ISU-122

ISU-122 היה תותח מתנייע סובייטי שפותח במלחמת העולם השנייה ונבנה על בסיס השלדה של טנק הIS-2. כ-2,500 כלים מסוג זה יוצרו בין השנים 1944 ועד 1945. בתום מלחמת העולם השנייה, חלק מהכלים המשיכו לשרת בכוחות המזוינים של ברית המועצות עד שנות ה-60. התותחים סופקו גם לצפון קוריאה, סין ופולין.
 פיתוח ותיאור 
ISU-122 פותח במשרדי תכנון של מפעל צ'.ט.ז. על בסיס של ISU-152. למעשה הוא היה זהה לISU-152, רק במקום תותח הוביצר בקוטר 152 מ"מ הוחלף בתותח בקוטר 122 מ"מ. החלפת התותח באה להגדיל את הטווח היעיל של ירי פגזים נגד טנקים של ISU-152 (במרחקים ארוכים תותח 122 מ"מ מדגם A12 היה יעיל יותר בירי נ"ט, מאשר תותח הוביצר 152 מ"מ. ISU-122 פותח בדצמבר 1943, אך נכנס לייצור סדרתי רק באפריל 1944. הדבר נבע מכך שעד אז קצב ייצור תותחי 152 מ"מ ושל התומ"ת עצמו היה זהה, אך לקראת אפריל קצב ייצור תומ"תים עלה לעומת קצב ייצור תותחי 152 מ"מ. כך הצטברו כלים רבים, שלא היו להם תותחים זמינים להתקנה. לכן, החלה התקנת תותחי 122 מ"מ בכלים אלו, כלומר החל ייצור של ISU-122. היחידות יוצרו בהתחלה ללא מקלע, החל מאוקטובר 1944 בחלק העליון של IS-122 הותקן מקלע DShK בקוטר 12.7 מ"מ (בעיקר כאמצעי נגד מטוסים). הייצור נמשך עד ספטמבר 1945 ופסק יחד עם סיום המלחמה. כל הכלים יוצרו אך ורק במפעל צ'.ט.ז.

 דגמים 
ISU-122 יוצר בדגם אחד בלבד, עד אוגוסט 1944. אז החל בייצור דגם ISU-122S. בדגם החדש הותקן תותח 122 מ"מ מדגם D-25. התותח החדש היה בעל קצב ירי גדול יותר לעומת קודמו - 4-5 פגזים בדקה לעומת 2. שאר הפרמטרים נשארו ללא שינוי. שני הדגמים - ISU-122 וISU-122S יוצרו במקביל עד לסוף המלחמה. 
 היסטוריה קרבית 
מבחינה ארגונית היחידה העיקרית של ISU-122 הייתה רגימנט ארטילרי. כל רגימנט הורכב מ-4 סוללות בנות 5 תומ"תים ותומ"ת אחד במפקדת הרגימנט (סה"כ 21 רכבים). ISU-122 (בדיוק כמו  ISU-152) מילא שלושה תפקידים בשדה הקרב: משחית טנקים, תותח סער, וארטילריה ממונעת.

 שימוש בצבאות זרים 




 לקריאה נוספת 
 טים בין וויל פאולר, שריון סובייטי במלחמת העולם השנייה, 2003.
קישורים חיצוניים

קטגוריה:תותחים מתנייעים סובייטיים
קטגוריה:אמצעי לחימה סובייטיים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:משחיתי טנקים סובייטיים