מלך המלכים

ממוזער| צ'אנדרגופטה הראשון מגופטה, הידוע בדרך כלל בשם "מהרג'אדהיראג'ה", כלומר, "מלך המלכים"
מלך המלכים היה תואר אימפריאלי בו השתמשו בעיקר מלכים מארצות המזרח התיכון ובתת-היבשת ההודית. התואר, המקושר בדרך כלל לאיראן (הידועה היסטורית כפרס), ובמיוחד לאימפריות האחמנית והסאסאנית, השימוש הראשון בתואר היה בתקופת ממלכת אשור על ידי המלך טוקולטי-נינורטה הראשון (שלט בין השנים 1233–1197 לפנה"ס) ולאחר מכן שימש במספר ממלכות ואימפריות שונות, כולל פרס, ממלכות יווניות שונות, הודו, ארמניה, גאורגיה ואתיופיה.

התואר נתפס בדרך כלל כשווה ערך לתואר קיסר, כאשר שני התארים עולים על זה של מלך ביוקרתם, מקור התואר בקיסרי רומא וקיסרי האימפריה הביזנטית בשלהי העת העתיקה שראו בשאה של האימפריה הסאסאנית כשווים להם. גם המלכים האחרונים שהשתמשו בתואר משושלת פהלווי באיראן (1925–1979), השוו את התואר ל"קיסר". שליטי האימפריה האתיופית השתמשו בתואר "נאגוסה נאגאסט" (שפירושו המילולי "מלך המלכים"), שתורגם רשמית כ"קיסר". סולטאן הסולטנים הוא המקבילה הסולטנית של מלך המלכים, ובאופן דומה, כגן יכול להתפרש כ"חאן של ח'אנים". מאוחר יותר, הופיעו גרסאות נוספות של התואר, כגון אמיר אל-עומרה (" אמיר האמירים") וביילרבי ("ביי הבייס").

ביהדות, המונח "מלך מלכי המלכים" משמש כשם של אלוהים. בנצרות, "מלך המלכים" משמש בהתייחסות לישו המלך מספר פעמים בברית החדשה, בעיקר באיגרת הראשונה אל טימותיוס ופעמיים בחזון יוחנן, בו שה האלוהים מכונה "אדוני האדונים ומלך המלכים".

 שימוש היסטורי 
 הודו העתיקה 
בהודו העתיקה, מילים בשפה הסנסקריטית כגון "רג'אדהיראג'ה ומהאראדהיראג'ה" נמנו עם המונחים ששימשו לתואר "מלך המלכים".

התואר מלך המלכים היה נפוץ גם בקרב שליטי אימפריית קושאן.

 מסופוטמיה העתיקה 
 אשור ובבל 
ימין|ממוזער| "מלך המלכים" היה בין התארים הרבים בהם השתמש המלך אשורבניפל מהאימפריה הנאו-אשורית (מתואר בתמונה כחונק ודוקר אריה)
התואר מלך המלכים הוצג לראשונה על ידי המלך האשורי תוכולתי-נינורתה הראשון (ששלט בין השנים 1233 ו-1197 לפנה"ס) כ-"שאר שארני". לתואר הייתה משמעות מילולית, בכך ש-"שאר" היה באופן מסורתי שליטה של עיר-מדינה. עם היווצרות ממלכת אשור, שליטי אשור התמקמו כמלכים על מערכת מלכות שכבר הייתה קיימת בערים-מדינות אלו, והפכו פשוטו כמשמעו ל"מלכי מלכים". לאחר שלטונו של תוכולתי-נינורתה, התואר שימש מדי פעם מלכי אשור ובבל. שליטים אשוריים מאוחרים יותר אשר השתמשו בתואר -"שאר שארני" כוללים את אסרחדון (681-669 לפנה"ס) ואשורבניפל (669-627 לפנה"ס). "מלך המלכים", היה בין התארים הרבים של מלך האימפריה הנאו-בבלית האחרון, נבונאיד (556–539 לפנה"ס).

 איראן 
 שימוש אחמני 
טקסט=|ממוזער| חשיארש הגדול מהאימפריה האחמנית התייחס לעצמו כ"מלך הגדול, מלך המלכים, מלך המדינות הרבות, מלך הארץ הגדולה הזו, הרחוקה והקרובה, בנו של המלך דריווש האחמני"
האימפריה האחמנית, שהוקמה בשנת 550 לפנה"ס לאחר נפילת האימפריה המדית, התרחבה במהירות במהלך המאה השישית לפנה"ס. אסיה הקטנה וממלכת לידיה נכבשו בשנת 546 לפנה"ס, האימפריה הנאו-בבלית בשנת 539 לפנה"ס, מצרים בשנת 525 לפנה"ס ואזור נהר האינדוס בשנת 513 לפנה"ס. האחמנידים השתמשו בממשל סאטרפאלי, שהפך לערובה להצלחה בשל גמישותו וסובלנותם של מלכי האחמנידים לווסלים אוטונומיים פחות או יותר. גם למערכת היו בעיות; אף על פי שכמה אזורים הפכו לאוטונומיים כמעט לחלוטין ללא כל לחימה (כגון ליקיה וקיליקיה), אזורים אחרים חוו ניסיונות חוזרים ונשנים של מרד ופרישה. מצרים הייתה דוגמה בולטת במיוחד, ומרדה לעיתים קרובות נגד סמכותה האחמנית וניסתה להכתיר את פרעונה שלה. אף על פי שבסופו של דבר הובס, מרד הסטרפים של 366–360 לפנה"ס הראה את הבעיות המבניות הגדלות בתוך האימפריה.

המלכים האחמנים השתמשו במגוון תארים שונים, הבולטים שבהם היו "המלך גדול" ו"מלך הארצות", אך אולי התואר הבולט ביותר היה מלך המלכים (מתורגם  בפרסית עתיקה), המתועד עבור כל מלך אחמני. הכינוי המלא של המלך דריוש הראשון היה "המלך גדול, מלך המלכים, מלך פרס, מלך הארצות, בנו של היסטספס, נכדו של ארסאמס, אחמני".

 שימוש פרתי וסאסני 
התואר המלכותי הסטנדרטי של מלכי הארסקדים (הפרתים) בזמן שהותם בבבל היה "מלך המלכים" התואר אומץ לראשונה על ידי מיתרידטס הראשון (שלט בשנים 171–132 לפנה"ס), אם כי השתמש בו לעיתים רחוקות. התואר החל להיות בשימוש עקבי לראשונה על ידי אחיינו של מיתרידטס הראשון, מיתרידטס השני, אשר לאחר שאימץ אותו בשנת 111 לפנה"ס השתמש בו בהרחבה, ואף כלל אותו במטבעותיו (ביוונית BAΣIΛEΥΣ BAΣIΛEΩN) עד שנת 91 לפנה"ס. ייתכן שהשימוש בתואר על ידי מיתרידטס השני ויורשיו לא היה תחייה של התואר הקיסרי האחמני הישן (מכיוון שהוא לא היה בשימוש עד כמעט עשור לאחר כיבוש מסופוטמיה על ידי מיתרידטס השני), אלא למעשה נבע מסופרים בבליים שהעניקו את התואר הקיסרי של אבותיהם למלכי הפרתים. בלי קשר לאופן שבו הגיע לתואר, מיתרידטס השני אכן נקט בצעדים מודעים כדי להיתפס כיורש וכמשקם של המסורות האחמניות, והכניס כתר ככיסוי הראש המקובל על מטבעות פרתים וערך מספר מסעות מערבה אל אדמות אחמניות לשעבר.

 שימוש יווני 
ימין|ממוזער| אף על פי שהשליטים הסלאוקים ההלניים נטלו לעיתים קרובות תארים פרסיים עתיקים, טימרכוס הוא אחת הדוגמאות הבודדות לשליט סלאוקי המשתמש בתואר "מלך המלכים"
כיבושיו של אלכסנדר הגדול הביאו לסיומה האימפריה האחמנית, וחלוקת האימפריה של אלכסנדר לאחר מכן הביאה לכך ששושלת סלאוקוס ירשה את האדמות שהיו קשורות בעבר לשושלת האחמנית. אף על פי שאלכסנדר עצמו לא השתמש באף אחד מהתארים המלכותיים הפרסיים הישנים, במקום זאת השתמש בתואר החדש שלו "מלך אסיה" (), מלכי הממלכה הסלאוקית התקרבו יותר ויותר אל המערכת הפוליטית הפרסית העתיקה. התואר הרשמי של רוב מלכי הסלאוקים היה "המלך גדול", אשר בדומה ל"מלך המלכים", תואר ממקור אשורי, שימש לעיתים קרובות את השליטים האחמניים ונועד להדגים את עליונותו של בעלו על פני שליטים אחרים. "המלך הגדול" מצוטט באופן בולט הן עבור אנטיוכוס הראשון (281–261 לפנה"ס) והן עבור אנטיוכוס השלישי (222–187 לפנה"ס) לאורך שלטונם.

בשלהי האימפריה הסלאוקית, "מלך המלכים" אף זכה לתחייה, למרות העובדה שהשטח שבשליטת האימפריה היה קטן משמעותית ממה שהיה בתקופת שלטונם של המלכים הסלאוקים הראשונים. התואר היה ידוע למדי כקשור למלך הסלאוקי, המלך טימרכוס (163–160 לפנה"ס) כינה את עצמו "מלך המלכים". מספר שליטים שאינם סלאוקים אף אימצו לעצמם את התואר, כגון בפונטוס, פרנקס השני הופיע כמלך המלכים בכתובות ובמטבעות מלכותיים ומיתרידטס השישי, מלך פונטוס אשר הופיע כמלך המלכים בכתובת.

בממלכה התלמית, קיסריון הוכרז כ"מלך המלכים" בתרומות אלכסנדריה.

 גאורגיה 
השם "מלך המלכים" קם לתחייה בממלכת גאורגיה על ידי המלך דוד הרביעי (1089–1125 לספירה), ומתורגם בגאורגית כ"מֶפֶת מֶפֶת". כל המלכים הגאורגים הבאים, כמו תמר הגדולה, השתמשו בתואר כדי לתאר את שלטונם על כל הנסיכויות, הווסלים והיובלים של גאורגיה. השימוש שלהם בתואר נגזר ככל הנראה מהתואר הפרסי העתיק.

 אתיופיה 
התואר מלך המלכים שימש את שליטי קיסרות אקסום מאז שלטונו של סאמבראוטאס. שליטי האימפריה האתיופית, אשר התקיימה בין השנים 1270 ל-1974 לספירה, השתמשו גם בתואר "נאגוסה נאגאסט", אשר לרוב מושווה ל"מלך המלכים" ותורגם רשמית לקיסר. אף על פי שהקיסרים האתיופים היו פשוטו כמשמעו "מלכי המלכים" לאורך כל תולדות האימפריה, כאשר אדונים אזוריים השתמשו בתואר נאגוס ("מלך"), נוהג זה הופסק על ידי היילה סלאסי (שלט בין השנים 1930–1974 לספירה).

 בדת 
 יהדות 
ביהדות, "מלך מלכי המלכים" הפך לאחד מהשמות של אלוהים, תוך שימוש בכפולה נוספת כדי להעמיד את התואר בדרגה אחת מעל התואר המלכותי של מלכי בבל ופרס המוזכרים בתנ"ך.

 נצרות 
"מלך המלכים" משמש בהתייחסות לישו המשיח מספר פעמים בברית החדשה: פעם אחת באיגרת הראשונה אל טימותיוס (ו':15) ופעמיים בספר חזון יוחנן (ט"ז:14)

 אסלאם 
לאחר נפילת האימפריה הסאסאנית בשנת 651 לספירה, התואר מלך המלכים (שהאנשאה - בגרסתו הפרסית) ספג ביקורת קשה בעולם המוסלמי. אימוץ השם "שהאנשה" על ידי השושלת הבוויהית השיעית בפרס דרש מגוף של משפטנים להסכים על חוקיותו והתואר עצמו (הן כמלך המלכים והן כגרסה הפרסית "שהאנשה") מגונה בחדית' הסוני, דוגמה בולטת לכך היא בספר צחיח אל-בוח'ארי, כרך 73 חדית'ים 224 ו-225

 מנדאים 
במנדאים, הביטוי מלך המלכים משמש להתייחסות לחיי רבי (אלוהים במנדאיזם) בכמה תפילות, כולל בתפילה 176 הקולסטה.

הערות שוליים

קטגוריה:איראן: היסטוריה
קטגוריה:הודו: היסטוריה
קטגוריה:קיסריות
קטגוריה:קיסרים
קטגוריה:שליטי ארצות
קטגוריה:פיאודליזם
קטגוריה:מלכי אשור
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו