דמות מקראית, כנראה שלמה המלך

דמות מקראית, כנראה שלמה המלך (באנגלית: Old Testament Figure, Probably King Solomon) היא יצירת שמן על בד מאת הצייר ההולנדי ארנט דה חלדר, שנוצרה ככל הנראה בין השנים 1685 ל־1690. הציור מציג דמות מלכותית בעלת חזות מזרחית, הלבושה בטורבן מהודר המעוטר בפנינים, בגלימה מפרוות חורף ובשרביט זהב - סמלים המעידים על עוצמה וסמכות. אף על פי שהדמות משדרת יוקרה שלטונית, הבעת פניה שקולה ומהורהרת, מה שמרמז על עיסוק בעניינים מוסריים או שיפוטיים. הציור, במידות 105.3 על 94.5 ס"מ, נחשב לקטע מתוך קומפוזיציה רחבה יותר שנחתכה במרוצת השנים.

זיהוי הדמות
הדמות בציור מזוהה כדמות מקראית - ככל הנראה שלמה המלך, בשל חזותה הצעירה והחלקה מזקן. זיהוי זה מתבסס על ההנחה כי מדובר במלך צעיר, בניגוד לדמויות אחרות שארנט דה חלדר צייר, כמו דוד המלך או אחשוורוש, אשר תוארו כזקנים בעלי זקן עבות. גם בהשוואה ליצירתו "משתה אסתר", שבה מופיעה דמות מלכותית צעירה, מתעוררים ספקות בשל שיחזור מאוחר של פני הדמות.

סצנת המשפט האפשרית
אחת ההשערות בנוגע לתוכן המקורי של הציור היא כי מדובר בקטע מסצנת משפט שלמה הידועה, המתוארת בספר מלכים א' (פרק ג', פסוקים 16–28). לפי סצנה זו, שלמה יושב על כיסא מלכותו ופוסק בין שתי נשים, שכל אחת מהן טוענת להיות אם של תינוק אחד. בשל מראהו, לבושו המלכותי והחזקת השרביט, ייתכן כי הציור תיאר את רגע הפסיקה עצמו, כפי שנראה גם ביצירות אחרות מהמאה ה־17, בהן תחריט של בוֹציוס אדמס בולסוורט בעקבות ציור אבוד של פטר פאול רובנס, וכן תבליט שיש של הפסל ארטוס קוולינוס האב בבניין העירייה של אמסטרדם.

 סגנון וטכניקה 
ארנט דה חלדר, שהיה תלמידו האחרון של רמברנדט, נשאר נאמן לסגנון האקספרסיבי של מורו, תוך שהוא מאמץ שפה צבעונית נועזת ושיטות עבודה טכניות מקוריות. הציור מדגים את השימוש המובהק של דה חלדר ב"חריטה" בצבע רטוב (sgraffito), שבאמצעותה הצליח ליצור טקסטורות עשירות בבד, בפרווה ובקישוטי הלבוש. לדוגמה, בגלימתו של המלך ניתן לראות חריטות דקות ועבות המשוות לה עומק ותנועה. בנוסף, שימושו בשכבות תחתונות צבעוניות תורם לאשליה של נפח וחומריות. הביקורת בת זמנו, כולל דבריו של ההיסטוריון ארנולד האוברקן, אשר שיבח את סגנונו כ"טבעי וחזק במיוחד כאשר מביטים ממרחק".

השוואה ליצירות אחרות

היצירה מוצבת בהקשר ישיר לעבודות נוספות של ארנט דה חלדר שבהן מופיעות דמויות מלכותיות מקראיות. אחת מהן היא דוד המלך, שצוירה בין השנים 1680–1683 ונמצאת כיום באמסטרדם. ציור זה מתאר את דוד המלך כאיש זקן ובעל זקן עבות, בהתאם למסורת האיקונוגרפית שבה דוד, לאחר עלייתו לכס המלכות, מוצג כאדם מבוגר. דמות זו לובשת גלימה מלכותית עשירה בדומה לזו שמופיעה בציור הנוכחי, אך ההבדל בגיל ובמאפיינים הפיזיים – זקן מלא מול פנים צעירות וחלקות – מדגיש את השוני בין הדמויות. השוואה זו תורמת להפרדת הדמות בציור הנוכחי מדוד המלך.

דמות מקראית נוספת שמופיעה בעבודתו של דה חלדר היא אחשוורוש, בציור "אחשוורוש והמן" (1682–1685), המוצג כיום בבירמינגהם. גם כאן מדובר בדמות מלך עטורת שרביט זהב – פרט חזותי החוזר גם בציור שלפנינו - אך כפי שמציין הטקסט, אחשוורוש מתואר לרוב כזקן בעל זקן, בהתאם למסורת האמנותית של התקופה. תיאורים אלה אינם תואמים את הופעתו הצעירה של המלך שבציור הנדון.

דמות מלכותית נוספת מופיעה בציור "משתה אסתר" (סביבות 1680), שנמצא בדורדרכט. בציור זה נראה מלך צעיר, אך פניו נפגעו במידה רבה, ולפיכך שוחזרו באופן חלקי במהלך רסטורציה מודרנית שנערכה ב-1998. בשל כך, הדמות איננה יכולה לשמש להשוואה ודאית או כסימוכין ויזואלי מלא. מעניין לציין כי לצורך שיחזור הפנים באותו ציור נעשה שימוש דווקא בדמות הצעירה מהציור שלפנינו, מה שמצביע על קשר ישיר בין שתי היצירות. בציור המלך מופיע במובהק כדמות צעירה וללא זקן - אולם פניו שוחזרו באופן משמעותי ברסטורציה מאוחרת, כך שלא ניתן להסתמך עליו כהשוואה חזותית ישירה.

בהשוואה בין הדמויות השונות שדה חלדר צייר, עולה כי דמותו של המלך בציור זה שונה באופן מהותי מהאבות-טיפוס שקדמו לה – הן בגיל, הן במבע, והן בעיצוב הפנים. לבושו המפואר, השרביט, והעמדה המלכותית מחזקים את ההקשר השלטוני, אך דווקא מראהו הצעיר של המלך תואם לתיאורים המסורתיים של שלמה בשנותיו הראשונות למלוכה, ובפרט בסצנה של פסיקת שלמה. לפיכך, השוואה זו מחזקת את הסברה שמדובר בשלמה המלך, וממחישה את ייחודה של היצירה במסגרת מכלול יצירתו של דה חלדר.

הערות שוליים

קטגוריה:ארנט דה חלדר: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:שלמה
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ציורים באוסף ליידן