משולש (תיקים באפלה)

משולש (באנגלית: Triangle) הוא הפרק השלישי בעונתה השישית של סדרת המדע הבדיוני האמריקאית "תיקים באפלה". הפרק שודר לראשונה ברשת Fox ב-22 בנובמבר 1998, נכתב ובוים על ידי יוצר הסדרה כריס קרטר, והוא פרק בסגנון "מפלצת השבוע"; כלומר, פרק עלילה עצמאי שאינו קשור למיתולוגיה המרכזית של הסדרה.

הסדרה "תיקים באפלה" עוקבת אחר סוכני ה-FBI פוקס מאלדר (דייוויד דוכובני) ודיינה סקאלי (ג'יליאן אנדרסון), החוקרים תיקים תיקים בלתי-מוסברים המכונים "תיקים באפלה". מאלדר מאמין בקיומן של תופעות על-טבעיות, בעוד סקאלי היא ספקנית שנשלחה להפריך את עבודתו. במהלך הזמן, השניים פיתחו חברות קרובה. בפרק זה, מאלדר ממהר להגיע לאוניית נוסעים יוקרתית שהופיעה לפתע במשולש ברמודה. כשהוא עולה על הסיפון, הוא מבין כי חזר אחורה בזמן ל-3 בספטמבר 1939 – יום פרוץ מלחמת העולם השנייה – וכי חיילים נאצים השתלטו על הספינה בחיפוש אחר "פטישו של תור" – חפץ שמסוגל להבטיח את ניצחונם במלחמה הקרבה. בינתיים, סקאלי מקבלת הודעה מ"האקדוחנים הבודדים" על היעלמותו של מאלדר וממהרת למטה ה-FBI בחיפוש אחר מישהו שיעזור לה למצוא את שותפה הנעדר.

הפרק צולם בהשראת סרטו של אלפרד היצ'קוק "החבל" (1948), וסצנות רבות נערכו כך שייראו כצילומים רצופים. סגנון זה יצר תחושת מתח וקצב גבוה, שעמדו בהלימה לעלילת הפרק. בנוסף, הפרק הציג את צוות השחקנים הראשי והמשני, בהם אנדרסון, ויליאם בי. דייוויס, כריס אוונס, ג'יימס פיקנס ג'וניור ומיטש פילג'י, אשר גילמו את דמויותיהם המודרניות לצד גרסאות אלטרנטיביות של אנשים משנת 1939 על הספינה.

הפרק קיבל דירוג של 10.8 במדד נילסן, ונצפה על ידי 18.20 מיליון צופים בשידורו הראשוני. הפרק זכה לביקורות חיוביות, כאשר רבים מהמבקרים שיבחו את סגנון הבימוי הייחודי של קרטר, הצגת חיילים נאצים הנראים בספינה כחלק מחזיונותיו של מאלדר וגילומם כדמויות כפולות על ידי השחקנים הראשיים והמשניים, מה שסייע לטשטוש הגבול בין מציאות לדמיון, והשאלה האם כל הפרק הוא חלום, בשל המבנה הסוריאליסטי של העלילה.

עלילה
הפרק מתחיל כאשר פוקס מאלדר שוכב מחוסר הכרה בים לאחר שסירת הרפסודה שלו נהרסה. הוא נאסף על ידי צוות בריטי של אוניית נוסעים בשם "המלכה אן". כאשר מאלדר נשלח לפגוש את הקפטן, הוא מנסה להסביר כי ה"המלכה אן" נעלמה במשולש ברמודה בשנת 1939, וכי כעת היא הופיעה מחדש בשנת 1998. אנשי הצוות דוחים את סיפורו של מאלדר ומשוכנעים כי הוא מרגל נאצי.

באותו רגע, האונייה נפרצת על ידי חיילי אס אס בפיקודו של אוברפיהרר הדומה ל"איש המעשן", שמורה לשוט לעבר גרמניה. אנשי הצוות כולאים את מאלדר בתא הקפטן, שם הוא מאזין לשידור רדיו שמודיע על פרוץ מלחמת העולם השנייה. מאלדר מבין כי הוא לא נסע לשנת 1998 – אלא חזר לשנת 1939.

בינתיים, בהווה, "האקדוחנים הבודדים" מודיעים לדיינה סקאלי כי איבדו קשר עם מאלדר, שיצא לחפש את ה"המלכה אן". סקאלי פונה תחילה לוולטר סקינר ללא הצלחה, ואז מנסה להתעמת עם עוזר המנהל אלווין קרש, אותו היא רואה עם "האיש המעשן". לבסוף, היא מאיימת על הסוכן ג'פרי ספנדר, עד שסקינר מופיע ומספק לה את מיקום הספינה.

בזמן שסקאלי ו"האקדוחנים הבודדים" מנסים למצוא את מאלדר, על סיפון ה"המלכה אן", מלדר מגלה ממלח בריטי כי הגרמנים מחפשים את מה שהם מאמינים שהוא נשק בשם "פטישו של תור". מאלדר מסביר לו ש"פטישו של תור" אינו נשק, אלא מדען שעתיד לפתח נשק. המלח מתגלה כמרגל גרמני וכולא את מאלדר בחדר המנועים עם אנשי הצוות. אחד המלחים, הדומה לקרש, מחליט להפליג לג'מייקה, אך מאלדר משכנע אותם לחזור לנקודת המוצא שלהם, כדי לעבור דרך עיוות הזמן ולחזור לשנת 1998.

מאוחר יותר, מאלדר נלקח לאולם הנשפים על ידי הנאצים, שמצווים עליו לזהות את המדען, אחרת הם יתחילו להוציא להורג את הנוסעים. לאחר שהורגים שני אנשים, אישה הדומה לסקאלי מתערבת וטוענת שהם הורגים חפים מפשע, ושמאלדר לא יודע דבר. מאלדר מנסה להטעות את הנאצים בכך שהוא מצביע על אחד הקורבנות כמדען, אך המדען האמיתי מתגלה. הנאצים מתכוונים להוציא להורג את מאלדר ואת "סקאלי", אך לפני שהם מצליחים, צוות בריטי פורץ לאולם ונאבק בנאצים.

בחסות הכאוס, מאלדר ו"סקאלי" בורחים. קצין נאצי, הדומה לסקינר, המסייע להם נמלט ומתגלה כסוכן כפול המזוהה עם בעלות הברית. בינתיים, סקאלי ו"האקדוחנים הבודדים" מוצאים את ה"המלכה אן" ועולים על סיפונה, רק כדי לגלות שהיא ספינת רפאים ריקה, מבלי לדעת כי ממד הזמן שבו נמצאים מאלדר והנוסעים פועל במקביל לשלהם.

בשנת 1939, מאלדר מבקש מ"סקאלי" להפוך את הספינה ולחזור למשולש ברמודה כדי לצאת מהעיוות במרחב. הוא תופס את "סקאלי" ומנשק אותה, "למקרה שלא ניפגש שוב". "סקאלי" מכה אותו, והוא קופץ לים.

מאלדר מתעורר בשנת 1998 בבית חולים, מוקף בסקאלי, "האקדוחנים הבודדים" וסקינר. הוא מנסה לספר להם על חוויותיו בשנת 1939 ועל כך שסקאלי הייתה שם איתו, אך הם חושבים שהוא הוזה.

לאחר שסקינר ו"האקדוחנים" עוזבים, מאלדר קורא לסקאלי חזרה ואומר לה שהוא אוהב אותה. סקאלי, בחושבה כי מדובר בהשפעת התרופות שנתנו לו, פוטרת את דבריו בגלגול עיניים ועוזבת. כאשר הוא נשכב חזרה, מאלדר נאנח כאשר לחיו נוגעת בכרית – במקום שבו "סקאלי" מהעבר הכתה אותו – וניתן לראות חבורה. מאלדר מחייך לעצמו, בידיעה כי משהו מכל מה שחווה היה אמיתי.

הפקה
קונספט וכתיבה
יוצר הסדרה כריס קרטר פיתח את הרעיון לפרק במהלך העבודה על פרק בעונה החמישית, "האדום והשחור". במהלך צילומי הפרק ההוא, קרטר השתמש בכמות רבה כל כך של סרט צילום, עד שצוות ההפקה הכין עבורו גביע סאטירי כמחווה. חוויה זו נתנה לו השראה לכתוב פרק שיתמקד בסצנות פעולה רציפות, תוך שימוש בכמות מינימלית של סרט צילום.

קרטר עיצב את הפרק בסגנון המושפע מהסרט "החבל" (1948) של אלפרד היצ'קוק, שבו סצנות נראות כצילומים רציפים וללא חיתוכים. בתחילה, מנהלי רשת "פוקס" היססו לאשר את הפקת הפרק, בשל ההערכה כי הוא יחרוג מהתקציב שנקבע לפרק – 2.5 מיליון דולר. כדי לשכנע אותם, קרטר הסביר כי הפרק יציג אלמנטים מסגנון הבימוי של היצ'קוק, מהלך שהוא כינה מאוחר יותר "תפיסה קלה". בנוסף, קרטר ציין כי שאב השראה גם מפרק של "אזור הדמדומים" משנת 1964, "An Occurrence at Owl Creek Bridge".
צילומים
ממוזער|שמאל|280px|הסצנות על סיפון "המלכה אן" צולמו למעשה על סיפון "המלכה מרי".
הסצנות שמתרחשות על סיפון האונייה "המלכה אן" צולמו על גבי ספינת האוקיינוס הבריטית "המלכה מרי", שעוגנת בלונג ביץ', קליפורניה, ומשמשת כיום כבית מלון. הצילומים על גבי הספינה נמשכו 11 ימים, ובכדי לחסום את אורות העיר הסמוכה, צוות ההפקה הקים פיגומים מסביב לגשר הספינה. במטרה ליצור אפקט של גשם על הגשר, הותקנו מערכות ממטרות שסיפקו זרם מים קבוע. קרטר לא היה מרוצה מהסגנון המשופץ של מסדרונות הספינה ואולם הנשפים, ולכן דאג לעצב מחדש חלקים גדולים מהספינה כך שיתאימו למראה התקופה – שלהי שנות ה-30.

כדי לשמור על תחושת אותנטיות, הובאו שחקנים בריטיים וגרמניים לגלם את צוות המלחים הבריטי והחיילים הנאצים, ודיאלוגים רבים בפרק נאמרו בגרמנית. טרבור גודארד, שגילם את אחד המלחים הבריטיים, הוא אנגלי, בעוד שמדיסון מייסון, שגילם את הקפטן ייפ הרבורג, הוא אמריקאי, ואימץ מבטא אנגלי עבור התפקיד.
ויליאם בי. דייוויס ("האיש המעשן") דיבר בגרמנית לאורך כל צילומי הפרק, על אף שאינו דובר את השפה. דייוויס הסביר מאוחר יותר כי לא ידע שידבר גרמנית עד שקיבל את התסריט, שבו נכתב בפשטות "CSM (בגרמנית)". על מנת ללמוד את שורותיו, אחד מהשחקנים הגרמנים הקליט את כל הדיאלוג של דייוויס על קלטת, והוא קיבל את ההקלטה שבועיים לפני הצילומים ולמד את שורותיו באופן פונטי. דייוויס ציין כי נראה שהשיטה  טום בריידווד, שגילם את מלוויין פרוהייק מ"האקדוחנים הבודדים" ושימש כעוזר במאי בסדרה, תיאר את תפקידו של דייוויס כ"ברוטלי" וציין כי  דייוויס עצמו התלוצץ מאוחר יותר ואמר: 

השחקן היחיד מצוות השחקנים הראשי של הסדרה שדיבר גרמנית באופן שוטף היה מיטש פילג'י (וולטר סקינר), אשר למד בגרמניה בצעירותו. פילגי אף נאלץ לשכתב חלק מהשורות שלו, שכן הן לא היו הגיוניות בהקשר של הסצנה.

כחלק מהמחויבות לאותנטיות, הסיסמה הידועה שמופיעה בסיום כתוביות הפתיחה של כל פרק, "The Truth is Out There", תורגמה לגרמנית בפרק זה כ-"Die Wahrheit ist irgendwo da draußen".
סגנון הבימוי
הפרק צולם בסגנון ייחודי המדמה צילום בזמן אמת, כשהוא מעוצב כך שייראה כאילו צולם בארבעה שוטים רציפים בני 11 דקות כל אחד. כריס קרטר הסביר:  לצורך צילומי הפרק, הצלם דייב לוקנבך השתמש במצלמת סטדיקאם (Steadicam) שהייתה יכולה להכיל רק ארבע דקות של סרט צילום בכל פעם, מה שחייב ביצוע עריכות נסתרות וחיתוך הסצנות במספר נקודות. לוקנבך תיאר את החוויה הפיזית של הצילום כ"משחק פוטבול", ואמר:  החיתוכים בין הסצנות בוצעו בעיקר במהלך המעברים המהירים או כאשר המסך הפך לשחור. למעט הסצנה שבה מאלדר קופץ מ"המלכה אן", העריכה הנראית היחידה בפרק מתרחשת בין סצנות, כאשר מעברי מסך צדדיים מחליפים בין שתי התקופות השונות.

הצילום בסגנון בזמן אמת היה אתגר פיזי ומנטלי עבור הצוות והשחקנים. הצילומים דרשו ביצועים כמעט מושלמים – לדוגמה, ביום הצילום השמיני, מתוך עשרה ניסיונות לצלם את הסצנה, רק שניים נחשבו כמספקים. דייוויד דוכובני התלוצץ מאוחר יותר כי, לאחר סיום הצילומים, הוא "יכול לזכות באמי על כמות החבלות". ג'יליאן אנדרסון תיארה את סגנון הבימוי בזמן אמת כ"מאוד מאתגר", והוסיפה: "אני מבינה עד כמה אני מחוברת ונוחה לקצב שאנחנו רגילים אליו."

במהלך ראיונות שנערכו לפני סיום הצילומים, אנדרסון ציינה כי הסצנה שהיא הכי ציפתה לה הייתה זו שבה סקאלי רצה במעלית דרך מטה ה-FBI בניסיון לאתר את מאלדר. היא השוותה את הפרק לתיאטרון חי, שבו יש צורך בביצועים מושלמים ללא הפסקה. במהלך צילום הסצנה, כאשר השחקנים נכנסו למעלית, סט הצילומים הבא היה צריך להיבנות מאחורי דלתות המעלית הסגורות. פעמים רבות במהלך הצילומים, הדלתות נפתחו לפני שהסט הושלם, מה שהרס את השוט ונדרש לצלמו מחדש.

שתי המערכות האחרונות של הפרק כללו שימוש מתוחכם בשיטת מסך מפוצל (split-screen). במקום להציג שני אירועים שונים, כל צד של המסך מציג את אותה הסצנה אך משתי תקופות זמן שונות – ההווה של סקאלי והעבר של מאלדר ו"סקאלי" משנת 1939. כאשר סקאלי רצה סביב הפינה בהווה, היא עושה זאת בו-זמנית עם מאלדר ו"סקאלי" של 1939, והם חולפים זה על פני זה כשכל אחד מהם עובר למסגרת ההפוכה במסך המפוצל. אפקט זה הושפע מהווידאו קליפ לשיר "Closing Time" של להקת "Semisonic" משנת 1998.

העורכת לואיז אינס, שזה היה עבודתה הראשונה על פרק בסדרה, ציינה כי תהליך העריכה לאחר הצילומים "לא היה קל כמו שזה נשמע". אינס הופקדה על חיבור כ-40 שוטים שונים ויצירת האשליה של סצנה אחידה ורציפה. גם לאחר שחוברו כל הצילומים, היו כמה בעיות טכניות שנדרשו לתיקון בפוסט-פרודקשן. לדוגמה, בסצנה שבה סקאלי נכנסת למעלית, שני שוטים שולבו יחד, אך הצבעים לא תאמו בדיוק. הצוות הטכני ביצע תיקונים דיגיטליים כדי לאחד את הצבעים וליצור מראה חלק. בנוסף, הפרק צולם בפורמט רחב (2.35:1), אך שודר בגרסת Letterbox (1.33:1) על מנת להתאימו למסכי הטלוויזיה של אותה תקופה. זה היה הפרק הראשון של "תיקים באפלה" ששודר בפורמט זה, וקרטר הסביר כי השיטה הזו אפשרה להציג יותר אקשן בכל פריים.

מוזיקה
במטרה ללכוד את האווירה המוזיקלית של התקופה, האזין מלחין הסדרה, מארק סנואו, למוזיקת ביג בנד של אמנים כמו טומי דורסי, הארי ג'יימס, ג'ין קרופה וגלן מילר. המנגינה הקופצנית המלווה את סצנת הקרב באולם הנשפים בפרק הייתה בהשראת קטע סווינג דומה, שנכתב על ידי ג'ון ויליאמס לסרטו של סטיבן ספילברג, "1941" (1979). סנואו התלוצץ מאוחר יותר כי הלחנתו היא "הדור השלישי של אותה השראה".

יוצר הסדרה, כריס קרטר, תרם רבות לבחירת המוזיקה במהלך מעברי הסצנות ואמר:  המפיק פול רבווין פיקח גם על עיבוד מיוחד של קטע הג'אז מ-1938 "Jeepers Creepers", שנכלל גם הוא בסצנת אולם הנשפים.
אזכורים תרבותיים
הפרק מכיל מספר אזכורים מכוונים לסרט המוזיקלי "הקוסם מארץ עוץ" (1939):
 קפטן האונייה נקרא ייפ הרבורג, על שם כותב מילות השירים מהסרט.
 זמרת אולם הנשפים נקראת אלמירה גולץ', על שם שכנתה המרשעת של דורותי בקנזס.
 שם להקת הנגנים הוא "The Lollipop Guild", על שם קטע מתוך השיר "Ding-Dong! The Witch Is Dead".
 ספינת הרפסודה ההרוסה של מאלדר נקראת "Lady Garland", כמחווה לשחקנית ג'ודי גרלנד.

הסצנה הסופית של הפרק, שבה מאלדר מתעורר במיטתו ומספר לחבריו ולעמיתיו שהוא ראה אותם בחזיונו, מזכירה באופן מובהק את הסצנה הסופית של הסרט "הקוסם מארץ עוץ". שני מבקרים אף ציינו כי סצנה זו "נגזרת בבירור" מתוך הסרט. בנוסף, כאשר מאלדר מזכיר שסקינר היה איתו בשנת 1939 (השנה שבה יצא הסרט), סקינר משיב בהומור: "עם הכלב שלי טוטו", וסקאלי משיב לו באחד המשפטים המפורסמים מתוך הסרט: "אין כמו בבית".

נוסף לכך, הפרק כולל מספר שגיאות היסטוריות, הבולטות שבהם:
 דמותה של "סקאלי" בשנת 1939 מתוארת כסוכנת העובדת עבור המשרד לשירותים אסטרטגיים (Office of Strategic Services - OSS), אשר הוקם למעשה רק בשנת 1942.
 השם "פטישו של תור" (Thor's Hammer) ככינוי לפרויקט נשק סודי הוא המצאה של כותבי הסדרה. החוקר הרשמי של הסדרה, לי סמית', הופקד על מציאת שם לפרויקט המחקר האטומי הסודי שלפני מלחמת העולם השנייה. השם האמיתי של הפרויקט היה "פיתוח חומרים חלופיים" (Development of Substitute Materials), אך מכיוון שהוא נחשב "חסר השראה", נבחר השם "פטישו של תור" במקומו.

תמות ופרשנות
נאצים המופיעים בחלום
בניתוחו של רוברט שירמן בספרו "Wanting to Believe: A Critical Guide to The X-Files, Millennium & The Lone Gunmen", שירמן בחן את האופן שבו מוצגים הנבלים בפרק "Triangle", כמו גם את ההתייחסויות המטא-טקסטואליות לסדרה כולה. שירמן מציין כי הפרק מציג את הנאצים לא כ"נאצים אמיתיים" – כפי שהוצגו בפרקים קודמים כמו "Paper Clip" מהעונה השלישית – אלא כ"נאצים המופיעים בחלום" (Dream-Nazis), מוגזמים בכוונה תחילה. הנאצים בפרק מגולמים כ"נבלים קריקטוריים", בדומה לסגנון שבו מוצגים הנבלים בסדרת סרטי "אינדיאנה ג'ונס".

שירמן אף התמקד בהופעותיהם של כמה מהדמויות הראשיות של הסדרה כגרסאותיהם האנטגוניסטיות משנות ה-30. הוא ציין כי דמותו של ג'פרי ספנדר, המגולמת על ידי כריס אוונס, קיבלה הזדמנות "להשתחרר ולזעום כמו נבל אמיתי, ולא כנער מרדן שמתחבא במרתף". לעומתו, דמותו של וולטר סקינר (מיטש פילג'י) בשנת 1939 התנהגה באופן דומה להתנהגותו בסדרה, תוך שהיא מציגה פרודיה חיננית על הדו-משמעות שהייתה חלק מדמותו לאורך השנים. דמותו של סקינר הפכה לסוכן כפול פרו-אמריקאי שעוזר לגיבורים ומורה להם "להעיף את הישבנים שלהם מפה".
חלום מול מציאות
טום קסניץ', בספרו "Examinations: An Unauthorized Look at Season 6–9 of The X-Files", בחן בצורה ביקורתית את הרעיון שהפרק כולו הוא או חלום או מתרחש במעין יקום מקביל. קסניץ' הסביר כי בשל האזכורים המרובים לסרט "הקוסם מארץ עוץ", ובשל הצהרתו של כריס קרטר שהפרק מבוסס על הרעיון של תת-המודע של מאלדר, סביר להניח כי רוב אירועי הפרק מתרחשים בחלומו של מאלדר.
קסניץ' חיזק את טענתו בכך שמספר דמויות מהאונייה מגולמות על ידי פרצופים מוכרים – "האיש המעשן" כמנהיג הנאצים, ספנדר ככלב צייתן של הנאצים, סקינר כסוכן כפול, קרש כדמות שאינה ברורה – חבר או אויב, וסקאלי כבת בריתו האולטימטיבית של מאלדר. הבחירה ללהק את השחקנים הראשיים כדמויות שונות מהעבר רמזה, לטענת קסניץ', כי כל האירועים התרחשו במוחו של מאלדר בזמן שהיה מחוסר הכרה במשולש ברמודה.

שידור
הפרק "Triangle" שודר לראשונה בארצות הברית ברשת Fox ב-22 בנובמבר 1998. הפרק השיג דירוג נילסן של 10.8 עם נתח צפייה של 16%, כלומר כ-10.8 אחוזים מכלל משקי הבית בעלי מקלטי טלוויזיה ו-16 אחוזים מהמשפחות שצפו בטלוויזיה באותו זמן צפו בפרק. בסך הכל, הפרק נצפה על ידי 18.2 מיליון צופים. הפרק דורג במקום ה-18 ברשימת התוכניות הנצפות ביותר לשבוע שהסתיים ב-22 בנובמבר 1998.
ביקורות
ביקורות מקוריות
כאשר הפרק הוקרן בפני צוות השחקנים וההפקה, הוא זכה לתגובות חיוביות מאוד. ג'יליאן אנדרסון ציינה:  כריס אוונס, שגילם את סוכן ספנדר ואת כפילו הנאצי, אמר: 

הפרק זכה בעיקר לביקורות חיוביות מצד המבקרים. מאט זולר סייטץ מ-The Star-Ledger העניק ביקורת נלהבת לפרק, ושיבח את הבימוי הנועז והמסוכן של כריס קרטר. הוא ציין כי "מעולם לא הייתה שעה של טלוויזיה שנראית או נעה כמו 'Triangle'". סייטץ אף טען כי הסצנה משנת 1939, שבה מאלדר ו"סקאלי" נפגשים עם סקאלי מההווה, הייתה "הדקה הגדולה ביותר של טלוויזיה השנה". הוא גם השווה את הפרק למשחקי וידאו תלת-ממדיים כמו "Doom", "Quake" ו-"Castle Wolfenstein", וציין את המסדרונות הקודרים ואת הנאצים הקריקטוריים והסיוטיים. מייקל לידטקה וג'ורג' אבאלוס מ-The Charlotte Observer חזו כי הפרק ייכנס לפנתאון הפרקים הגדולים ביותר של "תיקים באפלה". הם נהנו מהאזכורים לסרט "הקוסם מארץ עוץ", ואף פרסמו בטור שלהם פרודיה על הסדרה שהתבססה על השיר "Over the Rainbow".

עם זאת, לא כל המבקרים היו חיוביים. אלן ספינוול טען כי בסופו של דבר עלילת הפרק התבררה "כחלום", מה שהפך את הפרק ל"מרשים מבחינה טכנית אך מעורפל מבחינה דרמטית".
ביקורות רטרוספקטיביות
שנים לאחר שידורו הראשון, הפרק המשיך לקבל ביקורות חיוביות מצד מבקרים רבים, שרבים מהם ציינו אותו בתור אחד מהפרקים הטובים ביותר של הסדרה. ג'סיקה מורגן מ-"Television Without Pity" העניקה לפרק ציון A−, בעוד שארל קרסי מ-"DVD Talk" הגדיר אותו כאחד מהשיאים של העונה השישית. רוברט שירמן העניק לפרק חמישה כוכבים מתוך חמישה, ותיאר אותו כ"אבן חן זוהרת של פרק".
הבימוי של כריס קרטר זכה לשבחים רבים. שירמן שיבח את הבימוי, במיוחד את הסצנה שבה סקאלי רצה דרך בניין ה-FBI, ותיאר אותה כ"טובה ביותר ... מכל". אמילי ואן דרוורף מ-The A.V. Club העניקה לפרק ציון "A", ושיבחה את סגנון הצילום המיוחד, וציינה כי הסצנות הארוכות יוצרות "תחושת דחיפות שמניעה סצנות שלא היו אמורות לעבוד". היא כינתה את הצילום המפוצל "כמעט מושלם", ואף כינתה אותו "אחד הרגעים האהובים עליי בכל הסדרה".

אנדרו פיין מ-"Starpulse" הילל את המשחק והבימוי, והעיר כי ; פיין אף דירג את הפרק במקום הרביעי ברשימת "הפרקים הטובים ביותר של הסדרה". טים ססטון מ-"Yahoo! Voices" השווה את הסצנה שצולמה במסך מפוצל ואת סצנת המרדף של סקאלי לסרטו של אורסון וולס, "מגע של רשע" (1958).

הפרק גם זכה להכרה במרתון חג ההודיה של FX בשנת 1999, שבו המעריצים בחרו את הפרקים הטובים ביותר, והוא הוצג בתור "הפרק הטוב ביותר שביים כריס קרטר". ג'ונתן דאן מ-"What Culture" כלל את הפרק ברשימת "חמישה פרקים של 'תיקים באפלה' שיכולים להפוך לסרטים", ותיאר אותו כ"נהדר".

עם זאת, לא כל המבקרים היו חיוביים. פאולה ויטריס מ-Cinefantastique העניקה לפרק כוכב וחצי מתוך ארבעה, והעירה כי "כולם בהחלט ראויים לציון לשבח על המאמץ", אך הייתה מאוכזבת מ"הצילום המסחרר" ומה"מעקב האינסופי והחדגוני במעברים".

בנוסף, הפרק כולל את נשיקתם הראשונה של מאלדר וסקאלי, רגע שסימן את התחזקות מערכת היחסים שלהם. טום קסניץ' ציין כי הנשיקה נבנית על "הזרעים שנשתלו בסרט", והדגיש כי בעוד שסקאלי מאמינה שמדובר בהזיה של מאלדר, מאלדר עצמו מתחיל להכיר ברגשותיו העמוקים כלפיה. לעומת זאת, פאולה ויטריס הביעה תסכול וציינה: "מתי יסתיימו הנשיקות שהן לא באמת נשיקות?"

קסניץ' אף כינה את הפרק "60 דקות של 'תיקים באפלה' בשיאם", וציין כי למרות תחושות הפסימיות שהסדרה מתדרדרת, הפרק הוכיח "עד כמה היא יכולה להיות מרגשת". הוא כינה אותו "תערובת נפלאה של פנטזיה ומציאות", שאפשרה לצופים "לנסות ולהבין מה אמיתי ומה לא". בסופו של דבר, קסניץ' דירג את הפרק במקום השני ברשימת "25 הפרקים הגדולים בכל הזמנים של תיקים באפלה".

פרסים ומועמדויות
הפרק זכה להכרה בתחום העריכה הקולית, כאשר בשנת 1999 היה מועמד לפרס אמי לבידור בפריים טיים בקטגוריית עריכת סאונד יוצאת דופן לסדרה.

לקריאה נוספת

קישורים חיצוניים

ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:פרקי טלוויזיה: תיקים באפלה
קטגוריה:יצירות משנת 1998