אדגר ברגן

אדגר ג'ון ברגן (באנגלית: Edgar Bergen; 16 בפברואר 1903 – 30 בספטמבר 1978) היה פיתומן, קומיקאי, שחקן, אמן וודוויל ומבצע רדיו אמריקאי. נודע בעיקר בזכות הופעותיו עם דמויות הבובות צ'ארלי מקארתי ומורטימר סנרד. ברגן נחשב לחלוץ בתחום הפיתומות המודרנית, וארגון אונימ"ה תיאר אותו כ"בטן-דובר המובהק של המאה ה-20". היה אביה של השחקנית קנדיס ברגן.

ביוגרפיה
ממוזער|ברגן וצ'ארלי מקארתי בשנת 1926
ברגן נולד בשיקגו, בנם של נילה סוונסדוטר (לבית אוסברג) ויוהאן הנריקסון ברגרן, שהיו מהגרים משוודיה. בילדותו התגוררה משפחתו בחווה סמוך לדקייטור, מישיגן, ולאחר מכן חזרה לתקופה לשוודיה. לאחר שובם לשיקגו, כשהיה בן 11, לימד את עצמו פיתומות מתוך חוברת בשם "The Wizard's Manual".

הוא למד בתיכון לייק ויו (שיקגו), ולאחר מות אביו החל לעבוד בעבודות מזדמנות, בהן כחשבונאי מתלמד, כמסיק תנורים, כמפעיל פסנתר אוטומטי וכמקרין סרטים אילמים.

ברגן קיבל הדרכה מבטן-הדובר הארי לסטר, שלימדו במשך שלושה חודשים. בשנת 1919 הזמין את תיאודור מאק לפסל עבורו ראש עץ של נער מוכר עיתונים אירי, אשר שימש את בובת הבטן-דיבור צ'ארלי מקארתי. את גוף הבובה בנה בעצמו, תוך שימוש במקל מטאטא, גומיות וחוטים להפעלת מנגנון הפה.

הוא למד באוניברסיטת נורת'ווסטרן, תחילה במסלול טרום-רפואי לבקשת אמו, ובהמשך עבר ללימודי דיבור ודרמה, אך לא השלים את לימודיו.

את הופעתו הראשונה ערך בכנסיית וייבלנד אווניו הקונגרגציונלית בשיקגו. בשנת 1965 תרם לכנסייה מכתב ותצלום לבקשת הכומר, אשר הוצגו בחדר ההאספות שנקרא על שמו. את שם משפחתו שינה מברגרן לברגן לצורכי פרסום.

בין השנים 1922–1925 הופיע במסגרת מעגל צ'אוטאוקווה ובתיאטרון לייסיאום בשיקגו. ברגן התעניין גם בתחום התעופה והיה טייס פרטי.

 שעת צ'ייס וסנבורן 
ממוזער|ברגן ובובת צ'ארלי מקארתי עם וו. סי. פילדס בתוכנית "שעת צ'ייס וסנבורן"
ברגן החל את דרכו בוודוויל, ובשלב זה שינה את שם משפחתו לברגן, שהיה נוח יותר לביטוי. לאחר מספר הופעות בסרטים קצרים, פריצתו המשמעותית הייתה ברדיו. הוא וצ'ארלי מקארתי התגלו באירוע בניו יורק על ידי אלסה מקסוול, שהמליצה עליהם בפני נואל קאוורד. בעקבות המלצתו הופיעו במועדון "חדר הקשת בענן", שם הבחינו בהם שני מפיקים והציעו להם להופיע בתוכניתו של רודי ואלי.

הופעתם הראשונה שודרה ב־17 בדצמבר 1936 וזכתה להצלחה רבה. בשנת 1937 צורפו לתוכנית הקבועה "שעת צ'ייס וסנבורן". התוכנית שודרה עד שנת 1956, תחילה ברשת NBC ולאחר מכן ברשתות נוספות, ובחסות מותגים שונים. הצלחתה עוררה עניין נרחב, שכן הופעת בטן-דיבור ברדיו, כאשר אין אפשרות לראות את הבובה, נחשבה לחריגה. המאזינים קיבלו את צ'ארלי כדמות עצמאית, והדיאלוגים שלו עם ברגן עוררו עניין והומור.

ברגן פיתח דמויות נוספות לתוכנית, בהן מורטימר סנרד ואפי קלינקר, אך הדמות המרכזית נותרה צ'ארלי – בובה בדמות ילד שובב, לבוש חליפה, מגבעת ומונוקל. באמצעות צ'ארלי הצליח ברגן לעקוף את מגבלות התקופה על תכנים כפולי משמעות.

מערכונים בולטים בתוכנית כללו דיאלוגים עם מיי וסט ויריבות קומית עם וו. סי. פילדס, שהפכה לאחד המאפיינים המזוהים ביותר של התוכנית.

ממוזער|ברגן וצ'ארלי עם קריקטורה שנוצרה עבור NBC בשנת 1947

על אף שלא נחשב לבטן-דובר מיומן טכנית, ברגן התבלט בתזמון הקומי וביכולת האפיון של דמויותיו. הצלחתו מיוחסת לאישיות שיצר עבור צ'ארלי ושאר הבובות, ולאו דווקא למיומנותו הטכנית.

את המוזיקה בתוכנית סיפק ריי נובל, והזמרת אניטה גורדון הופיעה בה בשירה.

בשנת 1948, בעקבות ירידה בנתוני ההאזנה בשל התחרות עם תוכנית "Stop the Music" של רשת ABC, הודיע ברגן בדצמבר אותה שנה על הפסקה זמנית מפעילותו ברדיו. שידורו האחרון במסגרת זו התקיים ב־26 בדצמבר 1948.

 תוכנית צ'ארלי מקארתי 
באוקטובר 1949 עבר ברגן לרשת CBS, שם הגיש תוכנית שבועית חדשה בשם "תוכנית צ'ארלי מקארתי", בחסות קוקה-קולה.

לאחר סיום החסות ביוני 1952, מימנה חברת Warner-Hudnut, Inc. את התוכנית מטעם מוצרי הקוסמטיקה "Lanolin Plus", עד סוף עונת 1953–1954. באוקטובר 1954 עברה התוכנית לחסות קראפט פודס, במסגרת "שעת אדגר ברגן".

לאחר סיום החסות של קראפט, המשיכה התוכנית במתכונת של סדרה בת 55 דקות עם נותני חסות משתנים במהלך סתיו 1955. עם העלייה בהעדפת טלוויזיה על פני רדיו בשעות הערב, והעדפת מפרסמים להתמקד בטלוויזיה, הסתיימה התוכנית ב־1 ביולי 1956.

 רצועת קומיקס 
בנוסף לעיסוקו כפיתומן וכשחקן, יצר אדגר ברגן רצועות קומיקס. הוא ייסד את הרצועה הסינדיקטית "מורטימר וצ'ארלי", שהתפרסמה בעיתונים מ־10 ביולי 1939 ועד מאי 1940. הרצועה אוירה בתחילה על ידי בן באטספורד, ובהמשך על ידי קארל בוטנר. כותב התסריטים לא זוהה בשמו, אך תכניה של הרצועה התבססו על דמויות ומערכונים מהתוכנית הרדיופונית.

בין השנים 1947 ל־1954 פרסם ברגן רצועת קומיקס נוספת המבוססת על דמותו של צ'ארלי מקארתי, אשר אוירה על ידי הארווי אייזנברג.

 סרטים 
שמאל|ממוזער|150x150 פיקסלים|ברגן ומורטימר סנרד בסרט "קנטינה של דלת הבמה" (1943)

ברגן ודמותו צ'ארלי מקארתי הופיעו במספר סרטים, בהם "The Goldwyn Follies" (1938) בטכניקולור, לצד האחים ריץ', ו"אין לא לאחים כנים" מאותה שנה, יחד עם וו. סי. פילדס. בשנת 1937, בשיא הפופולריות שלהם, הוענק לברגן פרס כבוד של האקדמיה על יצירתו של צ'ארלי מקארתי – פרס האוסקר היחיד שניתן מעץ.

ברגן שיחק גם בתפקידי משחק נטולי בובות. בין תפקידיו הבולטים: המחזר הביישן של האחות טרינה בסרט "כזאת הייתה אמא" (1948), הופעות ב"קפטן סין" (1949), "האיש התלוי" (1964) ו"אל תעשה גלים" (1967).

הוא הופיע גם בקומדיות מוזיקליות כמו "תראה מי צוחק" (1941) ו"הנה אנחנו הולכים שוב" (1942), לצדם של פיבר מקגי ומולי. ב־קנטינה של דלת הבמה (1943) לבש צ'ארלי מקארתי מדים של צבא ארצות הברית, והופיע יחד עם מורטימר סנרד. השלושה הופיעו גם בסרט האנימציה של וולט דיסני "כיף וחופשי" (1947).

ברגן השתתף גם בתפקידי משנה בסרטים כגון "הפינקס" (1970), "וון טון טון, הכלב שהציל את הוליווד" (1976), ו־"The Muppet Movie" (1979). בשנת 1977 התארח בעונה השנייה של "החבובות – הסרט", בהפקת ג'ים הנסון, שציין את ברגן כהשפעה משמעותית על עבודתו. בתו, קנדיס ברגן, הופיעה בעונה הראשונה של התוכנית.

הופעתו האחרונה של ברגן הייתה בסרט "The Muppet Movie", זמן קצר לפני מותו. הסרט הוקדש לזכרו. בשנת 2009 הוצג ברגן בסרט התיעודי "אני לא בובה", בבימויו של בריאן וו. סימון."Hollywood". Digital Cinema Report. @ IMDb; accessed July 22, 2016.

 הופעות בטלוויזיה 
ימין|ממוזער|ברגן עם כפיל של מורטימר סנרד בתוכנית "מי אתה בוטח?" (1956)
ממוזער|ברגן עם אלן קורבי בסרט "הבית הבא: סיפור חג המולד"

למרות שתוכניתו הרדיופונית לא עברה לפורמט טלוויזיוני קבוע, אדגר ברגן הופיע בטלוויזיה פעמים רבות לאורך הקריירה שלו. הופעתו הראשונה, לצד צ'ארלי מקארתי, הייתה בתוכנית "שעון הזכוכית" של NBC בנובמבר 1946. בשנת 1950 הופיע לראשונה בטלוויזיה במסגרת מופע מיוחד לחג ההודיה ב־CBS, בחסות קוקה-קולה. במופע זה הוצגה לראשונה דמותה של פודינה פאפינגטון – בובה בגובה אדם, בניגוד לדמויותיו הקודמות.

באותה שנה, ביום חג המולד, הופיעו ברגן ומקארתי בתוכנית הראשונה של וולט דיסני בטלוויזיה, "שעה בארץ הפלאות". בשנת 1954 השתתף ברגן במופע טלוויזיוני מוזיקלי מיוחד לציון 25 שנה לג'נרל פודס, כמחווה לרוג'רס והמרשטיין.

ב־26 בדצמבר 1954 הופיע בתוכנית "מה המקצוע שלי?" כאורח מסתורי. בשנת 1956 החל להנחות את תוכנית המשחקים "מי אתה בוטח?", עד שהוחלף על ידי ג'וני קרסון בשנת 1957.

ברגן המשיך להופיע בטלוויזיה לאורך שנות ה־50, כולל הופעה בתוכניתה של ג'יזל מקנזי (1957), השתתפות בפרק של "הימרת על הידע שלך" יחד עם בתו קנדיס ברגן (1958), והופעה בפרק "דוסייה" של סדרת הריגול "חמש אצבעות" (1959). באותה שנה הופיע גם ב"מופע הפורד" לצד טנסי ארני פורד.

לאורך שנות ה־60 וה־70 התארח ברגן בתוכניות שונות, כולל "מופע הלילה עם ג'וני קרסון", פרק "רגע של פחד" מתוך "מופע דופונט עם ג'ון אליסון", וכן הופעות נוספות ב"מה המקצוע שלי?", בהן הופיע כ"אורח מסתורי".

ברגן הופיע גם בתוכנית "הנה הוליווד" של NBC. בשנת 1971 גילם את סבא זב וולטן בסרט הטלוויזיה "הבית הבא: סיפור חג המולד", ששימש כהקדמה לסדרה "הוולטונים". בסדרה עצמה גילם את הדמות וויל גיר, אך קולו של ברגן נשמע לעיתים ברדיו שבו האזינו בני המשפחה.

ברגן התארח גם בעונה השנייה של "מופע החבובות", ואילו בתו, קנדיס ברגן, הופיעה בעונה הראשונה.

 משפחה 
בשנת 1941 פגש ברגן את פרנסס ווסטמן, דוגמנית אופנה צעירה, שסיימה את לימודיה בתיכון לוס אנג'לס שנה קודם לכן. הוא הבחין בה בקהל תוכנית הרדיו שלו, שם הייתה אורחת של אחד מחברי הצוות. לאחר תקופת חיזור ארוכה, נישאו השניים ב־28 ביוני 1945 במקסיקו.

ב־9 במאי 1946 נולדה בתם הבכורה, קנדיס ברגן, אשר בהמשך הפכה לשחקנית. הופעותיה הראשונות היו בתוכנית הרדיו של אביה. עד שנת 1950 התגוררה המשפחה בשכונת ברלי גרוב בלוס אנג'לס. לבני הזוג נולד גם בן, קריס ברגן, אשר עבד כעורך קולנוע וטלוויזיה.

פרנסס ברגן עצמה הופיעה במספר סרטים וסדרות טלוויזיה, בהן הסדרה "ינסי דרינגר" משנת 1958.

 קישורים חיצוניים 


 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אילינוי
קטגוריה:שיקגו: אישים
קטגוריה:זוכי פרס פיבודי
קטגוריה:אמריקאים ממוצא שוודי
קטגוריה:זוכי אוסקר: פרסי כבוד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1903
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1978