היסטוריה של אמריקה

ההיסטוריה האנושית של אמריקה מתחילה על פי המשוער עם הגעתם של מהגרים מאסיה בשיאו של עידן קרח. ההנחה הרווחת היא שקבוצות המהגרים היו מבודדות מהעולם הישן, עד להגעתם של האירופאים ב-1492 עם מסעותיו של כריסטופר קולומבוס.

אבותיהם של העמים הילידים האמריקאים של ימינו היו הפלאו-אינדיאנים; הם היו ציידים-לקטים שהיגרו לצפון אמריקה. התיאוריה הפופולרית טוענת כי מהגרים הגיעו ליבשת אמריקה דרך ברינגיה, מסת היבשה המכוסה כעת במי האוקיינוס של מצר ברינג. עמים קטנים הלכו בעקבות מגה-פאונה כמו ביזון, ממותה וקריבו, וכך זכו לכינוי 'ציידי חיות גדולות'. ייתכן גם שקבוצות הגיעו לצפון אמריקה על מדף או יריעת קרח לאורך החוף הצפוני של האוקיינוס השקט.

חברות מיושבות התפתחו בעיקר בשני אזורים: אמריקה התיכונה ותרבויות האנדים. התרבויות המסו-אמריקאיות כוללות את הזפוטקים, , אולמקים, מאיה, אצטקים, , , טאוטיווקאן, , ,  ו. תרבויות האנדים כוללות את האינקה, נורטה צ'יקו, , טיוואנאקו, צ'ימור, מוצ'ה, מואיסקה, צ'אווין,  ונסקה.

לאחר מסעותיו של כריסטופר קולומבוס ב-1492, הגיעו לעולם החדש משלחות קולוניאליות ספרדיות ומאוחר יותר גם פורטוגזיות, אנגליות, צרפתיות והולנדיות, שכבשו והתיישבו בארצות שהתגלו, מה שהוביל לשינוי בנוף התרבותי והפיזי ביבשת אמריקה. ספרד התיישבה ברוב יבשת אמריקה מדרום-מערב ארצות הברית של ימינו, פלורידה והאיים הקריביים ועד לקצה הדרומי של דרום אמריקה. פורטוגל התיישבה בעיקר במה שהוא ברזיל של ימינו, בעוד אנגליה הקימה מושבות בחוף המזרחי של ארצות הברית, כמו גם בחוף הצפוני של האוקיינוס השקט וברוב קנדה. צרפת התיישבה בקוויבק ובחלקים אחרים של מזרח קנדה ותבעה שטח במרכז ארצות הברית של היום. הולנד התיישבה בהולנד החדשה, כמה איים קריביים וחלקים מצפונה של יבשת דרום אמריקה.

הקולוניזציה האירופית הובילה לעלייתן של תרבויות, ציוויליזציות ובסופו של דבר מדינות חדשות, שנבעו ממיזוג של מסורות, עמים ומוסדות אינדיאנים, אירופאים ואפריקאים. השינוי בתרבויות האמריקאיות באמצעות קולוניזציה ניכר בארכיטקטורה, בדת, בגסטרונומיה, באמנויות ובמיוחד בשפות. השפה הנפוצה ביותר ביבשת היא ספרדית (376 מיליון דוברים), אחריה אנגלית (348 מיליון) ופורטוגזית (201 מיליון).

התקופה הקולוניאלית נמשכה כשלוש מאות שנים, מתחילת המאה ה-16 ועד תחילת המאה ה-19, כאשר ברזיל ושאר מדינות אמריקה הספרדית הכריזו על עצמאות. ארצות הברית קיבלה את עצמאותה ב-1776, בעוד קנדה הקימה דומיניון פדרלי ב-1867 וקיבלה עצמאות חוקית בחוק וסטמינסטר ב-1931. מדינות אחרות נותרו קשורות למדינת האם האירופית שלהן עד סוף המאה ה-19, כמו קובה ופוארטו ריקו שהיו קשורות לספרד עד 1898. טריטוריות קטנות יותר כמו גיאנה קיבלו עצמאות באמצע המאה ה-20, בעוד שגיאנה הצרפתית, איי פוקלנד, ברמודה וכמה איים קריביים נותרו חלק ממעצמה אירופית עד היום.

 טרום קולוניזציה 

 הגירה ליבשות 

מאמינים כי יישובה הקדום של אמריקה החל כאשר ציידים-לקטים פלאוליתיים (פלאו-אינדיאנים) נכנסו לצפון אמריקה מ בצפון אסיה דרך הגשר היבשתי ברינגיה, שנוצר בין צפון-מזרח סיביר למערב אלסקה עקב ירידת גובה פני הים במהלך  (לפני 26,000 עד 19,000 שנה). אוכלוסיות אלה התפשטו דרומית ל, ומילאו את אמריקה לא יאוחר מלפני 14,000 שנה, ואולי אפילו לפני 20,000 שנה. האוכלוסיות המוקדמות ביותר ביבשת אמריקה, לפני כ-10,000 שנה, ידועות בשם פלאו-אינדיאנים. הקשר בין עמים ילידים באמריקה לאוכלוסיות סיביריות אובחן בכמה דרכים, ובין השאר על ידי , התפלגות סוגי הדם וההרכב הגנטי כפי שמשתקף על ידי נתונים מולקולריים, כגון DNA.

בעוד שקיימת הסכמה כללית כי יישוב אמריקה החל באמצעות הגירה מאסיה, הרי שדפוס ההגירה ומקום המוצא באירואסיה של העמים המהגרים נותרו לא ברורים. התיאוריה המסורתית היא ש עברו כאשר מפלס הים ירד משמעותית, בעקבות עדרים של מגה-פאונה מתקופת הפלייסטוקן שנכחדה, לאורך מסדרונות נטולי קרח. נתיב נוסף שהוצע הוא שהם היגרו לאורך חופי האוקיינוס השקט לדרום אמריקה עד צ'ילה. כל עדות ארכאולוגית להתיישבות בחוף במהלך עידן הקרח האחרון, אם ישנה, מכוסה כעת על ידי עליית פני הים בגובה של עד מאה מטרים מאותם ימים.

התאריך המדויק לאכלוס אמריקה הוא שאלה פתוחה ארוכת שנים. בעוד שההתקדמות בארכאולוגיה, גאולוגיה של הפלייסטוקן, אנתרופולוגיה פיזית וניתוח DNA שפכו בהדרגה אור נוסף על הנושא, שאלות משמעותיות נותרו בלתי פתורות. תאוריית קלוביס תחילה מתייחסת להשערה שתרבות קלוביס מייצגת את הנוכחות האנושית המוקדמת ביותר באמריקה לפני כ-13,000 שנה. עדויות לתרבויות שקדמו לקלוביס הצטברו ושינו את התאריך האפשרי לקיומה של האוכלוסייה הראשונה באמריקה. אקדמאים נוטים להניח שבני אדם הגיעו לצפון אמריקה, דרומית ליריעת הקרח לורנטיד, בשלב כלשהו לפני 15,000 עד 20,000 שנה. כמה עדויות ארכאולוגיות חדשות שנויות במחלוקת מצביעות על האפשרות שהגעת האדם לאמריקה התרחשה לפני יותר מ-20,000 שנה.

 השלב הליתי (לפני 8000 לפנה"ס) 

 או התקופה הפלאו-אינדיאנית, הוא מונח הסיווג הקדום ביותר המתייחס לשלב הראשון של התיישבות האדם באמריקה, המכסה את עידן . התקופה שואבת את שמה מהמראה של כלי אבן ששרידיהם נמצאו, ואשר היו העדות העיקרית לפעילות האנושית המוקדמת ביותר הידועה ביבשת אמריקה.

 השלב הארכאי (8000-1000 לפנה"ס) 

כמה אלפי שנים לאחר ההגירות הראשונות, קמו באמריקה התרבויות המורכבות הראשונות, כאשר ציידים-לקטים התיישבו בקהילות חקלאיות למחצה. יישובים ניתנים לזיהוי החלו להופיע במה שמכונה התקופה הארכאית התיכונה בסביבות 6000 לפני הספירה. ניתן לזהות תרבויות ארכאולוגיות מסוימות ולסווג אותן בקלות לאורך התקופה הארכאית.

בשלהי התקופה הארכאית, באזור החוף הצפון-מרכזי של פרו, קמה ציוויליזציה מורכבת שכונתה ציוויליזציית נורטה צ'יקו, הידועה גם בשם קארל-סופה. זוהי הציוויליזציה העתיקה ביותר הידועה ביבשת אמריקה ואחד מששת האתרים המכונים ערש הציוויליזציה, בהם צמחה הציוויליזציה באופן עצמאי בעולם העתיק, ושגשגה בין המאות ה-30 וה-18 לפני הספירה. היא הקדימה את תרבות האולמקים המסו-אמריקאית בכמעט אלפיים שנה, והייתה בת זמנה של מצרים לאחר איחוד ממלכתה תחת נערמר והופעת התיעודים הראשונים של כתב חרטומים.

אדריכלות מונומנטלית, כולל תלוליות של פלטפורמות עפר וכיכרות שקועות זוהו כחלק מהציוויליזציה הזו. עדויות ארכאולוגיות מצביעות על שימוש בטכנולוגיית טקסטיל וסגידה לסמלי אלים משותפים. ההנחה היא שממשלה מקומית, אולי בצורה של תאוקרטיה, ניהלה את האזור. עם זאת, נותרו שאלות רבות לגבי הארגון המקומי. במינוח הארכאולוגי, התרבות הייתה תרבות קדם-קרמית של התקופה הארכאית המאוחרת הקדם-קולומביאנית, ונראה שחסרו בה קרמיקה ואמנות.

 אמריקה התיכונה, תרבות המיסיסיפי (2000 לפנה"ס - 500 לספירה) 

לאחר שקיעתה של ציוויליזציית נורטה צ'יקו, התפתחו בחצי הכדור המערבי תרבויות מורכבות רבות ומשטר ריכוזי: צ'אווין, , מוצ'ה, וארי, , קניארים, צ'ימור, פצ'אקמק, טיוואנאקו, איימרה ואינקה בהרי האנדים; מואיסקה, , מיסקיטו,  ו ב; הטאינו באיים הקריביים; והאולמקים, המאיה, ה, ה, הזפוטקים, האצטקים,  ו באמריקה התיכונה.

ממוזער|אתר המורשת העולמי טאוס פואבלו, השייך לאנשי הפואבלו
הציוויליזציה האולמקית הייתה הציוויליזציה המסו-אמריקאית הראשונה, שהחלה בסביבות 1600-1400 לפני הספירה והסתיימה בסביבות 400 לפני הספירה. אמריקה התיכונה נחשבת לאחד מששת אתרי ערש הציוויליזציה, וציוויליזציה זו נחשבת לתרבות האם של הציוויליזציות המסו-אמריקאיות. נראה כי לוח השנה המסו-אמריקאי, מערכת המספרים, הכתב וחלק גדול מהפנתיאון המסו-אמריקאי החלו אצל האולמקים.

נראה כי אלמנטים מסוימים של חקלאות היו באמריקה התיכונה בשלב די מוקדם. ביות התירס החל לפני כ-7,500 עד 12,000 שנה. התיעוד המוקדם ביותר של גידול תירס מתוארך לסביבות 5100 לפני הספירה. החקלאות המשיכה להיות מעורבת עם אורח חיים של ציד-לקט-דיג עד שלב מאוחר למדי בהשוואה לאזורים אחרים, אך עד 2700 לפנה"ס, המסו-אמריקאים כבר הסתמכו בעיקר על תירס וחיו בכפרים. בשנים 1300-1200 לפנה"ס, מרכזים קטנים התמזגו לציוויליזציה האולמקית, שנראה שהייתה קבוצה של ערי מדינה מאוחדות בעניינים דתיים ומסחריים. בערי האולמקים היו מתחמים טקסיים עם פירמידות מאדמה או חמר, ארמונות, אנדרטאות אבן, אמות מים וכיכרות מוקפות חומה. הראשון מבין המרכזים הללו היה בסן לורנסו ולה ונטה היה המרכז הגדול האחרון שלהם. הציוויליזציה האולמקית הסתיימה בשנת 400 לפני הספירה, עם השחתה והרס של סן לורנצו ולה ונטה. עם זאת, היא הולידה מדינות רבות אחרות, ובעיקר את תרבות המאיה, שהערים הראשונות שלה החלו להופיע בסביבות 700-600 לפני הספירה. השפעות האולמקים המשיכו להופיע בתרבויות מסו-אמריקאיות מאוחרות יותר.

ערי האצטקים, המאיה והאינקה היו גדולות ומאורגנות כמו הערים הגדולות בעולם הישן, עם אוכלוסייה מוערכת של 200,000 עד 350,000 בטנוצ'טיטלאן, בירת האימפריה האצטקית. נאמר כי כאשר הכובשים הגיעו, השוק שהוקם בעיר היה הגדול ביותר שהם ראו אי פעם. בירת הקהוקיה, קהוקיה, הממוקמת ליד מזרח סנט לואיס המודרנית, אילינוי, הגיעה ככל הנראה לאוכלוסייה של למעלה מ-20,000 תושבים. בשיאה, בין המאה ה-12 למאה ה-13, הייתה קהוקיה העיר המאוכלסת ביותר בצפון אמריקה. , המרכז הטקסי העיקרי של קהוקיה, נותר מבנה העפר הגדול ביותר בעולם החדש הפרהיסטורי.

התרבויות האלו פיתחו גם חקלאות, וגידלו מגוון של גידולים. הם לאבייתו כמעט בעלי חיים, מכיוון שהיו מעט מינים מתאימים, אם כי אלפקות ולאמות בויתו לשימוש כחיות משא ומקור לצמר ובשר בהרי האנדים.

 השלב הקלאסי (800 לפנה"ס - 1533 לספירה) 

 קהוקיה 

קהוקיה הייתה משטר צ'יף אזורי מרכזי, עם שלוחות במגוון אזורים, החל מגבול הימות הגדולות ועד למפרץ מקסיקו.

 איריקוי 

שש האומות של האירוקוי או בשמם "אנשי הבית הארוך", היו מאוגדות מאמצע המאה ה-15 בקונפדרציה שבסיסה היה בצפון מדינת ניו יורק ובמערב ניו יורק של ימינו. יש הטוענים שתרבותם תרמה לחשיבה הפוליטית במהלך התפתחות הממשל המאוחר יותר של ארצות הברית. מערכת ההשתייכות שלהם הייתה מעין פדרציה, שונה מהמונרכיות האירופיות החזקות והריכוזיות.

ההנהגה הוגבלה לקבוצה של 50 ראשי , שכל אחד מהם ייצג שבט: ל ו היו תשעה מושבים כל אחד;  החזיקו ארבעה-עשר; ל היו עשרה מושבים; ול היו שמונה. הייצוג לא התבסס על גודל האוכלוסייה, שכן שבט סנקה עלה בגודלו בהרבה על האחרים. כאשר מת מנהיג סאצ'ם, נבחר יורשו על-ידי האישה הבכירה בשבט שלו בהתייעצות עם נשים אחרות בשבט. רכוש ומנהיגות תורשתית הועברו דרך האם על בסיס . ההחלטות לא התקבלו באמצעות הצבעה אלא באמצעות קונצנזוס, כאשר כל ראש סאצ'ם מחזיק בכוח וטו תאורטי.

ההיסטוריה בעל פה של האיריקוי מספרת על הגירה לטריטוריות שבהן נתקלו בהם האירופאים. הם פלשו ותקפו שבטים באזור נהר אוהיו בקנטקי של ימינו ותבעו את שטחי הציד לעצמם. באמצעות לוחמה, האיריקוי גרמו לכמה שבטים להגר מערבה לנהר המיסיסיפי ולהתיישב בקנזס, נברסקה, ארקנסו ואוקלהומה של ימינו.

 אנשי פואבלו 
 התגוררו במה שכיום נקרא דרום מערב ארצות הברית וצפון מקסיקו, בדירות אבן גדולות ובמבני טיט.

 צ'יצ'ימקה 
צ'יצ'ימקה היה השם שהאצטקים השתמשו בו באופן כללי למגוון רחב של עמים נוודים למחצה שאכלסו את צפון מקסיקו של ימינו, ונשא את המשמעות של המונח האירופי "ברברי". השם אומץ בנימה מזלזלת על ידי הספרדים, במיוחד ביחס לעמי הציידים-לקטים הנוודים למחצה בצפון מקסיקו.

 אמריקה התיכונה 

 אולמקים 
הציוויליזציה האולמקית הופיעה בסביבות 1200 לפני הספירה באמריקה התיכונה והסתיימה בסביבות 400 לפני הספירה. האמנות והמושגים של האולמקים השפיעו על התרבויות הסובבות אותם גם לאחר נפילתן. ציוויליזציה זו נחשבת הראשונה באמריקה שפיתחה מערכת כתיבה. לאחר שהאולמקים נטשו את עריהם מסיבות לא ידועות, קמו המאיה, הזפוטק והטאוטיווקאן.

 פורפצ'ה 
תרבות הפורפצ'ה הופיעה בסביבות שנת 1000 לספירה באמריקה התיכונה. הם שגשגו מ-1100 לספירה עד 1530 לספירה. הם ממשיכים לחיות במדינת מיצ'ואקאן.

 מאיה 
ההיסטוריה של המאיה משתרעת על פני 3,000 שנה. ייתכן ש התמוטטה עקב שינוי האקלים בסוף המאה ה-10.

 טולטק 
הטולטקים היו עם של נוודים, שראשיתו במאות ה-10 וה-12, ששפתם הייתה מדוברת גם על ידי האצטקים.

 טאוטיווקאן 
טאוטיווקאן (המאה ה-4 לפנה"ס - המאה ה-7/8 לספירה) הייתה גם עיר וגם אימפריה באותו שם, שבשיאה בין 150 למאה ה-5 כיסתה את רוב אמריקה התיכונה.

 אצטקים 
האצטקים החלו לבנות את האימפריה שלהם בסביבות המאה ה-14 עד שהציוויליזציה שלהם נכבשה על ידי הספרדים. הם חיו באמריקה התיכונה ובארצות הסובבות אותה. עיר הבירה שלהם טנוצ'טיטלאן הייתה אחת הערים הגדולות בכל הזמנים.

 דרום אמריקה 
 תרבות ולדיביה 
 היא אחת התרבויות המיושבות העתיקות ביותר שתועדו ביבשת אמריקה. היא צמחה מהתרבות המוקדמת יותר של מה שמכונה בארכאולוגיה  ושגשגה לאורך חופי חצי האי סנטה אלנה ב באקוודור בין 3500 לפנה"ס ל-1500 לפנה"ס.

 נורטה צ'יקו 
ציוויליזציית נורטה צ'יקו הייתה אחת הציוויליזציות העתיקות ביותר של אמריקה, באזור נורטה צ'יקו בפרו המודרנית. חברה מורכבת הופיעה בקבוצת עמקי החוף, בין 3000 ל-1800 לפני הספירה. יש המתארכים את השימוש בקיפו לתקופות השיא של הנורטה צ'יקו.

 צ'אווין 
הצ'אווין הקימו רשת סחר ופיתחו את החקלאות כבר בשנת 900 לפנה"ס על פי כמה הערכות וממצאים ארכאולוגיים. ממצאים נמצאו באתר שנקרא צ'אווין בפרו המודרנית בגובה של 3,177 מטרים. הציוויליזציה של שאבין התקיימה מ-900 לפנה"ס עד 300 לפנה"ס.

 עמק אופאנו 
התרבות עמק אופאנו במזרח אקוודור של ימינו קדמה לכל החברות המורכבות הידועות באמזונאס, והיא התקיימה בערך מ-500 לפני הספירה עד 300-600 לספירה.

 אינקה 

תרבות האינקה החזיקה את בירתה בעיר הגדולה קוסקו. היא שלטה באזור האנדים בין השנים 1438 ל-1533. תרבות האינקה, הידועה בשם טאוואנטינסויו, או "ארץ ארבעת האזורים" בשפות הקצ'ואה, הייתה מובחנת ומפותחת. ערים נבנו בעבודות אבן מדויקות וחסרות תקדים, ונעשה שימוש מקיף בחקלאות טרסות. ישנן עדויות לעבודת מתכת איכותית ואפילו מומחיות של חירור גולגולת בתרבות האינקה.

 קולוניזציה אירופאית 

בסביבות שנת 1000, הויקינגים הקימו התיישבות קצרת ימים בניופאונדלנד, הידועה כיום בשם ל'אנס או מדוז. קיימות השערות לגבי תגליות אחרות של העולם הישן את העולם החדש, אך אף אחת מהן אינה מקובלת באופן כללי על ידי רוב החוקרים.

ספרד נתנה חסות למסע מחקר בהובלת החוקר האיטלקי כריסטופר קולומבוס ב-1492; מה שהוביל במהירות לקולוניזציה אירופית נרחבת של אמריקה. האירופאים הביאו מהעולם הישן מחלות שנחשבות כגורמות למגפות ולתמותה עצומה באוכלוסייה הילידית. היריבויות הדתיות, האימפריאליות והכלכליות באירופה הובילו לתחרות על הקמת מושבות.

ממוזער|תחריט של אמריגו וספוצ'י
 התקופה הקולוניאלית 
מושבות מהמאות ה-15 עד ה-19 בעולם החדש:
 הקולוניאליזם הספרדי באמריקה (1492)
 מלכות המשנה של ספרד החדשה (1535 - 1821)
 מלכות המשנה של פרו (1542 - 1824)

 איי הודו המערבית הספרדיים

 אמריקה הבריטית, שלוש עשרה המושבות (1584/1607 - 1776/המאה ה-20)
  הצרפתית (1659 - 1804)
 איי הודו המערבית הדנים
 הולנד החדשה
 צרפת החדשה

  (1499-1822)
 ברזיל הקולוניאלית (1500 - 1815)

 דה-קולוניזציה 
היווצרותן של מדינות ריבוניות בעולם החדש החלה עם הכרזת העצמאות של ארצות הברית ב-1776. מלחמת העצמאות האמריקנית הסתיימה בחוזה פריז (1783) ובהקמתה של הדמוקרטיה הראשונה בעולם. ב-1804, לאחר שהצרפתים של נפוליאון בונפרטה הובסו במהלך המהפכה בהאיטי מול הנהגתו של ז'אן-ז'אק דסאלין, האחרון הכריז על עצמאות מושבת סן-דומנג, שינה את שם המדינה להאיטי, והיא הפכה לרפובליקה הראשונה בעולם בהנהגת שחורים בעולם החדש.

המושבות הספרדיות זכו בעצמאותן ברבע הראשון של המאה ה-19, ב. סימון בוליבר וחוסה דה סן מרטין, בין היתר, הובילו את מאבקי העצמאות. אף על פי שבוליבר ניסה לשמור על החלקים דוברי הספרדית של אמריקה הלטינית בברית פוליטית, הם הפכו במהרה למדינות נפרדות ועצמאיות, כולל כמה מלחמות שנערכו, כמו מלחמת פרגוואי ומלחמת האוקיינוס השקט. במושבה הפורטוגזית הכריז דום פדרו הראשון, בנו של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל, על עצמאות המדינה בשנת 1822 והפך לקיסר הראשון של ברזיל, בתהליך שהסתיים בדרכי שלום.

 השפעות העבדות 

לעבדות היה תפקיד משמעותי בהתפתחות הכלכלית של העולם החדש לאחר הקולוניזציה של אמריקה על ידי האירופאים. הכותנה, הטבק וקנה הסוכר שנקטפו על ידי עבדים הפכו לייצוא חשוב עבור ארצות הברית והמדינות הקריביות.

 המאה ה-20 
 צפון אמריקה 

כחלק מהאימפריה הבריטית, קנדה הצטרפה מיד למלחמת העולם הראשונה כאשר זו פרצה ב-1914, כולל גיוס חובה בניגוד לרצונם של רוב הקנדים הצרפתים. ארצות הברית נותרה מחוץ לסכסוך עד 1917, אז הצטרפה למעצמות ההסכמה, ובהמשך מילאה תפקיד מכריע בוועידת השלום בפריז ב-1919 שעיצבה את אירופה בין שתי מלחמות העולם. מקסיקו לא הייתה חלק מהמלחמה, מכיוון שהמדינה עברה את מהפכה המקסיקנית באותה תקופה.

שנות ה-20 הביאו עידן של שגשוג גדול בארצות הברית, ובמידה פחותה בקנדה. אבל קריסת וול סטריט ב-1929, בשילוב עם אגן האבק, הביאו לתקופה של קשיים כלכליים בארצות הברית ובקנדה. בין השנים 1926 ל-1929 התחוללה התקוממות עממית נגד הממשלה המקסיקנית האנטי-קתולית, שהתחוללה בעיקר בעקבות הסעיפים האנטי-דתיים של חוקת מקסיקו.

קנדה שוב מצאה את עצמה במלחמה. כניסתה של ארצות הברית למלחמה סייעה להטות את הכף לטובת בעלות הברית. שתי מכליות מקסיקניות, שהובילו נפט לארצות הברית, הותקפו והוטבעו על ידי הגרמנים במימי מפרץ מקסיקו ב-1942, למרות הנייטרליות של מקסיקו באותה תקופה. מה שהוביל את מקסיקו להצטרף ולהכריז מלחמה על מדינות הציר. השלכות המלחמה הובילו לצמיחת מעמדה של ארצות הברית כמעצמת-על.

בתחילת תקופת המלחמה הקרה ארצות הברית הייתה האומה החזקה ביותר בקואליציה מערבית שגם מקסיקו וקנדה היו חלק ממנה. בקנדה, קוויבק השתנתה על ידי  והופעת . מקסיקו חוותה תקופה של צמיחה כלכלית לאחר מלחמת העולם השנייה, תהליך תיעוש כבד וצמיחה של מעמד הביניים, תקופה הידועה בהיסטוריה המקסיקנית כ'אל מילגרו מקסיקאנו' (הנס המקסיקני). האיים הקריביים ראו את תחילתה של דה-קולוניזציה, בעוד שבאי הגדול ביותר המהפכה הקובנית הביאה את המלחמה הקרה לתוככי אמריקה הלטינית.

התנועה לזכויות האזרח בארצות הברית שמה קץ לחוקי ג'ים קרואו והעצימה את המצביעים השחורים בשנות ה-60. עם זאת,  הדומיננטית התמוטטה באמצע שנות ה-60 בשל מחלוקות על גזע ומלחמת וייטנאם. בקנדה, ב-1982, עברה חוקה חדשה. בינואר 1989 נחתם הסכם הסחר החופשי בין קנדה לארצות הברית. במקסיקו החלו ליישם כלכלה ליברלית, עם זאת, היא חוותה מיתון ב-1982.

תום המלחמה הקרה ותחילת עידן ההתרחבות הכלכלית המתמשכת התחוללו במקביל במהלך שנות ה-90. ב-1 בינואר 1994 חתמו קנדה, מקסיקו וארצות הברית על הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה, שיצר את אזור הסחר החופשי הגדול בעולם. האופטימיות של שנות ה-90 התנפצה בפיגועי 11 בספטמבר שהובילו להתערבות צבאית של ארצות הברית וקנדה באפגניסטן, ומאוחר יותר ארצות הברית פלשה גם לעיראק.

 מרכז אמריקה 

הרעיון של  עלה מדי פעם, למרות חוסר ההתלהבות של מנהיגי המדינות. בשנים 1856–1857 הקים האזור בהצלחה קואליציה צבאית כדי להדוף פלישה של ההרפתקן האמריקני ויליאם ווקר. כיום, כל חמש המדינות מניפות דגלים המשמרים את המוטיב הפדרלי הישן של שתי רצועות כחולות חיצוניות התוחמות פס לבן פנימי. (קוסטה ריקה, שבאופן מסורתי הייתה הכי פחות מחויבת מבין החמש לאינטגרציה אזורית, שינתה את הדגל באופן משמעותי ב-1848).

ב-1907 הוקם בית משפט לצדק של מרכז אמריקה. ב-13 בדצמבר 1960 הקימו גואטמלה, אל סלוודור, הונדורס וניקרגואה את השוק המשותף של מרכז אמריקה (CACM). קוסטה ריקה, בגלל השגשוג הכלכלי היחסי והיציבות הפוליטית שלה, בחרה שלא להשתתף ב-CACM. הפרויקט זכה להצלחה כלכלית מיידית, אך ננטש לאחר מלחמת הכדורגל בין אל סלבדור להונדורס.  פועל כגוף מייעץ מאז 1991. קוסטה ריקה סירבה שוב ושוב להזמנות להצטרף לפרלמנט האזורי, שבו יושבים נציגים מארבע החברות האחרות לשעבר באיחוד, כמו גם מפנמה והרפובליקה הדומיניקנית.

 דרום אמריקה 
בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, ממשלות ארגנטינה, ברזיל, צ'ילה ואורוגוואי הופלו או הוחלפו על ידי דיקטטורות צבאיות המזוהות עם ארצות הברית. מבחינה כלכלית, הם החלו במעבר למדיניות כלכלית נאו-ליברלית. במהלך שנות ה-80 וה-90 סבלה פרו מסכסוך פנימי, בעיקר בגלל התנועה המהפכנית טופאק אמארו וארגון הגרילה הנתיב הזוהר. החל משנות ה-80 הגיע גל של דמוקרטיזציה ליבשת, והשלטון הדמוקרטי נפוץ בה מאז, לצד האשמות בשחיתות.

כמה מדינות ביבשת נקלעו לחובות בינלאומיים, וארגנטינה הגיעה גם לחדלות פירעון בתחילת המאה ה-21. בשנים האחרונות, ממשלות דרום אמריקה נסחפו שמאלה, עם מנהיגים סוציאליסטים שנבחרו בצ'ילה, בוליביה, ברזיל, ונצואלה ואורוגוואי. למרות המעבר שמאלה, דרום אמריקה עדיין קפיטליסטית ברובה. עם הקמת , היבשת עלתה על מסלול של אינטגרציה כלכלית, עם תוכניות לאינטגרציה פוליטית בסגנון האיחוד האירופי.

 האיים הקריביים 

במהלך המאה ה-20, כמה מדינות איים, כמו ג'מייקה וברבדוס, זכו לעצמאות מהשלטון הבריטי. כתוצאה מכך, רבות מהמדינות והטריטוריות דוברות האנגלית העבירו את כלכלותיהן לתיירות ולתעשיות בנקאות מחוץ למדינה.

במהלך המלחמה הקרה, הקריביים התמודדו עם סדרה של התערבויות צבאיות מצד ארצות הברית, כגון מלחמות הבננות ומשבר הטילים בקובה.

 לקריאה נוספת 
 רובים, חיידקים ופלדה: גורלותיהן של חברות אדם. ג'ארד דיימונד. הוצאת עם עובד, 2002.
 קיצור תולדות האנושות. יובל נח הררי. הוצאת דביר, 2011.
 היסטוריה עממית של ארצות הברית. הווארד זין. הוצאת בבל, 2007.
 מייפלאואר. אמריקה: הסיפור האמיתי שמאחורי המיתוס. נתניאל פילבריק. הוצאת אריה ניר, 2007.
 מולדת התקווה: ההיסטוריה מעוררת ההשראה של ארצות הברית. וילפרד מ' מקליי. הוצאת סלע מאיר, 2022
 ההיסטוריה של ארצות הברית. מוריסון, קומאג'ר ולכטנברג. הוצאת זמורה ביתן, 1984
 השחר של הכול: היסטוריה חדשה של האנושות. דייוויד גרייבר ודייוויד ונגרו. הוצאת רדיקל, 2025.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

*
אמריקה