מקור שביל החלב

מקור שביל החלב (באיטלקית: Origine della Via Lattea) הוא ציור שמן על בד מאת האמן הוונציאני טינטורטו, אשר צויר בסביבות שנת 1580. היצירה נמצאת באוסף הגלריה הלאומית בלונדון, לשם הגיעה בשנת 1890. מקורו של הציור בווינה, ומשם עבר לאוספו של הקיסר רודולף השני בפראג. הציור נחתך בכשליש מגובהו המקורי, ככל הנראה סביב שנת 1727, ומה שנותר הוא חלקו העליון בלבד.

נחשב לאחת היצירות החשובות של טינטורטו בסגנון המנייריסטי המאוחר בוונציה. הקומפוזיציה האלכסונית, הקווים המעוגלים, הפוזות הדינמיות והצבעוניות הרוויה מאפיינים את יצירותיו המאוחרות. שכבות הצבע והפרטים המרובים דורשים מהצופה מבט מתמשך, והם תורמים לאפקט הדרמטי. הסצנה כולה בנויה כתנועה מתמדת של גופים וסמלים, באורח המזוהה עם טכניקת הציור התיאטרלית של טינטורטו.

תיאור היצירה
הציור מתאר את המיתוס שממנו נגזר שמה של גלקסית "שביל החלב", אשר על פי האמונה הקדומה נוצר מטיפות חלב שהתיז שדה של האלה יונו. הסצנה מתרחשת על רקע שמים כחולים עזים. האל יופיטר (זאוס), עטוי בגלימה אדומה המתנופפת ברוח, נוחת מן השמים בלוויית נשר הלופת בטפריו ברקי רעם (או סרטן, לפי פרשנות אחרת). בידיו הוא תומך בתינוק הרקולס, שנולד לו מאלקמנה, אישה בת תמותה. לצידם מופיעה האלה יונו (הרה), אשתו של יופיטר, הישנה על מצע של עננים, בדי משי ופנינים, וגופה חשוף. יופיטר מנסה להצמיד את התינוק לשדהּ של יונו, מתוך תקווה שיינק ויזכה באלמותיות. אך יונו מתעוררת ונרתעת מהיניקה, וחלב ניתז משדהּ: הזרם שפרץ כלפי מעלה יצר את שביל החלב, והטיפות שזלגו מטה השקו את האדמה ויצרו את פרחי השושן. ארבעה פוטי מרחפים סביב, אוחזים בחפצים סמליים: לפיד, חץ, רשת וקשת - המייצגים תשוקה, נישואין וארוטיקה.

הקשר מיתולוגי
הציור מבוסס על גרסה אחת של מיתוס יווני־רומי קדום. זאוס, שהתפרסם כאל רודף נשים, התחזה לבעלה של אלקמנה והוליד עמה את הרקולס. כדי להעניק לו חיי נצח, הביא אותו אל שדה של הרה בעת שישנה. כשהתעוררה ודחתה את התינוק, ניתז החלב בשני כיוונים – מעלה ומטה. גרסאות אחרות של המיתוס, כמו זו המופיעה בכתביו של היגינוס הרומי, מזהות את שביל החלב גם עם יניקה של הרמס משדה של יונו, עם תאוותו הרבה של הרקלס שפלט חלב מפיו, או עם פעולתה של אופס, שלחצה את שדהּ כדי להעניק חלב לאבן שהתחזתה לתינוק, על פי בקשתו של סטורן. המוטיב החוזר של יניקה, דחייה ופריצת חלב מופיע גם ביצירות מיתולוגיות נוספות המתארות הסברים אסטרונומיים.

פרשנות
בציור "מקור שביל החלב" הצליח טינטורטו לשלב את המיתוס הקלאסי עם סמלים מרובדים המייצגים רעיונות של תשוקה, אלמוות, תרמית וידע קוסמי. ג'ויס פלסטרס ציינה את יכולתו של טינטורטו לזהות את "הרגע הפסיכולוגי המדויק בכל דרמה", והדגישה כי הקומפוזיציה נראית "כמתפוצצת כגלגל זיקוקין", עם כוכבים נורים, גפיים מתעופפים ובדים סוחפים. מעבר לאפקט הדרמטי, מדובר ביצירה שמטשטשת את הגבולות בין מיתולוגיה, אסטרולוגיה ואלכימיה – תחומים שהיו שזורים זה בזה בתקופתו של טינטורטו.

סמליות האובייקטים המופיעים בציור מקבלת עומק נוסף על רקע השקפות התקופה. הנשר – סמל יופיטר – מחזיק בטפריו חפץ הדומה לסרטן, המזוהה כברק, מה שמעיד על זיהוי כפול: אל השמים ואל הכוח. הרשת נושאת משמעות של הונאה, בהתאם למעשה הרמיה של יופיטר כלפי יונו, כאשר ניסה להצמיד את הרקולס לשדהּ מבלי שתבחין. הפוטו נושאים סמלים ארוטיים מובהקים: לפיד התשוקה, חץ האהבה, קשת והרשת – ומציגים את הצירוף שבין כוח אלוהי לבין מיניות חומרית.

הטווס, סמלה של יונו, מבטא שלמות, יופי והדרה, אך גם מייצג בנצרות את הקדושה, הראייה הכוללת והתחייה – וכך יוצר חיבור בין מיתולוגיה פגאנית לבין קונוטציות נוצריות. הסצנה כולה נטועה בתפיסה שהייתה מקובלת בחצרו של רודולף השני, ולפיה יש זיקה עמוקה בין מבנה הקוסמוס לבין נפש האדם. הציור פונה לקהל מצומצם של משכילים הבקיאים בידע סמלי נסתר, ושפתו הסמלית מרמזת על מפת כוכבים או הורוסקופ, ולא רק על סיפור מיתולוגי.

באמצעות השילוב בין תנועה גופנית עזה, צבעים עזים וסמלים מקודדים, מעניק טינטורטו ליצירה איכות של גילוי חזותי – חזון שבו גוף נשי, תינוק יונק, כוכבים ופרחים נטמעים כולם במסגרת של סיפור בריאה שתחומיו חורגים מהשמים הפיזיים אל השאלות המטאפיזיות של התהוות ואלמוות.

סמליות
הציור כולל שורה של סמלים איקונוגרפיים הקשורים לדמויות האלים ולמשמעויות אסטרולוגיות ודתיות. הטווס מופיע כסמל של יונו, ומייצג יופי ושלמות; במסורת הנוצרית הוא מתקשר גם לקדושה, לתחייה ולהתחדשות. הנשר, סמלו של יופיטר, נושא בטפריו אובייקט המזוהה כברק או כסרטן. הרשת שמופיעה בציור מסמלת מרמה. ארבעת הפוטי המלווים את הסצנה אוחזים בחפצים סימבוליים: חץ של תשוקה, שרשרת של נישואין, רשת וקשת – סמלים הקשורים לארוטיקה ולמערכות יחסים.

250px|ממוזער|שמאל|הולדת שביל החלב, פטר פאול רובנס

"הולדת שביל החלב", ציור מאת רובנס
הציור מקור שביל החלב של טינטורטו שימש השראה ליצירה מאוחרת יותר באותו נושא, הולדת שביל החלב מאת פטר פאול רובנס, שצוירה בשנת 1637 ונמצאת כיום במוזיאון הפראדו במדריד. בשני הציורים מתוארת סצנת היניקה הכפויה של הרקולס משדה של יונו, והתוצאה הקוסמית של התזת החלב. עם זאת, טינטורטו מתמקד ברגע הדרמטי שבו יונו מתעוררת ומגיבה – והקומפוזיציה שלו מתאפיינת בתנועה סוערת, גופים מפותלים ופרישת סמלים מורכבת. בציורו של רובנס, לעומת זאת, מתבטאת גישה בולטת של אידיאליזציה גופנית וסגנון בארוקי המאופיין בגופים בשרניים ותאורה דרמטית.

תולדות הבעלות והתצוגה
הציור מקור שביל החלב נוצר תחילה בגרסה מהירה עבור תומאזו רנגונה, רופא יליד רוונה שפעל בוונציה, אשר ראה במיתוס ייצוג סמלי לסיפור חייו. לאחר מותו של רנגונה, נרכש הציור על ידי הקיסר רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, חובב אסטרולוגיה ואמנות, אשר הוצג בפניו על ידי יועצו אוטאביו סטרדה. לצורך הכללתו באוסף הקיסרי, עיבד טינטורטו מחדש את היצירה ויצר גרסה מלוטשת. הציור הוצג בארמון בפראג עד שנת 1648, אז נבזז ונלקח כשלל בידי הצבא השוודי במהלך פלישתו לעיר.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:טינטורטו
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16