פשיעה בהודו

פשע בהודו תיעוד הפשיעה בהודו מתבצע עוד מתקופת הראג' הבריטי, כאשר סטטיסטיקות מקיפות נאספות מדי שנה על ידי הלשכה הלאומית לרישומי פשיעה (NCRB), תחת משרד הפנים של הודו. כשכמגמה כללית אחוזי הפשיעה בהודו נמצאים בירידה.

בשנת 2021 נרשמו ברחבי המדינה 60,96,310 פשעים. מדובר בירידה שנתית של 7.65% מ-66,01,285 פשעים בשנת 2020. בשנת 2021, 30% מסך הפשעים המדווחים היו בנושאי עבירות גוף, 20.8% עבירות רכוש, ו-29.7% עבירות משפטיות שונות הניתנות לזיהוי. כשבשנת 2021 שיעור כתבי האישום שהוגשו על כלל הדיווחים עמד על 72.3%, שיעורי ההרשעות עמדו על 57%. 51,540 מקרי רצח נחקרו על ידי המשטרה, מתוכם הוגשו כתבי אישום ב-26,382 מקרים. 46,127 מקרי אונס נחקרו על ידי המשטרה, מתוכם הוגשו כתבי אישום ב-26,164 מקרים. בשנת 2021, 248,731 מקרי רצח נשפטו בבתי משפט, מתוכם ניתנה הרשעה ב-4,304 מקרים. 185,836 מקרי אונס נשפטו בבתי משפט, מתוכם ניתנה הרשעה ב-3,368 מקרים. שיעור ההרשעות ברצח היה 42.4% ושיעור ההרשעות באונס היה 28.6%.

סטטיסטיקות ומיקומים גאוגרפיים
בדו"ח של ה-NCRB  שהשווה בין שיעורי הפשיעה בין השנים 1953 ו-2006 עלה כי שיעורי הפריצות ושוד בתים בהודו ירדו במשך 53 שנים ב-79.84%, וששיעור הרציחות גדלו ב-7.39%. שיעור החטיפות עלו ב-47.80%, מעשי שוד ירדו ב-28.85%, ושיעור הפרות הסדר ירדו ב-10.58%.

נכון ל-2019, בדלהי שיעור הפשיעה הגבוה ביותר בהודו לתושב, גבוה פי 4.1 מהממוצע הארצי. מדינות צפון מזרח הודו דיווחו באופן עקבי על שיעורי פשיעה נמוכים בהרבה. בשנת 2018, באוטר פרדש דיווח על המספר הגבוה ביותר מבחינת ערך מוחלט של מקרי פשע. לאחר שעמדה מהאראשטרה בראש הרשימה ב-4 השנים הקודמות, קרלה ירדה למקום השלישי במספרים מוחלטים, והייתה אחראית ל-10.1% מכלל הפשעים בהודו.

שיעור הפשיעה האלימה היה גבוה ביותר באסאם (86.4%), טריפורה (62%), הריאנה (49.4%), מערב בנגל (46.1%) וארונאצ'ל פרדש (41.7). עם זאת, מבחינת מספרים מוחלטים של מקרים, אוטר פרדש דיווחה על השכיחות הגבוהה ביותר של פשעי אלימות, המהווים 15.2% מכלל פשעי האלימות בהודו.

גורמים תורמים
גורמים תורמים שונים לפשע בהודו הם: שחיתות, אי-שוויון חברתי, אבטלה, עוני והכנסה נמוכה לנפש, אשר משפיעים על שיעורי הפשיעה בהודו. מניעת פשיעה קריטית לשמירה על החוק והסדר במדינה. הרתעת פושעים באמצעות פריסת שוטרים כנוכחות בשטח היא אחת האסטרטגיות העיקריות הנהוגות בהודו למניעת פשיעה.

סוגי פשעים
נגד נשים
רישומים משטרתיים מראים על שכיחות גבוהה של פשעים נגד נשים בהודו. תקיפות מיניות נגד נשים בהודו הופכת לנפוצות יותר ויותר. על פי ה-NCRB, נכון לשנת 2018, רוב הפשעים נגד נשים נרשמו תחת "אלימות במשפחה" (31.9%), ואחריה "תקיפת נשים בכוונה לפגוע בצניעות" (27.6%), "חטיפת נשים" (22.5%) ו"אונס" (10.3%). כ-70% מהנשים בהודו הן קורבנות לאלימות במשפחה, על פי רנוקה צ'אודרי, לשעבר שרת האיחוד להתפתחות נשים וילד . כשלפי הלשכה הלאומית לרישומי פשיעה כל שלוש דקות מתרחש בהודו אירוע פשע נגד נשים, כל 29 דקות אישה נאנסת, כל 77 דקות מתרחש מוות על רקע נדוניה מתרחש, וכל תשע דקות מתקיים מקרה אחד של אכזריות על ידי הבעל או קרוב משפחה כלפי נשים.

פשעי נדוניה נפצים מאוד בהודו, כשבעל או ארוס מתעלל, אלים, משדל להתאבדות או רוצח את אשתו במטרה לנכס לעצמו את הנדוניה, כמו אפשרות לשאת אישה נוספת אחרת עם אפשרות לעוד נדוניה. נדוניה נחשבת לתורם מרכזי לאלימות נגד נשים בהודו. רוב מקרי המוות כתוצאה מנדוניה מתרחשים כאשר האישה הצעירה, בעוד אינה מסוגלת לשאת את הטרדות או עינויים, וכתוצאה מכך מתאבדת. כשרוב מקרי ההתאבדות מתרחשים בתלייה, הרעלה או באש. לפעמים האישה נרצחת בהצתה כשמקרים אלו לפעמים מלווים בטיוח כהתאבדות או תאונה- ידוע בכינוי שריפת כלה. בשנת 2012 דווחו ברחבי הודו 8,233 מקרי מוות כפשע נדוניה.

מקורות רשמיים מראים כי מקרי האונס בהודו הוכפלו בין השנים 1990 ו-2008. עם זינוק נוסף בשנת 2013. כשמקרי אונס מטרידים של קשישים ותינוקות הופכים נפוצים יותר ויותר. שכיחות מקרי האונס עלתה משמעותית במהלך מגפת הקורונה בהודו. נכון לשנת 2018, אונס היה הפשע הרביעי בשכיחותו נגד נשים.

פשע מאורגן
סחר בבני אדם בהודו הוא בעיה רצינית ונפוצה ומתרחש במצג הצעת אפשרות תעסוקתית לעניים וחסרי השכלה. נשים נמכרות לעבודה בזנות בבתי בושת או למשפחות כעוזרות, שם הן בדרך כלל נאנסות, מעונות ומותקפות מינית. בשנת 2021, הודו העבירה הצעת חוק למאבק בסחר בבני אדם. על פי הלשכה הלאומית לרישומי פשיעה, בשנת 2021 הוכפלו מקרי הסחר בבני אדם המתועדים לעומת שנה קודמת. נכון לנתוני 2021, קיימים 1,21,351 מקרים בהודו של ילדים נעדרים, כשרבים מהם יכולים להוות קורבנות פוטנציאליים לסחר בבני אדם, ואף סחר באיברים.

סחר בסמים בלתי חוקיים הודו ממוקמת בין שני מרכזי ייצור אופיום גדולים באסיה - הסהר הזהוב הכולל את פקיסטן, אפגניסטן ואיראן ומשולש הזהב הכולל את בורמה, תאילנד ולאוס. כאשר כמויות מסוימות מועברות דרך נפאל. בשל מיקומה הגאוגרפי, דרך גבולות הודו עוברים סחורות סמים רבים. הודו היא היצרנית הגדולה בעולם של אופיום חוקי למטרות סחר כתרופות, אך כמות לא ידועה של אופיום מופנית לשוקי סמים בינלאומיים לא חוקיים. רוב ההרואין שנשלח מהודו מיועד לאירופה. דווח על הברחות הרואין ממומבאי לניגריה.

סקר שנערך בשנים 2003–2004 על ידי הלשכה לבקרת סמים מצא כי בהודו יש לפחות ארבעה מיליון מכורים לסמים. הסמים הנפוצים ביותר בשימוש בהודו הם קנאביס, חשיש, אופיום והרואין. מהאראשטרה, מומבאי היא מרכז להפצת סמים. הסם הנפוץ ביותר במומבאי הוא הרואין הודי. סחר בסם זה נעשה בעיקר באמצעות תחבורה ציבורית (תחבורה בכבישים וברכבות) ותחבורה פרטית.

סחר בנשק על פי דו"ח משותף שפורסם על ידי אוקספם, אמנסטי אינטרנשיונל ורשת הפעולה הבינלאומית בנושא נשק קל  (IANSA) בשנת 2006, ישנם כ-40 מיליון כלי נשק קלים בלתי חוקיים בהודו מתוך כ-75 מיליון הנמצאים במחזור עולמי. רוב כלי הנשק הקלים הבלתי חוקיים מגיעים למדינות ביהאר, צ'האטיסגאר, אוטר פרדש, ג'הרקהאנד, אוריסה ומדהיה פרדש. כמות גדולה של כלי נשק קלים בלתי חוקיים מיוצרים במפעלי נשק בלתי חוקיים שונים באוטר פרדש וביהר ונמכרים בשוק השחור תמורת 5.08 דולר בלבד.

בצפון מזרח הודו, ישנה זרימה עצומה של נשק קל עקב קבוצות המורדים הפועלות שם. הנשק הקל בצפון מזרח הודו מגיע מקבוצות מורדים בבורמה, משווקים שחורים בדרום-מזרח אסיה, פקיסטן, בנגלדש, נפאל וסרי לנקה. כמו שוק שחור בקמבודיה, סין, מקבוצות מורדים כמו טיגריסי השחרור של טמיל אילם, המפלגה הקומוניסטית של הודו (מאואיסטית), המפלגה הקומוניסטית של נפאל (מרכז מאואיסטי), ממדינות הודיות כמו אוטר פרדש ומגניבות ממפעלי נשק חוקיים, ארגוני פשע הפועלים בהודו ובמדינות דרום אסיה ומשווקים בינלאומיים כמו רומניה, גרמניה וכו'. נשק בלתי חוקי שנמצא בצפון מזרח הודו כולל נשק קל כמו M14, M16, AK-47, AK-56  ו-AK-74, אך גם מקלעים קלים, רימוני יד סיניים, מוקשים, משגרי רימונים ותת-מקלעים וכו'.

ציד בלתי חוקי וסחר בחיות בר
היקף תופעת הסחר הבלתי חוקי בחיות בר בהודו גדל. סמיר סינה, ראש TRAFFIC India , זרוע ניטור הסחר בחיות בר של הקרן העולמית לשימור חיות הבר ו־IUCN, אמר בראיון לרויטרס כי: "המצב בנוגע לסחר הבלתי חוקי בחלקי חיות בר בהודו קודר מאוד. זהו סחר עצום ומגוון, החל מהברחת צמחי מרפא נדירים ועד פרפרים, טווסים ונמרים, וקשה לחזות עד כמה הוא גדול, אך האיומים והממדים מצביעים על כך שהסחר הולך וגדל". כשנמרים, קרנפים, זוחלים, ציפורים, חרקים ומינים נדירים של צמחים מוברחים מהודו למדינות דרום מזרח אסיה ולסין. על פי דו"ח שפורסם על ידי הסוכנות לחקירות סביבתיות (EIA) בשנת 2004, הודו היא מקור עיקרי עבור לסוחרי עורות חיות בר. בין השנים 1994 ו-2003, היו 784 מקרים בהם נתפסו עורות של טיגריסים, נמרים או לוטרות. באותן שנים תועדו גם ציד וכליאה של 698 לוטרות בהודו. קטמנדו היא נקודת עצירה מרכזית לעורות בלתי חוקיים שהוברחו מהודו לטיבט ולסין. דו"ח ה-EIA ציין כי לא מתקיים שיתוף פעולה מספיק ואף קיים חוסר רצון פוליטי וחוצה גבולות בין ממשלות הודו, נפאל וסין לתאם פעולות אכיפה בכדי לטפל ביעילות בפשעים נגד חיות הבר. ציד פילים הוא בעיה משמעותית בדרום הודו ובמדינות נאגאלנד ומיזוראם בצפון מזרח. בשנים 2015-17, מבצע "שיקאר" הוביל למעצרם של 72 פילים ולתפיסת 464 ק"ג שנהב. רוב מקרי ציד הטיגריסים מתרחשים במאדהיה פרדש, אוטר פרדש, אודישה, מערב בנגל, אסאם וארונאצ'ל פרדש. בשנת 2021 התרחש מקרה מפורסם של ציד נמרים במנקולם בקרלה.

ביזת אוצרות תרבות ואמנות
הודו הייתה ועודנה יעד מרכזי לביזה ושוד של אוצרות תרבות ואמנות. התופעה בהודו מתחלקת לכמה תקופות וסוגי ביזה. תקופת השלטון הבריטי ותקופות קולוניאליסטיות אירופיות אחרות כמו הדנים, הצרפתים והפורטוגזים הייתה תקופה של ביזה שיטתית ורחבת היקף. מיליוני פריטי אמנות ועתיקות נלקחו מהודו, לעיתים קרובות תחת אצטלת "מתנות" או שלל מלחמה. פריטים אלו מצאו את דרכם למוזיאונים פרטיים וציבוריים ברחבי אירופה, במיוחד בבריטניה. בין הדוגמאות הבולטות: יהלום הקוהינור. לאחר קבלת העצמאות ב-1947 התקיימו בהודו רשתות סחר בינלאומיות של מבריחי עתיקות שהמשיכו בביזה ובשוד של אוצרות תרבות. שיטות הפעולה כוללות פריצה למקדשים כפריים, אתרים ארכאולוגיים ומחסנים שאינם מאובטחים מספיק, גניבת פסלים, כתבי יד, תכשיטים וחפצי פולחן. הפריטים מוברחים מחוץ למדינה דרך רשתות מורכבות של סוחרים, מתווכים וגלריות מזויפות, ולבסוף נמכרים לאספנים פרטיים ומוזיאונים בחו"ל. ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי, שם דגש מוגבר על השבת אוצרות תרבות גנובים. המאמצים כוללים: שיתוף פעולה בינלאומי ויוזמות אזרחיות.

פשעי סייבר
למרות שתאי לוחמה בפשעי סייבר הוקמו בערים גדולות, פבן דוגל, עורך דין בבית המשפט העליון של הודו ומומחה למשפט סייבר, ציין שהבעיה היא שרוב מקרי הפשעי הסייבר נותרים ללא דיווח עקב חוסר מודעות. בשנת 2001, הודו וארצות הברית הקימו פורום אבטחת סייבר כחלק מדיאלוג ושותפות במלחמה נגד הטרור. על פי נתוני NCRB  בשנת 2021 נרשמו בהודו 52,974 מקרים של פשעי סייבר, עלייה של 5% בהשוואה לשנת 2020. בשנת 2021, המניע מאחורי 60.8% מפשעי הסייבר היה הונאה, ואחריו סחיטה וניצול מיני ב-8.6% (4,555) ואחריו סחיטה באיומים ב-5.4%.

על פי דו"ח לשנת 2021 של CloudSEK חברה החוזת איומי סייבר, הודו דורגה במקום השני בעולם מבחינת פשעי סייבר במערכות בריאות. הנתונים שנפרצו כללו רישומי חיסונים, מידע אישי מזהה, כמו שם, כתובת, דוא"ל, מספר טלפון ומגדר, ופרטי כניסה של בתי חולים. התקפות כאלה יכולות גם להשבית ציוד במהלך ניתוח או ביחידות טיפול נמרץ.

שחיתות
שחיתות נפוצה בהודו בכל מגזר ובכל רמה בחברה. השחיתות רווחת בפוליטיקה ההודית ובאה לידי ביטוי בשוחד, מעילה בכספי ציבור, התחמקות ממסים ופיקוח על חליפין וכו'. כשהמשטרה לעיתים קרובות מעכבת ומענה חפים מפשע עד לקבלת "הודאה" במטרה להציל עבריינים עשירים ובעלי השפעה. כשיש הטוענים כי הגורם המרכזי לאלימות משטרתית בהודו הוא חוסר אחריות מצד המשטרה.

פשיעה והונאות זרים
בין פשעים נוספים הנפוצים בהודו נמנים: כייסות, גניבת חפצי ערך ממזוודות ברכבות ובאוטובוסים, הונאות נגד מטיילים זרים והונאת מוניות.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

*