החלבנית מבורדו

החלבנית מבורדו (בספרדית: La lechera de Burdeos) היא ציור שמן על בד, שהושלם בין השנים 1825 ל-1827, ונחשב בדרך כלל ליצירתו של האמן הספרדי פרנסיסקו דה גויה.

הציור נחשב לאחת מיצירותיו האחרונות של גויה, ככל הנראה הושלם שנה לפני מותו, והוא נמנה עם יצירות המופת של פועלו. בניגוד לאופיים הקודר של רבים מציוריו המאוחרים, "החלבנית מבורדו" מצטיינת ברכות, צבעוניות בהירה ואווירה רגועה, המצביעה על שלב אישי ואמנותי שונה לקראת סוף חייו. 

 מחלוקת 
למרות שהציור זוכה להערכה רבה ונחשב ליצירת מופת בקרב מבקרים והקהל הרחב, הובעו ספקות מצד היסטוריוני אמנות באשר לשאלה האם אכן מדובר ביצירה מקורית של גויה. אם הציור אכן אותנטי, סביר שמדובר בדיוקן של רוסאריו וייס , או, ככל הנראה, של אמה - לאוקדיה וייס, שטיפלה בגויה בשנותיו האחרונות. לאוקדיה הייתה לצידו בגלותו בבורדו, שם בחר להתגורר בקרב ידידים בעלי השקפות ליברליות.

טיב הקשר בין גויה ללאוקדיה אינו ידוע בוודאות, בשל היעדר תיעוד ישיר. מקורות מסוימים מתארים אותה כאחות סיעודית או כאשת משק בית, אך אחרים סבורים שהייתה גם בת זוגו — אולי המאהבת שלו — בשנות חייו האחרונות.

לאחר מותו של גויה, הוריש את הציור לבנו האחרון, חאבייר (נולד ב-1784). קשיים כלכליים שפקדו את חאבייר כשנה לאחר מכן אילצו אותו למכור את היצירה לחואן באוטיסטה דה מוגירו, קרוב משפחה רחוק. צאצאיו של מוגירו תרמו את הציור למוזיאון הפראדו בשנת 1946, ומאז הוא מוצג שם ונחשב לאחד הפריטים האהובים בגלריה – למרות הספקות המתמשכים באשר למקוריותו.

למרות ההערכה הרחבה מצד היסטוריוני אמנות והקהל הרחב, החלבנית מבורדו היא אחת היצירות של גויה שנדונה לעיתים רחוקות יחסית. ייתכן שהסיבה לכך היא תחושת ענווה טכנית או נושאית, שכן היא אינה נתפסת כשאפתנית או עוצמתית כמו רבות מיצירותיו הידועות יותר.

רוסריו וייס הפכה מאוחר יותר לציירת, ולעיתים נטען כי ייתכן שהיא זו שציירה את החלבנית מבורדו. עם זאת, בהשוואה לעבודותיה האחרות — שרובן נחשבות לבעלות אופי חובבני יחסית, כמו אלו השמורות באקדמיה המלכותית סן פרננדו — הסברה הזו נחשבת לבלתי סבירה במידה רבה.

קיימת גם טענה לפיה רוסאריו הייתה בתו הבלתי חוקית של גויה, אך טענה זו אינה מגובה בראיות ממשיות. ההנחה הזו נחלשת עוד יותר לאור העובדה שבאותה תקופה לאוקדיה וייס עדיין התגוררה עם בעלה, מה שהופך את האפשרות לקשר אינטימי בינה לבין גויה לבלתי סבירה מבחינה היסטורית.

 פרשנות 
למרות שאינה אחת מיצירותיו המפורסמות ביותר, "החלבנית מבורדו" נחשבת למופת טכני ולבין היצירות המעודנות והמרשימות ביותר של גויה. הציור מציג צעירה עטופה בשאל בהיר, שלפי עדות היסטורית במכתב ששלח לאנדרו פרננדס דה מוראטין לחואן אנטוניו מלון, היה ככל הנראה רכישה אישית של גויה עצמו. הדמות משדרת שלווה, רוך ופשטות, המשתקפים בטיפול הרגיש באור, בצבע ובמרקם. זוהי גם יצירתו האחרונה של גויה המתארת אישה – פורטרט נשי שסוגר את חייו האמנותיים, ומתאפיין בנימה אינטימית ושקטה, שונה בתכלית מהביקורתיות והאימה שאפיינו את רבות מיצירותיו המאוחרות.

החלבנית מבורדו פורשה לעיתים כאודה לנעורים מפי אדם זקן המתמודד עם דעיכת גופו ובריאותו. האווירה הבהירה והרגועה של היצירה מהווה ניגוד חד לטון האפל והמטריד של "הציורים השחורים", עד כדי כך שיש שטענו שגויה כלל אינו היוצר שלה – אם כי טענה זו כמעט ואינה זוכה לתמיכה ממשית בקרב חוקרים. עם זאת, משיכות המכחול, השליטה באור, והשימוש העדין בצבעים – כל אלה מעידים על רמה גבוהה של מיומנות טכנית, תואמים לסגנונו המאוחר של גויה, ומחזקים את הסבירות שמדובר ביצירה אותנטית החותמת את חייו האמנותיים של אחד מגדולי הציירים בספרד.

בשנותיו האחרונות בבורדו, יצר גויה מספר ציורים ורישומים המתארים את חיי היומיום של אנשים פשוטים. חלק מיצירות אלה, ובהן גם החלבנית מבורדו, פורשו כביטוי לאמונה מחודשת באנושות – מעין תקווה שקטה לנוכח התערערות הגוף והעולם שסביבו. הפורטרט מתאר אישה צעירה, ככל הנראה חולבת או איכרה, היושבת בהרהור כשראשה נוטה מעט כלפי מטה. שערה מכוסה חלקית במטפחת, שאל עוטף את כתפיה, וסינר מונח על ברכיה. בצד שמאל התחתון של הציור מופיע כלי חלב - כד או קנקן - המצביע על עיסוקה היומיומי. הרקע מטושטש ונמס לצבעים מעורבבים של שמים, ופרשנויות מסוימות טוענות כי תנוחת האישה מרמזת שהיא יושבת על גב פרד, אם כי הפרד אינו נראה, וכך גם לא ידיה - מה שמותיר מקום לדמיון ולריחוף בין מציאות לפשטות אידילית.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:פרנסיסקו דה גויה
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19