תאופילוס מאנטיוכיה

תֶּאוֹפִילוֹס מֵאַנְטִיוֹכְיָה (ביוונית: Θεόφιλος ὁ Ἀντιοχεύς; המאה ה-2 – 183 עד 185) היה פטריארך אנטיוכיה מ-169 עד 183 לספירה. הוא ירש את  בסביבות 169, ואחריו כיהן בתפקיד  בסביבות שנת 183, לפי החוקר האנגלי  בן המאה ה-19, אך תאריכים אלו הם הערכות בלבד. מותו אירע כנראה בין 183 ל-185.

כתביו (היחיד שנותר הוא האפולוגטיקה שלו לאוטוליקוס) מצביעים על כך שנולד כפגאני, לא רחוק מהחידקל והפרת, ונמשך לנצרות על ידי לימוד כתבי הקודש, במיוחד ספרי הנבואה. הוא אינו מזכיר את תפקידו בכתביו הקיימים, וגם לא מתועדת כל עובדה אחרת בחייו. אוסביוס, לעומת זאת, מדבר על הקנאות שבה הוא ושאר הרועים הראשיים גילו בגירוש הכופרים שתקפו את עדת המשיח, עם ציון מיוחד של עבודתו נגד מרקיון. הוא תרם לתחומי הספרות הנוצרית, ספרות הפולמוס, פרשנות הביבליה והאפולוגטיקה. התאולוג הבריטי  מתאר אותו כ"אחד ממבשרי אותה קבוצת סופרים, אשר מאירנאיוס עד קיפריאנוס, לא רק מפיגים את העמימות האופפת את ההיסטוריה המוקדמת ביותר של הכנסייה, אלא גם במזרח וגם במערב מביאים אותה לקדמת הבמה במצוינות ספרותית, ומותירים הרחק מאחור את כל בני זמנם הפגאנים".

כתביו
אוסביוס והירונימוס מזכירים מספר רב של כתבים מאת תאופילוס שהיו קיימים בזמנם. אלו הם:
 האפולוגטיקה ששרדה המופנית לאוטוליקוס;
 חיבור נגד המינות של הרמוגנס;
 חיבור נגד המינות של מרקיון;
 כמה כתבים קטכטיים (חינוכיים-דתיים);
 הירונימוס גם מזכיר שקרא כמה פירושים לספרי הבשורה ולספר משלי, שנשאו את שמו של תאופילוס, אך הוא ראה אותם כבלתי עולים בקנה אחד עם האלגנטיות והסגנון של יצירותיו האחרות.

האפולוגטיקה לאוטוליקוס
עבודתו הידועה ביותר היא שלושת הספרים "אל אוטוליקוס" (Ad Autolycum). בהם הוא מנסה לשכנע את אוטוליקוס, מחפש אמת משכיל, ביתרונות הדת הנוצרית. הוא עוסק בטבע האל, בהשגחה פרטית, ב, כנגד המיתולוגיה הלא-נוצרית, ובמוסריותם של הנוצרים. בכך, תאופילוס מצביע על הקדימות הזמנית שיש למצוות שהתגלו על ידי אלוהים למשה, על פני כל הכתבים הפגאניים, אשר ניתן לייחס את כולם בסופו של דבר למשה. בהקשר זה הוא מצטט, בין היתר, ב-3:20–22, קטע קצר מיצירתו של יוסף בן מתתיהו "נגד אפיון" (ספר 1, פרקים טו–יח, 93–126).

יתרה מכך, הכתבים שנוצרו בהשראה אלוהית עקביים לחלוטין, בעוד שבכתבים הפגאנים תמיד ניתן לגלות סתירות. אפלטון,  וספרי הסיבילות רק חוזרים על מה שכבר נאמר בספרי משה והנביאים. בכך, המחברים הפגאניים, מבלי לצטט את מקורותיהם המקראיים, שקעו לתוך עבודת אלילים נתעבת; רק רעיון העונש על חטאי ארץ לאחר המוות שרד. תאופילוס הוא הראשון שמשתמש במילה "טריניטי" (τριάς) בספר 2, פרק 15, עבור אלוהים, לוגוס וחכמה, מילה ששימשה מאוחר יותר ביוונית עבור השילוש הקדוש.

בעוד שהכומר וההיסטוריון האנגלי  משבח את יצירתו זו של תאופילוס, רוב המבקרים, כמו התאולוג הבריטי  והחוקר הסקוטי , רואים בה יצירה בינונית למדי. הם מבקרים את הנגזרות האטימולוגיות השגויות בעליל של תאופילוס, כמו ניסיונו לפרש את הקריאה הבכחנלית "אֶווֹאֶה" כהתייחסות לחוה, וכן את השקפתו שהארץ שטוחה, והוא רואה בהנחת הצורה הכדורית על ידי פילוסופים יוונים טעות. גם פרשנות המקרא שלו נשענת במידה רבה על אלגוריות שרירותיות חסרות כל מבנה שיטתי.

קישורים חיצוניים


 Theophilus' work to Autolycus, Catholic Encyclopedia 1913
 Online Text for Theophilus of Antioch
 Online complete text

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:אבות הכנסייה