גבול אפגניסטן–פקיסטן

גבול אפגניסטן–פקיסטן (נקרא גם קו דוּרָנד, באנגלית: Durand Line, בפשטו: د ډیورنډ کرښه, באורדו: ڈیورنڈ لکیر, בדארי: خط دیورند) הוא גבול בין-לאומי בין אפגניסטן לפקיסטן בדרום אסיההודו טוענת שגם לה יש לה גבול עם אפגניסטן, בחלק המזרחי של קו דורנד, עקב תביעתה על חבל קשמיר. (ראה: קשמיר). הקצה המזרחי של קו הגבול מגיע עד גבולן של שתי המדינות עם סין והקצה המערבי מגיע עד גבולן עם איראן אורך הגבול: 2,640 קילומטרים.

קו הגבול הוקם בשנת 1893 כגבול בין-לאומי בין אמירות אפגניסטן לראג' הבריטי (האימפריה הבריטית של הודו) על ידי  שהיה דיפלומט בריטי ועבד א-רחמן ח'אן אמיר אפגניסטן, במטרה לקבע את תחומי ההשפעה שלהם ולשפר את היחסים הדיפלומטיים והסחר ביניהן.

למרות ההכרה הבין-לאומית בקו דורנד כגבולה המערבי של פקיסטן, הוא אינו מוכר על ידי ממשלת אפגניסטן ומעת לעת שליטי אפגנסטן מכריזים על כך בפומבי.

מנקודת מבט גאופוליטית וגאואסטרטגית, קו גבול זה הוא אחד הגבולות המסוכנים ביותר בעולם.

 גאוגרפיה 
קו דורנד מתחיל בנקודה הצפונית ביותר שלו במפגש הגבולות של אפגניסטן, פקיסטן וסין, באזור רכס הרי  הגבוה ומושלג תמיד. משם הוא נע דרומה, חוצה את רכס הרי הינדו-כוש, דרך מעברים הרריים תלולים ואזורים מבודדים, מדרום לעיר האפגנית Ishkashim ומצפון (וכן ממזרח) לעיר הפקיסטנית Chitral, הממוקמת בעמק בשם זהה. הקו ממשיך ומתפתל בכיוון דרום-מערב, במקביל ל דרך אזורים הרריים שבטיים ווחוצה את מעבר ח'ייבר כשהעיר האפגנית ג'לאלאבאד ממערב, והעיר הפקיסטנית פשאוור ממזרח לקוו.

הקוו ממשיך להתפתל בכיוון דרום-מערב עד למפגש עם כביש 25 הפקיסטני שהמשכו באפגניסטן נקרא כביש , ממערב לעיירה . כ-300 קילומטרים דרומה, קוו הגבול פונה מערבה לכיוון מפגש הגבולות, באזור העיר האיראנית זאהדאן,  באפגניסטן, ו הפקיסטנית.

הטקסט המלא בן 20 העמודים של סקרי גבולות משותפים אלה בין הודו לאפגניסטן זמין במספר מקורות.

לאורך כל הגבול, השטח מתאפיין ברכסים תלולים, ערוצים עמוקים, קניונים ואזורים בהם יושבת אוכלוסייה שבטית, לעיתים בדלנית, מה שמקשה על מעקב ושליטה של שתי הממשלות.

 היסטוריה 
ממוזער| ו (אבות שבטי הפשטונים) במהלך האלף הראשון לפני הספירה
הפתאנים (פַשטוּנים) הם קבוצה אתנית ממוצא איראני שרובם חיו וחיים בשבטים שונים, בדרום-מזרח אפגניסטן ובצפון-מערב פקיסטן. על אף מוצאם המשותף הם חיו כשבטים עצמאיים והחזיקו בטריטוריות משלהם. באזורים הדרומיים יותר חיו וחיים הבלוצ'ים. רובם בפקיסטן ומיעוטם באפגניסטן ובאיראן. גם הם חיו וחיים כשבטים עצמאיים ונהנים מאוטונומיה אזרחית ותרבותית (למעט באיראן). במאה ה-19 נמצא אזור הגבול בלב מאבק ההשפעה בין האימפריה הבריטית (הודו הבריטית) והאימפריה הרוסית. מאבק שכונה "המשחק הגדול".

ב-1893 נחתם "הסכם דורנד" בין הנציג הבריטי סר מורטימר דורנד לבין האמיר האפגני עבד א-רחמן ח'אן ונקבעו תחומי ההשפעה של שני הצדדים ושורטט הגבול "קו דורנד" לאורך כ-2,640 ק"מ. הקוו חצה באורח מלאכותי את שטחי המגורים והמחיה של שבטים פשטונים ובלוצ'ים ופיצל משפחות וקהילות אתניות לשני צידי הגבול. בריטניה ראתה בקו הסכם בין-לאומי תקף, ולעומתה, אפגניסטן, ראתה את הקוו כגבול זמני, שנכפה עליה בידי מעצמה קולוניאלית.

בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20: יורשיו של עבד א-רחמן, האמירים חביבאללה ח'אן ואחריו אמאנואלה ח'אן, והבאים אחריהם הכירו בקוו כגבול קבע.

ב-1947 משהוקמה מדינת פקיסטן ופרשה מהודו הבריטית, עברה אליה השליטה בצד המזרחי של קו דורנד. אפגניסטן סירבה להכיר בגבול החדש ובשנת 1949, בישיבת העצרת הכללית של האו"ם, שגריר אפגניסטן הכריז על הסכם קו דורנד כבלתי תקף (על אף שעל פי המשפט הבין-לאומי להצהרתו לא היה תוקף). עיקר הטיעון היה שההסכמים בין הודו הבריטית לאפגניסטן, כולל קו דורנד, פגו כאשר הבריטים עזבו את דרום אסיה, וכי הגבול אינו לגיטימי, משום שנחתם והוקם, תחת לחץ.

הפלישה הסובייטית לאפגניסטן ב-28 בדצמבר 1979 הביאה לתגובת נגד של המערב ודרך קו דורנד עברו פליטים, לוחמים של המוג'אהדין ונשק, בגיבוי של ממשלות פקיסטן וארצות הברית. לאחר נסיגת ברית המועצות בשנת 1989, הגבול הפך לזירה של שליטה שבטית, הברחות, והתבססות קבוצות אסלאמיות קיצוניות ובראשן הטליבאן.

בעקבות פיגועי 11 בספטמבר 2001, הובילה ארצות הברית את המלחמה באפגניסטן. הגבול הפך לאזור פעילות צבאית אינטנסיבית נגד קבוצות חמושות, בעיקר של אל-קאעדה. המעברים בקוו הגבול ובמיוחד מעבר ח'ייבר נוצלו על ידי ארצות הברית להעברת תחמושת, אספקה ולוגיסטיקה לכוחות שבאפגניסטן ומנגד, הטליבן עשו מאמצים לחבל במעבר.

ביולי 2003, התעמתו כוחות פקיסטניים ואפגניים סביב עמדות גבול. ממשלת אפגניסטן טענה כי הצבא הפקיסטני הקים בסיסים בעומק של עד 600 מטרים בתוך אפגניסטן, טענתם נבדקה ונמצאה נכונה. בשנת 2007, פקיסטן שוב הקימה גדרות ועמודים במרחק של כמה מאות מטרים בתוך אפגניסטן, אך הצבא האפגני הסיר אותם במהירות והחל להפגיז עמדות פקיסטניות.

ב-2013 כוננה שוב ממשלה באפגניסטן וב-2014 החלו האמריקאים להסיג את כוחותיהם, מהלך שהושלם רק ב-2021.

החל מ-2006 פקיסטן מתכננת להקים גדר ולמקש את האזורים הסמוכים לקוו דורנד ובשנת 2017 החלה הבנייה, במטרה למנוע טרור, סחר בנשק וסמים, וכן הסתננות ותנועת פליטים מאפגניסטן לפקיסטן.

באותה עת, היו בגבול שמונה נקודות מעבר רשמיות וכ-1,000 עמדות צבאיות, מעל 400 מתוכן היו באזור הצפון-מערבי. העמדות הפקיסטניות כוללות מגדלי שמירה, מחסומים ונעשה שימוש ביותר מ-800 רחפנים צבאיים. נכון ל-21 בינואר 2022, שר הפנים של פקיסטן הצהיר כי בניית הגדר עומדת להסתיים עם בניית 20 הקילומטרים האחרונים שנותרו.

ביוני 2016 הודיעה פקיסטן כי השלימה חפירת 1,100 קילומטרים של תעלות לאורך הגבול באזור בלוצ'יסטן למניעת תנועות בלתי חוקיות והברחות לפקיסטן. במרץ 2017 הוכרז על תוכנית לבניית 338 מחסומים ועמדות צבאיות לאורך הגבול, עד 2019.

לאורך כל השנים אפגניסטן אינה מסכימה ומגנה את המהלך, בטענה שהגבול אינו לגיטימי וכן בשל "הפרת ריבונותה", "הגבלת חופש התנועה" של בני שבטים שהגבול חוצה אותם.

קו דורנד נותר מוקד למחלוקות גאו-אסטרטגיות, מתחים אתניים, וחוסר יציבות ביטחונית.

 מעברי גבול וכלכלה 
שתי המדינות הן שותפות סחר מרכזיות, ולכן מעברי הגבול לאורך הגבול המשותף חשובים כלכלית לשתי המדינות. המעברים החשובים ביותר הם:  ומעבר ח'ייבר שמשמש הקשר היבשתי העיקרי בין מרכז אסיה לתת-היבשת ההודית.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:פקיסטן: גבולות
קטגוריה:אפגניסטן: גאוגרפיה