תפילת אור

תפילת אור (בגרמנית: Lichtgebet) היא יצירה ציורית הקשורה לתנועת הנוער הגרמנית ולרעיון ה-"רפורמת החיים"  שהתגבש בגרמניה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.

הציור מתאר גבר צעיר עירום, עומד על סלע ומושיט את ידיו לשמיים בתנועה מדיטטיבית ורוחנית.

היצירה נוצרה על ידי הצייר הגרמני פידוס (Fidus), אשר בין השנים 1890 ל-1938 יצר אחת-עשרה גרסאות שונות של הציור, באמצעות מדיה מגוונת.

בשנת 1913 הפיק פידוס גלויה המבוססת על הציור, אשר נפוצה בגרמניה וזכתה לתפוצה רחבה.

פידוס שאף להחיות את החברה באמצעות יצירותיו, והטמיע בציוריו נושאים מרכזיים מתנועת רפורמת החיים (Lebensreform), כגון נודיזם, אור, טבע וחיוניות.

"תפילת אור" משתלבת היטב עם האידיאלים של תנועת הנוער הגרמנית, אך הפכה לפופולרית גם בקרב צעירים שלא הזדהו עם אידאולוגיה מסוימת.

חוקרים הצביעו על השפעות אפשריות על היצירה ממקורות מגוונים, בהם: אוקולטיזם וולקיש (גרמני-לאומני), נופי נורווגיה, רעיון של אנימציה אוניברסלית (חיוניות קוסמית), האנתרופוסופיה, התיאוסופיה, תיאוריות אבולוציוניות, וכן כמיהה כללית לשיבה אל הטבע.

תנוחת הגוף של הדמות הגברית בציור קושרה לרעיון של גידו פון ליסט לגבי הרונה אלגיז (ᛉ) כסמל חיים, וגם לדימוי הצליבה הנוצרי.

 רקע 
הצייר והמאייר הגרמניהוגו הפנר  למד באקדמיה לאמנות יפה במינכן החל משנת 1887. בשלב מוקדם גילה עניין בתנועת רפורמת החיים (Lebensreform) והפך לתלמידו של האמן ורפורמטור החברה קרל וילהלם דיפנבאך.

דיפנבך העניק לו את השם פידוס (Fidus), שפירושו בלטינית: הנאמן.

פידוס, יחד עם שני אמנים נוספים, חי לפרק זמן קצר בקומונה נטוריסטית, אשר נשענה על רעיונותיו של היינריך פודור , שדגל בעירום ככלי להשגת הרמוניה, יושר ופשטות מוגברת.

בהמשך, אימץ פידוס השקפת עולם תיאוסופית, ובשנת 1898 הצטרף לאגודה התיאוסופית במינכן

כצייר, פידוס שאף להחיות את החברה מחדש, ותיאר את עצמו כאדם של התגלות (בגרמנית: Offenbahrungsmensch).

הוא שילב ביצירתו נושאים רומנטיים וגרמאניים, בסגנון שהושפע מן הסימבוליזם והיוגנדסטיל, במטרה ליצור דימויים אוטופיים ובעלי אופי לאומני-תרבותי .

עבודתו כללה מוטיבים מרכזיים מתנועת רפורמת החיים, ובראשם עירום ונטוריזם, אשר שימשו בעיניו ככלים לביטוי של טוהר, טבעיות והתחדשות רוחנית.

לתפיסות אלה הייתה זיקה ישירה לתנועת הנוער הגרמנית ולקבוצות הואנדרפוגל, שבהן סמלים כגון אור, אש וחגיגות ההיפוך הקיצי ייצגו קרבה לטבע, חיוניות, וחיפוש אחר קדושה חדשה.

 נושא וקומפוזיציה 
ביצירה "תפילת אור" מתואר גבר צעיר עירום ובעל גוף רזה, הנראה למחצה מאחור. הוא עומד על סלע, עקביו מורמים, פניו פונות כלפי השמיים וזרועותיו פרושות לצדדים.

הרוח סוחפת את שערו הבלונדיני לאחור. ברקע נפרש שמיים כחולים ועננים, הנראים כאילו הם יורדים מתחת לרמת הסלע שעליו הוא עומד.

המבט מהגב מאפשר לצופה להזדהות עם הדמות, והעירום מעניק ליצירה ממד של נצחיות, שאינו תלוי זמן או תקופה.

תנוחת גופו של הגבר מזכירה את הרונה אלגיז (ᛉ), שאותה פירש האוקולוטיסט הוולקישי גווידו פון ליסט כסמל לחיים.

הסלע החד עליו ניצבת הדמות, המזכיר נוף חופים נורווגי שפידוס ביקר בו, בשילוב האפשרות לאזכורים רוניים, יוצרים אווירה רוויית משמעות נורדית.

ההיסטוריונית של הדת קארי ב' דוה טוענת כי תפילת אור מעוררת הקבלה חזותית לדימוי הצליבה, בשל תנוחת הגוף בצורת Y והקשר לרעיון של התחברות לכוח עליון.

לפי ההיסטוריונית של התרבות מרינה שוסטר, הציור מבוסס על רעיון של האנשה אוניברסלית - תפיסה לפיה כל ישות בטבע חדורה בנשמה – רעיון שניתן לייחס לשפעתו של פרידריך ניטשה, במיוחד ביצירתו כה אמר זרתוסטרא.

ההיסטוריון ריאן קורט ג'ונסון מצביע על השפעות מהאנתרופוסופיה והתיאוסופיה, וכן על ביטוי של מעין פולחן סביב תאוריית האבולוציה והמדעים הטבעיים.

 גרסאות 
בין השנים 1890 ל-1938 יצר פידוס אחת-עשרה גרסאות של תפילת אור, באמצעות מדיה שונות ובהן פחם, שמן, צבעי מים וליתוגרפיה.

השם "תפילת אור" (Lichtgebet בגרמנית) התקבע בגרסה החמישית, שנוצרה ב-1890 או 1891.

הגרסאות המוקדמות נשאו שמות אחרים, כגון Zu Gott ("אל אלוהים") ו-Betender Knabe ("נער מתפלל").

 קבלה ומורשת 
"תפילת אור" הפכה לסמל המזוהה ביותר עם תנועת הנוער הגרמנית, ולדימוי פופולרי בקרב בני המעמד הבינוני בערי גרמניה בראשית המאה ה־20. היא הופצה בהיקף רחב כגלויה, שפידוס יצר במיוחד לקראת יום הנוער הגרמני החופשי, שנערך ב־11–12 באוקטובר 1913 בפסגת הוהר מייסנר.

ההיסטוריון התרבותי רוברט־יאן אדריאנסן תיאר את היצירה כ"ייתכן שההמחשה הטובה ביותר לאופן שבו האור הפך לפולחן של אחדות הגוף והנפש".

יונאס קרומביין מעיתון Der Tagesspiegel כתב כי היצירה מכילה את כל המוטיבים המרכזיים של תנועת הנוער, שביקשה לשוב אל הטבע בתגובה לתהליכי התיעוש: "תקווה לישועה, לגאולה וליציאה לדרך חדשה; חגיגה סגפנית של העירום והיופי, של הבריאות, הכוח והרצון".

בתוך תנועת הנוער, היצירה זכתה לפופולריות מיוחדת בקרב נערות.

המסר הכללי של היצירה תאם את עקרונות המצע האידאולוגי של יום הנוער הגרמני החופשי – חתירה לנחישות ולשאיפה לאינסוף – אך בקרב צעירים רבים, היא נתפסה בעיקר כתמונה של צעיר החווה רגע של שמחה והנאה, ללא ייחוס אידאולוגי מובהק.
ממוזער| השעה הקדושה מאת לודוויג פרנקרוג
תפילת אור זכתה לפופולריות גם בקרב גרמנים שהאמינו ברעיון של נשמות גזעיות וששאפו להחליף את הנצרות המסורתית בדת חדשה בעלת זיקה גרמאנית.

הצייר לודוויג פארנקורג ) יצר בשנת 1918 גרסה משלו למוטיב של תפילת האור, תחת השם השעה הקדוש. פארנקורג היה מייסדה ומנהיגה של הקהילה לאמונה גרמאנית - קבוצה נאו-פגאנית שפידוס הצטרף אליה כבר בשנת 1908.

בשנת 1932 הצטרף פידוס למפלגה הנאצית, אולם ציוריו לא זכו להערכה בקרב הנהגת המפלגה, שראתה בהם יצירות קיטש מוגזמות וחסרות ערך אידאולוגי או אסתטי בעיניה.

לעומת זאת, תפילת אור ויצירות נוספות של פידוס, שתיארו צעירים עירומים בטבע, התקבלו באהדה בקרב גברים הומוסקסואלים, בהם גם כותבים שפרסמו בכתב העת Der Eigene של אדולף ברנד — אחד ממוקדי התרבות ההומואירוטית בגרמניה של ראשית המאה ה־20.

בשנת 1923 פרסמה הפסיכולוגית האנליטית ביאטריס מ. הינקל (Beatrice M. Hinkle) דימוי המזכיר את תפילת אור בספרה Recreating the Individual.

הדימוי צויר על ידי מטופלת, והינקל פירשה אותו כארכאי וכביטוי הנובע מתוך הלא־מודע הקולקטיבי, מושג מרכזי בתיאוריה היונגיאנית.

ההיסטוריון של הרפואה ריצ'רד נול סבור כי המטופלת ככל הנראה הושפעה ישירות מהדימויים שיצר פידוס, אשר היו נפוצים וידועים בזמנם.

קישורים חיצוניים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:גברים בציור
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19