מסגד בדשאהי

מסגד בדשאהי (בפנג'אבי: śāhī masīt; באורדו: بادشاہی مسجد. הגייה: bādśāhī masjid) הוא מסגד אימפריאלי מתקופת האימפריה המוגולית הממוקם בלאהור, פנג'אב, פקיסטן. הוא נבנה בין השנים 1671–1673, בתקופת שלטונו של אורנגזב, מול מצודת לאהור בפאתי העיר העתיקה.

המסגד הוא דוגמה חשובה לאדריכלות מוגולית, עם חזית המעוטרת באבן חול אדומה מסותת עם שיבוץ שיש והוא נותר המסגד הגדול ביותר מתקופת המוגולים . זהו המסגד החמישי בגודלו בעולם, והיה המסגד הגדול ביותר בעולם מ-1673 עד 1986. המסגד נחשב לאחד מציוני הדרך לתיירים פקיסטן.

 היסטוריה 
 הקמה 
אורנגזב, הקיסר המוגולי השישי, בחר בלהור כמקום לבניית מסגדו החדש. בשונה מקודמיו, אורנגזב, לא נודע כפטרון של אמנות ואדריכלות, אלא התמקד בעיקר במסעות כיבוש צבאיים להרחבת גבולות האימפריה המוגולית ואת המסגד הוא בנה להנצחת מסעותיו בדרום הודו ובמיוחד המסע המלחמתי שלו נגד שיוואג'י. להאדרת חשיבותו, נבנה המסגד מול מצודת לאהור ושער אלאמגירי (Alamgiri Gate), שנבנה אף הוא באותה עת, ביוזמת אורנגזב.

המסגד תוכנן בשנת 1671, והפיקוח על בנייתו היה בידי אחיו החורג של הקיסר ומושל להור, מֻזַפַּר חוסיין (Muzaffar Hussein), הידוע גם בשם פִדַאי ח'אן קוֹכַּה (Fidai Khan Koka). הבנייה ארכה כשנתיים בלבד והמסגד נחנך ב-1673.

 עידן הסיקים 
ב־7 ביולי 1799 השתלט צבאו הסיקי של רנג'יט סינג על להור. החצר הרחבה של המסגד שימשה אורווה לסוסי הצבא ו-80 חדרי הלימוד שסביב החצר שימשו לשיכון חיילים ולאחסון ציוד צבאי. בשנת 1818 בנה רנג'יט סינג, מול המסגד, מבנה שיש הקרוי "חזורי בג בראדארי" (Hazuri Bagh Baradari),[3] ששימש לו כבית דין מלכותי רשמי. לוחות השיש למבנה זה נבזזו, ככל הנראה על ידי הסיקים מאתרים אחרים בלהור. לאחר מותו ב־1839, החל בנו ויורשו, קהאראק סינג (Kharak Singh), בבניית סמאדהי, אתר זיכרון, בסמוך למסגד.

ב-1840 גרמה רעידת אדמה נזקים למסגד.

במהלך המלחמה האנגלו־סיקית הראשונה ב־1841, השתמש שר סינג (Sher Singh), בנו של רנג'יט סינג, במינרטים הגדולים של המסגד להצבת תותחים קלים שנקראו זַמְבּוּרוֹת (Zamburahs) לירי על תומכיה של צ'אנד קאור (Chand Kaur) שהתבצרו במצודת להור הנצורה. באחד מאירועי הירי נהרס אולם ה"דיוואן-אעאם", האולם הציבורי שבמצודה והוא שוקם, בהמשך, בתקופה הבריטית.

 שלטון הבריטים 
ממוזער|למסגד מגיעים אלפי מאמינים, במיוחד בחגי האסלאם.
בשנת 1849 כבשו הבריטים את לאהור מידי האימפריה הסיקית. בתקופת הראג' הבריטי שימשו המסגד והמצודה הסמוכה כבסיס צבאי. שמונים התאים שבחומות, סביב החצר, נהרסו לאחר המרד ההודי הגדול ב-1857, כדי למנוע שימוש בהם לפעילות אנטי־בריטית, והוחלפו בקמרונים פתוחים.

בעקבות מחאה מוסלמית על שימוש המסגד כבסיס צבאי, יזם ח'אן בהאדור נוואב ברקת עלי ח'אן (Khan Bahadur Nawab Barkat Ali Khan) ב-1852 את הקמת רשות מסגד בדשאהי (Badshahi Mosque Authority) לשיקום המבנה והחזרתו לייעודו הדתי. השיקום נעשה בהדרגה, והמסגד הוחזר רשמית לקהילה המוסלמית בידי ג'ון לורנס (John Lawrence), המשנה למלך הודו.

באפריל 1919, לאחר טבח אמריצר, התקבצו בחצר המסגד כ-25,000–35,000 איש – סיקים, הינדים ומוסלמים – במחאה שבה הוקרא נאום של מהאטמה גנדי.

שיקום נרחב החל ב-1939 ביוזמת סיקנדר חיאת ח'אן (Sikandar Hayat Khan), ראש ממשלת חבל פנג'אב שאסף כספים למטרה זו ולאות הוקרה הוא נקבר בסמוך למסגד ב"חזורי בג".ממוזער|הכניסה למסגד

 לאחר עצמאות פקיסטן 
עבודות השיקום שהחלו ב-1939 נמשכו גם לאחר שפקיסטן קיבלה את עצמאותה ב-1947 והן הושלמו ב-1960 בעלות כוללת של 4.8 מיליון רופיות.

ב־22 בפברואר 1974, בעת הפסגה השנייה של המדינות האסלאמיות, בלהור, התפללו במסגד בדשאהי 39 ראשי מדינות מוסלמיות, בהם נשיא פקיסטן זולפיקר עלי בהוטו, המלך פייסל מערב הסעודית, מועמר קדאפי, יאסר ערפאת ו מכווית.

בשנת 1993 נכלל המסגד ברשימת ההמתנה של אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו. בשנת 2000 שוקם שיבוץ השיש באולם התפילה המרכזי, וב-2008 הוחלפה רצפת אבן החול האדומה בחצר, באמצעות אבנים שיובאו ממקור מוגולי מקורי, ליד ג'איפור שבמדינת רג'סטאן, הודו.

 המבנה ואדריכלות 
ממוזער|הכניסה למסגד. מבט מקרוב
אדריכלות מוגולית היא סגנון אדריכלי הודו-אסלאמי ייחודי שפרח בצפון ובמרכז הודו מתחילת המאה ה-16 ועד המאה ה-18 תחת שלטון הקיסרים המוגוליים. המאפיין של הסגנון הוא שילוב של סגנונות אדריכליים אסלאמיים, פרסיים, טורקיים והודיים. אוראנגזב בחר בתוכנית אדריכלית דומה לזו שבחר אביו שאה ג'האן עבור , אך הוא בנה את מסגד בדשאהי גדול בהרבה. ריבוע בגודל 170 מטר מכל צד. מכיוון שהקצה הצפוני של המסגד נבנה לאורך שפת נהר ראווי (Ravi River), לא ניתן היה להתקין שער צפוני כמו זה ששימש במסגד ג'אמה, ושער דרומי לא נבנה על מנת לשמור על הסימטריה הכללית. בשני המסגדים נעשה שימוש דקורטיבי באבן חול אדומה עם שיבוץ שיש לבן, שזו סטייה מהעיצוב הטיפוסי של מסגדים בלאהור, שבהם עבודת העיטור נעשתה באמצעות אריחים.

בכל המסגד יש רק שתי כתובות חקוקות באבן. האחת מעל הכניסה הראשית והשניה בחדר התפילה.

 הכניסה למתחם 
הכניסה למתחם המסגד היא דרך מבנה בן שתי קומות הבנוי מאבן חול אדומה, מסותת ומעוטרת. חזית המבנה כוללת מוקרנס, מאפיין אדריכלי מהמזרח התיכון שהוכנס לראשונה לאדריכלות המוגולית בעת בניית מסגד ווזיר חאן (Wazir Khan Mosque) הסמוך.

שמו המלא של המסגד: מסג'ד אבו זאפר מוחי א-דין מוחמד עאלמגיר באדשאה ע'אזי (مسجد ابو ظفر محی الدین محمد عالمگیر بادشاہ غازی) חקוק בשיש מעל הכניסה המקומרת. שער המסגד פונה מזרחה לכיוון שער אלאמגירי של מבצר לאהור, שגם הוא הוזמן על ידי אוראנגזב. הכניסה והמסגד ממוקמים על בסיס, אליו עולים 22 מדרגות בשער הראשי של המסגד. השער עצמו כולל מספר חדרים שאינם נגישים לציבור.

 חצר המסגד 
לאחר המעבר דרך השער העצום, חצר רחבת ידיים מרוצפת באבן חול משתרעת על שטח של 25,600 מטרים רבועים.

 אולם התפילה 
ממוזער|אולם התפילה הראשי, מואר בלילה
המבנה הראשי באתר נבנה גם הוא מאבן חול אדומה, והוא מעוטר בשיבוץ שיש לבן. בצמוד וסביב אולם התפילה נבנו חמישה אולמות קטנים, שגודלם כשליש מגודל האולם התפילה המרכזי. למסגד שלוש כיפות שיש, הגדולה שבהן ממוקמת במרכז המסגד, ועוד שתי כיפות קטנות יותר.פנים המסגד, כמו חלקו החיצוני, מעוטרים בשיש לבן מפואר, מסותת ומגולף בעיצוב פרחוני המקובל באמנות המוגולית.

המסגד יכול להכיל כ-150,000 מתפללים מתוכם, כ-10,000 באולם התפילה והיתר בחצר וזהו אחד ממתחמי המסגדים הגדולים בעולם.

 צריחים 
בכל אחת מארבע פינות המסגד, ישנו צריח מתומן, עשוי אבן חול אדומה, שגובהו 60 מטרים. ההיקף החיצוני של כל צריח הוא 20 מטרים והוא מכוסה בחופת שיש. הבניין הראשי של המסגד כולל גם ארבעה צריחים קטנים נוספים בכל פינה של הבניין.

 אתרים קרובים 
 מצודת לאהור.
 סמוך לכניסה למסגד נמצא קברו של מוחמד אקבאל, משורר שנערץ בפקיסטן כמייסד "תנועת פקיסטן" (Pakistan Movement) שהובילה ליצירת פקיסטן כמולדת למוסלמים של הודו הבריטית.

 קישורים חיצוניים 

 רשימת מועמדות לאתרי מורשת של אונסק"ו: מסגד בדשאהי 

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:אסיה: מסגדים
קטגוריה:פקיסטן: מבני דת