אלחנן גפני

אלחנן גפני (במקור: פאוול וינטרשטיין; 10 בספטמבר 1916 – 14 בינואר 2010), היה בשנים 1945–1947 שליח המוסד לעלייה ב' בצ'כוסלובקיה וסייע לתנועת הבריחה. בשנים 1961–1964 היה השגריר הראשון של ישראל בקמרון. בשנים 1954–1961 ושוב בשנים 1964–1980 היה מנהל המחלקה ליחסי ציבור של המוסד לביטוח לאומי. בשנים 1980–1990 שימש כיו"ר הוועד המנהל וכמנהל "הרשות לפנסיונרים ולקשישים".תפקידי "הרשות לפנסיונרים ולקשישים" הועברו בשנות ה-2000 בחלקם ל"משרד לענייני גמלאים", אחר כך ל"משרד לאזרחים ותיקים" ואחר כך ל"משרד לשוויון חברתי". בנוסף פרסם מספר ספרי עיון.

קורות חיים
נולד בברנו (אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית וכיום בצ'כיה), לקלרה לבית סטיאסני וליעקב וינטרשטיין, שהיה בעל בית חרושת לגרביים, ולאחר שירד מנכסיו הפך לסוכן נוסע. גדל והתחנך כבן יחיד באוהרסקי ברוד, במוראביה.

לאחר סיום בית ספר תיכון עבר לפראג ולמד שפות במשך שלוש שנים (צרפתית כמקצוע ראשי וגרמנית כמקצוע משני) אוניברסיטת קארל ובשלוחה בפראג של אוניברסיטת סורבון הצרפתית, שבוגריה זכו במלגת השתלמות בפריז. ב-1937 סיים את הבחינות באוניברסיטה בהצלחה. ב-1938 נסע לשלושה חודשים לצרפת ולאיטליה בעזרת המלגה שקיבל מממשלת צרפת, ולמד בפריז קורס קיץ בצרפתית. כשחזר לצ'כוסלובקיה החליט, ממניעים ציוניים, לעלות לארץ ישראל באופן בלתי לגאלי, והצטרף לקבוצה של חברי מכבי הצעיר שהתארגנו לעלייה. בתקופת התארגנותו לנסיעה, פלש הצבא הגרמני לצ'כוסלובקיה, ולגפני נודע כי אנשי הגסטפו מחכים לו על יד חדרו בפראג כדי לעצרו. הוא הצליח להימלט מן העיר ולנסוע דרך הונגריה ויוגוסלביה לעיר הנמל דוברובניק, ומשם הגיע ארצה עם חברי קבוצתו, באחת ההפלגות של אניית המעפילים קולורדו. באפריל 1939 נשלח עם חברי קבוצתו לקיבוץ מסדה, כעבור זמן עבר לקיבוץ גניגר, ולאחר מכן עברה הקבוצה (שנקראה "בנתיב") לקיבוץ כפר רופין. כחבר קיבוץ נשלח להיות פעיל במזכירות "חבר הקבוצות" (ארגון שהיה מזוהה עם מפא"י).

ב-1945 יצא לאירופה כשליח המוסד לעלייה ב'. תחילה שהה באיטליה, ועבד שם במחיצתם של שאול אביגור ויהודה ארזי, ובהמשך עבר לפראג, והצטרף לשליחים הארצישראלים שעמדו בראש תנועת הבריחה בצ'כוסלובקיה.גפני מקדיש כמה פרקים בספרו לעבודתו בתנועת הבריחה: כרך א', פרקים 19–23 וכרך ב', פרקים 26-24.

ב-1947 חזר לארץ, עזב את כפר רופין ועבר לירושלים. ב-1948 החל לעבוד כמזכיר מחלקת הנוער במשרד הראשי של הקרן הקיימת לישראל. במקביל לעבודתו הצטרף בזמן מלחמת העצמאות למטה הגדנ"ע בירושלים, שם התיידד בין היתר, עם אליעזר שמואלי. ב-1949 עבר לעבוד במחלקת הנוער והחלוץ של הסוכנות היהודית ועבד שם עד ספטמבר 1952.

באותה שנה החל לעבוד ב"מוסד", שהחל לגייס מחדש חלק משליחי המוסד לעלייה ב'. הוא יועד להישלח לפריז בכיסוי של סגן מנהל סניף פריז של חברת אל על, כדי להצטרף שם למאבק בפעילות ערבית עוינת, אך ב-1953 בעודו בשלבי הלימוד של תפקידו בחברת אל על, התפטר מעבודתו.

בשנים 1949–1953 פיתח פעילות כתיבה פובליציסטית ענפה, והחל גם לעסוק בפעילות פוליטית במסגרת "צעירי מפא"י", בנצלו את הזמן הפנוי שהותירו לו עבודותיו. בחלק מן הזמן עבד כעיתונאי בעיתון של מפא"י, "הדור".

ב-1954 התמנה למנהל המחלקה ליחסי ציבור של המוסד לביטוח לאומי (שנוסד והחל לפעול ב-1 באפריל 1954) ועבד תחת ד"ר גיורא לוטן, המנכ"ל הראשון של הביטוח הלאומי. גפני סיכם את תפקידו כמנהל המחלקה: "העבודה הייתה מגוונת וכללה כתיבה והוצאה לאור של חוברות ודוחות, מתן הרצאות בציבור, הכנת סרטי פרסומת וסרטים, מודעות, כרזות ברחובות, אירועים וטקסים. על הכול הייתי צריך לחשוב ללא הסתמכות על תקדימים, ובתחומים שונים הייתי חלוץ בפעולות הסברה ממשלתיות של אותה תקופה".

בשנים 1961–1964 לקח "פסק זמן" מעבודתו בביטוח הלאומי כדי לשרת כשגריר הראשון של ישראל בקמרון, בתקופת כהונתו של הנשיא אחמדו אהידג'ו. לתקופת כהונתו הדיפלומטית הוא מקדיש 8 פרקים בספרו האוטוביוגרפי, וניכר שהוא רואה בה אחת מגולות הכותרת של חייו המקצועיים. בתקופה זאת גם קשר קשרי ידידות עם שלמה הלל שהיה שגריר ישראל באביג'אן בחוף השנהב. בין הנושאים שהעסיקו אותו כשגריר, שעליהם הוא מספר בספרו: חתימת הסכמים לסיוע טכני בין ישראל לקמרון, ניסיונות להקמת מסגרות לנוער בבתי ספר בקמרון כדוגמת הגדנ"ע בישראל, ניסיונות להקמת חוות חקלאיות לצעירים כדוגמת היאחזויות הנח"ל בישראל, ארגון וליווי ביקורים בקמרון של שרי הממשלה אבא אבן (אז שר החינוך והתרבות) ומשה דיין (אז שר החקלאות), וארגון ביקור של נשיא קמרון, אחמדו אהידג'ו, בישראל (הנשיא המוסלמי הראשון שהגיע לביקור ממלכתי בארץ).
ממוזער|שגריר ישראל בקמרון אלחנן גפני מדליק סיגריה לנשיא קמרון אחמדו אהידג'ו במסגרת ביקורו של הנשיא בישראל (1963)

ב-1964 שב משליחותו לתפקידו כמנהל המחלקה ליחסי ציבור בביטוח הלאומי, ועבד בתפקידו זה עוד כארבע עשרה שנים. בתפקידו זה למד וקרא רבות על קשישים וגמלאים ותרם להקמת "הרשות לפנסיונרים ולקשישים". עם הקמת הרשות, התבקש על יד מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, רפי רוטר, להיות יו"ר הוועד המנהל ומנהל הרשות. הוא מילא תפקיד זה במשך 14 שנים נוספות, עד שנת 1992, הרבה אחרי גיל הפרישה הרשמי לגמלאות, וסיים את עבודתו בגיל 76.  

במסגרת תפקידו ברשות הוא ארגן לראשונה בארץ קורסים להכנת עובדים לפרישה -  שנה או שנתיים לפני פרישתם. כמו כן, הכניס לשימוש את הביטוי "הגיל השלישי", במקום המילה "זִִקְנָה".

בשנות ה-70 במקביל לעבודתו, עם פתיחת המכון לקומוניקציהה"מכון לקומוניקציה" היה המסגרת הארגונית שקדמה ל"חוג לתקשורת" באוניברסיטה העברית בירושלים.  באוניברסיטה העברית בירושלים, למד בו שנתיים. בהמשך ללימודיו נסע לארצות הברית להשתלמות בת מספר חודשים בתחום התקשורת. ב-1975 בעקבות לימודיו האקדמיים וניסיונו התעסוקתי, כתב את ספרו העיוני הראשון "העין השלישית", שהיה אחד הספרים הראשונים בעברית שעסקו בניהול יחסי ציבור.

ב-1982 נרשם שוב לאוניברסיטה עברית ולמד בה מבוא לאשורולוגיה ואכדית. כמה שנים מאוחר יותר השתלם גם באוניברסיטת בר-אילן בכמה קורסים על מסופוטמיה. הידע האקדמי שרכש בקורסים אלה שימש בסיס לשלושה ספרי עיון שפרסם: "היום השמיני: היום בו ברא האדם את הדת", "תרבויות קדומות במזרח הקדום" ו"מציאות בסימן שאלה: מיתוסים ומיסטיקה של העולם האחר".

נפטר ב-2010, ונקבר בבית העלמין של קיבוץ גבעת השלושה.

 חיים אישיים 
מ-1948 ועד למותו היה נשוי לציירת נהדה גפני לבית הרניק (2012-1928). בשנת 1990 נסעה אשתו עם קבוצת חברות לטיול מאורגן במצרים; היא נפצעה בהתקפת טרור על אוטובוס התיירים שבו נסעה, הידועה כפיגוע האוטובוס במצרים (1990).

אב לשניים: עודד (מהנדס) ואיתמר (טכנאי קול).

גיסו (אחיה הבכור של אשתו) היה המוזיקאי והמלחין מאיר הרניק, שנהרג בתאונת דרכים בערב שמחת תורה 1972, כאשר רכב על הקטנוע שלו ברחוב הפלמ"ח (ירושלים).

התגורר במשך שנים רבות בשכונת נווה גרנות בירושלים, ובשנותיו האחרונות - בגני תקווה.

 ספריו ופרסומיו 
 פרסומים נבחרים שהוציא במסגרת עבודתו 
 הביטוח הלאומי: מניעים, הישגים וסיכויים, ירושלים, משרד ראש הממשלה, מרכז ההסברה, שירות הפרסומים, 1968
 הפער החברתי והשירותים הסוציאליים, ירושלים, משרד החינוך והתרבות, 1974
 הרשות לפורשים ולפרישה מהעבודה: רעיון והצעה, ירושלים, המוסד לביטוח לאומי, המחלקה ליחסי ציבור, 1978
 מדריך לגיל השלישי: מדריך לתקופת פרישה מעבודה, ירושלים, הרשות לפנסיונרים ולקשישים עם המוסד לביטוח לאומי ומשרד העבודה והרווחה, 1981 (כרך א' מציג רקע כללי להזדקנות ופרישה מן העבודה. כרך ב' מביא מידע מעשי על שירותים לקשישים. ספר זה זכה ל-15 מהדורות והדפסות, והופץ בכ-50,000 עותקים).
 הבנת הגיל השלישי, ירושלים, הרשות לפנסיונרים ולקשישים, 1988 (מבחר מאמרים שפרסם גפני ב-50 גיליונות של העיתון "הגיל החדש")
 להיות בריא: מידע לבני הגיל השלישי, ירושלים, אש"ל - האגודה לתכנון ולפיתוח שירותים למען הזקן בישראל, 1988
 לרשום ולדעת, ירושלים, הרשות לפנסיונרים ולקשישים, 1991

 ספרי עיון שכתב 
גפני כתב 7 ספרי עיון, 6 מהם לאחר פרישתו לגמלאות:
 העין השלישית: תקשורת המונים ויחסי ציבור, תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1975
 היום השמיני: היום בו ברא האדם את הדת, כפר סבא, אריה ניר הוצאה לאור, 1999
 אשנב לחלומות, ירושלים, הוצאת כרמל, 2000
 מציאות בסימן שאלה: מיתוסים ומיסטיקה של העולם האחר, הוד השרון, הוצאת אסטרולוג, 2004
 תרבויות קדומות במזרח הקדום, הוד השרון, הוצאת אסטרולוג, 2005
 קרל יונג, הוד השרון, הוצאת אסטרולוג, 2005

 אוטוביוגרפיה 
 השקפה על חיי, גני תקווה, הוצאה עצמית, 1995 (2 כרכים)

 מבחר ממאמריו 
גפני פרסם, גם כעיתונאי וגם כאיש המוסד לביטוח לאומי, עשרות מאמרים בעיתונות היומית (דבר, הארץ, הצופה) ובכתבי עת ישראליים שונים (הדור, בטרם, ביטחון סוציאלי, מולד, נתיבי ארגון ומינהל).רשימה מקיפה של פרסומיו של גפני מופיעה תחת הכותרת "רשימת פרסומים" בסוף כרך ב' של ספרו של גפני, השקפה על חיי, עמ' 1–10.  להלן מבחר מהם:
 "בעיית שילוב הדורות והמלחמה", מולד: ירחון מדיני וספרותי, ינואר 1949
 "יחסי ציבור בישראל", נתיבי ארגון ומינהל, יוני 1960
 "תקשורת עם אוכלוסיית המצוקה", ביטחון סוציאלי, מס' 8, מרץ 1975, עמ' 99–105
 "על הלוגיקה של שירותי הרווחה", ביטחון סוציאלי, מס' 12–13, מרץ 1977, עמ' 32–51
 "המינהל המודרני - שיטה שאבד עליה הכלח", נתיבי ארגון ומינהל, יוני 1975
 "הממשל וכלי התקשורת", בספר: יצחק טישלר (עורך), על עיתונאים ועיתונאות: ארבעים שנה לאגודת העיתונאים בירושלים, ירושלים, י. טל, תשל"ו
 "בניית תדמית ציבורית למוסד לביטוח לאומי", ביטחון סוציאלי, מס' 20, אוגוסט 1980, עמ' 146–154 (סיכום פעולות ההסברה של המחלקה ליחסי ציבור לרגל פרישתו מתפקידו)


 עבודתו כעורך 
 הוציא לאור וערך את "עלון המוסד לביטוח לאומי", ובכל אחד מן הגיליונות גם כתב מאמר. העלון נועד לכ-3,000 עובדי המוסד לביטוח לאומי ולאנשים הקשורים למוסד בקשרי עבודה. במהלך הזמן יצאו לאור 23 גיליונות של העלון.
 הוציא לאור וערך את העלון "הגיל החדש", ובכמעט מכל אחד מהגיליונות גם כתב מאמר. העלון סיפק לציבור הרחב מידע בנושאי הגיל השלישי. במהלך הזמן יצאו לאור 50 גיליונות של דפי המידע.

 הערות שוליים 

קטגוריה:ישראלים ילידי צ'כוסלובקיה
קטגוריה:דיפלומטים ישראלים
קטגוריה:עובדי משרד החוץ
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:עובדי המוסד לביטוח לאומי
קטגוריה:פעילי המוסד לעליה ב'
קטגוריה:אישים הקבורים בגבעת השלושה
קטגוריה:מחברי ספרי עיון ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קארל בפראג
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1916
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010