פינפייר

ממוזער|אקדח תופי לפושו עם כדור פינפייר. האקדח והכדור תוכננו כמערכת נשק אחת.
ממוזער|סכימה של תחמושת פינפייר
תחמושת פינפייר (באנגלית: Pinfire cartridge) הייתה סוג של כדור חימוש אחידה שבה הקליע אחוד עם תרמיל המכיל את חומר הנפץ ההודף. ומהווה שלב מעבר משמעותי ממערכות כלי נשק נטענים אחורית של כלי נשק ליריה בודדת מוקדמות אל נשק בעל מנגנון טעינה חוזרת טבעה העצמאי של התחמושת, אשר איחדה את הקליע, חומר הנפץ ואמצעי ההצתה ליחידה אחת, היה רעיון מהפכני בזמנו.
היסטוריה
יצרן הנשק השווייצרי סמואל ז'ואנס פאולי רשם פטנט על כדור שנועד לשמש בכלי נשק נטענים אחורית בשנת 1812. הכדור נועד לשימוש ברובה ציד עם קני קבועים, אשר נטען על ידי הרמת בלוק נעילה בחלקו העליון. יצרן הנשק הצרפתי אנרי רו ניסה לשפר את הכדור בשנות ה-20 של המאה ה-19, אך תחמושת עם פיקה שמחוברת ישירות למטען ההודף נתפסה על ידי רבים כמסוכנת מדי. ורוב הרובים של התקופה השתמשו במערכת הצתה נפרדת מסוג כיפת הקשה ורובים נטעני לוע. בשנת 1832 חרש הנשק הצרפתי קאזימיר לֶפָּשֶׁה  שיכלל את ההמצאות של קודמיו, רכש הפטנטים של פאולי בשנת 1827, ורשם הפטנט על תחמושת פינפייר בשנת 1835. לפושו עסק לפני כן בפיתוח מערכות טעינה אחורית עבור רובי ספורט שהשתמשו תרמילי נייר, עבודה אשר הניחה את הבסיס להמצאת מערכת הפינפייר. עקרון הפעולה הבסיסי של מנגנון הפינפייר מתבסס על כדור בעל פין קטן שהוא למעשה נוקר הבולט מהצד, מעל בסיס התרמיל. בעת הירי, פטיש כלי הנשק מכה בפין זה, ודוחף אותו פנימה. הפין, בתורו, מועך חומר נפץ רגיש הממוקם בתוך התרמיל. פיצוץ ראשוני זה מצית את מטען אבק השריפה העיקרי, אשר יוצר לחץ גבוה הדוחף את הקליע דרך קדח הקנה. רק לאחר התערוכה הגדולה של 1851 בלונדון החלו יצרני נשק בריטיים ואמריקאים, להתייחס ברצינות רבה יותר לרובים נטעני מכנס. הצגתו של אקדח לפשה נטען מכנס נתנה השראה ליצרן הנשק האנגלי אדווין צ'ארלס הודג'ס (Edwin Charles Hodges) (1831–1925) ליצור עותק משופר ולשכנע את יצרן הנשק הלונדוני המוביל ג'וזף לאנג (Joseph Lang) שזהו נשק העתיד. לאנג נחשב באופן גורף ליצרן הנשק הבריטי המבוסס הראשון שייצר רובי פינפייר (pinfire) בכמויות משמעותיות. הנשק הראשון מסוג חדש זה יוצר בשנת 1853. ורובי פינפייר נטעני מכנס משופרים הפכו לסוג הנשק החדש שעד 1857–1858 כל נסיך בריטי אופנתי וג'נטלמן בעל תואר רצה שיהיה ברשותו.

מנגנון זה איפשר פעולה אמינה יחסית לזמנה, אך דרש נשק שתוכנן במיוחד עבור תחמושת פינפייר, שכן המבנה החיצוני של הפין הבולט חייב פתח טעינה בצד הקנה או תוף התוף באקדחים. מנגנון הפינפייר הציע פשטות ואמינות נוספת. מחסניות פינפייר ביטלו את הצורך בטיפול והתקנה של כיפות ההצתה קטנים ונפרדים על פטמה לפני כל ירייה של מנגנון הקפסלוק, ובכך פישטו את תהליך הטעינה. כובעי הצתה עצמם היו עלולים לגרום לירי בשוגג אם טופלו בצורה לא נכונה או נשברו. מנגנון הפינפייר הציע מספר יתרונות משמעותיים על מנגנוני ההצתה שקדמו לו, תהליך הטעינה היה קל ומהיר בהרבה בהשוואה לכלי נשק נטענים מלוע הקנה שהשתמשו באבק שריפה בתפזורת, בקליע נפרד ובכיפת הצתה, הכדור של הפינפייר ייעל את התהליך באופן ניכר, אמינות ההצתה הייתה משופרת, במיוחד בסביבות לחות ורטובות, בהשוואה לכך השימוש בכדור אחד של הבטיח נוחות ובטיחות בטיפול בתחמושת, מכיוון שבטל את הצורך בטיפול באבק שריפה במהלך הטעינה, ובכך הפחית את הסיכון לתאונות יתרון מעשי נוסף היה שהפין הבולט בתרמיל ישימש כאינדיקטור ויזואלי, המאפשר למשתמש לקבוע במהירות האם כלי הנשק טעון. הפין שאפיין את המנגנון היה גם החיסרון המשמעותי ביותר הוא זה הפך את התחמושת לפגיעה לירי בשוגג אם טופלה בצורה לא זהירה, במיוחד כאשר כדורים בודדים נישאו בכיסים או בנרתיקים, וגרם בכך לסיכון בטיחותי ניכר. נוכחות הפין חייבה גם את הכנסת המחסנית לקנה הנשק כאשר הפין מיושר עם חריץ ספציפי, מה שהפך את תהליך הטעינה לפחות אינטואיטיבי דווח כי כלי נשק פינפייר, במיוחד אקדחים, נתפסו לעיתים קרובות כבעלי עוצמה נמוכה יותר בהשוואה לאקדחים עם מנגנון כיפת הצתה של יצרנים אמריקאים מבוססים כמו קולט וסמית' אנד וסון תחמושת פינפייר מוקדמות, שהשתמשו בגלילי נייר כתרמיל, לא היו אטומות גז לחלוטין. כתוצאה מכך, חלק מגזי ההודף דלף החוצה בעת הירי, מה שהוביל לירידה במהירות הלוע ולצבירת שאריות אבק שריפה, אשר עלולות היו לשבש את פעולת כלי הנשק.

מחסנית הפינפייר כללה מספר רכיבים מרכזיים. בתחילה, התרמיל יוצר מקרטון עם בסיס פליז. אולם, בשנת 1846, רשם חרש הנשק בנימין הולייה פטנט על שיפור משמעותי תרמיל שעשוי נחושת או פליז, אשר הציע אטימה טובה יותר ועמידות גבוהה יותר. הקליע היה בדרך כלל קליע חרוטי עשוי עופרת. שרטוטים ממפעלים שייצרו תחמשת מסוג פינפייר מתחילת המאה ה-20 מספקים פרטים ספציפיים על הרכב הקליעים עבור קטרים שונים, לרוב תערובת של עופרת (כ-98%) ואנטימון (כ-2-3%) להגדלת הקשיות. חומר ההודף העיקרי בתחמושת הפינפייר היה אבק שרפה. חומר ההתחל הרגיש להקשה, אשר תפקידו היה ליזום את פיצוץ אבק השריפה, היה ממוקם בתוך התרמיל, באופן שיאפשר לו להימחץ על ידי הקצה הפנימי של הפין בעת פגיעת פטיש כלי הנשק. הרכב "תערובת הפינפייר" ששימשה בכובע ההצתה 35% כספית רועמת 15% סולפיד, 10% זכוכית טחונה, 40% אשלגן כלורט. הנוקר הפנימי, אשר היה המאפיין הייחודי של מחסנית הפינפייר, בלט מהצד. תרמילים קטנוים יותר של כללו גוש עופרת רכה בבסיס כדי לאבטח את הפין ולספק הגנה נוספת מפני כשל בבסיס.

אקדחים ורובים תוכננו לשימוש בתחמושת פינפייר במאה ה־19, ובפרט באירופה. אקדחים מסוג לֶפָּשֶׁה Lefaucheux היו בשימוש נרחב בצרפת, בספרד, באיטליה ואף בבלגיה. דגם רובה פין־פייר של לפָשֶׁה אומץ באופן רשמי על ידי הצי הצרפתי בשנות ה־50 של המאה ה־19. אקדחי פינפייר גם יובאו לארצות הברית והיו בשימוש מוגבל במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. על אף שהתחרות מצד אקדחים מבוססי כיפת הצתה הייתה גדולה, כלי נשק מסוג זה שווקו כפתרון זול ויעיל לשוק האזרחי.

כלי נשק
אקדח לֶפָּשֶׁה M1858 היה אחד מכלי הנשק הראשונים שתוכננו במיוחד עבור תחמושת פינפייר הוא פותח בידי אז'ן לֶפָּשֶׁה (Eugène Lefaucheux), בנו של הממציא קאזימיר לֶפָּשֶׁה. האקדח אומץ רשמית בשנת 1858 והיה הנשק התקני של חיל הים הצרפתי במהלך שנות ה־50 וה־60 של המאה ה-19 . זהו אחד מכלי הירי הראשונים שכללו טעינה אחורית ותחמושת מתכתית שלמה, ובכך סימן שלב מעבר משמעותי מהדור הישן של כלי ירי לכלים מודרניים יותר. הרובה היה מסוג אקדח תופי בעל תוף מסתובב שיכל להכיל בין שישה לשמונה כדורים, שהוזנו מקצה האחורי של התוף בעזרת תחמושת פינפייר בקוטר 12 מ"מ. מנגנון ההפעלה פעולה כפולה, כלומר ניתן היה לדרוך את הפטיש בלחיצה על ההדק או לדרוך אותו ידנית. למרות מבנהו המגושם יחסית אקדח זכה לתפוצה יחסית רחבה, במיוחד בקרב כוחות ימיים ויחידות צבא במושבות הצרפתיות. במספר מקרים הוא אף נרכש ונעשה בו שימוש בציים של מדינות אחרות, ובין היתר נרשם תיעוד של שימוש ברובים מסוג זה גם במלחמת האזרחים האמריקנית, כאשר חלקם יובאו ממקורות אירופיים לצבא הקונפדרציה . עם זאת, במהלך שנות ה־60 וה־70 של המאה ה־19, עם הופעתם של רובים חדישים יותר, כמו רובה שספו (Chassepot) ורובים מבוססי תחמושת סנטרפייר, ירדה קרנו של דגם M1858 והוא הוצא בהדרגה מהשירות.

סוגי תחמושת דומים
טיטפייר

תחמושת מסוג טיטפייר (אנגלית: Teatfire מילולית: "הצתת פיטמה")הייתה תחמושת אשר פותחה בארצות הברית באמצע המאה ה־19, במטרה לעקוף את מגבלות הפטנט של סמואל קולט ועל הפטנט של רולין וויט. היא פותחה על ידי האחים דניאל וג'יימס מור (Moore) בסביבות שנת 1864. התחמושת והאקדחים שתוכננו לשימוש בה היו בעיקר בקטרים קטנים (כגון .32 אינץ'), והתאפיינו במנגנון טעינה אחורית לתוך תוף, כאשר הפטנט העוקף את קולט התבסס על הצתה דרך פטמה (teat) שהשתחלה אל מאחורי התוף. מבנה התחמושת היה יוצא דופן: התרמיל היה עשוי מנחושת, ובמקום שהפיקה תשב בשוליים האחוריים של התרמיל היא מוקם בתוך גליל קטן בצורת פטמה שבצבצה מקצה התרמיל האחורי והוכנסה דרך חור קדח קטן בתוף האקדח. הפטיש הכה על קצה הפטמה, וכך הצית את הפריימר והפעיל את הירי. שיטה זו איפשרה למעשה תוף אטום יחסית, אך עם הצתה מאחור. למרות היעילות היחסית של השיטה, והעובדה שיותר מ־30,000 אקדחים שיועדו לתחמושת זו יוצרו עד סוף שנות ה־60 של המאה ה־19, הפיתוח הטכנולוגי המהיר של תחמושת מודרנית הביא להיעלמות הדרגתית של התחמושת הייחודית הזו.

שימושים במאה העשרים ואחת

אף על פי שתחמושת פינפייר מיושנת וחסרת תועלת בשימוש צבאי או אזרחי, קיימים אקדחים מיניאטוריים מודרניים המיוצרים בקליברים קטנים של 2 עד 3 מילימטרים תחמושת שלא מוגדרת ככזו על פי החוק בארצות הברית ואקדחים אלו לא נכללים במסגרת ההגדרה החוקית של כלי נשק חמים בארצות הברית  ולכן ניתן למכור אותם ולשאת אותם ללא מגבלה חוקית ובמהלך שנות ה-50 של המאה העשרים נמכרו כלי נשק אלו בחנויות שונות כצעצועים לילדים. כיום כלי נשק אלו נמכרים כחפצים המיועדים לאספנות אבל גם כמחזיקי מפתחות, למרות שאינם כלי נשק פרקטיים, הם משתמשים בתחמושת מסוג פינפייר מכיוון שהקליבר קטן מדי לתחמושת סטנרפייר או רימפייר.כלי נשק ותחמושת עתיקים לאקדחים מסוג פינפייר זמינים בשוק האספנים וקיימות ערכות טעינה מודרניות המכילות תרמילים וקליעים שניתן לטעון ידנית.

ראו גם
 היסטוריה של כלי הירי
 כלי נשק ליריה בודדת
 כלי נשק נטעני לוע
 נשק בעל מנגנון טעינה חוזרת
לקריאה נוספת
 Aaron Newcomer. USA & PINFIRE: The Untold Story of Pinfire in America. Amazon Digital Services LLC - Kdp, 2024 

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:תחמושת
קטגוריה:תחמושת לנשק קל