גובה ההסעה החופשית

גובה ההסעה החופשית (באנגלית: Level of Free Convection, LFC) הוא הגובה באטמוספירה אליו מגיעה חבילת אוויר שמורמת באופן אדיאבטי עד למצב רוויה, עת היא נהיית חמה יותר מסביבתה. משלב זה, לחבילת האוויר כוח ציפה חיובי, כך שהיא יכולה לתחזק הסעה (קונבקציה) עצמית.

 מציאת ה-LFC 
הדרך הנפוצה לקביעת גובה ההסעה החופשית היא באמצעות הרמת חבילת אוויר מגובה נמוך לאורך המפל האדיאבטי היבש (Lapse rate (אנ')), עד שהיא חוצה את קו יחס הערבוב הרווי שלה: נקודת חציה זו נקראת גובה העיבוי המורם (Lifting Condensation Level, LCL (אנ')). מגובה זה, החבילה העולה עוקבת אחר המפל האדיאבטי הלח. אם במהלך שלב זה טמפרטורת החבילה גבוהה מטמפרטורת הסביבה, הגובה בו זה קורה הוא גובה ההסעה החופשית. ההרמה נמשכת עד לגובה בו טמפרטורת חבילת האוויר משתווה עם טמפרטורת הסביבה, נקודה הידועה בתור גובה שיווי המשקל (Equilibrium level, EL).  

 שימוש 
מכיוון שנפח חבילת האוויר לאחר גובה ההסעה החופשית גדול יותר מנפח האוויר הסובב אותה, אזי לפי משוואת הגז האידיאלי ( PV = nRT), היא פחות צפופה, ומתחילה לצוף (יש לה כוח ציפה חיובי). כתוצאה מכך, החבילה ממשיכה לעלות עד לגובה שיווי המשקל, בו הטמפרטורה שלה משתווה עם טמפרטורת האוויר באותו הגובה. אם למסת האוויר יש גובה הסעה חופשית אחד או יותר, היא עלולה להיות לא יציבה, מה שעשוי להוביל להיווצרות עננים קונבקטיביים כמו קומולוס, ואף ליצירת סופות רעמים.

מהרגע בו חבילת אוויר מגיעה לגובה ההסעה החופשית, ועד לנקודה בה החבילה העולה הופכת שוב קרה יותר ביחס לסביבתה (גובה שיווי משקל), היא צוברת אנרגיה קינטית המחושבת לפיי האנרגיה הפוטנציאלית הזמינה בהסעה (CAPE (אנ')), והיא מהווה מדד לפוטנציאל לחוות אירועי מזג אוויר קיצוני.

 הערות שוליים

קטגוריה:מזג אוויר קיצוני וקונבקציה
קטגוריה:גדלים מטאורולוגיים