היסטוריה פוליטית

היסטוריה פוליטית היא ענף בהיסטוריה העוסק בחקר ובסקירה של אירועים פוליטיים, אידאולוגיות, תנועות, גופי ממשל, מצביעים, מפלגות ומנהיגים. היא קשורה קשר הדוק לתחומים אחרים בהיסטוריה, כולל היסטוריה חוקתית, היסטוריה חברתית והיסטוריה ציבורית. היסטוריה פוליטית חוקרת את ארגון ותפקוד הכוח בחברות גדולות.

משנות ה-60 של המאה ה-20 לערך ואילך הובילה עלייתן של תת-תחומים מתחרים, במיוחד היסטוריה חברתית ותרבותית, לירידה בבולטותה של ההיסטוריה הפוליטית "המסורתית", אשר נטתה להתמקד בפעילויותיהן של אליטות פוליטיות. בין 1975 ל-1995 עלה שיעור הפרופסורים להיסטוריה חברתית באוניברסיטאות בארצות הברית מ-31% ל-41%, בעוד ששיעור ההיסטוריונים הפוליטיים ירד מ-40% ל-30%.

ההיסטוריה הפוליטית ה"מדעית" הראשונה נכתבה על ידי לאופולד פון רנקה בגרמניה ב. המתודולוגיות שלו השפיעו עמוקות על האופן שבו היסטוריונים בוחנים מקורות באופן ביקורתי. היבט חשוב של ההיסטוריה הפוליטית הוא חקר האידאולוגיה ככוח לשינוי היסטורי. מחקרים של היסטוריה פוליטית מתמקדים בדרך כלל באומה אחת, בשינויה הפוליטי ובהתפתחותה. ההיסטוריונית  טוענת כי "היסטוריה פוליטית בכללותה אינה יכולה להתקיים ללא לימוד הפערים האידאולוגיים והשלכותיהם".

משנות ה-70 של המאה ה-20 ואילך ערערו תנועות חדשות על הגישות המסורתיות כלפי ההיסטוריה פוליטית. התפתחות ההיסטוריה החברתית העבירה את הדגש מחקר מנהיגים והחלטות לאומיות, אל חקר תפקיד של האזרח הקטן, במיוחד זרים ומיעוטים.

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

*