פסקאולה פאולי

פיליפו אנטוני פסקואלה דה פאולי (בקורסיקאית: Filippu Antonio Pasqual e de' Paoli, בצרפתית: Philippe-Antoine-Pascal Paoli; 6 באפריל 1725 – 5 בפברואר 1807) היה פטריוט, מדינאי, ומנהיג צבאי קורסיקאי, שעמד בחזית תנועת ההתנגדות נגד השלטון הגנואזי, ומאוחר יותר בשלטון הצרפתי על האי. הוא הפך לנשיא המועצה המבצעת של הדיאט הכללי של תושבי קורסיקה, וכתב את חוקת המדינה.

הרפובליקה הקורסיקנית (1755–1769) הייתה דמוקרטיה ייצוגית שטענה כי לדיאט הנבחר של נציגי קורסיקה אין אדון בראשה. פאולי החזיק בתפקידו על ידי בחירות ולא על ידי מינוי. זה הפך אותו גם למפקד העליון של הכוחות החמושים, וגם לשופט העליון. ממשלתו של פאולי טענה לסמכות שיפוט זהה כמו לרפובליקה של ג'נובה. במונחי הפעלת כוח דה פקטו, הגנואזים החזיקו בערי החוף, והרפובליקה של קורסיקה שלטה בשאר האי מקורטה, בירתה.

לאחר הכיבוש הצרפתי של קורסיקה ב-1768, פאולי פיקח על המחתרת הקורסיקאית. לאחר תבוסת הכוחות הקורסיקאיים בקרב פונטה נובו, הוא הוגלה לבריטניה, שם היה אדם מפורסם. הוא חזר לקורסיקה לאחר המהפכה הצרפתית, שבה תמך תחילה. אחרי כן התנתק מהמהפכנים, ועזר ליצור את הממלכה האנגלו-קורסיקאית, ששרדה בין השנים 1794 ל־1796. לאחר שהאי נכבש מחדש על ידי צרפת, גלה שוב לבריטניה, ושם מת ב-1807.

פאולי היה דמות להערצה לנפוליאון בונפרטה בצעירותו, שהיה קורסיקאי בעצמו. משפחת בונפרטה סייעה לפאולי במהלך הפלישה הצרפתית, אך סירבה לצאת לגלות יחד איתו, ונשבעה אמונים למלך לואי החמישה-עשר. פאולי ראה במשפחת בונפרטה משתפי פעולה, ועם חזרתו לשלטון ניסה למנוע מנפוליאון לחזור למשמר הלאומי, ובמאי 1793 אף דאג שיעצרו את נפוליאון בדרך לעבודתו (אף על פי ששוחרר מעט לאחר מכן) ושיבזזו את ביתו, והוציא את משפחת בונפרטה מחוץ לחוק באופן רשמי באמצעות הפרלמנט הקורסיקאי. אירועים אלו ונוספים גרמו למעברו של נפוליאון מהלאומיות הקורסיקאית לצרפתית.
נפוליאון מעולם לא התגבר לגמרי על חיבתו לפאולי, וחי עם רגשות מעורבים כלפיו לשארית חייו.

ביוגרפיה
ילדות ונעורים
פאולי נולד בכפר הקטן סטרסה, קומונת מורוסליה, חלק מהקהילה העתיקה של רוסטינו, קורסיקה עילית, קורסיקה. הוא היה בנו השני של הרופא והפטריוט ג'יאסינטו פאולי, שהפך לאחד משלושת "גנרלי העם" בתנועה הלאומנית הקורסיקאית שמרדה בשלטון הרפובליקה של ג'נובה, שבאותה תקופה הם ראו בה מושחתת ורודנית. לפני אותה מאה קיבלו הקורסיקאים פחות או יותר את השלטון הגנואני. ב-1729, שנת המרד הראשון, נחשבו הג'נובים כמי שנכשלו במשימת השלטון שלהם. הבעיות העיקריות היו שיעור הרציחות הגבוה בגלל מנהג הנקמה, הפשיטות על כפרי החוף על ידי הפיראטים הברברים, מיסים מדכאים ושפל כלכלי.

במרד של 1729, שאירע עקב מס חדש, הג'נובים נסו למצודותיהם ונשלחו להתערבויות זרות: תחילה מהסבבורג האימפריה הרומית הקדושה, ולאחר מכן מאויביהם במלחמת הירושה האוסטרית, ממלכת צרפת. לאחר שהובסו על ידי הכוחות המקצועיים, ויתרו הקורסיקאים על האלימות, אך שמרו על ארגונם. לאחר שנכנע לצרפתים ב-1739, ג'יאסינטו פאולי יצא לגלות בנאפולי עם בנו בן ה-14, פסקואלה. אחיו הגדול, קלמנטה, נשאר בבית כאיש קשר עם הדיאט המהפכנית (או אספת העם).

קורסיקה הוסחה לאחר מכן על ידי מלחמת הירושה האוסטרית שהוזכרה לעיל, במהלכה כוחות של מספר מדינות כבשו באופן זמני את ערי קורסיקה.ג'יאסינטו הבין שיש לו בן מוכשר, ולא חסך מאמץ או הוצאה בחינוך שלו, שהיה בעיקר חינוך קלאסי. מסופר שפאולי שמע פעם איש זקן בכביש מדקלם את ורגיליוס, ניגש מאחוריו, מחא לו כפיים על גבו והמשיך לדקלם בנקודה שבה הפסיק השני.ב-1741 הצטרף פסקואלה לגדוד הקורסיקאי של הצבא הנפוליטני המלכותי ושירת בקלבריה תחת אביו.

קורסיקאים שהוגלו לאיטליה חיפשו סיוע למהפכה, כולל גנרל מיומן. ב-1736 הם גילו את תיאודור פון נויהוף, שכיר חרב שהיו מוכנים להמליכו למלך, אך הוא כשל, וב-1754 הושם בכלא בעלי חוב בלונדון. פסקואלה הצעיר עורר עניין כאשר התנגד לתוכנית לבקש מאבירי מלטה לקחת את הפיקוד, הוא הגה תוכנית לממשלה קורסיקאית. אותה שנה החליט ג'יאסינטו כי פסקואלה מוכן להחליף את תיאודור, וכתב לווינסנט והמליץ לקיים בחירות כלליות. הבחירות העממיות שהכריז וינסנט בקאצ'יה הפכו את פסקואלה לגנרל העליון של קורסיקה, למפקד כל ההתנגדות.

קורסיקה באותה תקופה הייתה עדיין תחת השפעת מעמדים, וכתוצאה מכך רק בני המעמד הגבוה הצביעו בבחירות. תושבי השפלה ערכו כעת בחירות משלהם ובחרו במריו מאטרה כמפקד, שתקף מיד את תומכיו של פאולי. יתר על כן, מאטרה קרא לג'נובים לעזרה, וגרר את פאולי לעימות איתם. מאטרה נהרג זמן קצר לאחר מכן בקרב ותמיכתו בקרב הקורסיקאים קרסה.

משימתו הבאה של פאולי הייתה לכלוא את הג'נובים במצודות שלהם. השנייה שלו היה לנסח חוקה, שכאשר אושרה על ידי האוכלוסייה ב-1755, הקימה רפובליקה חדשה, דמוקרטיה ייצוגית. הבחירות הראשונות שלה הפכו את פאולי לנשיא, והחליפו את תפקידו הקודם.

נשיא הרפובליקה הקורסיקאית
ערך ראשי: הרפובליקה הקורסיקנית

בנובמבר 1755 אישרו תושבי קורסיקה חוקה שהכריזה על קורסיקה כמדינה ריבונית, עצמאית מהרפובליקה של ג'נובה. זו הייתה החוקה הראשונה שנכתבה על פי עקרונות הנאורות. ראש המדינה החדש, שנקרא הגנרל, פאולי, נבחר על פני המועמד היריב עמנואל מאטרה על ידי נציגי הפיווי (68 יחידות מנהליות עתיקות, כל אחת מקבצת כמה קהילות), אם כי רק 16 מתוך 68 היו מיוצגות.הנשיא ומחבר החוקה העסיק את עצמו בבניית מדינה מודרנית. לדוגמה, הוא ייסד אוניברסיטה בקורטה.

הפלישה הצרפתית
לאחר שראתה שהם איבדו למעשה את השליטה בקורסיקה, הגיבה גנואה בוויתור על קורסיקה לצרפתים בחוזה ורסאי במאי 1768, מכיוון שזו הייתה הדרך היחידה להחזיר לצרפת את החובות שצברה להגנת האי.ג'וקיאנו וולפה (1939). Storia della Corsica Italiana (in Italian). Rome: Istituto per gli studi di politica internazionale.בספטמבר 1768 המשיכה צרפת בכיבוש האי. פאולי נלחם לחימת גרילה מההרים, אך ב-1769 הוא הובס בקרב פונטה נובו על ידי כוחות חזקים בהרבה ומצא מקלט באנגליה. קורסיקה הפכה רשמית לפרובינציה צרפתית בשנת 1789.

הגלות הראשונה של פאולי
בלונדון, פאולי משך את תשומת הלב של החוג הג'ונסוני כמעט מיד, שאישיותו הרחבה הפכה אותו למתאים באופן טבעי.עד שפאולי נכנס לזירה, הוא לבש בחלקו צורה של חבר מועדון של גברים מצליחים בעיקר בעלי חשיבה ליברלית. התנהגות כזו שבה פאולי הראה את מעילו המנוקב בכדורים לכל המבקרים ואז דרש תשר על התצפית שעשעו את הקבוצה, שהחלה כשחבריה החלו את הקריירה שלהם, ולפי הכרוניקן שלה ג'יימס בוסוול היו בעצמם נזקקים.
זיכרונותיו של פאולי תועדו על ידי בוסוול בספרו "תיאור קורסיקה". לאחר סדרת ראיונות עם המלך ג'ורג' השלישי, פאולי קיבל פנסיה מהכתר מתוך הבנה שאם אי פעם יחזור לקורסיקה בעמדת סמכות, הוא יתמוך באינטרסים הבריטיים נגד הצרפתים. עם זאת, זה לא היה הסדר ציני. פאולי הפך לפרו-בריטי והייתה לו חיבה אמיתית לידידיו החדשים, כולל המלך, נטייה שהובילה אותו במהפכה הצרפתית למחנה המלוכני. ההסדר גם לא היה הסכם מכל סוג שהוא, שכן באותה תקופה לא לפאולי ולא למלך ג'ורג' השלישי היה מושג על הנסיבות העתידיות.

נשיא המחלקה של קורסיקה
בזמן המהפכה הצרפתית הפך שמו של פאולי לאליל של חירות ודמוקרטיה. ב-1790 העבירה האספה הלאומית המהפכנית בפריז צו שצירף את קורסיקה לצרפת, ולמעשה העתיק את העבודה של 1780 אך תחת סמכות חדשה. הוא העניק חנינה לגולים, ופאולי יצא מיד לקורסיקה. הוא הגיע בזמן לבחירת פקידי המחלקה באורצה, רץ לנשיאות ונבחר פה אחד. נפוליאון בונפרטה, מארגן הבחירות ויעקוביני פעיל, לא התמודד באותה תקופה, אך הוא העריץ את פאולי כמו כל אחד אחר.

נפוליאון, בחופשה מגדוד הארטילריה שלו, חזר לגדוד באוקסון, שם עבד על ההיסטוריה של קורסיקה. הוא כתב לפאולי ושאל את דעתו על חלק ממנו ועל מסמכים היסטוריים. ההבדלים בין שני האישים התבררו. פאולי חשב שההיסטוריה חובבנית ונלהבת מדי וסירב לקבל את המסמכים; לנפוליאון בשלב זה לא היה מושג על קשריו המלכותיים של פאולי בבריטניה או על רגשות מתונים, אפילו אוהדים, כלפי המלוכה.

נשיא הפרוטקטוורט הבריטי
פאולי פרש מהמהפכה הצרפתית בסוגיית הוצאתו להורג של המלך וחלק את גורלו עם המפלגה המלוכנית. הוא לא פרסם את ההשקפות הללו, אך כאשר הממשלה המהפכנית הורתה לו לכבוש את סרדיניה, הוא מינה את אחיינו לאחראי על המשלחת עם פקודות סודיות להפסיד בעימות. במקרה זה הוא פעל כסוכן בריטי, שכן לבריטים היה אינטרס בסרדיניה שהם לא יוכלו לרדוף אחריה אם הצרפתים יכבשו אותה.

עם זאת, הוא גם שלח את נפוליאון בונפרטה כקולונל בפיקוד על שתי פלוגות של המשמר הקורסיקאי (שתוגברו באופן לא רשמי על ידי 6,000 מהפכנים ממרסיי), שהשתתפו במתקפה על האי לה מדלנה בפברואר 1793. היא נכשלה מכיוון שהמפקד, פייטרו פאולו קולונה-סזארי, לא נקט בפעולה צבאית מתאימה, מכיוון שהאי תוגבר ממש לפני ההתקפה, ומכיוון שנראה היה שהמגינים ידעו בדיוק היכן ומתי המהפכנים עומדים לתקוף.

נפוליאון הבחין במצב בעימות הראשון עם מפקדו וקיבל את הפיקוד בפועל, אך ההתקפה נכשלה והוא בקושי הצליח להימלט. בזעם, לאחר שהיה תומך ומעריץ נלהב של פאולי, הוא וכל משפחת בונפרטה הוקיעו את פאולי כבוגד לפני הוועידה הלאומית הצרפתית. צווי מעצר הוצאו ונשלחו לקורסיקה יחד עם כוח שנועד לקחת את המצודות מידי המלוכנים, שהחליף את הג'נובים לאחר מכירת קורסיקה. שילוב של הפאוליסטים והמלוכנים הביס את משפחת בונפרטה וגירש אותם מהאי.

לאחר מכן כינס פאולי אספה בקורטה ב-1793, כשהוא עצמו כנשיא ופרש רשמית מצרפת. הוא ביקש את הגנת הממשלה הבריטית, שהייתה אז במלחמה עם צרפת המהפכנית. ב-1794 שלחו הבריטים צי בפיקודו של אדמירל סמואל הוד. צי זה נפלט זה עתה מנמל טולון הצרפתי על ידי צבא מהפכני בעקבות תוכניתו של נפוליאון בונפרטה, שבזכותה הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. המלוכנים בטולון ביקשו גם הם הגנה בריטית. נפוליאון נשלח כעת לטפל באיטליה כמפקד הכוחות הצרפתיים שם.

במשך תקופה קצרה הייתה קורסיקה מדינת חסות של המלך ג'ורג' השלישי, בעיקר בזכות מאמצי הצי של הוד (למשל במצור על קאלווי), ושיתוף הפעולה של פאולי. תקופה זו נודעה בשם "הממלכה האנגלו-קורסיקאית" מכיוון שג'ורג' השלישי התקבל כראש מדינה ריבוני, אך זה לא היה שילוב של קורסיקה באימפריה הבריטית. היחסים בין ממשלתו של פאולי לבריטים מעולם לא הוגדרו בבירור, וכתוצאה מכך התעוררו שאלות רבות של סמכות. לבסוף, המלך הזמין את פאולי להתפטר ולחזור לגלות בבריטניה עם פנסיה, וכעת לא הייתה לו ברירה אחרת. זמן קצר לאחר מכן, הצרפתים כבשו מחדש את האי וכל שאלות הריבונות הקורסיקאית הסתיימו עד המאה ה-20.

גלות שנייה ומוות
פאולי הפליג לאנגליה באוקטובר 1795, שם חי את שנותיו האחרונות. פסקואלה פאולי נפטר ב-5 בפברואר 1807 ונקבר בכנסיית סנט פנקראס הישנה בלונדון. שמו רשום על שעון הזיכרון של בורדט-קוטס משנת 1879 בין הקברים החשובים שאבדו.

פסל הוצב במנזר וסטמינסטר. ב-1889 הובאו עצמותיו לקורסיקה בפריגטה בריטית ונקברו בבית המשפחה תחת אנדרטה בשפה האיטלקית.

ראו גם
 קורסיקה
 נפוליאון בונפרטה

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה:קורסיקה
קטגוריה:ילידי 1725
קטגוריה:נפטרים ב-1807