ביבליס

במיתולוגיה היוונית, בִּיבְּלִיס (Byblis או Bublis; ביוונית עתיקה: Βυβλίς) הייתה בתו של מילטוס. שמה של אמה משתנה בהתאם למקור: יש המזהים אותה כטראגסיה, בתו של קליינוס; אחרים מזכירים את קיאני, בתו של אל הנהר מאאנדרוס; ויש המצביעים על אידותאה, בתו של המלך אוריטוס מקאריה. ביבליס התאהבה בקאונוס, אחיה התאום.

 במיתולוגיה 
שמאל|ממוזער|200px|"ביבליס וקאנוס" מאת לורן דלוו, 1734, מוזיאון בודה

 אובידיוס 
הגרסה המפורטת ביותר של סיפורה של ביבליס מצויה ביצירתו של אובידיוס, ומתוארת באופן הבא: ביבליס הכירה באהבתה לקאונוס, ובתחילה ניסתה לשכנע את עצמה שמדובר ברגשות טבעיים. עם זאת, היא הבינה בהמשך כי רגשותיה אינם ראויים. לאחר שלא הצליחה עוד להסתיר את אהבתה מאחיה, שלחה לו מכתב אהבה ארוך באמצעות משרת, ובו ציינה דוגמאות לקשרי גילוי עריות בין האלים. קאונוס נגעל ממעשיה ונמלט. ביבליס האמינה כי תוכל עדיין לזכות באהבתו, ונחושה הייתה לשוב ולכבוש את לבו. כשנודע לה כי ברח, קרעה את בגדיה, התערטלה באבלה, ושקעה בטירוף הדעת. היא נדדה אחריו ברחבי יוון ואסיה הקטנה, עד שמתה מרוב יגון ומאמץ. בשל בכייה הבלתי פוסק, הפכה למעיין.

 פרתניוס 
פרתניוס מניקאה  מביא שתי גרסאות שונות לסיפורה של ביבליס. אחת מהן דומה בעיקרה לגרסתו של אובידיוס, אך מסתיימת בכך שביבליס תולה את עצמה באמצעות חגורתה. בגרסה השנייה, דווקא קאונוס הוא שיוזם את הקשר האסור, אך ביבליס נראית כמחזירה לו אהבה. קאונוס עוזב את ביתו כדי להימנע ממימוש תשוקתו, וביבליס, לאחר חיפוש ממושך אחריו, קושרת לולאה מבגדיה ותולה את עצמה. באותה גרסה נקט גם קונון.

 אנטונינוס 
אנטונינוס ליברליס מתאר אף הוא את ביבליס כמי שנפלה קורבן לאהבה נכזבת כלפי אחיה. לאחר שקאונוס עוזב, היא דוחה את הצעות הנישואין של מחזרים רבים, ומנסה להתאבד בקפיצה מצוק. עם זאת, הדריאדות - נימפות עצים - מצילות אותה, משרות עליה שינה, והופכות אותה לנימפה כמותן.

 נונוס 
נונוס מציג את ביבליס, קאונוס ומילטוס כילדיו של אסטריוס, בנו של מינוס ואנדרוגנאיה. לפי גרסה זו, דווקא קאונוס הוא שרודף אחר ביבליס מתוך אהבה, ומשמיע בפניה שיר אהבה שבו הוא מאזכר קשרים אסורים בין אלים כמעין הצדקה לרגשותיו.

כל המחברים מזכירים מעיין אשר האמינו כי צמח מדמעותיה הבלתי פוסקות של ביבליס.

העיר גבל שבפניקיה, ככל הנראה, קיבלה את שמה מביבליס.

 קאנוס וביבליס באמנות 
בין השנים 1706 ו־1715 עסק הפסל פייר לה גרו הבן, שפעל ברומא, בשיקום קבוצת פסלים עתיקה שנשתמרה במצב חלקי בלבד, וזוהתה כייצוג של "אמור ופסיכה", עבור שגריר פורטוגל. מתוך כישרון המצאה אישי, הפך לה גרו את סיפור האהבה המקורי ובחר לעצב את הנושא של קאונוס וביבליס, שבו קאונוס מגן על עצמו בתוקף מפני ניסיונות הפיתוי של אחותו. יצירתו של לה גרו, שהגיעה לבסוף לגרמניה ועברה "טיהור" אומנותי חזרה לדמותם של אמור ופסיכה לפני שנכחדה בשריפה בשנת 1931, עוררה גל של רישומים, העתקות וגרסאות - בהם יצירות מאת פומפאו באטוני, פרנצ'סקו קראדורי, מרטין גוטליב קלאואר, והידועות מכולן: שתי גרסאות שיש שיצר הפסל לורן דלו. הרושם המדויק ביותר של עיצובו המקורי של לה גרו נשתמר ביציקת גבס בבית טייפורט שבקרבת ויימאר.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים

קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית