נשיקת אשת העכביש (מחזמר)

נשיקת אשת העכביש (באנגלית: Kiss of the Spider Woman) הוא מחזמר מאת ג'ון קנדר, פרד אב וטרנס מקנאלי, המבוסס על רומן באותו שם מאת הסופר הארגנטינאי מנואל פואיג משנת 1976. את ההפקה ביים הרולד פרינס, והיא עלתה לראשונה בטורונטו בשנת 1992, המשיכה לתיאטראות וסט אנד בלונדון (1992–1993), ולתיאטראות ברודוויי (1993).

המחזמר זכה בשנת 1993 בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר, ספר הליברית הטוב ביותר והפסקול המקורי הטוב ביותר, וכן בפרסי משחק לכל שלושת השחקנים הראשיים.

עיבוד קולנועי בכיכובה ובהפקתה של ג'ניפר לופז, בבימויו של ביל קונדון, הוקרן בבכורה בפסטיבל סאנדנס ב-26 בינואר 2025.

 עלילה 
לואיס אלברטו מולינה, מעצב חלונות ראווה הומוסקסואל, מרצה עונש של שמונה שנות מאסר בכלא בארגנטינה באשמת "השחתת קטין". כדי לברוח מהמציאות הקשה של החיים בכלא – הכוללת עינויים, פחד והשפלה – הוא שוקע בעולם פנטסטי הסובב בעיקר סביב סרטים בכיכובה של דיווה קולנועית בשם אורורה. הוא מעריץ אותה בכל תפקידיה, פרט לדמות אחת שמעוררת בו פחד: "אשת העכביש", שהורגת באמצעות נשיקה.

אל תא הכלא של מולינה מובא אסיר חדש – ולנטין ארגי פאז, מהפכן מרקסיסטי הנתון במצב גופני קשה לאחר עינויים. מולינה מטפל בו ומספר לו על אורורה, אך ולנטין דוחה את הפנטזיות התיאטרליות שלו ומצייר קו על הרצפה כדי למנוע ממנו להתקרב. אף על פי כן, מולינה ממשיך לדבר, בעיקר כדי להתעלם מצעקות האסירים המעונים, ומספר על אורורה ועל אמו. ולנטין לבסוף מתוודה בפניו כי הוא מאוהב באישה בשם מרתה.

לאחר עינוי נוסף של ולנטין, מטפל בו מולינה פעם נוספת. בפנטזיות שלו, אורורה מסייעת לו בטיפול. מנהל הכלא מודיע למולינה כי אמו חולה מאוד, ויאפשר לו לראותה – אך רק אם ימסור את שמה של חברתו של ולנטין. מולינה חושף בפני ולנטין את אהבתו הבלתי-ממומשת למלצר בשם גבריאל, והשניים מתחילים להיקשר זה לזה.

מולינה סובל מהזיות והתכווצויות לאחר שאוכל ביודעין מזון מורעל שיועד לוולנטין. הוא מאושפז באגף הרפואי ומדבר בדמיונו עם אמו ועם אשת העכביש. כשהוא מוחזר לתאו, ולנטין מתחיל אף הוא לפתח תסמינים דומים. מולינה, שחושש שוולנטין יקבל סמי אמת, מגן עליו מפני אשפוז. כשטיפולו בוולנטין נמשך, מבקש ממנו וולנטין לספר לו שוב על סרטים – והשניים משתפים זה את זה גם בתקוותיהם ובפנטזיותיהם.

מולינה מקבל שיחת טלפון קצרה לאמו, ומודיע לוולנטין כי ישוחרר למחרת על התנהגות טובה. וולנטין מבקש ממנו לבצע כמה שיחות טלפון – תחילה מסרב מולינה, אך משתכנע לאחר שהשניים מקיימים יחסי מין. למחרת מוחזר מולינה לתא כשהוא פצוע קשות – נתפס בשיחה אך מסרב לחשוף את זהות האדם שעמו דיבר. מנהל הכלא שולף אקדח ומאיים לירות בו אם לא יספר; מולינה מודה באהבתו לוולנטין – ונורה למוות.

הסצנה האחרונה מתרחשת בעולם שמיימי, שם כל האנשים מחייו של מולינה צופים ב"סרט" האחרון שלו. אשת העכביש מופיעה ונותנת לו את נשיקתה הקטלנית, בעוד המסך יורד.

 שירים 
מערכה ראשונה
 מס'  שם השיר  ביצוע 1 Prologue  אשת העכביש והאסירים 2 Her Name is Aurora  מולינה, אורורה, הגברים של אורורה והאסירים 3 Over the Wall  האסירים 4 And the Moon Grows Dimmer  אורורה 5 Bluebloods  מולינה 6 Dressing Them Up / I Draw the Line  מולינה וולנטין 7 Dear One  אמו של מולינה, מרתה, ולנטין ומולינה 8 Over the Wall II  האסירים, מולינה וולנטין 9 Where You Are  אורורה, גבר של אורורה והאסירים 10 Over the Wall III / Marta  ולנטין והאסירים 11 Come  אשת העכביש 12 I Do Miracles  אורורה ומרתה 13 Gabriel's Letter / My First Woman  גבריאל וולנטין 14 Morphine Tango  הסניטרים 15 You Could Never Shame Me  אמו של מולינה 16 A Visit  אשת העכביש ומולינה 17 She's a Woman  מולינה 18 Gimme Love  אורורה, מולינה והגברים של אורורה
מערכה שנייה
 מס'  שם השיר  ביצוע 1 Russian Movie / Good Times  אורורה, מולינה וולנטין 2 The Day After That  ולנטין ומשפחות הנעדרים 3 Mama, It's Me  מולינה 4 Anything for Him  אשת העכביש, מולינה וולנטין 5 Kiss of the Spider Woman  אשת העכביש 6 Over the Wall IV / Lucky Molina  הסוהר והאסירים 7 Only in the Movies / His Name was Molina  מולינה ואנשים בחייו

 צוות ההפקה המקורי 
 דמות הפקה מקורית בטורונטו והווסט אנד הפקה מקורית בברודוויי סיבוב הופעות לאומי מקורי    אורורה / אשת העכביש צ'יטה ריברה מולינה ברנט קרבר חואן קיוראן ולנטין אנתוני קריבלו ג'ון דוסט

 הפקות 
המחזמר "נשיקת אשת העכביש" עלה לראשונה במאי 1990 ביוזמת ארגון "New Musicals", אשר מטרתו הייתה לפתח ולארח שש עשרה הפקות מקוריות של מחזות זמר חדשים לאורך ארבע שנים. ההפקה הוצגה במרכז לאמנויות הבמה באוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפרצ'ס, בבימויו של הרולד פרינס ובכיכובם של ג'ון רובינשטיין, קווין גריי, לורן מיטשל והארי גוז, עם כוריאוגרפיה מאת סוזן סטרומן. ניסיון למנוע ממבקרי ניו יורק לבקר את ההפקה – אשר הוגדרה כ"עבודה בתהליך" – כשל, ופרנק ריץ' מ"הניו יורק טיימס" טען כי מדובר ב"הפקה מלאה לכל דבר" ולא בסדנה ניסיונית. בעקבות הביקורות השליליות שספגה, נסגרה היוזמה של "New Musicals".

שנתיים לאחר מכן, הצטרף המפיק גארת' דרבינסקי לפרויקט, וחברת ההפקות שלו, "Livent", העלתה את המחזמר בטורונטו ביוני 1992 בתיאטרון בלומה אפל שבמרכז לאמנויות סנט לורנס. הבמאי הרולד פרינס שב לביים, ובהפקה כיכבו ברנט קרבר בדמותו של מולינה, אנתוני קריבלו בדמותו של ולנטין, וצ'יטה ריברה בדמותה של אורורה / אשת העכביש. וינסנט פטרסון שימש ככוריאוגרף בסיוע קים בלאנק. קית' מקדניאל שימש כקפטן הרקדנים ובן זוגה של ריברה בריקודים.

ההפקה עברה לתיאטראות וסט אנד בלונדון ב-20 באוקטובר 1992, ונמשכה 390 הצגות בתיאטרון שפטסברי. שוב ביים הרולד פרינס, והכוריאוגרפיה הייתה של וינסנט פטרסון ורוב מרשל. גם הפעם השתתפו קרבר, קריבלו וריברה. ההפקה זכתה בפרס אוונינג סטנדרד למחזמר הטוב ביותר.

בתיאטראות ברודוויי, עלה המחזמר בתיאטרון ברודהרסט ב-3 במאי 1993, והציג 904 הופעות עד סגירתו ב-1 ביולי 1995. הבימוי, התפאורה, העיצוב והכוריאוגרפיה נשמרו מההפקות הקודמות, והקאסט המקורי חזר גם הוא. ברנט קרבר, אנתוני קריבלו וצ'יטה ריברה זכו בפרסי טוני על משחקם. מחליפים בולטים לאורך התקופה כללו את בראיין סטוקס מיטשל (ולנטין), הווארד מק'גילין וג'ף היסלופ (מולינה), ואת מריה קונצ'יטה אלונזו, ונסה ל. ויליאמס וקרול לורנס (אורורה).
הבכורה האזורית בארצות הברית התקיימה במאי 1999 ביוסטון, טקסס, בתיאטרון Masquerade בבימויו של ג'ים ויליאמס. ההפקה כללה את ג'ינה נאפולי-הולמס (אורורה), ל. ג'יי מאייר (מולינה), פבלו בראצ'ו (ולנטין), מוניקה ריאל (אמו של מולינה), ג'קי ויליאמס (מרתה), טים ורובל (גבריאל) וטוד פורטר (מנהל הכלא).

גרסת סיבוב ההופעות מ-1996 כללה את צ'יטה ריברה, חואן צ'יוראן (מולינה) ודוריאן היירווד (ולנטין).

המחזמר הועלה בבואנוס איירס, ארגנטינה, ב-2 במאי 1995, ובסאו פאולו, ברזיל, בשנת 2000, בכיכובם של קלאודיה ראיה ומיגל פלבלה.

בשנת 2007 הועלה המחזמר בהפקה מחודשת בניו יורק על ידי חברת "Vortex Theatre".

הפקה מצומצמת הכוללת שבעה שחקנים עלתה בתיאטרון דארלינגהרסט בסידני, אוסטרליה, ב-13 ביולי 2010, בבימויו וכוריאוגרפייתו של סטיבן קולייר, עם אלכסיס פישמן (אורורה / מרתה), ג'יימס לי (מולינה), פרנק הנסן (ולנטין), ג'ניפר ווייט (אמו של מולינה), ויין מקדניאל (מנהל הכלא), ג'ים ויליאמס (אסטבון / גבריאל), ומאט יאנג (מרקוס / אורליו).

 עיבוד קולנועי 

בדצמבר 2023 הוכרז כי ג'ניפר לופז תככב בדמותה של "אשת העכביש" בעיבוד קולנועי למחזמר, אותו כתב וביים ביל קונדון. ההפקה מומנה באופן עצמאי והופקה בפועל על ידי לופז, איליין גולדסמית'-תומאס ובני מדינה באמצעות חברת ההפקות שלה, "Nuyorican Productions". המפיקים הראשיים כללו את בארי ג'וזפסון, טום קירדהי, גרג יולן ומאט גלר, כאשר סרחיו טרוחיו הופקד על כוריאוגרפיית קטעי המחזמר. במקביל להכרזה, נפתחו אודישנים לליהוק דמותו של מולינה, במטרה לגלות שחקן לא-מוכר.

הצילומים החלו בניו ג'רזי במרץ 2024. באותו חודש הצטרף הרקדן טוני דובולאני לצוות השחקנים בתפקיד מאפיונר. באפריל 2024 פורסם כי דייגו לונה וטונאטיוה לוהקו לגילום דמויותיהם של ולנטין ומולינה, בהתאמה, וכי בן אפלק ומאט דיימון הצטרפו לצוות ההפקה במסגרת חברת "Artists Equity" שבבעלותם. לופז סיימה לצלם את כל הסצנות בהשתתפותה במאי 2024, והצילומים הסתיימו רשמית ב-16 ביוני 2024. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס ב-26 בינואר 2025.

 ביקורת 
בסקירתו את ההפקה המקורית בברודוויי, כתב פרנק ריץ' בעיתון "הניו יורק טיימס" כי 

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:מחזות זמר אמריקאיים
קטגוריה:מחזות זמר מבוססי ספרים
קטגוריה:מחזות משנות ה-1990
קטגוריה:יצירות משנת 1992