אישה צעירה מאכילה תוכי

אישה צעירה מאכילה תוכי (בהולנדית: Jonge vrouw die een papegaai voert) הוא ציור שמן על לוח עץ מאת הצייר ההולנדי פרנס ואן מיריס , שנוצר בשנת 1663.

תיאור היצירה

הציור מתאר אישה צעירה לבושת בגדים מהודרים, היושבת בחדר חשוך למחצה, ומאכילה תוכי אפרפר היושב על כן מעץ מגולף. על ברכיה מונחת כרית מחטים, ועל אחת מאצבעותיה טבעת אצבעון, המלמדים על כך שהאכילה קטעה את מלאכת הרקמה שלה. תוכים גודלו כחיות מחמד במאה ה־17, ואן מיריס שילב אותם גם ביצירות אחרות. לעיתים שימש התוכי סמל לטוהר או לאיפוק מיני, ולעיתים לסגולות של כושר ביטוי וחריצות בלימוד. כך למשל, בחיבורו של יאקוב קץ משנת 1625 מופיעה אישה אוחזת בתוכי ומייצגת את התשוקה ללמוד. בציור זה, מלאכת הרקמה, הנחשבת אף היא לסמל תכונות מוסריות, מדגישה את משמעותו הסמלית של התוכי ומרמזת על חינוך נאות. האישה המצוירת דומה לאשת האמן, קונרה ואן דר קוק. ציור מאת חבריאל מטסו, ובו אישה רוקמת ולצידה תוכי, משקף השפעה ישירה של יצירה זו.

טכניקה וסגנון

הציור מדגים את שליטתו המרשימה של ואן מיריס בטכניקה זעירה ומעודנת. המרקמים של הסאטן, הקטיפה והפרווה מוצגים בדיוק רב, והברק שעל הבד האדום נוצר בקווים לבנים דקים ושכבות שקופות. פני האישה צוירו בעידון כה רב, עד שפעולת המכחול אינה ניכרת כלל. ההישג הזה נבע מעבודה מדורגת, שכללה שכבות רבות גם בתת־הציור וגם בגמר.

עותקים והשפעה
250px|ממוזער|שמאל| "אישה תופרת, עם תוכי" מאת חבריאל מטסו. הציור מושפע מ"אישה צעירה מאכילה תוכי" של פרנס ואן מיריס, ומשמר את המוטיב של הרקמה והתוכי כסמל לחינוך וחריצות.
בעבר נשא הציור חתימה ותאריך, אך אלו הוסרו במהלך ניקוי שנעשה ב־2009 - תופעה מוכרת ביצירותיו של ואן מיריס. גרסה לא חתומה, המצוירת על גבי לוח נחושת ונמצאת בלונדון, נחשבה זמן רב לעותק מקורי. עם זאת, לאחר שהוצגה לצד המקור בתערוכה בשנת 2010, הבחינו המבקרים בהבדלים עדינים בעיבוד המרקמים, דבר המרמז כי מדובר ביצירה של תלמיד מסדנתו של ואן מיריס. שאלת קיומן של גרסאות חתומות נוספות בידי האמן עצמו נותרה פתוחה.

הפופולריות של הציור ניכרת לא רק במספר העותקים שנעשו בעקבותיו, אלא גם בהשפעתו על ציירים בני הזמן. חריט דאו, מורו של ואן מיריס, חזר לנושא של אישה עם תוכי רק לאחר ציורו של תלמידו. גם אמנים כמו יאן ורמיר וחבריאל מטסו שאבו השראה מסגנונו ומהרכביו.

תולדות הבעלות

הציור היה בעבר אחד משיאי האוסף של האלקטורים מבוואריה, וכנראה נרכש בידי מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה. מ־1748 הוצג בארמון שלייסהיים באוברשלייסהיים, ולאחר מכן עבר להופגרטנגלרי במינכן ולבסוף הוצג בגלריה הפינקוטק הישן החל מ־1836. במאה ה־19 ירדה קרנו של ואן מיריס, בשל התפיסה החדשה שציור צריך לשקף את סגנונו האישי של האמן. לאחר המצאת הצילום, דיוק חיקוי המציאות נחשב לאחיזת עיניים ולא לאידיאל אמנותי. כמה מוזיאונים בגרמניה מכרו באותן שנים יצירות פיינשילדר, ובהן גם ציור זה, שנמכר ב־1936. לאחר המלחמה נרכש על ידי צ'ארלס דאנלאפ מפילדלפיה, והועבר בירושה לאלמנתו, שמכרה אותו במכירה פומבית ב־1975. הרוכש היה הלורד הרולד סמואל, אך ציור זה לא נכלל בצוואתו. בשנת 2008 נמכר הציור שוב, ונרכש לאחר מכן עבור אוסף ליידן.

הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:בעלי חיים באמנות
קטגוריה:ציורים באוסף ליידן
קטגוריה:ציורים בפינקוטק הישן