "אל השמש ומרכבת זהב העולה בגן עדן". ייצוגו נגזר מהאיקונוגרפיה של האל האיראני מיתרה, אל האור והבריתות, שנערץ בסוגדיאנה. הוא רוכב על מרכבה מוזהבת דו-גלגלית, רתומה לארבעה סוסים. שני מלווים בעלי כנף עומדים לצד המרכבה, חובשים קסדה קורינתית עם נוצה ואוחזים במגן. בחלק העליון נמצאים אלי רוח, עפים עם צעיף המוחזק בשתי ידיים. זו קומפוזיציה ייחודית, ואין לה מקבילה בגנדהארה או בהודו, אבל יש כמה קווי דמיון לציורים המופיעים במערות קיזיל או במערות מוגאו, הידועות גם כמערות אלף הבודהות ומערות דוּנְחְוָאנְג.

התמונה המרכזית של אל השמש הרכוב על מרכבת הזהב שלו ממוסגרת על ידי שתי שורות לרוחב של יחידים: מלכים ומכובדים המתערבבים עם בודהות ובודהיסטוות. משערים שאחת הדמויות, העומדת מאחורי נזיר בפרופיל, היא מלך במיאן. הוא לובש כתר מחוספס עם סהר בודד וקורימבו (כדור משובץ אבני חן שהכיל את שערו העליון של שליט השושלת הסאסאנית של איראן ומונח על כתרו),טוניקה וסרט סאסאני. לכמה מהדמויות, יש מראה אופייני של ההפתליטים טוכריסטן: חגורים, בעלי ז'קטים עם דש ייחודי של הטוניקה שלהם, מקופל לצד ימין, שיער קצוץ, אביזרי שיער והפיזיונומיה הייחודית שלהם נטולי הזקן והפנים העגולות שלהם. משערים שדמויות אלה מייצגות את התורמים שתמכו בבנייתו של בודהה הענק המונומנטלי. הפרטים בציור זה דומים מאוד לפרטים המתוארים בבלליק טפה (אתר ארכאולוגי במרכז אסיה, באוזבקיסטן עם ציורי קיר רבים) ומשערים שהם קשורים להפתליטים.Kurbanov, Aydogdy (2010). The Hephthalites: Archaeological and Historical Analysis (PDF) (PhD). Berlin: Berlin Freie Universität. Retrieved 5 September 2012 – via Freie Universitat Berlin Repository. p.69-67 

ציורי קיר אלה נעלמו עם השמדת הפסלים על ידי הטליבאן בשנת 2001.
 הפתליטים על קברי סוחרים סוגודיאנים 

קבר ווירקאק הוא קברו של סוחר סוגדיאני מהמאה ה-6 שהוקם בסין, והתגלה בשיאן בשנת 2003. העיטורים הציוריים של הקבר, מכילים תיאורים של שליטים הפתליטים כדמויות מלכותיות עם כתרים סאסאניים, הם מתוארים בארמונותיהם, ביורטות, נוודים או בזמן ציד. השליטים ההפתליטים מוצגים קצרי שיער, לובשים טוניקות, ולעיתים קרובות מתוארים יחד עם בת זוגם.

משערים שהסוחר הסוגדי ווירקאק היה בקשרי מסחר מפותחים עם הפתליטים במהלך שנותיו הצעירות (הוא היה בסביבות גיל 60 כאשר האימפריה ההפתליטית נכבשה על ידי ברית הסאסאנים והטורקים ב-560 לספירה).

ההפתליטים מופיעים גם בארבעה לוחות של ספת הקבורה של מיהו (אנדרטת הלוויה לאציל סוגדי חשוב, בצפון סין, בערך 570 לספירה) עם מאפיינים קריקטוריים משהו, ומאפיינים של וסאלים של טורקים.GRENET, FRANTZ; RIBOUD, PÉNÉLOPE (2003). "A Reflection of the Hephtalite Empire: The Biographical Narrative in the Reliefs of the Tomb of the Sabao Wirkak (494–579) ". Bulletin of the Asia Institute. 17: 138. . JSTOR 24049311.
 "התקופה ההפתליטית" באמנות 
 מראה חיצוני 
"התקופה ההפתליטית" באמנות, מתבטאת במאפייני המראה שלהם, ההפתליטים מזוהים בציורים, לפי מראה אופייני להם: שיער קצוץ בעל תסרוקת קצוצה מסוימת, אביזרי שיער, פיזיונומיה ייחודית ופנים עגולות חסרות זקן. לבושם האפייני הוא קפטן (Kaftan) בעל חגורה ודש ייחודי בעל צווארון משולש מקופל בצד ימין. הם נושאים כתרים עם סהרונים.

אמנות זו, באה לידי ביטוי ברבים מהאזורים שנכבשו ונשלטו על ידי ההפתליטים באופן היסטורי: בסוגדיאנה, בבמיאן או בקוצ'ה (ממלכה בודהיסטית עתיקה ששכנה על שלוחה של דרך המשי שנמשכה לאורך הקצה הצפוני של מה שהוא כיום מדבר טקלה מקאן באגן טארים ומדרום לנהר מוזאט, כיום בשינג'יאנג המודרנית, סין).מכאן מסיקים על "איחוד פוליטי ותרבותי של מרכז אסיה" עם סגנונות אמנותיים ואיקונוגרפיה דומים, תחת שלטונם של ההפתליטים.

התרבות החומרית שהתגלתה באתרי ניהול, קבורה ואמנות כמו בבאלליק (Balalyk Tepe) ובדילברג'ין טפה (Delbarjin Tepe), משקפת סגנון אמנותי מעורב, שבו ניכרים גם מוטיבים סאסאניים, הודיים ומקומיים מרכז אסייתיים.

 מערות קיזיל 
ככל שהשטחים שנשלטו על ידי ההפתליטים התרחבו למרכז אסיה ולאגן טארים, אמנות ההפתליטים, המאופיינת בלבוש ובתסרוקות של הדמויות המיוצגות, שימשה גם באזורים שבהם שלטו, כמו סוגדיאנה, באמיאן או הממלכה הבודהיסטית העתיקה, קוצ'ה באגן טארים (כפי שהתגלו באתרים שנים באזורים אלו: מערות קיזיל, קומטוריה, קוטוריה). באזורים אלו מופיעים מכובדים עם קפטנים עם צווארון משולש בצד ימין, כתרים עם שלושה סהרונים, חלק הציורים מאזור קוצ'ה, במיוחד ציורי הסייף במערות קיזיל, נעשו בתקופת השלטון ההפתליטי באזור, בסביבות 480–550 לספירה. השפעתה של אמנות גנדהארה בכמה מהציורים המוקדמים ביותר במערות קיזיל, המתוארכות לשנת 500 לספירה בקירוב, נחשבת כתוצאה מהאיחוד הפוליטי של האזור בין באקטריה לקוצ'ה תחת ההפתליטים. ייתכן שכמה מילים מהשפות הטוכריות אומצו מהשפה ההפתליטית במאה ה-6.
 דילברג'ין טפה 
ההפתליטים מתוארים במספר אתרים ארכאולוגים בציורי קיר באזור טוכריסטן. למשל בציורי קיר בדילברג'ין טפה (Dilberjin Tepe - עיר עתיקה בצפון אפגניסטן), הנחשבים כמייצגים את ההפתליטים המוקדמים. השליט חובש כתר קורן הדומה לכתר המלך על חותם "יבגו של הפתליטים".

 באלליק טפה 
נוספת נמצאה בסצנות משתה ב באלליק טפה (אתר ארכאולוגי באוזבקיסטן שהיה אחוזה קטנה ומבוצרת מסוף המאה החמישית עד המאה השביעית, שהייתה שייכת לשבט הפתליטי נסיכי).ממוזער|נראה שזהו זוג מלכותי הפתליטי. נמצא בציורי הקיר של בודהות בבאמיאן במתוארך על ידי פחמן לסביבות 600 לספירה.

 ציורי הקיר סביב הבודהות בבמיאן 

המאפיינים של הדמויות סביב הבודהה בציור התקרה של הבודהה בגובה 35 מטר שבפסלי הבודהות בבאמיאן (אפגניסטן המודרנית) דומים לדמויות ב באלליק טפה: דש משולש בצד ימין, תסרוקות, פנים וקישוטים, והם משקפים סגנון הפתליטי. (המכלול הבמיאני פותח תחת שלטון הפתליטי. היסטוריונים סוברים שהדמויות בבאמיאן מייצגות את התורמים ובעלי ההשפעה שתמכו בבנייתו של הבודהה הענק המונומנטלי). הציורים הללו הם חלק מ"המסורת האמנותית של המעמדות השליטים ההפתליטים בטוכריסטן". Archaeological and Historical Analysis (PDF) (PhD). Berlin: Berlin Freie Universitätp 67.Retrieved 5 September 2012 – via Freie Universitat Berlin Repository
 תווקה קורגן 
הציורים הקשורים אל ההפתליטים קובצו לעיתים קרובות בספרות תחת הכינוי "אסכולת טוכריסטן", או "שלב ההפתליטים בהיסטוריה של אמנות מרכז אסיה". הציורים שנמצאו בתווקה קורגן (אתר ארכאולוגי במבצר עתיק שנמצא בשירבד שבאוזבקיסטן), באיכות גבוהה מאוד, שייכים גם הם לאסכולה זו וקשורים קשר הדוק לציורים אחרים של האסכולה הטוכריסטנית כמו בבאלליק טפה, בתיאורי הבגדים, ובעיקר בהצגת הפנים.

ממוזער| ציור השייך לאסכולת טוכריסטן, מהאתר הארכאולוגי תווקה קורגן (Tavka Kurgan) שעל יד שירבד שבאוזבקיסטן. נמצא במוזיאון הארכאולוגי של תרמז.|שמאל|300x300 פיקסלים
 חותמים הפתליטיים 
בבאקטריה ובסוגדיאנה נמצאו מספר חותמים שיוחסו להפתליטים:
 החותם ההפתליטי "יבגו", מציג שליט הפתליטי הבעל פנים עגולות נטולות זקן ועיניים מלוכסנות בצורת שקד, הוא לובש כתר קורן משוכלל עם סהר בודד, וסרטים מלכותיים עם כתר זוהר ועם כיתוב הממסגר את החותם בכתב בקטרי "אבודלו יבגו" (60x60 פיקסלים45x45 פיקסלים ηβοδαλο ββγο, " יבגו אדון ההפתליטים"), הוא תוארך לסוף המאה ה-5 עד תחילת המאה ה-6 לספירה.חותם זה מוחזק באוסף פרטי של החוקר ד"ר אמן אור רחמן ופורסם בשנת 2011.
 חותם בול (BM 119999) במוזיאון הבריטי המציג שתי דמויות הפונות זו לזו, אחת מזוקנת ולובשת את הגלימה הסאסאנית, והשנייה ללא שיער פנים ועונדת כתר זוהר, שתיהן מעוטרות בסרטים מלכותיים. קיימות שתי גרסאות ביחס לתיארוך שלו: תיארוך עכשווי למאות ה-5–6 לספירה. אך על פי מקורות מוקדמים יותר כולל של המוזיאון הבריטי, החותם תוארך לשנים 300–350 לספירה ויוחס לממלכה הקושאנית סאסאנית.
 "חותם חִנְגִילָה " מציג שליט חסר זקן עם כתר זוהר וסרטים מלכותיים, חובש קפטן בעל דש יחיד, על שם אשִקינגִיל (εϸχιγγιλο), שיכול להתאים לאחד השליטים בשם חִנְגִילָה (χιγγιλο), או שיכול להיות תואר הוני שמשמעותו "בן לוויה של החרב", או אפילו "בן לוויה של אל המלחמה".

 היסטוריה 
 סקירה כרונולוגית 
ההפתליטים הפכו משבטים נוודים פולשים לאימפריה שנגסה באימפריה הסאסאנית והתקיימה עד שנת 560 לספירה. לאחר מכן התפצלה לנסיכויות שהוכרעו באופן סופי על צידי הכיבוש הערבי בשנת 710.

להלן סקירה כרונולוגית של האירועים בתהליך זה.
+תקופה/שנהאירועיםבסביבות 125מקורות סיניים מתעדים לראשונה את ההפתליטים כשבט בשם "הואה" החי בדזונגריה (צפונית לחומה הגדולה)עד תחילת המאה ה-5ההפתליטים היו ערב רב, ואסלים של מונגולים ושל ח'אנות ז'ואו-ז'אן (רוראן) ששלטו במונגוליה. הם ניהלו עם הרוראנים קשרים הדוקים, כולל קשרי חיתון, אם כי תרבותם ושפתם היו שונים. הם אימצו חלק ניכר מהארגון הפוליטי שלהם מהרוראנים. בפרט, התואר "חאן", שהיה מקורי לרוראנים, אומץ על ידי השליטים ההפתליטיים. בהמשך, משערים שהסיבה לנדידתם לדרום מזרח הייתה כדי להימנע מלחצם של הרוראנים.420הם משעבדים את טרנסאוקסיאנה ופולשים לממלכת פרס427נבלמה פלישתם מהמזרח על ידי  הסאסאני (מלך 420–438 לספירה)בסביבות 440ההפתליטים כבשו את אזור טרנסאוקסיאנה, החלו לחדור לבאקטריה, (טוכריסטן), לסוגדיאנה (טרנסאוקסיאנה) (סמרקנד) וככל הנראה גם לארץ בלח'.הרבע השני של המאה ה-5ההפתליטים השיגו חשיבות ניכרת על ידי הרחבת שליטתם מערבה. שלטונם השתרע מסמוך לאגן טארים, עד אורומצ'י במזרח, לימת בלחש, דרך ערבות צ'ו שבגבול מונגוליה ואלטאי בצפון, ומערבות טלס ואזור סיר דריה עד ימת אראל במערב. על פי כמה מקורות, אחד מבתי המגורים של החאן שלהם היה ליד העיירה טלס.בסביבות 450הפכו לישות פוליטית משמעותית ב באקטריה וגרשו את ההונים האלכונים שהתרחבו לגונדרה ולצפון הודו.בשנים 456 –457בתקופת שלטונו של הקיסר וון משושלת הווי הצפונית, נפתחה שגרירות הפתליטית בסין.458הם היו חזקים מספיק כדי להתעמת עם ההסאסאנים כשחצו את נהר סיר דריה ופלשו לאדמות ממלכת פרס.בסביבות שנת 466ההפתליטים כנראה סיפחו אדמות טרנסאוקסיניות מהקידארים בעזרת פרס, אך עד מהרה לקחו מפרס את אזור בלח' והמזרח (מחוז בקצה האימפריה הסאסאנית).470כובשים את הממלכה הקידארית גונדרה.474תבוסה של פרוז הסאסאני להפתליטים. הם נאלצים לשלם מיסים להפתליטים479הם כובשים את סוגדיאנה בצפון ואת קאשגאר ואת ממלכת חוטאן במזרח.480פולשים לאימפריית גופטהבסביבות 483–485הם שבו וניצחו בקרב הראת, את הכוחות הסאסאניים. שם הם הרגו את המלך הסאסאני פירוז הראשון (457–484) ב-483. לאחר מכן הם פלשו למזרח פרס ובזזו את הערים שם, למשך שנתיים, ובמשך שנים לאחר מכן קיבלו דמי חסות מהפרסים.493הביסו את השבטים הטורקיים והתפשטו לדזונגריה498כתוצאה של סכסוכי ירושה באימפריה הסאסאנית, קבאד הראשון (488–531) מחפש מחסה אצל ההפתליטים, שלאחר מכן עוזרים לו להשתלט על השלטוןהמחצית השנייה של המאה ה-5שלטו במדבריות טורקמניסטן עד לים הכספי וייתכן שגם במרב.שנת 500עוזרים לקבאד הראשון לחזור לשלטון באימפריה הפרסית. במקביל ממלכת גופטה מתמוטטת וחלק ניכר מצפון הודו עובר לשליטתם508ההפתליטים מרחיבים את כיבוש טורפן וקאשגאר דבר המזכה אותם בשליטה על רוב אגן טארים509כבשו את סוגדיאנה ואת 'סוגד' (בירת סוגדיאנה).522–530 לערךהשיגו שליטה על האימפריה הסאסאנית. הם בשיא כוחם. רוב מרכז אסיה נמצא תחת שליטה הפתליטית ישירה או מעלה להם מיסים.528ההונה (אימפריה הפתליטית נפרדת) סופגים מפלה במאלווה שבהודו.532קואליציה של שבטים הודיים מגרשת את ההונה ממישורי צפון הודו.557הח'אנות ההפתליטי מחבלת בברית של הפרסים והגקטורקיםבסביבות שנת 560נהרסה האימפריה על ידי ברית של הח'אנות הטורקי הראשון והאימפריה הסאסאנית, אך חלקם נשארו כשליטים מקומיים באזור טוכריסטן במשך 150 השנים הבאות, הם העלו מיסים לסאסאנים או לטורקים המערביים תחילה, ושל טוכרה יבגס אחריהם, בהתאם למצב הצבאי בשטח. בין הנסיכויות שנותרו בידי ההפתליטים גם לאחר שהטורקים כבשו את שטחם היו: צ'גאניאן (אזור דרומית לסמרקנד) וחוטל (אזור בטג'יקיסטן של ימינו) בעמק וח'ש.565ח'אנות הפתליטית נוסדת שוב באפגניסטן העכשווית ובקפיסה579–610מרידות ופשיטות לתוך האימפריה הסאסאנית625נכבש שטחם של ההפתליטים, מטוכריסטן ועד קאבוליסטן, על ידי הח'אנות הטורקית המערבית651הערבים פלשו לח'וראסאן, ועד שנת 652 הם כבשו את רוב ערי צפון טוכריסטן, כולל בלח', והנסיכויות ההפתלטיות נאלצו לשלם מס ולקבל חילות חיל מצב ערביים בשטחן661הקמת הח'ליפות האומיית689השליט ההפתליטי של באדג'יס והמורד הערבי מוסא בן עבד אללה בן ח'זים, בנו של מושל ח'וראסאן כרתו ברית נגד הח'ליפות האומיית. הם כבשו את תרמז. בם הדפו את הערבים וכבשו את כל אזור ח'וראסאן חד 704 שבה נכבשה שוב על ידי ערביי הח'ליפות האומיית709מרד נזאק טרקן, שליט ההפתליטים של באדג'יס,710 הצליח לבסס מחדש את השליטה המוסלמית על טוכריסטן.

 פריצה מערבה (479 - 450) 
ממוזער|360x360 פיקסלים|מרכז אסיה בשנת 400

 טרום ההפתליטים 
לפני הופעת ההפתליטים, בשנים 390–460 בקירוב, קושאן וגונדרה נשלטו על ידי הקידארים. הם היוו כוח משמעותי באזור מרכז אסיה. השליטה של הקידארים בטוכריסטן החלה בסביבות סוף המאה ה-4 או ראשית המאה ה-5. ייתכן שהם התחלו לתפוס את מקומם של הקושאנים המאוחרים (Kushano-Sasanians). הם הגיעו לשיא השליטה סביב 420 – 450 לספירה. הקידארים שלטו בטוכריסטן, באקטריה ואזורים נוספים (ייתכן שגם בקנדהר וב גנדהארה). הם הנפיקו מטבעות בסגנון קושאן, ולעיתים נשאו תואר כמו "קושאנה-שאה".
ממוזער|מטבע של מהמה 461–493. הוטבע בבקטריהץ
לאחר מכן, סביב 450–470, האלכונים דוחקים את הקידארים, ושולטים עד 500 לערך. בסביבות שנות ה-450 לספירה, החלו האלכונים להתפשט מטוכריסטן ומזרחה. יש עדויות לכך שהאלכונים הביסו את הקידארים באזור טוכריסטן וסביבותיה בשנות ה-460. לפי מקורות סיניים ופרסיים, האלכונים הפכו לכוח הדומיננטי באזור החל מהשנים 470–480 לספירה, לאחר הדחת הקידארים. (נמצאו עדויות ארכאולוגיות המתעדות את עובדת שליטתם של האלכונים באזור: בסביבות 461–462 לספירה, שליט הוני אלכוני בשם מהמה התבסס במזרח טוכריסטן, (עובדה המצביעה על האפשרות של חלוקת האזור בין ההפתליטים במערב טוכריסטן, שבמרכזו בלח', לבין ההונים האלכונים במזרח טוכריסטן, אשר לאחר מכן המשכו להתפשט לצפון הודו) במכתב שכתב בשפה הבקטרית בשנים 461–462 לספירה, הוא מתאר את עצמו כשליט, ווסל של מלך האימפריה הסאסאנית פרוז הראשון בקדגסטן, (בדרום באקטריה) שבאזור בכ'לן. סוברים שמהמה הצליח מאוחר יותר להיאבק ולזכות באוטונומיה או אפילו בעצמאות כשהכוח הסאסאני דעך והוא עבר להודו, תוך יצירת השלכות קשות על ממלכת גופטה.)Alram, Michael; Filigenzi, Anna; Kinberger, Michaela; Nell, Daniel; Pfisterer, Matthias; Vondrovec, Klaus (2012–2013). "The Countenance of the other (The Coins of the Huns and Western Turks in Central Asia and India)". Pro.geo.univie.ac.at. Kunsthistorisches Museum Vienna. Archived from the original on 18 August 2021. Retrieved 16 July 2017. 

בדרום מערב שלטה האימפריה הסאסאנית וממלכות גופטה והינדו-כוש התקיימו בהודו.ממוזער|מפת בקטריה וסביבותיה

 חדירת ההפתליטים 
ההפתליטים הגיעו לאזור מהמזרח, משערים שמאזור פמיר. הם כבשו את אזור טרנסאוקסיאנה, החלו לחדור לבאקטריה, (טוכריסטן), לסוגדיאנה (טרנסאוקסיאנה, סמרקנד) וככל הנראה גם לארץ בלח'. הם הפכו לכוח צבאי משמעותי החל משנת 450. משערים שההפתליטים התרחבו לכוון טוכריסטן (באקטריה). בשנת 466 הצליח פרוז הראשון, בסיוע ההפתליטים, שהתרחבו לכוון טוכריסטן (באקטריה), לשים קץ לשלטון הקידארי בטרנסוקסאניה אחת ולתמיד. הקידאריים המוחלשים נאלצו למצוא מקלט באזור גונדרה. ההפתליטים משתלטים על האזור בסביבות 470 ונוכחותם בטוכריסטן מתוארכת בבטחה לשנת 484 לספירה. מאותה תקופה, באקטריה עברה לשלטון הפתליטי באופן רשמי. ההפתליטים הטילו מיסים על האוכלוסייה המקומית. (קיימות עדויות כתובות המחזקות תאריך זה: בממלכת רוב, נמצא חוזה בבקטרית המתוארך ל-483–484, אשר מזכיר מיסים שהוטלו על ידי ההפתליטים והמחייבים מכירת קרקע כדי לשלם מיסים אלו.. כמו כן נמצאו שני מסמכים, עם תאריכים מהתקופה שבין 492 ל-527 לספירה, המזכירים מיסים ששולמו לשליטים ההפתליטים. מסמכים נוספים, ללא תאריך, מזכירים תפקידי רישום ומשפט כפופים להפתליטים).
 כיבוש סוגדיאנה בידי ההפתליטים (479 לספירה) 
עד שנת 479 כבשו ההפתליטים את סוגדיאנה, שמעבר לנהר האוקסוס, גרשו את הקידריטים שנמלטו ל גנדהארה והתיישבו בפשוואר במזרח. לאחר מכן כבשו את בלח' ואת באקטריה. הם הפכו לישות פוליטית משמעותית בבאקטריה וגרשו את ההונים האלכונים שהתרחבו לגונדרה ולצפון הודו.

בבניית ציר הזמן של כיבוש סוגדיאנה נעזרים בתיעוד סיני המתאר את השגרירים שנשלחו לאימפריה הסינית ממדינות שונות. מסיקים על קיום המדינות על פי יכולתם לשלוח שגרירים. חוקרים מתארכים את כיבוש סוגדיאנה בידי ההפתליטים ושילובה באימפריה שלהם, לשנת 479 לספירה, שכן זהו התאריך של השגרירות האחרונה הידועה של הסוגדים בסין. קיים תיעוד נוסף, שבסביבות שנת 479 לספירה כבשו ההפתליטים את אזור סמרקנד. לחלופין, ייתכן שההפתליטים כבשו את סוגדיאנה מאוחר יותר, בשנת 509 לספירה, שזהו התאריך של השגרירות האחרונה הידועה מסמרקנד לאימפריה הסינית, אם כי ידוע כי מספר ערים, כמו בלח' או קובדיאן, מינו שגרירים לסין בשנת 522 לספירה בעודם תחת שליטת הפתליטים. בשנת 484, השליט ההפתליטי, אחשונוואר, שניצח את פרוז הראשון, החזיק בתואר שעשוי להיות מובן כסוגדיאן: "'xs'wnd'r" ("בעל כוח").

 השלטון ההפתליטי במרכז אסיה 
משערים שההפתליטים בנו ערים מבוצרות גדולות היפודמיות (חומות מלבניות עם רשת אורתוגונלית של רחובות) בסוגדיאנה, בבוכרה, בפנג'יקנט ובהראת, בהמשך למיזמי בניית הערים של הקידאריים. ההפתליטים שלטו כנראה על קונפדרציה של שליטים או מושלים מקומיים, מקושרים באמצעות הסכמי ברית.

סוגדיאנה, שנמצאת במרכזה של דרך המשי החדשה בין סין לאימפריה הסאסאנית והאימפריה הביזנטית שגשגה מאוד תחת האליטות הנוודיות. ייתכן שניתן להסביר את השגשוג של האזור מאותה תקופה בכך שהעושר של הכופר והמנחות הסאסאניים הושקעו בסוגדיאנה.. ההפתליטים קיבלו על עצמם את תפקיד המתווך העיקרי בדרך המשי, לאחר קודמיהם, הקושאנים, והעניקו לסוגודיאנים המקומיים את האפשרות להמשיך ולסחור במשי ובמוצרי יוקרה אחרים בין האימפריה הסינית והאימפריה הסאסאנית.

בגלל הכיבוש ההפתליטי של סוגדיאנה, המטבע המקורי שלה הוצף על ידי זרם המטבעות הסאסאניים ששניתנו להפתליטים ככופר עבור פרוז הראשון שנשבה על ידם. משנת 474 ועד אמצע המאה ה-6, האימפריה הסאסאנית העלתה מיסים להפתליטים. הדבר השפיע על התפתחות המטבעות ההפתליטיים. מטבעותיו של פרוז הראשון הציפו למעשה את טוכריסטן, וקיבלו עדיפות על כל המטבעות הסאסאניים האחרים. ההפתליטים אימצו לעצמם כעיצוב המטבע שלהם את דמותו של פרוז הראשון בעל הכנף והסהר המשולש. הם נהנו מהזרימה של מטבעות הכסף הסאסאניים, ולא פיתחו מטבעות משלהם. הם טבעו מטבעות עם אותם עיצובים כמו הסאסאנים, או פשוט סימנו נגד מטבעות סאסאניים עם סמלים משלהם. הם לא רשמו את שם שליטם, בניגוד להרגלם של ההונים האלכונים או הקידארים לפניהם. באופן יוצא דופן, סוג מטבע אחד חורג מהעיצוב הסאסאני, על ידי מראה פסל של נסיך הפטאלי אוחז בכוס שתייה. לאחר מכן התפשט המטבע הזה לאורך דרך המשי. סמל ההפתליטים מופיע על גבי מטבעות המקומיים של סמרקנד, כנראה כתוצאה מהשלטון ההפתליטי בסוגדיאנה. הוא בולט במטבעות סוגדיאנה בין השנים 500 ל-700 לספירה, כולל במטבעות של יורשיהם הילידים האיכשידים (642–755 לספירה), ומסתיים בכיבוש המוסלמי של טרנסוקסאניה.

 עימותים עם האימפריה הסאסאנית (427 - 484) 
הפתליטים התקרבו לעבר הטריטוריה הפרסית ונגסו בשטחים שלה במערב. נוצרו חיכוכים וקרבות בינם לבין הצבאות הסאסאניים.

עוד מלפני הופעת ההפתליטים, השליטים הסאסאניים נלחמו להודף את הפולשים ההונים מהמזרח. היחסים עם ההפתליטים התפתחו מיריבות ועוינות לשיתוף פעולה ולקרבות גורליים:

שליט סאסאנישנות שלטוןאירועים עיקרייםחיכוכים וקרבות עם הצבאות הסאסאנייםשפור השני309–379נלחם נגד הקידארים שמבססים שלטון בטוכריסטן ייתכן שגם בח'וראסאן. הקידארים מאיימים על מזרח איראן. הם לא נבלמו סופית.420–438לפי השאהנאמה וכן במקורות מודרניים, בשנת 427 בהרם בלם זמנית את פלישת הקידארים או קבוצות הוניות ממזרח שייתכן והיו הפתליטיות. התמונה ההיסטורית אינה חד-משמעית, אין הבחנה מובהקת בין הקידארים, ההפתליטים וקבוצות הוניות אחרות באותה תקופה. ניצחון זה היה זמני.יזדגרד השני438–457ההפתליטים מתקדמים לעבר חורסאן; על פי ההיסטוריון הארמני בן המאה החמישית , ההפתליטים מוזכרים במקורות הפרסיים כאויביו של יזדגרד השני, בנו של בהרם החמישי, אשר משנת 442, נלחם ב'שבטי ההפתליטים'. בשנת 453 העביר יזדגרד את חצרו מזרחה כדי להתמודד עם ההפתליטים או בקבוצות הקשורות בהם. הוא הצליח לבלום אותם חלקית אך לא לגרשם.הכרעת האימפריה הסאסאניתפרוז הראשון459–484בתחילה, ההפתליטים שיתפו פעולה עם האימפריה הסאסאנית. בשנת 458, מלך הפתליטי, שכונה אחשונוואר הושיט סיוע צבאי לקיסר הסאסאני פרוז הראשון ועזר לו לזכות בכס המלוכה הפרסי מאחיו הורמיזד השלישי. בשנת 467 הצליח פרוז הראשון, בסיוע ההפתליטים, לשים קץ לשלטון הקידארי בטרנסוקסאניה אחת ולתמיד. הקידאריים המוחלשים נאלצו למצוא מקלט באזור גונדרה.משנת 474 לספירה, ניהל פרוז הראשון שלוש מערכות נגד בעלי בריתו לשעבר, ההפתליטים. בשתיים הראשונות הוא עצמו נשבה ונפדה לאחר מכן. בעקבות תבוסתו השנייה, הוא נאלץ להציע שלושים פרדות עמוסות בדרכמות כסף להפתליטים, וכן את בנו קבאד, שנשאר בן ערובה ביד ההפתליטים. במשך השנתיים הבאות שדדו ההפתליטים את החלק המזרחי של האימפריה הסאסאנית.
בסך הכל, הסאסאנים שילמו מיסים עצומים להפתליטים, עד שנות ה-530 ועלייתו של ח'וסרו הראשון.במערכה השלישית כנגד פרוז, בקרב הראת (484), פרוז הובס ונהרג על ידי המלך ההפתליטי אחשונוואר. פרוזדוקסט, בתו של פרוז, נתפסה והפכה, לאשת המלך ההפתליטי קון-ח'י. היא הרתה ונולדה לה בת שלימים תתחתן עם דודה הסאסאני, קבאד הראשון.שיתוף פעולהקבאד הראשון488–531בעקבות ניצחונם על פרוז הראשון, הפכו ההפתליטים למגנים ולדורשי טובתו של בנו, קבאד הראשון, כאשר , אחיו של פרוז, תפס את כס המלוכה הסאסאני. בשנת 488, הצבא ההפטלי ניצח את הצבא הסאסאני של בלאש, והצליח להעמיד את קבאד הראשון (488–496, 498–531) על כס המלכות.
היסטוריון קדום בשם יהושוע סטיילייט מדווח על מקרים רבים שבהם קבאד הוביל כוחות הפתליטים ("הונים"), בכיבוש העיר תאודופוליס מארמניה בשנים 501–502, בקרבות נגד הרומאים בשנים 502–503, ושוב במהלך מצור על העיר אדסה (כיום אורפה) בספטמבר 503.הכרעת ההפתליטיםח'וסרו הראשון (אנושירוואן)531–579לאחר קבאד הראשון, נראה שהפתליטים הסיטו את תשומת לבם מהאימפריה הסאסאנית, ויורשו של קבאד, ח'וסרו הראשון (531–579) הצליח לחדש את מדיניות התפשטות מזרחה. לפי אל-טברי, ח'וסרו הראשון הצליח, באמצעות מדיניות ההתרחבות שלו, להשתלט על " סינד, חזה, אל-רוקחאג', זבוליסטן, טוכריסטן, דרדיסטן וקבוליסטן ", כאשר בסופו של דבר הביס את ההפתליטים בעזרת הח'אנות הטורקי הראשון.
הוא מצליח להביס את ההפתליטים באופן סופי בשיתוף עם הטורקים. מביא לקץ שליטתם במזרח איראן.
 התפשטות מזרחה לאגן טארים (בסביבות 480–550 לספירה) 
בשלהי המאה ה-5 לספירה ההפתליטים התרחבו מזרחה דרך הרי הפמיר, כפי שעשו הקושאנים לפניהם וזאת בשל הימצאות רמות נוחות למעבר בין הפסגות הגבוהות. הם כבשו את מערב אגן טארים (קאשגאר וחוטן, שבדרום מערב סין) מידי הרוראנים, שגבו מס כבד מערי נאת המדבר, אך נחלשו כעת תחת ההתקפות של שושלת וי הצפונית הסינית. בשנת 479 הם כבשו את הקצה המזרחי של אגן טארים, סביב אזור טורפן. בשנים 497–509 הם דחפו צפונה מטורפן לאזור אורומצ'י. בשנים הראשונות של המאה ה-6, הם שלחו שגרירויות משלטונותיהם באגן טארים אל שושלת ויי הצפונית. הם כנראה היו בקשר עם לי שיאן, המושל הסיני של דונהואנג, שידוע בכך שאייר את קברו בסגנון שיוצר כנראה בבאקטריה.

ההפתליטים המשיכו בכיבוש אגן טארים עד סוף קיום האימפריה שלהם, בסביבות שנת 560 לספירה.

 עדויות משגרירויות הפתליטים בליאנג סין (516–526 לספירה) 
התיעוד לגבי ההפתליטים באזור זה נשאב מתיאורים מאוירים הידועים בשם "דיוקנאות המנחות התקופתיות של ליאנג", ציורים שנוצרו על ידי שושלות סיניות שונות והיו מסמכים היסטוריים רשמיים של החצרות הקיסריות. אלו ציורים תיעודיים (עם איור של כל דיוקן) של חצר שושלת ליאנג, שצוירו על ידי פיי זיה או הקיסר העתידי של ליאנג, יואן, מתקופת היותו מושל מחוז ג'ינגג'ואו בצעירותו, בין 526 ל-53. על ציור של שגריר ההפתליטי לחצר הסינית של ליאנג הדרומית בבירה ג'ינגג'ואו בשנים 516–526 נמצא טקסט הסבר, ממנו נשמר עותק של שיר מהמאה ה-11.ממוזער|שגריר הפתליטי בחצר הסינית של ליאנג הדרומית בבירה ג'ינגג'ואו בשנים 516–526 לספירה, עם טקסט הסבר. |360x360 פיקסלים
הטקסט של השיר מסביר עד כמה קטנה הייתה מדינת הואה כשהם עוד היו ואסלים של ח'אנות רוראן, וכיצד הם עברו מאוחר יותר ל"מוקסיאן", (אולי מתייחס לכיבוש סוגדיאנה), ולאחר מכן כבשו מדינות שכנות רבות, כולל את האימפריה הסאסאנית.

מספר דיוקנאות של שגרירים אזוריים מהשטחים שנכבשו על ידי ההפתליטים (טוכריסטן, אגן טארים) ידועים מציורים סיניים כמו "דיוקנאות המנחה התקופתית של ליאנג", שצוירו במקור בשנים 526–539 לספירה. בתקופה שבה הם היו תחת שלטון ההפתליטים ושלחו את השגרירויות לחצר ליאנג הדרומית בתחילת המאה ה-6 לספירה.

על פי "דיוקנאות המנחות התקופתיות של ליאנג" לפני 516 לא הגיעו שליחים הפתליטים לחצר הדרומית, ורק בשנת 516, שלח מלך הפתליטי בשם יליטו יאנדאי (Yilituo Yandai 姓厭帶名夷栗陁) שגריר בשם משוער פודואוא (Puduoda שם בודהיסטי "בודהאדאטה" או "בודהאדאסה"). בשנת 520, שגריר אחר בשם פוהאליאלו (Fuheliaoliao 富何了了) ביקר בחצר ליאנג, והביא מנחות - אריה צהוב, מעיל פרווה עשוי מפרוות נמייה לבנה ומעשה רקמה פרסי. שגריר אחר בשם קאנג פוז'ן (康符真), הלך בשנת 526 בעקבותיו גם כן והביא מתנות. ההפטליתים מטופלים בתעודות אלו כמדינה הזרה החשובה ביותר, שכן הם תופסים את הטור המוביל, בחזית העמוד של השגרירים הזרים, ויש להם ללא ספק את הטקסט התיאורי הגדול ביותר. על פי הליאנגשו (פרק 54), ההפתליטים היו מלווים בשגרירותם על ידי שלוש מדינות: הומידאן (胡蜜丹 כנוי לבאקטריה הקדומה), ירקנד (周古柯) חרגאליק, וקבאדיאן (呵跋檀, עיר שנוסדה על ידי המלך הסאסאני קבאד הראשון במהלך גלותו באימפריה ההפתליטית)

רשימת השגרירים בתעודות מסודרת בשני טורים: בטור הימני נמצאים פרס, קוריאה, קוצ'ה, יפן, מלזיה. בטור השמאלי - ההפתליטים, צ'יאנג, ירקנד, קבאדיאן, קומד, הומידאן ובלח'.
ממוזער|שגרירים מקבאדיאן (阿跋檀), בלח' (白題國) וקומד (胡密丹), מבקרים בחצר שושלת טאנג. בסביבות 650 לספירה.|220x220 פיקסלים
רוב השגרירים ממרכז אסיה מוצגים עם זקן כבד ושיער ארוך יחסית, אך בניגוד גמור, השגריר ההפתליטי, כמו גם השגריר מבלח', מגולחים למשעי וחשופי ראש, ושיערם קצוץ קצר. מאפיינים פיזיים אלה נראים גם ברבים מהחותמות המרכז-אסייתיות של התקופה.

מאה שנה לאחר מכן, תחת שושלת טאנג, נוספו איורים של דיוקנאות של תושבי טוכריסטן המקומיים בספר "התכנסות המלכים", בסביבות שנת 650 לספירה.

 שגרירויות אחרות 
התיעוד סיני מונה עשרים וארבע שגרירויות הפתליטים: השגרירות הראשונה בשנת 456, והאחרות משנת 507 עד 558 לספירה (כולל חמש עשרה לצפון ווי עד סוף שושלת זו בשנת 535, וחמש לדרום ליאנג בשנים 516–541). שלושת האחרונים מוזכרים ב"ג'ושו", המתעד שההפתליטים כבשו את אנשי יוטיאן (אזור חוטן בשינג'יאנג) ויותר מעשרים מדינות נוספות, וכי הם שלחו שגרירויות לחצר הסיני של הווי המערבי ולג'ואו הצפוני בשנת 546, 553 ו-558 לספירה בהתאמה. לאחר שהוכנעו על ידי הטורקים, השגרירויות נסגרו.
מרכז|ממוזער|1032x1032 פיקסלים|הדיוקנאות של מגישי המנחות התקופתית לחצר ליאנג הדרומית, מהשנים 526–539, עם תיאור כל שגריר. השגריר ההפתליטי נמצא בקצה הימני. נמצא במוזיאון הלאומי של סין

 ההונים האלכונים ופלישה לממלכת גופטה ההודית (470–560) 

בהודו העמים הפולשים כונו בשם הסנסקריטי הונה, או "סבטה הונה" (ההונים הלבנים) בסנסקריט. ההוּנַה מוזכרים בכמה טקסטים עתיקים כגון הרַאמָאיַאנַה, המַהָאבָּהַרַטה, ה והרַגְוַוַמַשַׁה של קאלידאסה (פואמה אפית בסנסקריט מאת קאלידאסה).Upendra Thakur (1967). The Hūṇas in India. Chowkhamba Prakashan. pp. 52–55.

ההונים האלכונים, שפלשו לצפון הודו ונודעו שם כ"הונות", נחשבו זה מכבר לחלק או תת-קבוצה של ההפתליטים, או כענפם המזרחי, אך קיימים היסטוריונים הסוברים שההפתליטים לא היו בהכרח זהים להונה (סבטה הונה). הם נוטים להחשיבם ישות נפרדת, שייתכן שנעקרה עקב התיישבות ההפתליטים בבאקטריה.p.41, 48 note 8

הפלישה ההונית להודו התרחשה במהלך המאה החמישית והשישית לספירה, בסביבות 455 -467, כאשר קבוצות של הונים לבנים חדרו לתוך צפון-מערב תת-היבשת מדרום מרכז אסיה דרך הרי הינדו-כוש. אין הסכמה במחקר לגבי זהותם של ההונים שפלשו לראשונה להודו בשנות ה־450 לספירה. מקורות הודיים בני התקופה מכנים את הפולשים בשם הכללי "הונה", אך אין הבחנה ברורה בין קבוצותיהם האתניות. חוקרים מסוימים מזהים את הפולשים כקידארים (Kidarites), צאצאים או ממשיכים של הקושאנים, אשר שלטו בצפון אפגניסטן, בקאבול ובקשמיר, וחדרו לצפון-מערב הודו באמצע המאה ה־5. לעומתם, חוקרים אחרים מזהים אותם במחקר המודרני כהפתליטים, שנראה כי פלישתם התרחשה בגלים רצופים – תופעה שכונתה במחקר "הגל ההפתליטי", וקובעים שהם היו למעשה הגל השני של שבטי-הונים שפלשו לאזור מהמאה ה-4, כחלק מגלים של פלישה הונית מדרום-מרכז אסיה. יש גם הסבורים כי בתקופה זו התקיים ערבוב בין קידארים, הפתליטים ואלכונים, ואין אפשרות לזהות בוודאות את הקבוצות בשל הדמיון התרבותי, הסמיכות הגאוגרפית והבריתות המשתנות ביניהן.

הפלישה ההונית הראשונה, משוערת של הקידארים, נבלמה על ידי הקיסר הגופטי סקנדגופטה (455-470) סביב שנת 455 לספירה,אולם במרוצת השנים הבאות נחלש השלטון הגופטי, גל שני של פלישה להודו התקיים על ידי ההונה האלכונים לאחר מותו של שליט סקנדגופטה, הם הובלו על ידי מפקד בשם טוראמנה. הוא מונה על ידי ההפתליטים למלך של ההונים האלכונים ושלט בצפון הודו בסוף המאה ה-5 ותחילת המאה ה-6, לספירה כחלק מהאימפריה ההפתליטית. טוראמנה חדר להודו דרך עמק קאבול מפנג'אב, מראג'אסטן ומקשמיר. משם הם התקדם מזרחה לאחר הכנעת אימפריית קושאן. הם הצליחו להקים שלטון עצמאי בפנג'אב (סביבות 460–515). ההונה ביססו את שליטתם בגנדהארה בחלק הצפון-מערבי של תת-היבשת ההודית בסביבות שנת 480 לספירה. משם הם התפשטו לחלקים שונים של צפון, מערב ומרכז הודו.Upendra Thakur (1967). The Hūṇas in India. Chowkhamba Prakashan. pp. 93-95. יורשו של טוראמנה, , נודע באכזריותו והרחיב את השליטה ההונית דרומה עד אזור אודישה.ההונה הקימו שלטונות מקומיים בצפון מערב הודו שהתקיימו עד אמצע המאה ה־6, הם גורשו מהודו על ידי קואליציות של שליטים הודים מקומיים, בראשם המלכים יאסודהרמן מצפון הודו, ונאראסימהגופטה כנראה מלך מגדהה, במאה ה-6.
 האוכלוסיות המקומיות תחת שלטון ההפתליטים 
ההפתליטים שלטו על עמים שונים שרבים מהם היו כנראה ממוצא איראני, דוברי שפה איראנית. מספר ערים, כגון בלח', קובדיאן ואולי גם סמרקנד, הורשו לשלוח שגרירויות אזוריות לסין בזמן שהיו תחת שליטת ההפתליטית. קיימת הערכה שהאוכלוסייה המקומית בנאות המדבר המרכזי בטוכריסטן ובמערב טורקסטן, במהלך התקופה, מנתה מאות אלפים בכל אחד, בעוד שבנווה המדבר מרכזי באגן טארים האוכלוסייה נעה סביב עשרות אלפים.ממוזער|מפת האימפריה ההפתליטית בערך בשנת 500|313x313px
 לסיכום: גבולות האימפריה ההפתליטית באמצע המאה ה-6 
ההפתליטים הקימו אימפריה גדולה, עד שהובסו על ידי הטורקים והסאסאנים במחצית השנייה של המאה ה-6 מוקד שליטתם היה:
צפון: דזונגריה ואגן טארים (צפון-מערב סין של ימינו)
 מערב: סוגדיאנה (אוזבקיסטן וטג'יקיסטן)
 דרום: טוכריסטן (צפון אפגניסטן), עד למורדות הצפוניים של ההינדו-כוש, ההפתליטית לא חצו את הרי ההינדו-כוש.
 מזרח: גבול לא ברור, אך לא חצה את אגן טארים

הם היו קונפדרציה שבטית נוודית, שהתבססה בעיקר לאורך דרך המשי, והשפעתם הייתה אזורית.

 סוף האימפריה (560–565 לספירה) 
ממוזער|נסיכויות הפתליטיות בשנים 557–625
בשנת 552, הגקטורקים השתלטו על מונגוליה, יצרו את הח'אנות הטורקי הראשון, וב-558 הגיעו לוולגה. החל מסביבות שנת 560, הטורקים של הח'אנות הטורקי הראשון השתלטו על אזורי טורפן וקוצ'ה, ובעזרת ברית עם האימפריה הסאסאנית, שמשו כלי בנפילת האימפריה ההפתליטית.Hiyama, Satomi (2015). "Reflection on the Geopolitical Context of the Silk Road in the First and Second Indo-Iranian Style Wall Paintings in Kucha". Silk Road – Meditations: 2015 International Conference on the Kizil Cave Paintings, Collection of Research Papers. p. 81.

בסביבות 555–557 הטורקים מהח'אנות הטורקי הראשון והסאסאנים תחת ח'וסרו הראשון חברו נגד ההפתליטים והביסו אותם לאחר קרב בן שמונה ימים ליד קרשי (קרב גול-זריון, תאריך משוער 557. ישנן דעות שונות, ביחס לתאריך המדויק של הקרב: 557, 558–561, 557–563, 557–561, 560–563, 565)ממוזער|מטבע הפתליטי של נסיכות צ'אגאניאן, לאחר נפילת האימפריה ההפתליטית, עם מלך ומלכה מוכתרים, בסגנון ביזנטי, בסביבות 550–650 לספירה. 

לאחר התבוסה נסוגו ההפתליטים לבאקטריה והחליפו את המלך גטפר בפאגניש, שהיה נסיך הפתליטי, שליט צ'אגניאן (אזור הממוקם על הגדה הימנית של נהר האוקסוס, דרומית לסמרקנד, היה נסיכות באמצע המאה ה-6). במקור הוא היה כפוף למלך ההפתליטי ובהמשך, בשנת 560 לערך, הפך לווסאל של האימפריה הסאסאנית.

אירועים אלה שמו קץ לאימפריה ההפתליטית.

 פיצול לנסיכויות הפתליטיות (560–710 לספירה) 
האימפריה ההפתליטית, התפצלה לנסיכויות עצמאיות למחצה. הנסיכויות העלו מיסים לסאסאנים או לטורקים, בהתאם למצב הצבאי בשטח.
ממוזער|שרידי מבצר הפתליטי בבמיאן.
האזור סביב האוקסוס בבאקטריה, הכיל מספר רב של נסיכויות הפתליטיות. נמצאה סדרה של טירות הפתליטיות גם בדרך לבמיאן, ונקרופוליסים קורגניים (צורת קבורה אופיינית למרכז אסיה המתבטאת בתלולית עפר מעל קבר בודד המכיל גם כלים וחפצים). נרחבים של הפתליטים שנחפרו בכל רחבי האזור.

הסאסאנים והטורקים סימנו גבול לאזורי ההשפעה שלהם לאורך נהר אוקסוס, והנסיכיות ההפתליטיות תפקדו כאזורי חיץ בין שתי האימפריות. אבל כאשר ההפתליטים בחרו בפאגניש כמלך צ'אגניאן, ח'וסרו הראשון חצה את האוקסוס והיטיל על נסיכויות צ'אגניאן וחוטן מיסים.

 מרידות ופשיטות לתוך האימפריה הסאסאנית (579–610 לספירה) 
לאחר מותו של ח'וסרו הראשון בשנת 579, ההפתליטים מטוכאריסטן ומחוטן ניצלו את המצב כדי למרוד בסאסאנים, אך מאמציהם נכשלו על ידי הטורקים.  בסביבות שנת 581, החלק המערבי של הח'אנות הטורקי הראשון נפרד והפך לח'אנות הטורקי המערבי. בשנת 588, החלה המלחמה הפרסו-טורקית הראשונה, לאחר פלישת הח'אן הטורקי (הידוע במקורות הפרסיים כסבאח/סבא), יחד עם נתיניו ההפתליטים, לשטחים הסאסאניים מדרום לאוקסוס, שם הם תקפו והביסו את החיילים הסאסאניים שהוצבו בבלח', ולאחר מכן המשיכו לכבוש את העיר בנוסף את הערים טלאקאן, באדגיס והראת. הם נהדפו לבסוף על ידי הסאסאנים בשנת 588.ממוזער|טמגה הפטליתית|180x180 פיקסלים
בסביבות שנת 600 לספירה, פשטו ההפתליטים על האימפריה הסאסאנית והגיעו עד איספהאן שבמרכז איראן. הם הנפיקו מטבעות רבים המחקים את מטבעותיו של ח'וסרו השני, והוסיפו בפני המטבע חתימה הפטליתית בסוגודית ואת סמל הטמגה.

בסביבות 616/617 לספירה פשטו הגוקטורקים וההפתליטים על האימפריה הסאסאנית, והגיעו למחוז איספהאן. ח'וסרו השני, בעזרת נסיכים פרסיים, הדף את ההפתליטים ובזז את אזורי השליטה שלהם במזרח ח'וראסאן.

 השתלטות הטורקים המערביים (625 לספירה) 
ימין|ממוזער|שגריר צ'אגאניאן מבקר את המלך ורקומן מסמרקנד 648–651 לספירה. ציורי קיר אפרסיאב, סמרקנד.|391x391 פיקסליםמשנת 625 לספירה, נכבש שטחם של ההפתליטים, מטוכריסטן ועד קאבוליסטן, על ידי הח'אנות הטורקית המערבית, שיצרו ישות שנשלטה על ידי אצילים טורקים מערביים, טוכרה יבגו . (זו היו שושלת של מלכי משנה של הח'אנות הטורקית המערבית, בעלי התואר "יבגוס", ששלטו משנת 625 לספירה מדרום לנהר אוקסוס, באזור טוכריסטן ומעבר לו. מורשתם הורחבה לדרום-מזרח עד המאה ה-9 לספירה).

בסביבות שנת 650 לספירה, במהלך הכיבוש הערבי של האימפריה הסאסאנית, ניסה שליט האימפריה הסאסאנית יזדגרד השלישי להתארגן מחדש ולאסוף כוחות סביב טוכריסטן. לאחר תבוסתו לערבים בקרב ניהאוונד (642 לספירה) הוא קיווה להיעזר בטורקים. יזדגרד נתמך בתחילה על ידי נסיכות צ'אגאניאן ההפתליטית, ששלחה לו כוחות סיוע נגד הערבים. אך כאשר יזדגרד הגיע למרב (בטורקמניסטן של היום) הוא דרש מס מהמפקד הצבאי העצמאי, הממונה על שמירת ההגנה על מחוז הגבול (המרזבן של מרב), בכך איבד את תמיכתו והפך אותו לבעל ברית של השליט ההפתליטי של באדגיס, נזאק טרקאן, והם תקפו את יזדגרד והביסו אותו בשנת 651. יזדגרד השלישי ניצל אך נרצח באזור מרב זמן קצר לאחר מכן, והערבים הצליחו לכבוש אות העיר מרב באותה שנה.

בשנת 651 פלשו הערבים לח'וראסאן, ועד שנת 652 הם כבשו את רוב ערי צפון טוכריסטן, כולל בלח', והנסיכויות ההפתלטיות נאלצו לשלם מס ולקבל חילות חיל מצב ערביים בשטחן.

בשנת 654, בני השושלת הקארינית, הפרסית, בפיקודו של קארין, יחד עם הפתליטים בפיקודו של נזאק טרקאן, ערכו התקוממות נגד הערבים. המרד התפשט בהראת, באדגיס ובקוהיסטן, ובהמשך אף הצליחו להדוף את הערבים מנישאפור ומבלח'. אולם הערבים בהנהגתו של עבדאללה בן אמיר הצליחו להביס אותם ולהרוג את קארין.

בכתבים סיניים משנת 659, נזכרים "הפתליטים טרקאנים" (כנראה קשורים לנזאק טרקאן), כחלק מהשליטים בטוכריסטן שנותרו כפופים לאימפריה הסינית, ועירם העיקרית הייתה הואולו (כיום מזאר-א שריף, אפגניסטן).

העיר מרב הפכה לבסיס של הערבים לפעילות התרחבותם למרכז אסיה.

הערבים נחלשו במהלך מלחמת האזרחים בת ארבע השנים שהובילה להקמת הח'ליפות האומיית בשנת 661, אך הם הצליחו להמשיך בהתפשטותם לאחר מכן.

 מרד ההפתליטים נגד הח'ליפות האומיית (689–710 לספירה) 
ממוזער| העתק הפתליטי של מטבע סאסאני-ערבי של עבד אללה בן ח'זים מתוארך לשנת ההיג'רה 69 (688 לספירה). בשוליים: סימן הפתליטי עם ראש מוכתר וטמגה.
בסביבות שנת 689 לספירה, השליט ההפתליטי של באדג'יס והמורד הערבי מוסא בן עבד אללה בן ח'זים, בנו של מושל ח'וראסאן עבד אללה בן ח'זים אל-סולאמי, כרתו ברית נגד הח'ליפות האומיית.ההפתליטים ובעלי בריתם כבשו את תרמז בשנת 689, הדפו את הערבים וכבשו את כל אזור ח'וראסאן לתקופה קצרה. הם קבעו את תרמז כבירתם, שתוארה על ידי הערבים כ"מטה ההפתליטים" (דאר ממלקאת אל-חיאתלה). ערביי הח'ליפות האומיית תחת יזיד בן אל-מוהלב כבשו מחדש את תרמז בשנת 704.נזאק טרקן, שליט ההפתליטים של באדג'יס, הוביל מרד חדש בשנת 709 בתמיכת נסיכויות אחרות ובתמיכת השליט הנומינלי, טוכרה יבגו מטוכריסטן. בשנת 710, הצליח  לבסס מחדש את השליטה המוסלמית על טוכריסטן ולכד את נזאק טרקן, שהוצא להורג בהוראת אל-חג'אג', למרות הבטחות לחנינה, היבגו הוגלה לדמשק והוחזק שם כבן ערובה.

 צבא ונשק 
ההפתליטים נחשבו לכוח צבאי רב עוצמה. בהתאם למקורות, הנשק העיקרי שלהם היה הקשת, המכה או החרב. אם לשפוט לפי הישגיהם הצבאיים, כנראה היה להם חיל פרשים חזק. בפרס פחדו מהם:

חוקרים טוענים שעיצובים "הוניים" בכלי נשק השפיעו על עיצובים סאסאניים במהלך המאה ה-6–7 לספירה, רגע לפני הפלישות האסלאמיות. הסאסאנים אימצו עיצובים נוודיים הוניים עבור חרבות ברזל ישרות ועבור נדניהם מצופי הזהב. זה נכון במיוחד לגבי עיצוב תלייה בעל שתי רצועות, שבו רצועות באורכים שונים חוברו לבליטה בצורת P על הנדן, כך שניתן היה להחזיק את החרב הצידה, מה שמקל על שליפתה, במיוחד כשרוכבים על סוס. מחשיבים את מערכת התלייה הדו-נקודתית לחרבות כשיטה שהוצגה על ידי ההפתליטים במרכז אסיה ובאימפריה הסאסאנית בשטחים שבשליטתם. היא מסמנת את השפעתם. הדוגמה הראשונה לחרב בעלת שתי תליות באמנות הסאסאנית מופיעה בתבליט של טאק בוסטאן מתקופת ח'וסרו השני (590–628 לספירה), ויש הסברה כי אומצה בעקבות ההפתליטים.
מרכז|ממוזער|חרב ונדן סאסאניים שמקורם בעיצובי תלייה "הוניים" בעלי שתי רצועות, האימפריה הסאסאנית, המאה ה-7 לספירה.|400x400 פיקסלים

חרבות בעלות תלייה של שתי רצועות ועיטורי , כפי שנמצאו בציורים של פנג'יקנט וקיזיל ובחפירות ארכאולוגיות, עשויות להיות גרסאות של הפגיונות שיוצרו בהשפעת ההפתליטים. כלי נשק עם עיצובים הוניים מתוארים ב"מערת הציירים" במערות קיזיל, בציור קיר המציג לוחמים בעלי שריון ומתוארך למאה ה-5 לספירה. למגיני החרבות שלהם יש עיצובים הוניים אופייניים של צורות מלבניות או אליפטיות עם עיטורי קלואזונה.

קסדות למלר זכו לפופולריות גם בקרב נוודי הערבה, ואומצו על ידי האימפריה הסאסאנית כאשר השתלטו על שטחי ההפתליטים לשעבר. קסדה מסוג זה מופיעה בפסלים על כותרות עמודים טאק בוסתן ובביסוטון, ועל מטבעות ענהיטה של ח'וסרו השני (590–628 לספירה).

 דת ואורח חיים 
 דת 
ההפתליטים לא הותירו מקורות כתובים בשפתם, אך מן העדויות הארכאולוגיות והמקורות הסיניים, הפרסיים וההודיים ניתן לשחזר קווים כלליים של דתם ותרבותם. מבחינה דתית, נראה כי ההפתליטים סיגלו לעצמם מגוון של מסורות איראניות ובודהיסטיות. לדברי ההיסטוריון אנדרה וינק, "...בשלטון ההפתליטי הבודהיזם היה דומיננטי אך היה גם משקע דתי של זורואסטריות ומניכאיזם " באזורי טוכאריסטן ובקטריה, נתגלו מטבעות עם דימויים זורואסטרים לצד סמליות הינדואית ובודהיסטית, דבר המעיד על סובלנות דתית או סינקרטיזם דתי שהתפתח בקרב האליטה השלטת.

מקורות סינים טענו שההפתליטים סגדו ל'אלים זרים", ל'שדים'" ל'אל השמים" או ל"אל האש". סונג יון, נזיר בודהיסטי סיני, ביקר בשטחי ההפתליטים בשנת 540 ותיאר את האנשים, לבושם, הליכי בית המשפט והמסורות העממיות שלהם. הוא ציין שההפתליטים לא הכירו בדת הבודהיסטית ושהם הטיפו לאלים מדומים, ושהם הרגו בעלי חיים למען בשרם. הוא דווח כי חלק מההפתליטים הרסו לעיתים קרובות מנזרים בודהיסטיים, אך אלה נבנו מחדש על ידי אחרים.

בחלק מן המקורות הסיניים ההפתליטים מצטיירים כרודפי הבודהיזם מצד אחד, מאידך, מתוארים כמי שהיו מושפעים מהבודהיזם המאוחר, אך אין עדות ברורה לאימוץ רשמי של הבודהיזם כדת ממלכתית.

לדברי שואנדזאנג, עולה לרגל סיני שהיה השלישי שביקר באותם אזורים כמו סונג יון כ-100 שנה מאוחר יותר, טען שבבירת צ'אגאניאן היו חמישה מנזרים בודהיסטיים. בבלח' היו כ-100 מנזרים בודהיסטיים ו-30,000 נזירים ומחוץ לעיירה היה מנזר בודהיסטי גדול.

בקרב ההפתליטים היו גם נוצרים עד אמצע המאה ה-6, אם כי לא ידוע דבר על האופן שבו הם התנצרו. בשנת 549, הם שלחו משלחת לאבא הראשון (הפטריארך של  552 - 540, בבקשה למנות כומר שנבחר על ידם לבישוף שלהם ושהפטריארך ביצע.הבישוף החדש היה כפוף לפטריארך ולמלך הסאסאנים, ח'וסרו הראשון. מושב הבישופות אינו ידוע, אך ייתכן שזה היה באדגיס, שהבישוף שלה, גבריאל, שלח נציג לסינוד של הפטריארך אישויאב הראשון בשנת 585. נוכחותה של הכנסייה בקרב ההפתליטים אפשרה להם להרחיב את עבודתם המיסיונרית ברחבי האוקסוס.

לסיכום, באימפריה ההפתליטית היו מספר דתות: בודהיזם, זורואסטריזם, נצרות (ביסודו של דבר נסטוריאניזם), מניכאיזם, הינדואיזם, כמו גם השקפות פגאניות (פולחן השמיים, פולחן האש). ההפתליטים החזיקו בהשקפות דתיות שונות. קשה לומר אם אחת הדת שלטה, בגלל האופי הבלתי ברור של המקורות. נראה כי דתות שונות התקיימו במקביל וסובלנות דתית אפיינה את האימפריה ההפתליטית.

 אורח חיים 
תיאוריות שונות נבנו לגבי ההפתליטים: נאמר שהם מתרגלים פוליאנדריה ועיוות גולגולתי מלאכותי. הגוקטורקים סיפרו לביזנטיים שהם הקיפו ערים בחומות. מקורות סינים אחדים אמרו שלא היו להם ערים והם גרו באוהלים. חוקרים, מנסים לפתור את הסתירה במקורות, באומרם שהם היו נוודים שהתיישבו בערים שכבשו.
 צאצאים אתניים אפשריים 
קיימות מספר קבוצות המשויכים על ידי החוקרים כצאצאים של ההפתליטים.ממוזער| מטבע של טגין שאה, שכינה את עצמו " אילטאבר (תת-מלך) של הח'לאג'", מתוארך לשנת 728 לספירה, על פי דגם הפתליטי, המחקה את המלך הסאסאני פרוז הראשון (438-457). פנים: כתר עם קלשון וראש אריה. כתובת מסביב: sri-hitivira kharalava parame – svara sri sahi tiginadeva karita ("הוד מעלתו, אילטאבר מח'לאג', עובד האל העליון, הוד מעלתו המלך, האל האלוהי טגין טבע את המטבע הזה"). בפנים, כתובת בקטרית: σρι Ϸανο Sri Shaho (הוד מעלתו המלך").|250x250 פיקסלים
 אווארים: הועלו הצעות לפיהן האווארים הפאנוניים היו הפתליטים שהגיעו לאירופה לאחר קריסתם בשנת 557 לספירה, אך ממצא זה אינו נתמך כראוי על ידי מקורות ארכאולוגיים או כתובים.
 פשטונים: ייתכן שההפתליטים תרמו להתפתחות העדתיות (אתנוגנזה) של הפשטונים. על פי היסטוריונים סובייטיים שחקרו את תולדות אפגניסטן, קבעו שהפשטונים החלו כאיחוד של שבטים מזרח איראניים, והפכו לשכבה האתנית הראשונית של האתנוגנזה הפשטונית מאמצע האלף הראשון לספירה, וקשורים לפירוק הקונפדרציה ההפתליטית. מקורות נוספים קבעו שצאצאי ההפתליטים הם פשטונים.
 פשטונים דוראניים מאפגניסטן נקראו "עבדאלי" לפני 1747. ישנם בלשנים והיסטוריונים הסוברים שהשם השבטי שלהם, עבדאלי, עשוי להיות קשור להפתליטים. לאחר קריסת הקונפדרציה ההפתליטית, הם כנראה נטמעו באוכלוסיות מקומיות שונות, העבדאלי עשויים להיות אחד השבטים ממוצא הפתליטי. עבדאלי הוא שם חלופי לאנשי איינו, (שבט ממוצא טורקי השוכן באזור צ'אגאניאן בסין). ניתן למצוא כמה אלמנטים עבדאליים גם בהרכבים מוזיקליים של אזרבייג'נים, טורקמנים, קזחים, אוזבקים-לוקאים, טורקים ווולגה-בולגרים.
 אנשי ח'לאג' (קבוצה אתנית איראנית): מוזכרים לראשונה במאות ה-7–9 באזור ע'זני, קלטי גילג'י (בירת נפת קלאת שבמחוז זאבול שבאפגניסטן), ואזור זבוליסטן (אזור בדרום אפגניסטן המתאים לזאבול ולע'זני של ימינו). שפתם הייתה טורקית ח'לאג'ית. המשורר מוחמד אבן אחמד אל-ח'וואריזמי הזכיר אותם כשארית שבט הפתליטי. עם זאת, ישנם חוקרים הטוענים שחסרות עדויות ארכאולוגיות להיותם יורשיהם של ההפתליטים, בעוד שלפי אחרים, הח'לאג' היו "אולי קשורים רק פוליטית להפתליטים". חלקם עברו מאוחר יותר תהליך של שינוי תרבותי או לשוני שבו הם הסתגלו להשפעה פשטונית ולאחר מכן הפכו לשבט הפשטוני גילג'י.
 קאנג'ינה: שבט סאקה המקושר לקומיג'ים ההודו-איראניים והשתלב עם ההפתליטים. ייתכן שהקנג'ינים עברו טורקיזציה מאוחר יותר, שכן אל-ח'וואריזמי כינה אותם "קאנג'ינה טורקים".
 קרלוקים: דווחו כיושבי ע'זני וזבוליסטן, (אפגניסטן של ימינו), במאה השלוש עשרה. גאוגרפים מוסלמים רבים זיהו את "הקרלוקים" כח'לאג' עקב בלבול, מכיוון ששני השמות היו דומים ושתי הקבוצות הללו התגוררו זו בסמוך לזו.

 ראו גם
 היסטוריה של אפגניסטן
 אנשי הונה
 הונים אלכונים
 אימפריית קושאן
 פסלי בודהה בבמיאן
 ממלכת גופטה

 לקריאה נוספת 
 Mark Dickens (2018) Hephthalites (White Huns, Abdelai, Hayatila, Hua)




 קישורים חיצוניים 

 "השם האתני אפר בכתובות הטורקיות של המאה השמינית. כתבי יד ארמניים" ד"ר מחמט טזקאן.
 האנתרופולוגיה של יאנדה (סינית) pdf
 The Silkroad Foundation
 אנציקלופדיה של קולומביה: הפתליטים
 מטבעות הפתליטיים
 ההפתליטים של מרכז אסיה - מאת ריצ'רד הלי (מאמר ארוך עם ציר זמן)
 רשומות הרלוונטיות להפתליטים ביצירות היסטוריות סיניות עתיקות, שנאספו על ידי Yu Taishan (2016).

 הכיבוש הערבי של איראן

 הערות שוליים

קטגוריה:מרכז אסיה
קטגוריה:הונים
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
קטגוריה:אימפריות
קטגוריה:ממלכות הודו
קטגוריה:פקיסטן: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:אוזבקיסטן: היסטוריה
קטגוריה:איראן: אזורים היסטוריים
קטגוריה:אסיה: היסטוריה לפי מדינה לשעבר
קטגוריה:אסיה: היסטוריה