הבתולה (גוסטב קלימט)

הבתולה ( בגרמנית: Die Jungfrau) הוא ציור של הצייר האוסטרי גוסטב קלימט, אשר צויר בין השנים 1912 ל-1913. מדובר ביצירת שמן על בד בגודל של 190 על 200 סנטימטרים. הציור מתאר מספר נשים צעירות השזורות זו בזו בהרכב מעגלי. היצירה נמצאת באוסף הגלריה הלאומית של פראג.

 רקע 
קלימט נטה כבר מראשית דרכו האמנותית לבחור בדמות האישה כמרכז זיהוי וביטוי אישי. הוא ראה בעצמו תהליך פנימי של "נשיות", שבו הזדהה לעומק עם עולמה של האישה. ביצירתו, קלימט לא תיאר את האישה כפי שהיא במציאות, אלא יצר דמות נשית מתוך עצמו – כמשקל נגדי אמנותי ל'אני' הגברי שלו. גישה זו תאמה את התרבות הווינאית של ראשית המאה ה-20, שהתאפיינה בדקדנטיות ובמבט פסיכואנליטי נוקב על נפש האדם.

הדמות הנשית ביצירותיו מגלמת גם חוויה פנימית וגם תשוקה, תוך דגש רב על מיניות ופיזיות. בכך, קלימט שובר עם מוסכמות האמנות מהמאה ה-19, שהציגו את גוף האישה בריחוק ובקור. תחת זאת, הוא מציג את העירום הנשי באופן חושני, ישיר וארוטי – ביטוי חזותי לחקר עומק של זהות, תשוקה ויחסים בין המינים.

 תיאור היצירה 
שפע הפרחים בציור מסמל את האבולוציה אל הנשיות. הציור מתאר את הדמות המרכזית בכחול כששש נשים שזורות סביבה. כל אישה מייצגת שלב מסוים בחיים. הציור נוגע בנושאים שונים בחיי האדם, כגון אהבה, מיניות והתחדשות, המתוארים בצורה מחזורית. שמלת הבתולה עם הספירלות הרבות שלה בכחול ובסגול מציינת באופן מטאפורי פוריות, שינוי מתמיד והתפתחות היקום. "הבתולה" היא אחת מיצירותיו המאוחרות של גוסטב קלימט, והיא מדגימה היטב את סגנונו הבשל והעשיר. מדובר בציור גדול וכמעט מרובע בגודלו, שבו מוצגות שש נשים צעירות (או אולי דמות אחת מזוויות שונות), שגופן שזור בתנועה מעגלית זה בזה. הן לובשות שמלות המעוטרות במוטיבים רומניים, מוקפות בקישוטים, פרחים וסרטים. האיברים משתלבים בצורה בלתי אפשרית מבחינה אנטומית אך משתלבים באופן הרמוני, מה שמחזק את תחושת האחדות הקומפוזיציונית. כל התמונה מזכירה אי צף, סובב על רקע כהה – רושם של תנועה שמעניק לציור תחושת דינמיות חריגה.

קלימט הרבה לצייר יצירות אלגוריות שבהן דמות האישה נושאת את המסר האמנותי. הבתולה היא דוגמה מובהקת לכך. הציור מייצג את השלבים השונים של התודעה הנשית הבתולית – מהתמימות ועד לרגע ההתעוררות כאישה. חלק מהדמויות עוצמות עיניים, ואחרות נראות כמתעוררות זה עתה. שוררת בציור שלווה חושנית, כמעט חלומית, כאילו הנשים טובעות באיטיות בעולם פנימי. המבנה המעגלי מדגיש את רעיון הלידה מחדש – שמלתה הפתוחה של הדמות המרכזית, המתפתחת כמפל של צבעים, מסמלת את לידתו של ילד, התחלה חדשה, בעוד שהחיים הקודמים טרם הגיעו לסיומם.

מבחינה סגנונית, היצירה מזוהה לרוב עם זרם היוגנדסטיל (Jugendstil), אך בפועל היא מציגה תערובת של סגנונות: דקורטיביות מופשטת לצד קווים ריאליסטיים מדויקים, ארוטיקה לצד קישוטיות עשירה. הצבעים החזקים והמנוגדים יוצרים אפקט קסום ועוצמתי, והעושר של הדוגמאות מעניק לציור אווירה מזרחית. זהו עולם חלומי, נשי טהור, ללא נוכחות גברית – למעט האפשרות של הגבר כצופה מרחוק, תפקיד שקלימט עצמו תיאר כ"היחיד הראוי" – מתבונן נדהם ומרוחק.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:גוסטב קלימט
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20