שקיעה התנהגותית

שקיעה התנהגותית היא מונח שהומצא על ידי האתולוג ג'ון ב. קלהון  כדי לתאר קריסה התנהגותית שיכולה לנבוע מגידול יתר של האוכלוסייה. המונח והרעיון נגזרים מסדרה של ניסויים שהתבצעו על חולדות חוף בין השנים 1958 ו-1962. בניסויים יצרו קלהון וחוקריו סדרה של מצבים אוטופיים לחולדות - חללים סגורים שבהם ניתנה לחולדות גישה בלתי מוגבלת למזון ולמים, מה שאפשר גידול אוכלוסין בלתי מוגבל, ועקבו אחר התנהגות החולדות לאורך זמן. קלהון טבע את המונח "שקיעה התנהגותית" במאמר סקירת הניסויים שכותרתו "צפיפות אוכלוסין ופתולוגיה חברתית", שפורסם ב-1 בפברואר 1962 בסיינטיפיק אמריקן. מאוחר יותר, בשנים 1968–1972, התבצעו ניסויים דומים על עכברים.

עבודתו של קלהון שימשה כמודל לקריסה חברתית, ומחקרו הפך לאבן דרך בסוציולוגיה עירונית  ובפסיכולוגיה בכלל.

 ניסויים 
הניסויים המוקדמים שערך קלהון בחולדות נערכו באדמות חקלאיות ברוקוויל, מרילנד, החל משנת 1947.

בשנת 1954, בזמן שעבד קלהון במכון הלאומי לבריאות הנפש (NIMH), הוא החל לבצע את סדרת הניסויים בחולדות ובעכברים. כחלק מהניסויים הראשונים שלו, הוא הציב בין 32 ל-56 חולדות בתוך מבנה שגודלו היה 3.0 על 4.3 מטרים. הוא חילק את החלל לארבעה חדרים. כל חדר נוצר במיוחד כדי לתמוך בתריסר חולדות חוף בוגרות. החולדות יכלו לנוע בין החדרים באמצעות רמפות. מאחר שקלהון סיפק לחולדות מים ומזון ללא הגבלה, וכן הגנה מפני טורפים ומפני מחלות ומזג אוויר נוח, תואר הניסוי כ"אוטופיה" או כ"גן עדן לחולדות".

למרות התנאים שיצר, אוכלוסיית החולדות לא שגשגה לאורך זמן. לאחר תקופת גידול מהירה, החל להתרחש תהליך של קריסה חברתית והתנהגותית, עד להכחדה מוחלטת של האוכלוסייה - תוצאה שחזרה על עצמה במספר ניסויים. באחד הניסויים תועדו תופעות התנהגותיות קשות. רבות מהנקבות לא הצליחו לשאת היריון עד תומו או שלא שרדו את הלידה. אחרות הפגינו התנהגות אימהית לא תקינה. בקרב הזכרים נצפתה קשת רחבה של הפרעות - סטיות מיניות, קניבליזם, פעילות יתר בלתי נשלטת או הסתגרות מוחלטת שכללה הופעה בציבור רק לצורך אכילה ושתייה, כאשר שאר החולדות ישנות. לאחר מספר שנים, ולדות חדשים לא שרדו והאוכלוסייה החלה לקטון עד למצב של הכחדת המושבה.

אחד מהגורמים המרכזיים לתופעה היה מה שכונה על ידי קלהון "שיקוע התנהגותי" (behavioral sink) - מצב שבו פרטים רבים התרכזו בנקודה אחת במרחב, לרוב סביב אזורי ההאכלה, בעוד שאזורים אחרים ננטשו כמעט לחלוטין. הצפיפות הגבוהה שנוצרה השפיעה לרעה על התנהגות הפרטים, ויצרה מציאות של לחץ תמידי, עימותים ונסיגה חברתית. בניסויים שבהם התפתחה תופעה זו, שיעור התמותה בקרב הגורים הגיע עד ל-96% בקבוצות מסוימות.

בעקבות ניסוייו המוקדמים בעכברים, יצר קלהון בשנת 1968 את מה שכינה "סביבה מעכבת תמותה לעכברים" - כלוב שגודלו 260 על 260 ס"מ, ובו סופקו לעכברים מים ומזון ללא הגבלה, כך שהסביבה הייתה מסוגלת לתמוך בגידול בלתי מוגבל של האוכלוסייה. הניסוי המקיף ביותר שערך, שכינויו היה "יקום 25" (Universe 25), כלל מתחם שתוכנן להכיל עד 4,000 עכברים. עם זאת, בניסוי הגיעה האוכלוסייה לשיא של כ-2,200 פרטים בלבד. עם העלייה בצפיפות האוכלוסין, החלו להופיע דפוסי התנהגות חריגים ולעיתים הרסניים, כגון הימנעות מחיזור, נטישת ולדות על ידי הנקבות, והתנהגויות אנטי-חברתיות נוספות. ביום ה-600 לניסוי, הייתה האוכלוסייה כבר בתהליך של קריסה לקראת הכחדה. על אף שהעכברים היו כשירים פיזית להתרבות, הם איבדו את הכישורים החברתיים הנדרשים לכך.

קלהון פרש מ-NIMH בשנת 1984, אך המשיך לעבוד על תוצאות מחקרו עד שנפטר ב-7 בספטמבר 1995.

 ניתוח ומסקנות 
הניסויים שערך קלהון חשפו כיצד תנאים של צפיפות אוכלוסייה גבוהה עלולים להוביל לקריסה התנהגותית ולפירוק המבנים החברתיים, גם כאשר משאבים בסיסיים כמו מזון ומים זמינים בשפע. ה"שקיעה ההתנהגותית" מתארת את התמוטטות ההתנהגויות החברתיות התקינות, שבאה לידי ביטוי באגרסיביות מוגברת, בקניבליזם, בהזנחת צאצאים, ובהסתגרות חברתית. קלהון הבחין כי עכברים שהיו רגילים לאכול בקרבת אחרים החלו להימנע מאכילה לבד, מה שהוביל לריכוז יתר של פרטים באזורים מסוימים וללחץ חברתי מוגבר.

קלהון ניסה למתן את ההשפעות השליליות על ידי שינוי מבנה הסביבה, אך למרות ירידה מסוימת בתמותה, ההתנהגויות הפתולוגיות נמשכו. חוקרים נוספים טענו כי הבעיה אינה נעוצה רק בצפיפות הפיזית (מספר פרטים ליחידת שטח), אלא בעיקר ב"צפיפות החברתית" - רמת האינטראקציות החברתיות שנכפות על הפרטים. במחקרם, אדמונד רמסדן וג'ון אדמס הדגישו כי "עבודתו של קלהון לא עסקה רק בצפיפות במובן הפיזי, אלא בדרגות של אינטראקציה חברתית".

בניסויים המאוחרים יותר, כמו "יקום 25", נצפתה הופעתן של קבוצות עכברים שנמנעו מאינטראקציות חברתיות, התבודדו, והפגינו התנהגויות אובססיביות כמו טיפוח עצמי מופרז. על אף שהיו כשירים פיזית להתרבות, הם איבדו את היכולת החברתית הנדרשת לכך, מה שהוביל לירידה חדה בילודה ולבסוף להכחדת האוכלוסייה.

תוצאות ניסויים אלו עוררו דיון רחב על השלכות הצפיפות החברתית והפיזית על התנהגות חברתית, והובילו להשוואות בין התנהגות בעלי חיים בתנאים אלו לבין תופעות חברתיות אנושיות, במיוחד בהקשרים של עיור, בדידות, וקריסת קהילות.

 השלכה לבני אדם 
קלהון ניסח חלק ניכר מעבודתו תוך שימוש בהאנשה, באופן שהפך את רעיונותיו לנגישים מאוד לקהל הרחב. קלהון עצמו ראה בגורל אוכלוסיית העכברים מטאפורה לגורל הפוטנציאלי של האנושות, והתייחס להתפרקות החברתית כאל "מוות רוחני".

האופן שבו ניתן להשליך מתוצאות הניסוי על האוכלוסייה האנושית לא מובהק. בשנת 1975 ערך הפסיכולוג ג'ונתן פרידמן ניסוי בבני אדם שבו גייס סטודנטים מבתי ספר תיכוניים ואוניברסיטאות לביצוע סדרת ניסויים שמדדו את השפעות הצפיפות על ההתנהגות האנושית. הוא אסף מהמשתתפים בניסוי מדדים כמו רמת הדחק, חוסר הנוחות, התוקפנות, התחרותיות וחוסר הנעימות הכללי שלהם. הוא הצהיר כי לא מצא השפעות שליליות משמעותיות של הצפיפות על המדדים.

 ראו גם 

 דקדנס
 קריסה חברתית

 קישורים חיצוניים 


 הערות שוליים 

קטגוריה:אתולוגיה
קטגוריה:סוציולוגיה
קטגוריה:פסיכולוגיה חברתית
קטגוריה:מערכות חברתיות