ניבים ביידיש

הניבים של היידיש הם צורות מקומיות של היידיש, שפתם של יהודי אשכנז, שהתפתחה מ. מקובל לחלק את הניבים לשתי קבוצות עיקריות:  ו. השימוש ביידיש מערבית דעך החל מהמאה ה-18 עד שנפסק כליל, ואילו ניבים מזרחיים שונים מדוברים כיום בקהילות יהודיות מסוימות. היידיש הסטנדרטית, המקובלת כיום בעיקר בהקשרים אקדמיים, נוצרה על בסיס סטנדרטיזציה של ניבים מזרחיים מסוימים.

ממוזער|תרגום: יום טוב יהא לנושא מחזור זה לבית הכנסת. המשפט היידישאי המתוארך העתיק ביותר, מתוך מחזור וורמייזא, 1272.

 רקע 
 התיישבות היהודים בגרמניה 
יהודים ישבו באזור חבל הריין לפחות למן המאה הרביעית. בתקופה הרומית ידוע על קהילות יהודיות בקלן, טריר, מיינץ, וורמס ושפייר. אמנם, לא ידוע באיזו שפה דיברו, ועל כל פנים לא הותירו חותם של ממש ביידיש, שהתפתחה מאות שנים מאוחר יותר.

במאות התשיעית והעשירית, לכל המאוחר, החלו היהודים להקים קהילות גדולות בשטחי האימפריה הרומית הקדושה. שפתם המדוברת אינה ידועה בוודאות. מאחר שככל הנראה רובם הגיעו מצפון צרפת או צפון איטליה, סביר להניח שהם דיברו ניבים רומאניים. היהודים, שהתיישבו בעיקר באלזס ובאזור חבל הריין, נתקלו בניבים  של גרמנית עילית, ומהר מאוד החלו לדבר בניבים המקומיים עם אלמנטים לשוניים שהביאו לאזור, בעיקר ממקורות שמים ורומאנים. הניב היהודי התפתח בהתאם לצורכי התרבות האשכנזית הצעירה, וכפי שמאפיין התפתחויות רבות כאלה, הוא כלל טיפוח מודע של הבחנות לשוניות כדי להדגיש אוטונומיה תרבותית.

 ההתפשטות מזרחה 
למן המאה ה-13 החלה הגירה מאסיבית של יהודים ממרכז ומערב אירופה למזרחה. הסיבות העיקריות היו גירושי יהודים המוניים (כמו גירוש יהודי אנגליה בשנת 1290 וגירוש צרפת בשנת 1306) ופרעות ורדיפות (כמו גזירות תתנ"ו והאנטישמיות בימי המוות השחור). באופן טבעי, לאחר שאוכלוסייה מתפשטת באזור גאוגרפי גדול ונוצר נתק בין חלקיה השונים, מתפצלת שפת הדיבור שלהם לניבים שונים. כך, ככל שהאוכלוסייה האשכנזית הרחיקה יותר מזרחה השתנתה השפה יותר ויותר, ונוצר המצב הנוכחי, הנקרא 'רצף ניבים'.

 חלוקה גאוגרפית של ניבי היידיש 
 יידיש מערבית 
היידיש המערבית כוללת את הניבים שדוברו בחלקים המערביים והמרכזיים של מרכז אירופה. מבחינה גאוגרפית, הם תאמו בערך את אזור ההתיישבות של יהודי אשכנז שהתקיים לפני הגירתם למזרח בסוף ימי הביניים. מקובל לחלק אותה לשלושה ניבים:
 הניב הדרומי. דובר בעיקר בדרום גרמניה , אלזס-לורן ושווייץ. צורה מקומית של ניב זה, שקרובה ביותר לניבים המזרחיים, דוברה בבוהמיה, מוראביה ומערב הונגריהAlexander Beider, Origins of Yiddish Dialects, Oxford University Press, 2015. עמ' 62–65.. על קבוצה זאת נמנה הניב של יהודי עמק הסורב, שנחשב לאחד הניבים המערביים היחידים ששרד עד המאה ה-20.
 הניב המרכזי. דובר בעיקר בגרמניה התיכונה .
 הניב הצפוני. דובר בהולנד ובצפון גרמניה.

הניבים המערביים, בניגוד לניבים המזרחיים, היו קרובים מאוד לניבים גרמניים שונים ונקיים מכל השפעה סלאבית, משום שנשארו בתחום השפות הגרמאניות. מאפיין ייחודי נוסף של הקבוצה הזאת הוא העקבות הרומאניים, שרידים לשפה המקורית של המתיישבים היהודיים הראשונים בגרמניה, שנטשטשו מאוד בקבוצת הניבים המזרחיים.

 יידיש מזרחית 
היידיש המזרחית כוללת את הניבים שדוברו במזרח ומזרח מרכז אירופה, ומתאפיינת בהשפעה סלאבית חזקה.

יש המחלקים את היידיש המזרחית לשני ניבים עיקריים, שההבדל ביניהם ברור: הניב הדרומי (לעיתים: ניב U) והניב הצפוני (לעיתים: ניב O). הניב הדרומי כולל את הניב התיכון והניב הדרום-מזרחי, והניב הצפוני כולל את הניב הצפון-מזרחי. אמנם, החלוקה לשלושה ניבים מקובלת יותר בהקשרים רבים.
 הניב התיכון. דובר בעיקר בפולין, גליציה המערבית ואונטרלנד. צורה נפוצה של הניב הזה הפכה לניב הדומיננטי מבין ניבי היידיש לאחר השואה, ולכן הוא מוכר כיום בעיקר כיידיש החסידית, בעיקר בגלל הדוברים העיקריים של הניב במדינת ישראל.
 הניב הדרום-מזרחי. דובר בעיקר בגליציה המזרחית, מזרח אוקראינה ורומניה (כולל בוקובינה, בסרביה ומולדובה). מדובר כיום, עם השפעות חזקות מהניב התיכון, במספר חצרות חסידיות. ההבדל בינו לבין הניב התיכון הוא בעיקר באופן ההגייה ופחות בתחביר ואוצר המילים, אם כי עדיין ישנם הבדלים מינוריים ביניהם גם בתחומים אלו.

 הניב הצפון-מזרחי (יידיש ליטאית). דובר בעיקר במדינות הבלטיות, בבלארוס, בחלקים מצפון פולין ומצפון אוקראינה ובקהילה האשכנזית של ירושלים ביישוב הישן. זהו הניב של יהדות ליטא ההיסטורית. כיום מדובר בקרב חוגים חרדיים מסוימים, כמו העדה החרדית. לניב זה תתי-ניבים רבים, וחלקם אף שונים משמעותית מצורותיו הנפוצות, כמו זה שדובר בקורלנד, שנחשב לעיתים כניב נפרד של היידיש המזרחית. תת-ניב נוסף הוא היידיש האירלנדית, שדובר בפי יהודי אירלנד, שמוצאם בעיקר מליטא. לניב זה השפעות איריות רבות.

 ניבים מלאכותיים 
 יידיש סטנדרטית 
יידיש סטנדרטית היא צורה מוסכמת ומאוחדת של שפת היידיש, שפותחה על ידי ייווא בשנות ה-30 של המאה ה-20 במטרה לשמש כאמצעי תקשורת שייגשר על ההבדלים בין הניביים המרובים של היידיש המדוברת. משמשת בחינוך, באקדמיה, בספרות מודרנית ובתקשורת כללית. היא מורכבת מסטנדרטיזציה  של הניב הצפון-מזרחי בשילוב ניבים מזרחיים אחרים.

על אף שאומצה על ידי המוסדות האקדמיים והתרבותיים, לא השפיעה באופן משמעותי על ניבי היידיש המדוברים בקרב הקהילות החרדיות והחסידיות, ולאחר דעיכת היידישיזם משמשת בעיקר ככלי המרכזי ללמידת יידיש כשפה שנייה באוניברסיטאות ובמרכזי תרבות יידיש ברחבי העולם.

 יידיש בימתית 
יידיש בימתית הייתה צורה סטנדרטית של היידיש ששימשה בתיאטרון היידישאי. בשונה מהיידיש הקבועה, שנוצרה כצורה אחידה ואקדמית למטרות לימוד וכתיבה, היידיש הבימתית נועדה לשרת את צורכי התיאטרון – להיות מובנת לקהל גדול המורכב מדוברי יידיש מניבים שונים, ולאפשר העברת רגשות ומצבים בדרך חיה ומשכנעת על הבמה. עם דעיכת התיאטרון היידישאי הגדול לאחר השואה, לא נעשה עוד שימוש בניב.

 הניבים המדוברים כיום 
 ניבי היידיש המזרחית 
ניבי היידיש המדוברים כיום שייכים לקבוצה המזרחית. הכתיב המקובל של היידיש  מבוסס בעיקר על הגיית הניב הצפון מזרחי, ונמצא כיום בשימוש, בווריאציות שונות, בקרב רוב דוברי היידיש. הניבים העיקריים המדוברים כיום הם הניב התיכון והניב הצפון-מזרחי:
 הניב התיכון: מכונה לעיתים 'יידיש חסידית', בעקבות העובדה שרוב דובריו כיום משתייכים לתנועת החסידות, אם כי מבחינה היסטורית אין לו שייכות לזרם דתי מסוים. בחסידויות מסוימות ישנה השפעה מועטת של הניב הדרום מזרחי, בעיקר אצל אלו שמוצאן מאזור הדיבור שלו.
 הניב הצפון-מזרחי: מדובר כיום בעיקר בקהילות ההמשך של היישוב הישן בירושלים ובית שמש, כמו העדה החרדית, וכן בקרב יוצאי יהדות ליטא.

שאר הניבים ותתי-הניבים המזרחיים נכחדו לאחר מלחמת העולם השנייה.

 דעיכת היידיש המערבית והיכחדותה 
למן המאה ה-18 ואילך, פחת השימוש בניבים המערביים, שהוחלפו בעיקר בגרמנית והולנדית. בין היתר, תקופת הנאורות והתפשטות ההשכלה במערב אירופה הובילו לתפיסה שהיידיש היא שפה גרועה. לפיכך, עד לתחיית הלשון העברית כבר לא שימשה היידיש המערבית אלא רק כשפתם של "חוגי משפחה אינטימיים או קבוצות מסחר מגובשות"Sol Liptzin: A History of Yiddish Literature. Jonathan David Publishers, Middle Village, NY, 1972, .. לעומת זאת, במזרח אירופה, שם המשיכו היהודים לחיות בנפרד ולא ניתן להם חופש רב, המשיכה היידיש להיות השפה הדומיננטית. כך, בערב מלחמת העולם השנייה, היו בין 11 ל-13 מיליון דוברי יידישNeil G. Jacobs: Yiddish. A Linguistic Introduction. Cambridge University Press, Cambridge 2005, ., אך רק חלק קטן מהם דיבר בניבים מערביים.

לפי דיווחים מסוימים יש כיום קצת יותר מ-5,000 דוברים ניבים מערביים, אך נתונים אלו אינם מאושרים בספרות המקצועיתLea Schäfer: Die jiddischen Varietäten in der Autobiographie A. H. Heymanns: eine Analyse ausgewählter grammatischer Phänomene. Masterarbeit im Fach Germanistische Linguistik, Philipps-Universität Marburg 2010, S. 2; וראה. auch Jürg Fleischer: Western Yiddish and Judeo-German. In: Benjamin Hary, Sarah Bunin Benor (Hrsg.): Languages in Jewish Communities, Past and Present (= Contributions to the Sociology of Language. Band 112). De Gruyter Mouton, Berlin/Boston 2018, S. 239–275.. עם זאת, בתחילת המאה ה-21 נאמר כי ישנם מספר דוברי יידיש אלזסית (צורה של הניב הדרומי, שדוברה בעיקר באלזס-לורן)ראה Jürg Fleischer: Westjiddisch in der Schweiz und Südwestdeutschland. Tonaufnahmen und Texte zum Surbtaler und Hegauer Jiddisch. Niemeyer, Tübingen 2005 (Beihefte zum Language and Culture Atlas of Ashkenazic Jewry 4), S. 1 f., 16 f..

 הגייה 
 ההבדלים בין הניבים 
ישנם הבדלים בין הניבים השונים של היידיש לפי כל ההיבטים הלשוניים: לקסיקון, פונטיקה, מורפולוגיה ותחבירKing RD (1998) On the uses of Yiddish language geography. Shofar 17: 81–89. הבדל בולט נוסף הוא הרכב חלקי השפה: מרכיב סלאבי חזק בדיאלקטים המזרחיים, שכמעט נעדר בדיאלקטים מערביים, והעלייה הניכרת במילים שמקורן בשפות רומאניות במערב.
+הבדלי הגייה בין הניבים המזרחייםהמילה ביידישתרגום לעבריתיידיש תיכונה ודרום מזרחיתיידיש צפון מזרחיתדאָס, זאָגןזה, לומרdus, zugndos, zognקוגלפשטידהkiglkuglזיַיןלהיותzahnzainקליין, צווייקטן, שתייםklayn, tsvaykleyn, tsveyברויטלחםbroytbreytשטעטטלעיירהshteytlshtetl

 דיאפונמות של הניבים 
להלן טבלת הדיאפונמות  של ניבי היידיש השונים:
 יידיש מערבית יידיש מזרחית דרומית מרכזית צפונית תיכונה דרום-מזרחית צפון-מזרחית קורלנדית סטנדרטית בימתית a a a a a/ɔ a a a a ɛ ɛ ɛ ɛ ɛ ɛ ɛ ɛ ɛ i i i/ɛ i ɨ/i i i i ɨ ɔ ɔ ɔ ɔ ɔ ɔ ɔ ɔ ɔ u u o i ɨ/i u u u ɨ oː/ɔu oː/uː oː uː/u u ɔ oː ɔ u ɛj eː ɛj aj ej ej ej ej ej iː iː iː iː i i iː i i ɔu oː ɔu ɔj ɔj ej/eu øy ɔj ɔj uː/y/yː uː uː iː i u uː u i aː aː oː uː u ɔ oː ɔ u aː aː aː aj ej ej ej ej ej aj əj ɛj aː a aj aj aj aj aː aː aː ɔj ɔj ej/eu øy ɔj ɔj ɔu əu ɔu oː/ou u/uj/ɔj ɔj/uj/eu au ɔj ɔj eː/ɛj eː/iː eː ej ej/ɨ/i ɛ eː ɛ ej

 ראו גם 
 יידיש ליטאית
 הרשות הלאומית לתרבות היידיש
 יידישיזם
 שפות יהודיות

 לקריאה נוספת 
 מאַקס וויַינריַיך, געשיכטע פון דער יידישע שפראך: באגריפן, פאקטן, מעטאדן, ייווא, ניו יורק 1973 (4 בענדער) .
 שמואל היַילע, איבערן אָנהייב פֿון אַשכנז און יידיש. אין: הירשע-דוד קאַץ (רעדאַקטאָר), אָקספֿארדער יידיש, האַרוואוד אַקאַדעמישער פֿאַרלאַג, 1: 107-114 .
 אריקה טיים, לשונה של גליקל. בתוך: חוה טורניאנסקי, גליקל: זיכרונות, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, ירושלים תשס"ו, עמ' סא-פד.

 קישורים חיצוניים 
 הרשות הלאומית לתרבות היידיש
 דיאלקטים של היידיש, באתר א מע זוכט געפינט מען 

 הערות שוליים 

קטגוריה:יידיש
יידיש