אוטו שטראסר

אוֹטוֹ שְׁטְרַסֶר (בגרמנית: Otto Johann Maximilian Strasser; ) היה פוליטיקאי גרמני ומראשוני החברים במפלגה הנאצית. אוטו שטראסר, יחד עם אחיו גרגור שטראסר, היה חבר בולט בפלג הרדיקלי יותר של המפלגה, שהאידאולוגיה שלו נודעה כשטראסריזם, ופרש מהמפלגה עקב סכסוכים עם הפלג הההיטלריסטי הדומיננטי. הוא הקים את החזית השחורה, קבוצה שנועדה לפצל את המפלגה הנאצית ולשחרר אותה מאחיזתו של היטלר. במהלך גלותו ובמלחמת העולם השנייה, קבוצה זו פעלה גם כקבוצת אופוזיציה חשאית.

קורות חיים
ראשית חייו ומלחמת העולם הראשונה
שטראסר נולד ב, בנו של פקיד בית משפט קתולי שחי בעיירת השוק הבווארית . שטראסר לקח חלק פעיל במלחמת העולם הראשונה (1914–1918). ב-2 באוגוסט 1914, הוא הצטרף כמתנדב ל. הוא עלה בסולם הדרגות לדרגת לוטננט ונפצע פעמיים.

פרייקור והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה
הוא חזר לגרמניה בשנת 1919, שם שירת בפרייקור, אשר במאי 1919 דיכא את הרפובליקה הסובייטית הבווארית, שאורגנה על פי עקרונות מועצת פועלים. בערך בתקופה זו, הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה.

בשנת 1920, הוא השתתף בהתנגדות לפוטש של קאפ. עם זאת, הוא התרחק יותר ויותר מעמדת הרפורמיסטים של מפלגתו, במיוחד כאשר היא דיכאה מרד פועלים בחבל הרוהר, והוא עזב את המפלגה מאוחר יותר באותה שנה.

המפלגה הנאצית (1925–1930)
בשנת 1925, הוא הצטרף למפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית הגרמנית (NSDAP), שבה אחיו, גרגור, היה חבר במשך מספר שנים ועבד בעיתונה כעיתונאי, ובסופו של דבר השתלט עליו יחד עם אחיו. הוא התמקד במיוחד ביסודות הסוציאליסטיים של  והנהיג את סיעת המפלגה בצפון גרמניה יחד עם אחיו ויוזף גבלס. סיעתו תמכה בתמיכה באיגודים מקצועיים הנאציים מבחינה אידאולוגית, ב – ולמרות הבדלים שבהם הודה – קשרים הדוקים יותר עם ברית המועצות.

למרות חילוקי דעות עם היטלר, האחים שטראסר לא ייצגו אגף רדיקלי שהתנגד לזרם המרכזי של המפלגה. גוטפריד פדר היה רדיקלי יותר וזכה להערכה רבה באותה תקופה. האחים שטראסר היו בעלי השפעה עצומה בתוך המפלגה, אך התוכנית השטראסריסטית הובסה ב בשנת 1926. אוטו שטראסר, יחד עם גרגור, המשיך להיות נאצי שמאלני מוביל בתוך המפלגה עד שפרש מה-NSDAP בשנת 1930 בעקבות מתקפה אגרסיבית בהנהגתו של יוזף גבלס באספה כללית ב-30 ביוני, שהביאה לסילוקו מהפגישה.

מתנגד לנאציזם בגרמניה (1930–1933)
ב-1 ביולי, שטראסר שלח מברק להיטלר וביקש הסבר לפעולותיו של גבלס. תשובה לא הגיעה. לאחר מכן פרש שטראסר מהנציונל-סוציאליסטים והקים מפלגה משלו, החזית השחורה, שהורכבה מחברים לשעבר במפלגה הנאצית בעלי דעות דומות, במטרה לפצל את המפלגה הנאצית. מפלגתו לא הצליחה לעצור את עלייתו של היטלר לשלטון בשנת 1933, ושטראסר בילה את שנות התקופה הנאצית בגלות. השטראסריסטים חוסלו במהלך ליל הסכינים הארוכות בשנת 1934, במהלכו נרצח גרגור שטראסר. זה הותיר את היטלר כמנהיג המפלגה הבלתי מעורער ואפשר לו לפייס את התעשיינים ואת האליטה הצבאית על ידי סילוק השפעתם של אנשים כמו גרגור שטראסר וארנסט רהם מהמפלגה.

גלות (1933–1955)
בנוסף לחזית השחורה, שטראסר עמד באותה תקופה גם בראש  מחוץ לגרמניה; קבוצה זו (שהוקמה בשנת 1941) ביקשה לגייס את עזרתם של גרמנים ברחבי העולם כדי להפיל את היטלר ואת חזונו לגבי הנאציזם.

שטראסר ברח תחילה לאוסטריה, אחר כך לצ'כוסלובקיה (פראג), שווייץ וצרפת. בשנת 1940, הוא נסע לברמודה דרך פורטוגל, והשאיר מאחוריו בשווייץ אישה ושני ילדים. בשנת 1941, הוא היגר לקנדה, שם נודע כ"אסיר מאוטווה" המפורסם. גבלס גינה את שטראסר כ"אויב הציבור מספר אחת" של הנאצים והוצב פרס של 500,000 דולר על ראשו. הוא התיישב לזמן מה במונטריאול. בשנת 1942, הוא התגורר לזמן מה ב, נובה סקוטיה, בחווה בבעלות גרמני-צ'כי, אדולף שמידט, ואז עבר ל הסמוכה, שם חי יותר מעשור בדירה שכורה מעל חנות כלבו. בהיותו חבר לשעבר ומשפיע במפלגה הנאצית, שלא הורשע ועדיין דבק ברבות מדוקטרינות הנאציזם, בתחילה נמנע ממנו לשוב לגרמניה המערבית לאחר המלחמה, תחילה על ידי בעלות הברית ואחר כך על ידי ממשלת גרמניה המערבית.

במהלך גלותו, הוא כתב מאמרים על גרמניה הנאצית ומנהיגותה עבור מספר עיתונים בריטיים, אמריקאים וקנדיים, כולל הניו סטייטסמן, וסדרה עבור ה, שנכתבה כביכול על ידי כתב ה"גאזט" אז, ולימים הפוליטיקאי .

בשנת 1950 הזמינה גרמניה המזרחית את שטראסר להיות חבר בחזית הלאומית. למרות זאת, הוא סירב, בתקווה שיורשה לו לחזור לבוואריה, שהייתה תחת כיבוש אמריקאי עד 1949. לדעתו, גרמניה המערבית הייתה מושבה אמריקאית וגרמניה המזרחית הייתה מושבה רוסית.

חזרה לגרמניה וקריירה מאוחרת יותר (1955–1974)
בסופו של דבר, שטראסר קיבל אזרחות מערב גרמנית, וחזר לגרמניה ב-16 במרץ 1955, והתיישב במינכן.

הוא ניסה להקים מפלגה חדשה בעלת אוריינטציה "לאומנית וסוציאליסטית" בשנת 1956, את , אך ארגונו לא הצליח למשוך תמיכה משמעותית. שטראסר המשיך לתמוך בחזונו לנאציזם עד מותו במינכן בשנת 1974.

עמדתו בנושא האנטישמיות הנאצית
אוטו שטראסר טען שהתנגד למדיניות הגזע הנאצית. במהלך חייו, הוא טען שהתנגד באופן פעיל למדיניות גזענית בתוך התנועה הנאצית, לדוגמה, על ידי ארגון סילוקו של יוליוס שטרייכר ממפלגת החירות העממית הגרמנית.

כתביו
  Dissertation Würzburg.



  Michael Geismeier is a pseudonym of Otto Strasser.






  Other versions: Hitler et moi, and Hitler und Ich. Asmus-Bücher, Band 9. Johannes-Asmus-Verlag, Konstanz 1948, 263 pages. Also 1940, Boston: MA, Houghton Mifflin Company.





 Strasser, Otto; Alexandrov, Victor (1968). Le front noir contre Hitler (in French). Verviers (Belgium): Gérard et Cie, Bibliothèque Marabout n° 327, p. 305.


קישורים חיצוניים

 Newspaper clippings about Otto Strasser in the 20th Century Press Archives of the ZBW
 Straßer, Otto in Neue Deutsche Biographie

הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים גרמנים
קטגוריה:נאו-נאציזם
קטגוריה:נאצים
קטגוריה:חברי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברלין
קטגוריה:נוצרים רומים-קתולים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1897
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1974