האשפה, העיר והמוות

האשפה, העיר והמוות (בגרמנית: Der Müll, die Stadt und der Tod) הוא מחזה מעורר מחלוקת מאת הבמאי הגרמני ריינר ורנר פאסבינדר, שנכתב בשנת 1975. בשנת 1976 עובד לסרט בשם Schatten der Engel ("צללים של מלאכים") בבימוי דניאל שמיד, שהתמודד על דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן.

המחזה מתבסס על אלמנטים מהרומן Die Erde ist unbewohnbar wie der Mond ("הארץ אינה ראויה למגורים כמו הירח") מאת גרהרד צוורנץ משנת 1973. בתחילה עיבד פאסבינדר את הרומן כתסריט, אך הפרויקט הקולנועי לא יצא לפועל.אתר קרן פאסבינדר לאחר שהצגת הבכורה של המחזה בפרנקפורט בוטלה בעקבות מחאה של הקהילה היהודית, הוא עורר סערה ציבורית שהשפיעה על החיים היהודיים בגרמניה ועוררה דיון ענף על אנטישמיות בתרבות הגרמנית. המחזה הוצג לראשונה בישראל, בסטודיו יורם לוינשטיין.

 תקציר העלילה 
הגיבורה היא זונה רחוב בשם רוֹמָה ב'. שהסרסור שלה, פראנץ ב', מכה אותה תכופות כי אינה מוצלחת בעבודתה. רומה הופכת חולה ונחלשת. יום אחד היא נשכרת על ידי ספסר נדל"ן עשיר, המכונה "היהודי העשיר". כל שאר הדמויות במחזה מתעבות אותו, ואחת אומרת עליו: "הוא מוצץ וסוחט אותנו, היהודי. שותה לנו את הדם ואז מאשים אותנו [...] אבל היהודי הוא האשם, בגלל שהוא מאשים אותנו, בגלל שהוא עוד כאן [...] שכחו להמית אותו בגז" (בגרמנית המשפט מתחרז).  היהודי העשיר אינו דורש מהזונה שירותים מיניים, אלא רק דורש שתקשיב לו. הוא מתגמל אותה בנדיבות, אך בידודה החברתי גובר, וחבריה ופראנץ הסרסור מתרחקים ממנה.

ה"יהודי העשיר" משתמש בה כדי להתנקם באביה, מולר – טרנסווסטיט מזמר בבר – אותו הוא מאשים במות הוריו בזמן הנאציזם. האב, שמתברר כטכנוקרט נאצי משוכנע, לא מביע חרטה. רומה ב' נשברת ומבקשת מהיהודי העשיר להרוג אותה, ולבסוף הסרסור פראנץ מואשם ברצח.

הרקע לעלילה הוא עיר מתפוררת, שבה משתפים פעולה פוליטיקאים, קבלני נדל"ן ומפקד משטרה מושחת.

 היסטוריית ההצגות 
פאסבינדר תכנן להעלות את המחזה כתצוגת הפרידה שלו מהתיאטרון בפרנקפורט, אך הדבר לא יצא לפועל. בשנות ה־70 וה־80 עורר המחזה מחלוקת ציבורית, ופאסבינדר הואשם באנטישמיות. נטען כי הדמות הראשית מבוססת על איגנץ בוביס, סוחר נדל"ן יהודי בפרנקפורט, אף שפאסבינדר כלל לא הכיר אותו.Claus Gellersen, Frankfurter Rundschau, 6 בנובמבר 1987

בינואר 1979 הוצג המחזה בבכורה לא־רשמית בבמת הסטודיו של אוניברסיטת בוכום. ניסיונות להעלותו בפרנקפורט ב־1984 ו־1985 נתקלו בהתנגדות חריפה מצד הקהילה היהודית. ההצגה בוטלה לאחר שחברי הקהילה עלו לבמה עם שלט: "אנטישמיות מסובסדת". 15 שנים אחר-כך הוא הוצג לראשונה בישראל (סטודיו יורם לוינשטיין), וב־2015 נערכה קריאה מבוימת לציון 30 שנה לאירועים.

ב־1987 הוצג המחזה בניו יורק ובקופנהגן, ומאז הועלה במספר מדינות. ב־1998 עלה לראשונה באיטליה, וזכה לתגובה חיובית יחסית גם מצד רבנים. בשנת 1999 הוצג בתל אביב בבימוי יורם לוינשטיין. רק ב־2009 עלתה גרסה גרמנית רשמית בתיאטרון בעיר מילהיים, בליווי התנגדות חריפה מצד הממסד היהודי בגרמניה.

 ביקורת ודיון ציבורי 
יש הרואים במחזה ביטוי לאנטישמיות ספרותית. לדברי מרטין גובסר, דמות "היהודי העשיר" מקדמת סטריאוטיפים אנטישמיים של יהודי ממון.Martin Gubser, Wallstein Verlag, 1998 יואכים פסט כינה את המחזה "פשיזם שמאלי", ורואה בו פרובוקציה שטחית ובעלת ערך ספרותי נמוך.Fest, Über RWFs Stück, Rowohlt, 2008 לעומתו, הלמוט קראסק סבר שפסט מפרש את היצירה באופן פשטני ומוטה. 

 ספרות מחקרית 
 R. W. Fassbinder: Der Müll, die Stadt und der Tod, Frankfurt, 1998.
 Reiner Diederich, Peter Menne (עורכים): Der Müll, die Stadt und der Skandal, Nomen Verlag, 2015.
 Janusz Bodek: מספר מאמרים על אנטישמיות ספרותית והמחזה בפרט.
 Deborah Vietor-Engländer: טענה שאין להעלות את המחזה בגרמניה בשל רגישותו.

 קישורים חיצוניים 
 אתר קרן פאסבינדר
 "Schatten der Engel" ב־IMDb
 ביקורת על הסרט "Schatten der Engel"

 הערות שוליים 

קטגוריה:מחזות
קטגוריה:ספרות גרמנית
קטגוריה:פרנקפורט