המשבר הפוליטי בפרו (2017–הווה)

המשבר הפוליטי בפרו הוא תקופה מתמשכת של חוסר יציבות שלטונית, עימותים חוזרים בין הרשות המבצעת לרשות המחוקקת, התפטרויות נשיאים, הדחות, הפגנות אזרחיות, האשמות בשחיתות וניסיונות הפיכה. המשבר החל בסוף שנת 2017, ונמשך עד היום.

רקע
מאז ראשית שנות ה-2000, הפוליטיקה בפרו מתאפיינת באי-יציבות, חוסר אמון כלפי המערכת הפוליטית, ורמות גבוהות של שחיתות בצמרת השלטון. שערוריית אודברכט, פרשת שוחד נרחבת בה הודתה החברה הברזילאית בתשלום כספים בלתי חוקיים לנשיאים ואישי ציבור ברחבי אמריקה הלטינית, הכתה גם בפרו והובילה לגל חקירות, מעצרים וניסיונות הדחה של בכירים.

בבחירות הכלליות של 2016 בלטו שלושה גושים פוליטיים עיקריים: "כוח עממי" בהובלת קייקו פוג'ימורי, "החזית הרחבה" בראשות ורוניקה מנדוסה, ו"פרואנים למען השינוי" בראשות פדרו פבלו קוצ'ינסקי. על פי ההערכות המוקדמות, סברה כי פוג'ימורי תזכה הן בנשיאות והן ברוב בפרלמנט. מנדוסה, שסיימה במקום השלישי, קראה לתומכיה לתמוך בקוצ'ינסקי בסיבוב השני במטרה לבלום את השתלטות "כוח עממי" על המוסדות המרכזיים. המהלך הצליח חלקית: קוצ'ינסקי נבחר לנשיא בהפרש קטן , אך "כוח עממי" שמרה על רוב מובהק בקונגרס.

המשבר הפוליטי בפרו החריף בשל פרשנות מרחיבה של סעיף 113 בחוקה, המתיר להדיח נשיא בגין "חוסר כשירות מוסרית". סעיף זה קיים מאז חוקת 1839, אך עד 2004 לא נקבע מנגנון ברור למימושו. פסיקה של בית המשפט החוקתי המליצה על קביעת נוהל, אך ניסוח הסעיף נותר עמום, דבר המאפשר לקונגרס להדיח נשיא גם משיקולים פוליטיים גרידא. מצב זה הפך את הרשות המחוקקת לבעלת כוח עודף על פני הרשות המבצעת, והוביל לשורת עימותים, איומים בהדחה, ואף הדחות בפועל של נשיאים בפרו בשנים האחרונות.

המשבר
שמאל|ממוזער|232x232 פיקסלים|אויינטה הומלה, שכיהן כנשיא חלש עקב מאמצי החסימה של הקונגרס
מאז שנת 2016, סובלת פרו ממשבר פוליטי מתמשך המאופיין באי־יציבות, קיטוב עמוק, ועימותים תכופים בין הרשות המבצעת לרשות המחוקקת.

נשיאות פדרו פבלו קוצ'ינסקי (2016–2018)
המשבר החל במהלך כהונת הנשיא פדרו פבלו קוצ'ינסקי, על רקע שליטה דה-פקטו של קייקו פוג'ימורי, מנהיגת מפלגת "כוח עממי" בקונגרס. השליטה הפרלמנטרית נוצלה לחסימת יוזמות חקיקה של הרשות המבצעת ולניסיונות תכופים לערער על סמכותה.

הניסיון הראשון להדיח את קוצ'ינסקי ב-2017 כשל, אך לאחר פרסום ראיות לקניית קולות הקשורות לחנינה שהעניק לאביה של קייקו, הנשיא לשעבר אלברטו פוג'ימורי, הוא נאלץ להתפטר במרץ 2018.

נשיאות מרטין ויסקרה (2018–2020)
מחליפו, מרטין ויסקרה, ניסה לקדם רפורמות נגד שחיתות, אך ניהל מערכת יחסים עוינת עם הקונגרס, שהובילה לפיזורו בספטמבר 2019 ולקיום בחירות חדשות בינואר 2020, בהן איבדה "כוח עממי" את הרוב.

סגנו, מרטין ויסקרה, הפך לנשיא עם מטרה מוצהרת להילחם בשחיתות. אך הקונגרס המשיך להתנגד למהלכיו. ב-30 בספטמבר 2019, ויסקרה פיזר את הקונגרס לאחר שזה מינה שופטים לבית המשפט החוקתי בניגוד לדעתו.

הקונגרס מצידו הכריז כי ויסקרה מושעה, וניסה למנות את מרסדס אראוס לנשיאה זמנית אך המהלך שלא קיבל לגיטימציה מהכוחות החברתיים או מהצבא. בחירות חדשות התקיימו בינואר 2020, אולם גם לאחריהן לא נרגעו הסכסוכים.

ב-9 בנובמבר 2020, ויסקרה הודח בהליך בזק של הקונגרס, שוב על בסיס "חוסר כשירות מוסרית", דבר שעורר הפגנות נרחבות במדינה. במהלך ההפגנות נהרגו שני מפגינים. הנשיא הזמני שמונה, מנואל מרינו, התפטר כעבור חמישה ימים. לבסוף מונה פרנסיסקו סגסטי לנשיא זמני.

נשיאות פדרו קסטיו (2021–2022)
באוקטובר 2020 הודח ויסקארה בנימוק של "חוסר כשירות מוסרית", צעד שנתפס בעיני רבים כהפיכה פרלמנטרית. מחליפו, מנואל מרינו, כיהן חמישה ימים בלבד לפני שהתפטר בעקבות מחאות המוניות. הנשיא הזמני הבא, פרנסיסקו סגסטי, הצליח לייצב את המדינה באופן חלקי לקראת הבחירות הבאות.

בבחירות 2021 ניצח מועמד השמאל פדרו קסטיו את קייקו פוג'ימורי בהפרש זעום. קסטיו, מורה ויו"ר איגוד מורים חסר ניסיון פוליטי, ניצב מול קונגרס עוין מהיום הראשון. ממשלו סבל מתחלופה תכופה של שרים, לחצים מצד הקונגרס, וניסיונות הדחה חוזרים. לאחר כישלון שני ניסיונות להדיחו, ניסה קסטיו ב־7 בדצמבר 2022 לפזר את הקונגרס בצעד שנתפס כניסיון הפיכה. הוא נעצר מיד והודח באותו היום. סגניתו, דינה בולוארטה, נכנסה לתפקיד במקומו.

נשיאות דינה בולוארטה (2022–הווה)
בולוארטה, שנבחרה יחד עם קסטיו, התנתקה ממנו לאחר ההדחה וקיבלה את תמיכת האליטה השלטונית והצבאית. התגובה הקשה של ממשלהּ למחאות נגד הדחת קסטיו כללה שימוש בכוח צבאי, שבמהלכו התרחשו אירועים קטלניים – ובהם הטבח באייקוצ'ו ובג'וליאקה  – אשר עוררו ביקורת בינלאומית קשה וחשדות להפרות זכויות אדם.

במקביל, פוג'ימוריסטים ושותפיהם חיזקו את שליטתם באמצעות מינוי מקורבים לבית המשפט החוקתי ולמוסדות נוספים, והרחיבו את שליטתם על המערכת הפוליטית. לאורך התקופה, מספר נשיאים – ובכללם אויאנטה הומאלה, קוצ'ינסקי, ויסקארה, וקסטיו – הודחו, נחקרו או נחשדו בפלילים. מצב זה הביא לשחיקה חמורה באמון הציבור במוסדות המדינה, ירידה בתמיכה במפלגות הפוליטיות, ועלייה באקלים של חוסר ודאות ואדישות פוליטית.

השלכות
המשבר הפוליטי נמשך לאורך שנים, כשהנשיאים מתחלפים לעיתים קרובות, והקונגרס שומר על כוח עצום. פרו איבדה את היציבות הפוליטית שאפיינה אותה בתחילת שנות האלפיים. ארגונים בינלאומיים קבעו כי הדמוקרטיה במדינה נמצאת תחת איום ממשי ומשקיפים בינלאומיים תיארו את המצב בפרו כמשבר דמוקרטי חמור, כאשר חלקם אף הגדירו את המדינה כ"פוסט-דמוקרטית" או "דמוקרטיה כושלת". המשבר מלוּוה גם בקשיים כלכליים, עלייה באבטלה, ושחיתות שלטונית מתמשכתElected politicians have failed in Peru – here’s what must come next.

 לקריאה נוספת 



קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:פרו: פוליטיקה
קטגוריה:משברים פוליטיים
קטגוריה:פרו: היסטוריה