התקפה חסרת הבחנה

מתקפה חסרת הבחנה היא פעולה צבאית אשר אינה מבחינה בין מטרות צבאיות לבין אזרחים או רכוש אזרחי. מתקפה מסוג זה מפרה את עקרון ההבחנה שבמשפט הומניטרי ומהווה הפרה של הדין הבין-לאומי.

מתקפות חסרות הבחנה כוללות, בין היתר, שימוש בנשק שאינו מאפשר הבחנה בין מטרות צבאיות לאובייקטים אזרחיים, כגון חימוש מצרר, מוקשים נגד אדם ונשק גרעיני; תקיפות שבהן לא ננקטים אמצעים לזיהוי המטרה; ופעולות בלתי מידתיות שבהן הפגיעה באזרחים חורגת באופן מופרז מהתועלת הצבאית הישירה הצפויה.

המשפט הבין-לאומי, לרבות הפרוטוקול הנוסף הראשון לאמנות ז'נבה והמשפט המנהגי, אוסר על מתקפות מסוג זה. ביצוע מתקפה חסרת הבחנה עשוי להוות פשע מלחמה בהתאם לאמנת רומא ולהביא להעמדה לדין בבית הדין הפלילי הבין-לאומי או בבתי משפט לאומיים.

 הגדרה 
ממוזער|הפצצת דרזדן (13–15 בפברואר 1945) גרמה למותם של כ-25,000 בני אדם ונחשבת לעיתים כדוגמה למתקפת אוויר חסרת הבחנה.
מתקפות חסרות הבחנה הן פעולות צבאיות שאינן מבחינות בין מטרות צבאיות לגיטימיות לבין אנשים ואובייקטים המוגנים לפי המשפט ההומניטרי הבין-לאומי: "Indiscriminate attacks are those that fail to take adequate cognizance of the required distinction between lawful targets and persons and objects that enjoy protection under IHL.".

האובייקטים המוגנים כוללים אזרחים ואובייקטים אזרחיים שאינם תורמים תרומה ממשית לפעילות צבאית, ושפגיעתם אינה מקנה יתרון צבאי מובהק. ביניהם נמנים גם אובייקטים חיוניים להישרדות האוכלוסייה האזרחית, נכסי תרבות, מקומות פולחן, יישובים אזרחיים בלתי מוגנים, תשתיות המכילות כוחות מסוכנים (כגון תחנות כוח גרעיניות וסכרים), והסביבה הטבעית שאין לחשוף אותה לנזק נרחב, ארוך טווח וחמור.

מתקפות מסוג זה פוגעות הן באובייקטים צבאיים והן במוגנים, ובכך מפרות את עקרון ההבחנה בין לוחמים לאזרחים.

שלא כמתקפות ישירות נגד אזרחים, שבהן הכוונה היא לפגיעה מכוונת, מתקפה חסרת הבחנה מעידה על אדישות לזהות המטרה: "The difference between indiscriminate and direct attacks against protected objectives is that in direct attacks the attacker is deliberately trying to target civilians (Civilian Population in Armed Conflict), whereas an indiscriminate attack implies that the attacker is indifferent as to whether the targets are civilians or not, civilian objects or military targets". פעולה מסוג זה מבוצעת מבלי להתחשב בתוצאה על האוכלוסייה האזרחית, quoting and commenting the Additional Protocol I to the Geneva Conventions of 1949 and other sources of international humanitarian law on the principle of proportionality: an attack is indiscriminate if it "may be expected to cause incidental loss of civilian life, injury to civilians, damage to civilian objects, or a combination thereof, which would be excessive in relation to the concrete and direct military advantage anticipated.". ההערכה מתבצעת לפי מצב המידע שעמד לרשות התוקף בזמן אמת, בהתחשב בערפל קרב.

המושג מוגדר בסעיף 51 של הפרוטוקול הנוסף הראשון לאמנות ז'נבה (1977).

המתקפות עשויות להתבצע באמצעות טקטיקות או אמצעי לחימה שאינם מבחינים, או כתוצאה מפגיעה בלתי מידתית: "Indiscriminate attacks (...) are engaged in by employing either tactics or weapons that are indiscriminate.".

דוגמאות לכך כוללות הפלת פצצות על שטח אויב בתקווה לפגיעה מקרית, ירי עיוור, תקיפות בתנאי ראות מוגבלים, תקיפה בנשק לא מדויק סמוך לאובייקטים אזרחיים, או שימוש בפצצות מצרר ומוקשים נגד אדם ללא אמצעי זהירות מתאימים. גם נשק גרעיני, אף שאינו אסור במפורש במשפט ההומניטרי המנהגי, עלול להיחשב לכזה.

ממוזער|מפגינים בוועידה בדבלין (2008) שהובילה לאמנה בדבר חימוש מצרר

מתקפות כאלה כוללות גם פגיעות הנחשבות לבלתי מידתיות — כלומר, כאלה שבהן הנזק לאזרחים חורג מהיתרון הצבאי הישיר. בעבר, נזק משני נחשב חלק בלתי נמנע מפעולה לגיטימית, אך כיום הוא כפוף לעקרון המידתיות: נזק לאוכלוסייה האזרחית אינו יכול להיות "מופרז ביחס ליתרון הצבאי הקונקרטי והישיר הצפוי". עיקרון זה מעוגן גם בסעיף 57 לפרוטוקול.

הערכת החלטות אלו בדיעבד מורכבת, דבר התורם לכך שתביעות בגין מתקפות על אזרחים נדירות ומאתגרות משפטית.

 מעמד משפטי במשפט בינלאומי ולאומי 
האיסור על מתקפות חסרות הבחנה נקבע בסעיפים 51(4) ו-(5) של הפרוטוקול הנוסף הראשון לאמנות ז'נבה.

בעוד שפרוטוקול I חל רק בסכסוכים מזוינים בינלאומיים ורק על מדינות החתומות על האמנה הבינלאומית הזו, האיסור על מתקפות חסרות הבחנה כנורמה של המשפט ההומניטרי הבינלאומי המנהגי חל הן בסכסוכים מזוינים בינלאומיים והן בסכסוכים שאינם בינלאומיים (מלחמת אזרחים) וחל גם על מדינות שאינן צד לפרוטוקול I, כגון הודו וארצות הברית.

האיסור על מתקפות חסרות הבחנה יכול להיחשב גם כתוצאה הכרחית של עקרון ההבחנה בין לוחמים לאזרחים. עקרון ההבחנה שייך למשפט ההומניטרי הבינלאומי המנהגי ומצדיק מספר כללים דומים, כולל איסורים או הגבלות על הרעבה, מצור, ופעולות תגמול נגד אזרחים, אובייקטים אזרחיים ואנשים ואובייקטים מוגנים אחרים.

האיסור על מתקפות חסרות הבחנה מבוסס במספר מדריכים צבאיים לאומיים וכן נתמך בהצהרות רשמיות ובדיווחים על פרקטיקה; ביצוע מתקפות כאלה הוא עבירה פלילית על פי החקיקה של מספר מדינות.

מתקפות חסרות הבחנה בסכסוכים מזוינים בינלאומיים מוגדרות ומעונשות גם כפשע מלחמה על פי אמנת רומא של בית הדין הפלילי הבינלאומי.Rome Statute of the International Criminal Court, adopted 17 July 1998

 היסטוריה 

 לפני מלחמת העולם השנייה 
ממוזער|ברטה השמנה. פגזים בקוטר 42 ס"מ היו באורך של כ-1.5 מטרים ומשקלם נע בין 400 ל-1,160 ק"ג.

הניסיון הראשון לגבש איסור כולל על מתקפות חסרות הבחנה מהאוויר נעשה במסגרת כללי האג למלחמה אווירית משנת 1923, שלא נכנסו לתוקף מעולם. הכללים נוסחו בהשפעת מלחמת העולם הראשונה, שבה הפצצת ערים מהאוויר נעשתה לראשונה באופן שיטתי. ההפצצות בוצעו באמצעות ספינות אוויר גרמניות (כגון פשיטות הצפלין על בריטניה והתקפות במהלך המצור על אנטוורפן), וכן באמצעות ארטילריה ארוכת טווח דוגמת ברטה השמנה, ואלה עוררו דיון באשר לצורך בהגבלות על מתקפות חסרות הבחנה.

כללי האג הציעו כי כאשר מטרות צבאיות ממוקמות בסמוך לאוכלוסייה אזרחית באופן שאינו מאפשר תקיפה ממוקדת, יש להימנע מהפצצה. אף שזכו לתמיכת ארצות הברית ויפן, הכללים נדחו על ידי צרפת והממלכה המאוחדת. במסגרת ועידת הפירוק העולמית בשנת 1932, הצהירה ממשלת בריטניה כי מגבלות על הפצצות אוויריות לא יחולו על מושבות; ראש הממשלה לשעבר דייוויד לויד ג'ורג' אמר בהקשר זה: "התעקשנו לשמור על הזכות להפציץ כושים".

ממוזער|התמונה יום שבת העקוב מדם מראה תינוק לאחר תקיפה אווירית ב-28 באוגוסט 1937, במהלך הקרב על שאנגחאי.

עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה, מתקפות חסרות הבחנה נרחבות התרחשו בעיקר מחוץ לאירופה, במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה (1935–1936), הפלישה היפנית למנצ'וריה (1931–1932) ומלחמת סין–יפן השנייה (1937–1945). עם פרוץ מלחמת האזרחים בספרד (1936–1939), ההפצצות האוויריות על מדריד, גרניקה וערים נוספות, עוררו לראשונה עניין ציבורי רחב בקרב מדינות המערב.

על אף מאמצי הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום לגבש אמנה להגנת אזרחים מפני כלי נשק חדשים (1938), שלא נחתמה, מלחמת העולם השנייה החלה ללא מסגרת משפטית בינלאומית מחייבת האוסרת על מתקפות חסרות הבחנה.

המסמך המשפטי המרכזי שעסק בהפצצות מהאוויר טרם המלחמה היה אמנת האג הרביעית מ-1907, שאסרה על הפצצת עיירות לא מוגנות, אך לא הגבילה תקיפות על עיירות מבוצרות או כאלה הנתונות למתקפה קרקעית. על פי פרשנות המשפט הבין-לאומי באותה תקופה, הפצצה חסרת הבחנה של ערים הייתה מותרת, כפי שנקבע בפסק הדין של בית המשפט המחוזי של טוקיו בפרשת ריויצ'י שימודה נגד המדינה (1963)Wikisource:Ryuichi Shimoda et al. v. The State I. Evaluation of the act of bombing according to international law: Paragraph 5.. בדברים שנשא נוויל צ'מברלין בפני בית הנבחרים הבריטי ביוני 1938, צוין כי לא התקיים "קוד משפטי בינלאומי להסדרת מלחמה אווירית המקובל על כלל המדינות".

 מלחמת העולם השנייה ואחריה 
ממוזער|הפצצת טוקיו במרץ 1945. ההפצצה נחשבת לקטלנית ביותר במלחמה, והביאה למותם של כ-100,000 אזרחים ולפינוי של למעלה ממיליון איש.

עם פרוץ המלחמה, פנה נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט, ללוחמים בקריאה להימנע מהפצצת עיירות פתוחות. הפנייה התקבלה על ידי ממשלות גרמניה, צרפת והממלכה המאוחדת, ובפועל אפשרה להכריז על ערים כ"ערים פתוחות", בהן הושמטו אמצעי ההגנה והופסקו פעולות לחימה, כפי שנעשה בפריז, בריסל, רומא, אתונה וערים נוספות.

רוב הערים לא הוכרזו כפתוחות והיו נתונות למתקפות כבדות; היינריך הימלר הצהיר כי "שום עיר גרמנית לא תוכרז כעיר פתוחה", והפצצות מסיביות גבו את חייהם של מאות אלפי אזרחים במהלך המלחמה. מדינות בעלות הברית התנו את מדיניותן בנוגע לתקיפות מהאוויר בשמירה על נורמות הדדיות מצד מדינות הציר. על פי תפיסה זו, ניתן היה להגיב בתקיפות נגד אזרחים לאחר תקיפות דומות של הצד השני, ועם תחילת ההפצצות הגרמניות על מטרות אזרחיות בפלישת גרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939, נורמת ההדדיות נתפסה כאמצעי הגנה עיקרי מול צד שלא כיבד עקרונות הומניטריים.

במהלך המלחמה ביצעו שני הצדדים הפצצת שטיח בהיקף נרחב, כולל התקפות על ויילון, רוטרדם, ורשה, לונדון, קובנטרי, שאנגחאי וצ'ונגצ'ינג, מצד אחד, ועל קלן, ברלין, המבורג, דרזדן וערים נוספות ביפן – ובהן טוקיו – מצד שני. לפי הדין ההומניטרי הבין-לאומי כיום, רבות מן ההפצצות נחשבות למתקפות מכוונות על אוכלוסייה אזרחית, שכן בוצעו במטרה לפגוע במורל האזרחי.

בשלהי המלחמה, הציגה גרמניה כלי נשק שלא אפשרו הבחנה בין מטרות: V-1, V-2, ו-V-3 שכוונו לאזורים מטרופוליניים ולא ליעדים צבאיים מוגדרים. כן נעשה שימוש בפו-גו, בלוני תבערה ששוגרו מיפן אל ארצות הברית, אך לא היו אפקטיביים באותה מידה. השימוש בפצצות האטום שהוטלו על הירושימה ונגסאקי על ידי ארצות הברית נחשב לדוגמה קיצונית לשימוש בנשק חסר הבחנה.

לאחר המלחמה, לא הועמדו לדין מנהיגים גרמנים או יפנים בגין תקיפות מהאוויר נגד אזרחים. תקיפות אלה נתפסו כשוות או נופלות בעוצמתן מאלו שביצעו בעלות הברית, ובמשפטי נירנברג ובמשפטים בבית הדין הצבאי הבינלאומי למזרח הרחוק לא נעשה ניסיון להגדיר תקיפות כאלה כפשעי מלחמה.

במשא ומתן לקראת אמנות ז'נבה של 1949, הגנה על אזרחים הייתה נושא שנוי במחלוקת. הנציגות הבריטית התנגדה להטלת מגבלות על הפצצות אוויריות, כאשר בריטניה וצרפת עוד היו מעורבות בשיטור אווירי במסגרת מאבקי דיכוי מרידות בקולוניות. כתוצאה מכך, ההוראות שנוסחו לא כללו הגנה מלאה לאזרחים מפני השפעות תקיפות בסכסוכים בין-מדינתיים. מאמר משותף 3 מעניק הגנה רק לאנשים הנתונים לשליטת צד לסכסוך שאינו בין-מדינתי.

בין השנים 1945 ל-1977, ביצעו מדינות מערביות מסעות הפצצות נרחבים לדיכוי מרידות בהדרום הגלובלי, בהם צרפת במדגסקר ובאלג'יריה, הממלכה המאוחדת במלאיה ובקניה, וארצות הברית במלחמת קוריאה ובמלחמת וייטנאם.

 הפרוטוקולים הנוספים לאמנות ז'נבה משנת 1977 
 פרוטוקול I 
איסור כללי על מתקפות חסרות הבחנה בסכסוכים בין-מדינתיים עוגן בהפרוטוקול הנוסף הראשון לאמנות ז'נבה משנת 1977. במהלך הוועידה הדיפלומטית שנועדה לניסוח פרוטוקול I, נדחתה הצעה להחיל הבחנה בין דינים החלים על תוקפן לבין אלו החלים על מדינה קורבן. סעיף 51 לפרוטוקול אוסר באופן מפורש על מתקפות חסרות הבחנה ומכיל גם איסור על תקיפות שמטרתן לפגוע באזרחים. סעיף זה אינו ניתן להסתייגות, והפרתו מהווה "הפרה חמורה" ופשע מלחמה לפי סעיף 85 לפרוטוקול.

נכון לשנת 2022, 174 מדינות אשררו את פרוטוקול I, אך מדינות כגון הודו, איראן, ישראל, פקיסטן, תאילנד וארצות הברית טרם אשררו אותו. מתקפות חסרות הבחנה נמשכו גם לאחר אימוץ הפרוטוקול, בין היתר במהלך הכיבוש האינדונזי של מזרח טימור (1975–1999), ובמהלך שיגורי רקטות מרצועת עזה לישראל כחלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני. מתקפות מסוג זה תועדו גם במהלך מלחמת אפגניסטן (ברית המועצות), מלחמת הערים (1984–1988) בין איראן לעיראק, ומלחמת נגורנו קרבאך הראשונה בין ארמניה לאזרבייג'ן.

 פרוטוקול II 
בשונה מפרוטוקול I, הפרוטוקול הנוסף השני לאמנות ז'נבה אינו כולל איסור מפורש על מתקפות חסרות הבחנה או הבחנה מלאה בין אזרחים ללוחמים בסכסוכים שאינם בין-מדינתיים. עם זאת, סעיף 13 קובע כי אזרחים זכאים להגנה "מפני הסכנות הנובעות מפעולות צבאיות", סעיף שמובן כהגבלה עקיפה על תקיפות חסרות הבחנה.

נכון לנובמבר 2023, פרוטוקול II אושרר על ידי 169 מדינות, כאשר ארצות הברית, הודו, פקיסטן, טורקיה, איראן, עיראק, סוריה וישראל טרם אשררו אותו. עם זאת, ארצות הברית, איראן ופקיסטן חתמו עליו, דבר המעיד על כוונה עתידית לאשררו. החתימה האיראנית נעשתה לפני המהפכה האיראנית.

 ממלחמת המפרץ ואילך 
במלחמת המפרץ (1991) ובמלחמות יוגוסלביה, לרבות מלחמת קוסובו, נעשה ניסיון לצמצם פגיעה חסרת הבחנה באוכלוסייה אזרחית, בין היתר באמצעות שימוש נרחב בפצצות מונחות. אף על פי כן, התקיפות האוויריות הרסו תשתיות מרכזיות בעיראק וגרמו לאלפי הרוגים בקרב אזרחים. המלחמה תוארה על ידי מקורות שונים כ"מסע ההפצצות המובחן ביותר בהיסטוריה", עם כ-3,000 אזרחים עיראקים שנהרגו ישירות מהתקיפות האוויריות.

באותה עת, עלו טענות משפטיות כי פרוטוקול I אינו מייצג את המשפט המנהגי המחייב, ולכן אינו מחייב מדינות כמו ארצות הברית שלא אשררו אותו. מנגד, Human Rights Watch טענה כי רבות מהוראות הפרוטוקול, לרבות האיסור על מתקפות חסרות הבחנה, משקפות כללים מנהגיים המחייבים את כלל המדינות.

במלחמת האזרחים בסוריה, תועדו מתקפות חסרות הבחנה שביצעו כוחות רוסיים וטורקיים, כמו גם הכוחות המזוינים של סוריה, בעיקר באזורי אידליב, חלב ואזורים נוספים.

במלחמת אוקראינה–רוסיה, נרשמו מתקפות חסרות הבחנה מצד רוסיה על אזורים מאוכלסים, במיוחד בחרקוב ובאזורים נוספים, כפי שתועד בדו"חות של אמנסטי אינטרנשיונל, Human Rights Watch ומשרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם.

 לקריאה נוספת 






















 עקרון המידתיות בדיני המלחמה והחלתו במרחב הסייבר

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:אזרחים בלחימה
קטגוריה:לוחמה אווירית
קטגוריה:משפט פלילי בין-לאומי