תסביך יוקסטה

תסביך יוקסטה (באנגלית:Jocasta complex) מבטא התשוקה המינית של אם כלפי בנה בתחום התיאוריה פסיכואנליטית.

המונח נהגה לראשונה על ידי ריימונד דה סוסיר בשנת 1920 כאנלוגיה להיפוך הלוגי שלו בפסיכואנליזה, תסביך אדיפוס. כשהציע לו שימוש על פי דרגות תקשורת שונות. ניתן להשתמש בו כדי לכסות דרגות שונות של קשר והתמסרות, כולל דרגת אהבת אם שתלטנית אך א-מינית - דרגה נפוצה יחסית במקרה היעדרות אב.

התסביך נקרא על שם יוקסטה, מלכת תבאי שאילצה את בנה, אדיפוס, להינשא ובסופו של דבר התאבדה. תסביך יוקסטה דומה לתסביך אדיפוס, שבו לילד יש תשוקה מינית כלפי הוריו. המונח הוא מעט אקסטרפולצי, שכן בסיפור המקורי אדיפוס ויוקסטה לא היו מודעים לכך שהם אם ובן כשנישאו. השימוש בהקשרים מודרניים כרוך בידע מלא של בן על מיהי אימו.

ברכה ליכטנברג אטינגר מבקרת את התפיסה הפסיכואנליטית הקלאסית של יוקסטה, על אימהות, נשיות והמודל האדיפלי/סירוס ביחס לקשרי אם-ילד וטוענת לפגיעת תפיסה זו בקשרים אלו.

הערות שוליים

יוקסטה
קטגוריה:מיתולוגיה יוונית