ללא כותרת (עדי נס, 1995)

"ללא כותרת" (1995) הוא צילום מבוים של האמן הישראלי עדי נס, מתוך סדרת הצילומים "חיילים". בצילום נראה חייל מטפל בחברו הפצוע, כאשר לא ברור אם הדמות השוכבת חיה או מתה. המכשיר שבו משתמש המטפל איננו כלי רפואי, אלא מכחול, וה"טיפול" מתבצע באמצעות ציור הפצע על החזה בצבעי מים. ייצוג זה מהדהד את דמותו המיתולוגית של פטרוקלוס, בן לווייתו של אכילס, אשר לפי פרשנות אמנותית מוקדמת "גורלו הומתק" בציור. בהתאם לכך, החייל הפצוע בצילום של נס נראה בו-זמנית חי ומת. רעיון זה משתלב עם תפיסתו של רולאן בארת, שלפיה איפור מסמן את הגוף כמת וחי בעת ובעונה אחת, והצילום ממילא מציג את הפנים החיים כמתים.

 תיאור הצילום 
הצילום מתאר חייל פצוע שוכב על הקרקע בעוד חייל אחר מחזיק את ראשו ומטפל בו. בין השניים נרקם רגע אינטימי, כאשר החייל המטפל מביט ברוך על חברו. על גופו של החייל השוכב נראית פלטת צבעים של צייר, והדבר מעורר שאלות באשר לאופייה של הסצנה – האם מדובר בטיפול רפואי או ביצירה אמנותית? הדימוי מתפרש ככזה המטשטש את הגבול בין פציעה לאמנות, בין גבריות צבאית לאינטימיות רגשית.

נס הציג את דמות החייל הישראלי כדמות שברירית ואינטימית, תוך שימוש באסתטיקה של ציור קלאסי והקבלה לאיקונוגרפיה נוצרית של סבל.

 פרשנות 
אף על פי שהצילומים של נס מבוימים באופן מובהק, הם חושפים צדדים פחות נראים של החברה הישראלית. סדרת "חיילים", ממנה נלקח הצילום, מציגה גברים צעירים בסיטואציות טעונות – ישנים, פצועים, משתעשעים או מטפסים על עמוד – באופן המשלב הומוארוטיקה, מחוות לאמנות קלאסית וביקורת חברתית. דימויים אלו מזכירים לעיתים ייצוגים דתיים כמו דמותו של ישו המת או "הסעודה האחרונה" של לאונרדו דה וינצ'י. נס מביא קול קווירי מזרחי אל תוך שיח הזהות והייצוג בישראל.

בכתבה שהתפרסמה ב־Time Out תל אביב, נידונה גם כן עבודתו של נס, ובמיוחד הצילום "ללא כותרת". לפי הכתבה, החייל שמצייר את הפצע בצבעי מים יוצר סצנה דרמטית ומובנית בקפידה, אשר מאזכרת ציורים נוצריים של קבורה. הדימוי נטען במתח שבין טיפול לאמנות, בין פגיעות אינטימית לאתוס צבאי. הפעולה האמנותית בתוך ההקשר הצבאי מתפרשת כביקורת על גבריות הרואית, תוך הבעה של רוך וזהות קווירית בתוך מוסד גברי-ממסדי.

יש הטוענים כי כדי להדגיש את אופייה הבימתי של סדרת החיילים כולה, יצר נס את הסצנה בה חייל מטפל בחייל פצוע, המתכתבת עם מיתוסים צבאיים מוכרים כמו דמות החובש מהספרות והזמר העברי ("בלדה לחובש"). במקביל, הצילום מאזכר באופן ישיר את דימוי ה"פייטה" הנוצרית – מריה האוחזת בגופת ישו – כאשר הפצע בין צלעותיו של החייל הפצוע תואם את פצעו האיקוני של ישו. ליד הפצע מונחת ערכת איפור, שמרמזת כי מדובר בסצנה מבוימת; בכך קורס "הקיר הרביעי", והצופה הופך לעד לרגע של הכנה לקראת צילום. נס עושה שימוש בתאורה דרמטית המבליטה ניגודי אור וצל, בסגנון המזכיר את ציוריו של קראווג'ו, כמו ברבות מיצירותיו האחרות.

הערות שוליים

קטגוריה:תצלומים בישראל
קטגוריה:תצלומי גברים
קטגוריה:עדי נס: צילומים
קטגוריה:צה"ל בתרבות ובאמנות
קטגוריה:ישו בתרבות ובאמנות