הולדת ונוס (בוגרו)

הולדת ונוס (בצרפתית: La Naissance de Vénus) הוא ציור שמן מאת האמן הצרפתי ויליאם אדולף בוגרו, אשר הושלם בשנת 1879. הציור נחשב ליצירתו הידועה ביותר ולדוגמה מובהקת של האמנות האקדמית הצרפתית במאה ה-19. היצירה מוצגת כיום במוזיאון ד'אורסה בפריז.

במאה ה-19 נשלט עולם האמנות הצרפתי על ידי האקדמיה לאמנויות היפות, אשר קידמה נושאים מיתולוגיים, סגנון ריאליסטי וטכניקה מוקפדת. בוגרו היה אחד האמנים הבולטים שפעלו בחסות מוסד זה. הוא זכה להצלחה ציבורית רחבה בזכות ציוריו שעסקו בדמויות מיתולוגיות, היסטוריות ואלגוריות, תוך דגש על אסתטיקה מלוטשת.

ימין|ממוזער|391x391 פיקסלים| פרט מתוך הנימפאום, שצויר על ידי בוגרו בשנת 1878. דמותה של ונוס הוגדלה מהנימפה הזו.

נושא הציור ותיאורו
הציור מתאר את לידתה המיתולוגית של ונוס, אשר נולדה מקצף הים שנוצר לאחר שסאטורן (קרונוס) השליך את איברי מינו של אביו קאלוס (אורנוס) לים. מתוך הקצף הזה, המכונה "aphros" ביוונית, עלתה ונוס כשהיא נישאת על צדפה והגיעה אל חופי האי קיתרה.

ונוס עומדת במרכז הקומפוזיציה על צדפה גדולה, כשהיא מוקפת בים ודמויות מלוות. גופה מתואר בצורה אידיאלית לפי תפיסות היופי של התקופה, עם עור בהיר וחלק, שיער ארוך וזורם, חזה קטן, ירכיים מודגשות, ועמידה נשית מעוגלת. היא ניצבת בתנוחת קונטרה פוסטו: רגלה השמאלית נושאת את המשקל בעוד שהימנית כפופה, ופלג גופה העליון מוטה בכיוון הנגדי, מה שיוצר קו גלי המזוהה עם המסורת הקלאסית של הגוף הנשי.

בשונה מציורים קודמים של נושא זה, ובפרט הולדת ונוס של סנדרו בוטיצ'לי, דמותה של ונוס אינה מסתירה את עצמה. עמידתה פורשה על ידי מבקרים בני התקופה כבוטה ואף פרובוקטיבית, אולם במסגרת הסיפור המיתולוגי התקבל ייצוגה כחלק ממסורת אמנותית לגיטימית.

ונוס נחשבת להתגלמות היופי הנשית, ותכונות אלו מוצגות בציור. ראשה מוטה לצד אחד, והבעת פניה משקפת שהיא רגועה ונוחה עם עירומה. היא מרימה את זרועותיה, מסדרת את שערה החום, באורך הירכיים, מתנועעת באלגנטיות בצורת "S" קונטרה פוסטו, ומדגישה את קימורי גופה.

דמותה של נוגה הוגדלה מנימפה מתוך הנימפאום של בוגרו, שהושלמה בשנת 1878, שנה קודם לכן. הנימפה מעט רזה יותר, ושדיה מלאים ומעוגלים יותר. הקונטרה פוסטו של ונוס עז יותר, וגם שערה ארוך ובהיר יותר משל הנימפה, אך היא מסדרת אותו כמעט באופן זהה.

בפינה השמאלית העליונה של הציור, יש צל בין העננים. נראה שזוהי צלליתו של האמן, עם ראש, כתף, זרוע ואגרוף מורם שנראה כאילו אוחז במברשת צבע.
250px|ממוזער|שמאל|"האישה הארורה" (1859) מאת אוקטב טאסאר – דוגמה לייצוג שונה של העירום הנשי באמנות של המאה ה־19. בניגוד להולדת ונוס מאת ויליאם בוגרו, המציגה את הדמות הנשית כדמות מיתולוגית אידיאלית במסגרת אסתטית מרוסנת, טאסאר בוחר להציג סצנה ארוטית גלויה וטעונה. שתי היצירות מדגימות גישות שונות להצגת הגוף הנשי: אחת כאלגוריה של יופי טהור, והשנייה כביטוי של עונג חושני ואוטונומיה מינית.
 דמויות נלוות 
סביב ונוס מופיעות דמויות רבות מהמיתולוגיה. קופידון, בנה של ונוס, נראה יחד עם אהובתו פסיכה רוכבים על גב דולפין – סמל המזוהה עם האלה. מעליהם מעופפים שלושה-עשר פוטי החוגגים את לידתה. כמו כן נראות  נימפות הרוקדות במים, ושני קנטאורים התוקעים בקונכיות לאות לידתה של ונוס. נוכחותו של קופידון יוצרת אנכרוניזם מיתולוגי, שכן אין ייתכן שנולד לפניה, אך היא מוסיפה להעמקת הסמליות.
250px|ממוזער|ימין|בתמונה: הולדת ונוס, מאת בוטיצ'לי  היצירה של בוגרו הושווה לא אחת ליצירתו המפורסמת של סנדרו בוטיצ'לי משלהי המאה ה-15. בעוד שבוטיצ'לי מציג את ונוס מנסה לכסות את גופה בעזרת שערה וידה, בוגרו בוחר להציג את הדמות בעמידה חשופה לחלוטין. חלק מהמבקרים במאה ה-19 תיארו את תנוחתה כבלתי צנועה ואף ראוותנית. שתי היצירות נחשבות לנקודות שיא בייצוג ונוס באמנות המערב – האחת ברנסאנס האיטלקי, והשנייה באקדמיזם הצרפתי של המאה ה-19 – ושתיהן מתמקדות ביופי, חושניות ודרמה.

 העירום המיתולוגי 
ונוס משמשת לאורך ההיסטוריה האמנותית כנושא לגיטימי לעירום נשי. כנציגה של מיתוס עתיק ושל יופי נשי אידיאלי, היא איפשרה לאמנים כמו בוגרו לעסוק בעירום נשי מבלי לחרוג ממוסכמות מוסריות. בוגרו מציג אותה כישות אלוהית ולא כאישה בשר ודם, ובכך יוצר מסגרת שבה המבט הגברי מקבל הכשר אמנותי.

 סגנון 
הולדת ונוס מהווה ביטוי לסגנון האקדמי, המשלב מיתולוגיה קלאסית עם דיוק ריאליסטי. בוגרו התמקד ביצירת מרקמים מדויקים, כגון העור, הגלים והעננים. הדמויות בציוריו מתקשרות זו עם זו ומביעות רגש, והאור בציור מדגיש את צורתן וטבען. היצירה ניחנת בחן חושני מובהק, אך מבלי להידרדר לייצוג שטחי או קיטשי.

 קבלה וביקורת 
הציור הוצג לראשונה בשנת 1879 בסלון של אגודת האמנים הצרפתיים בפריז. המבקרים האימפרסיוניסטים טענו שהוא "מת מבחינה רוחנית", אך הציבור הרחב והאקדמיה ראו בו יצירת מופת. כיום מוצגת היצירה לצד יצירות אקדמיות נוספות במוזיאון ד'אורסה, כעדות להיסטוריה האמנותית הרב-גונית של המאה ה-19 בצרפת.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:ונוס בציור
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:דולפין בתרבות
קטגוריה:מוזיאון ד'אורסה: יצירות אמנות
קטגוריה:ויליאם אדולף בוגרו: ציורים מהמיתולוגיה
קטגוריה:מים באמנות
קטגוריה:ציורים ימיים
קטגוריה:ציורים של קופידון
קטגוריה:ויליאם אדולף בוגרו: ציורים
קטגוריה:צדפים באמנות