הנואש

הנואש (בצרפתית: Le Désespéré) הוא דיוקן עצמי בצבעי שמן על בד מאת גוסטב קורבה, שנוצר בין השנים 1843 ל-1845, במהלך שהותו בפריז. היצירה מציגה את קורבה כגבר צעיר המביט קדימה בעיניים פעורות, בעודו אוחז בשערו בתנועה דרמטית של ייאוש.

הציור נמצא כיום באוסף הפרטי של Conseil Investissement Art BNP Paribas, אך הוצג בשנת 2007 בתערוכת הרטרוספקטיבה של קורבה במוזיאון ד'אורסה בפריז. dossier du Musée Fabre Montpellier réalisé par des élèves de terminale L, « Gustave Courbet, un artiste engagé », 30 September 2013, p. 22

 תיאור היצירה 
ההיצירה היא דיוקן עצמי של גוסטב קורבה, המציג את עצמו חזיתית ובתקריב, כאשר פיו פתוח למחצה ומבטו נעוץ ישירות בצופה. עיניו פעורות לרווחה, ושתי ידיו נראות כמי שעומדות לעקור את שערו. סביב צווארו כרוך ברישול צעיף כחול כהה.

חיוורון פניו יוצר ניגוד חד עם שיערו וזקנו הכהים, ניגוד שמודגש עוד יותר על ידי הצבע הלבן הבוהק של חולצתו. מקור האור מגיע מלמעלה ומשמאל, ומחזק את הניגודים הדרמטיים בין אור וצל.

 היסטוריה של הציור 
שמאל|ממוזער| האיש שיצא מדעתו מפחד, רישום לא גמור בצבעי גואש על נייר מאת קורבה (1843–1844, הגלריה הלאומית של נורווגיה).
בשנות ה־40 של המאה ה־19 יצר קורבה דיוקנאות של חבריו ולקוחותיו, וכן דיוקנאות עצמיים, בהם "דיוקן עצמי עם כלב שחור" (1842). הוא בילה זמן בלובר כשהוא מעתיק יצירות של חוסה דה ריברה, פרנסיסקו דה סורבראן, דייגו ולאסקס ורמברנדט – אמנים שהשפיעו על ראשית דרכו. ביצירה זו הוא נטש את הפורמט האנכי המסורתי. 

חוקרים מעריכים כי ציור זה (שמן על בד, 45×54 ס"מ) נוצר בין השנים 1843 ל־1845, בתחילת שהותו של קורבה בפריז.

קורבה היה קשור לציור "הנואש" ולקח את הציור עמו כשיצא לגלות בשווייץ בשנת 1873. כמה שנים לאחר מכן, בתיאור של הסטודיו של קורבה שכתב הרופא פול קולן, נכללה התייחסות ל"ציור המתאר את קורבה בהבעת ייאוש, ולכן כונה 'ייאוש' (Désespoir)".Sylvain Amic. Catalogue de l'exposition Courbet au Grand Palais 2007 (in French).

הציור שייך לאוסף השקעות פרטי, אך הוצג במוזיאון ד'אורסה בשנת 2007. 

 פרשנות 
קורבה בחר בפורמט אופקי (פורמט של ציור נוף), בניגוד לפורמט האנכי המסורתי שנהוג היה להשתמש בו לייצוגים מסוג זה.

"הנואש" ממשיך את המסורת של ההבעות הסטריאוטיפיות בציוריו של ז'אק-לואי דויד, וכן של ציירים ספרדים בני המאה ה־17, בהם חוסה דה ריברה ופרנסיסקו דה סורבראן, שאת יצירותיהם למד קורבה במהלך שהותו בלובר."Courbet, the desperate man". Retrieved 9 November 2014.« Courbet (Gustave) 1819-1877 » par Pierre Georgel, In: Encyclopaedia Universalis, Paris, 2008, tome VI, .

אין לדעת אם כותרתו של ציור זה משקפת את ייאושו האישי של האמן, או שמא מדובר בתרגיל תאורטי בלבד. ייתכן שהציור מבטא צד אפל באישיותו של קורבה, כפי שחשף במכתב ששלח לידידו ופטרונו אלפרד ברויאס:

"מאחורי המסכה הצוחקת שבאמצעותה אתה מכיר אותי, אני מסתיר את הצער, המרירות והעצב הלופתים את הלב מבפנים כמו ערפד."

השוואה ליצירות אחרות
250px|ממוזער|ימין|האיש הפצוע, גוסטב קורבה
250px|ממוזער|שמאל|הפסל, גוסטב קורבה
"הנואש" של גוסטב קורבה מקיים זיקה רעיונית וסגנונית לדיוקנאות עצמיים נוספים שיצר האמן בראשית דרכו, ובהם "האיש הפצוע" (The Wounded Man), "הפסל" (The Sculptor) -"האיש שנטרף מפחד" (Mad Man with Fear). יצירות אלו שייכות לסדרה של פורטרטים שבהם חקר קורבה את עולמו הנפשי בתקופות של דחייה, מאבק פנימי ואי-הכרה מצד הממסד האמנותי. מייקל פריד, בחיבורו Courbet’s Realism, מצביע על קרבה בין מצבו של המושא בשתי יצירות – "האיש הפצוע" ו"הפסל" – המתבטאת במה שהוא מכנה "כיבוי והתרחבות סימולטניים של התודעה הערה", כלומר תיאור רגע שבו התודעה נחלשת ומתעצמת בעת ובעונה אחת. בתוך רצף זה, "הנואש" מובחן כיצירה שמציגה את סערת הנפש בעוצמה בלתי אמצעית: תגובתו של הצופה היא מיידית ותחושת הזעזוע חזקה, בשונה מהריחוק שיכולות לעורר יצירות אחרות של קורבה מאותה תקופה.

הבדלים אלה ניכרים גם באופן שבו הדמות משתקפת לצופה: בעוד "האיש הפצוע" ו"הפסל" שומרים על מרחק רגשי מסוים, הדמות ב-"הנואש"- פורצת את גבולות הקנבס במבע פנים טעון, בתנוחה דרמטית ובמבט ישיר החודר אל הצופה. הטקסט אף מציע הקבלה בין "הנואש" לבין סדרת הדיוקנאות העצמיים של רמברנדט מן המאה ה־17, אשר ביקשו גם הם ללכוד הבעה רגעית של מצב רגשי קיצוני. בדומה להם, מציג קורבה דיוקן המהווה מעין עצירה דרמטית בזמן – רגע של הלם, ייאוש או חרדה – המועבר דרך שימוש מדויק באור וצל, בקומפוזיציה אופקית חריגה ובאבחנה דקה בפרטי הגוף והפנים. בהקשרים אלה, "הנואש" נתפס כיצירה ייחודית לא רק בתוך מכלול יצירתו של קורבה, אלא גם במסורת הפורטרט העצמי המודרני.

 בתרבות הפופולרית 
בשנת 2012 הופיע הציור בהתייחסות בסרט "שותפים נגד הפשע" (Associés contre le crime), בכיכובם של קתרין פרו (Catherine Frot) ואנדרה דוסולייה (André Dussollier).

הציור מוזכר גם בפרק השלישי, "נאקסונה" (Nacsuna), ברומן "הנוסע" (Le Passager) מאת ז'אן-כריסטוף גראנז'ה.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:ציורים רומנטיים
קטגוריה:דיוקנאות עצמיים
קטגוריה:גוסטב קורבה
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19