טרופאה

טרופאה (באיטלקית Tropea, בשפה מקומית של קלבריה Trupìa) היא עיירה בדרום איטליה. מספר תושבי העיירה הוערך ב-1 בינואר 2025 -5,661. העיר נכללה בשנת 2020 ברשימה המתחלפת של "המקומות היפים ביותר באיטליה" (I Borghi più belli d'Italia). ב-2021 זכתה טרופאה במקום ראשון ובתואר "יישוב היישובים" (Borgo del Borghi 2021), בין יישובי כל מחוזות איטליה. העיירה מכונה "פנינת הים הטירני".

 מקור השם 
סבורים שמקור השם "טרופאה" מגיע מיוונית, מהמונח "טורפיאה" (tropaia), אשר משמעותו גביע. במיתולוגיה היוונית היה זה שם נרדף לראש האלים זאוס (ולעיתים לאל הים), כמשיג ומעניק ניצחונות ושומר גביע. חושבים שבהקשר של טרופאה, הדבר קשור בצורות של כעין גביעים הנראות על החוף הצוקי, כאשר מגיעים לעיירה מצד הים, שהוקמו לכבוד זאוס טרופיאוס (Zeus Tropaìos), זאוס מגן הגביעים.
שמאל|ממוזער|314px|מיקומה של טרופאה בנפת ויבו ולנטיה

 היסטוריה 
ראשיתה של טרופאה לוט בערפל. חלק בטוחים שמקים העיר היה הרקולס, בדרכו חזרה מספרד ליוון, לכבודה של יונו (Juno). אחרים סבורים שמייסדי העיר היו פומפיוס, או סקיפיו אפריקנוס, שהביאו למקום את גביעיהם ושללם לאחר ניצחונותיהם במלחמות ובקרבות. ממצאים ארכאולוגיים באזור מעידים, על נוכחות אנושית באזור כבר בתקופת האבן, אך לא על ישוב של קבע באתר בו העיר ממוקמת. במאות השמינית והשביעית לפני הספירה היו באזור העמים האוינוטרים, המורגטים והאיטלים (Enotri, Morgeti and Italói). במאה ה-6 לפנה"ס טרופאה והאזור הפכו לחלק מ"יוון הגדולה" (Magna Grecia), ומאוחר יותר במאה ה-2 לפנה"ס השליטה עברה לידיי הרומאים. לאחר התפוררות האימפריה הרומית, האזור נפל קורבן לפלישות של הביזנטים ולומברדים, ששלטו באזור יתר מ-500 שנים. אחרי הלומברדים הגיע שלטון נורמני, אנג'וויני, בית אראגון וגם בית בורבון מצרפת. ב-1743 הפכה טרופאה לחלק מממלכת נאפולי. לאחר רעידת האדמה החזקה של 1783 והמגפות שבאו בעקבותיה, איבדה טרופאה את מעמדה המוביל. ב-1861 אוחדה טרופאה ביחד עם יתר חלקי איטליה בממלכת איטליה המאוחדת, תחת מלכותו של המלך האיטלקי ויטוריו אמנואלה השני.

 פיזור מועצת העיר 
בתאריך 25 באפריל 2024 פוזרה מועצת העיר של טרופאה וראש העירייה הודח, עקב חשדות לחדירתה של המאפיה לתוך שורות השלטון המקומי. ניהול ענייניי העיר הופקד בצו נשיאותי בידיי ועדה קרואה מנהלת מיוחדת, למשך שנה וחצי.

 גאוגרפיה ואקלים 
 גאוגרפיה 
טרופאה נמצאת בדרום הרחוק של איטליה, ממוקמת על ה"אצבע" של "המגף האיטלקי", על חוף הים הטירני, על קו החוף המערבי של מחוז קלבריה, בנפת ויבו ולנטיה (Vibo Valentia), במרכזו של חוף באורך 55 ק"מ הקרוי "חוף האֶלִים" (Costa degli Dei). חוף האלים מתחיל בפיצו (Pizzo) בצפון ומסתיים בניקוטרה (Nicotera) בדרום. האיים האיאיוליים נמצאים מעט יותר מ-50 ק"מ מערבית לעיירה והאי סטרומבולי (עליו נמצא הר הגעש סטרומבולי) נמצא פחות או יותר באותו קו רוחב של טרופאה. היישובים הסמוכים לטרופאה הם פארגליה (Parghelia), פטי די גאלרה (Petti di Galera) ו-וולקנו (Vulcano). המרחק לעיר הנפה ויבו ולנטיה הוא כ-30 ק"מ, לבירת המחוז קטנזארו (Catanzaro) מסתכם המרחק בכ-90 ק"מ, ועד לבירת דרום איטליה נאפולי מרחק הנסיעה הוא כ-423 ק"מ. טרופאה גבוהה מפני הים ב-56 מטר.

 אקלים 
האקלים בטרופאה מתון יחסית. הקיץ חם והחורפים קרירים, אך מעלות החום אינן קיצוניות. החודש החם ביותר בממוצע הוא אוגוסט, ופברואר הוא הקריר בשנה. בממוצע יורד בעיר גשם במהלך 97.7 ימים בשנה (כ-26.8% מהימים בשנה), וכמות הגשם הרב שנתית הממוצעת מסתכמת ב-693.3 מ"מ. ברוב הזמן השמים בהירים, סטטיסטית השמים בהירים ב-68.67% מהזמן, ואין חודש בשנה, בו כמות העננים הממוצעת גבוהה מ-50%. עקב המיקום הגאוגרפי, אין סטטיסטיקה אודות שלג בעיר. מהירות הרוח השנתית הממוצעת עומדת על 15.01 קמ"ש, וגם בחודשי החורף מהירות הרוח הממוצעת נמוכה מ-20 קמ"ש.

 אתרים ונושאי עניין 
 בתוך העיר 
מנזר סנטה מריה דל איזולה: במנזר אוצרות אומנות, ובחצר צמחייה וקקטוסים. כיוון שהמנזר בנוי בגובה של כ-60 מטרים על צוק הגובל בים, ניתן ביום בהיר לראות מהחצר את האיים האיוליים, ואת הר הגעש סטרומבולי.

העיר העתיקה: מבוך של רחובות וסמטאות צרות מרכיבים את העיר העתיקה. לאורך הרחובות חנויות, בתי קפה ומסעדות, במיוחד ברחוב המרכזי "קורסו ויטוריו אמנואלה". טרופאה נכללה בעבר ברשימת המתחלפת של הערים היפות באיטליה, ואף קיבלה את התואר "יישוב היישובים" של איטליה כולה.

כנסיות: בעיירה בנויות מספר כנסיות, עם ארכיטקטורה מעניינת, ויצירות אומנות בתוכן. קתדרלת ס. מריה סנטיסימה דה רומאנינה (Cattedrale di Maria Santissima di Romanina), נבנתה ב-1163 בסגנון רומנסקי-נורמאני. הכנסייה שודרגה ושופצה מספר פעמים מאז בנייתה, ובתוכה מוצגות יצירות אומנות ופסלי שיש מן המאה ה-16, עד המאה ה-18. בחפירות ארכאולוגיות מתחת לרחבת הדואומו (רחבת הכנסייה המרכזית), נמצאו שרידי נקרופוליס עם 50 קברי נוצרים.

תצפית: ממקום מסוים בעיירה ששמו "אפאצ'יו דל קורסו" (Afaccio del Corso), ניתן לצפות בחלק מן העיירה עצמה, בסביבתה, בחוף הים, ובסנטה מריה דל איזולה.

חופי רחצה: לטרופאה כארבעה קילומטרים של חופי רחצה חוליים ומוסדרים. החופים אינם ברצף אחד, ובחלקם חינמיים.

 מחוץ לעיר 
מערות: בסמיכות רבה לעיירה, קיימות מספר מערות דוגמת גרוטה דל איזולה (מערת האי), וגרוטה פאלומברו (Grotta del Palombaro).

שיט: הפלגה נופית לאורך "חוף האלים", באזור טרופאה.

עיירות סמוכות: במרחק קצר מטרופאה נמצאות העיירות פיצו (Pizzo) וסקילה (Scilla), בשתיהן בנויים מבצרים שניתן לבקר בהם. בשתיהן קיימת אפשרות לדוג דיג תיירותי, ויש להן חופים, ואזורים עתיקים וציוריים. מקורו של הקינוח טרטופו (Tartufo) בפיצו. הקינוח עשוי מכדורי גלידה בטעמים, ולתוך הכדורים מוזרק שוקולד מומס.
 הבצל של טרופאה 
בקרבת חופיה של העיירה מגודל סוג מיוחד של בצל סגול טרופאה (Cipolla Rossa di Tropea). בצל סגול זה שנושא את שם העיירה טרופאה, שונה מבצלים סגולים אחרים. צורתו מוארכת מעט, אך ההבדל העיקרי הוא בטעמו המתקתק ובצבעו הפנימי, שנוטה להיות יותר בהיר מאשר סגול. פרט לשימושים באכילה, בטיגון ובבישול, מרבים להשתמש בבצל סגול טרופאה לרקיחת ריבות בצל, כיוון שטעמו המקורי מתקתק. בצל טרופאה זכה להגנה אזורית (IGP (Indicazione Geografica Protetta מטעם האיחוד האירופי, המתיר את השימוש בשם "בצל סגול טרופאה", רק אם הוא גודל באזור הגאוגרפי המצומצם והמוגדר, בסביבת העיירה טרופאה.

 קולינריה 
בטרופאה בפרט ובאזור קלבריה בה היא נמצאת יש כמה פריטי מזון ייחודיים, ופריטים ידועים בסגנון קולינרי מקומי. ראשית, המקומיים מכינים מוצרים מבצל סגול טרופאה. כשהבצל טרי, הוא מעשיר סלטים שונים. הגבעול הירוק של הבצל משמש בהכנת אומלטים, וכשהוא מיובש מכינים ממנו מטבלים. בצלים סגולים קטנטנים מיועדים להחמצה. בעיר מכינים ממרח מקומי מבשר חזיר בשם נדוג'ה (Nduja). הכנת הממרח נעשית בתוספת כמות גדולה של פלפלים חריפים. דג החרב משמש את אנשי העיירה להכנת מנות מקומיות, וגבינות קשקבל וריקוטה מקובלות מאד. ככלל, כתוצאה מהימצאה בנקודה דרומית באיטליה וממיקומה על קו החוף, מורגשות השפעות ערביות מצפון אפריקה בסוגי המזון המוגשים ובצורות ההכנה. כמו באזורים רבים אחרים באיטליה, גם לאנשי טרופאה יש את הנוסחה הייחודית שלהם להכנת פיצות.

 אירועים 
בטרופאה מתקיימים כמה אירועים במהלך השנה, חלקם בעלי אופי אזרחי-היסטורי, וחלקם אירועים דתיים.

אי טרי דא קרוצ'י: חגיגה זו (i tri da cruci) נערכת בכל שנה בין 2 ל-3 במאי, לשימור זכר גירוש כוחני מוצלח של הטורקים והסרצנים (Sarecens) מהעיר. אנשי טרופאה סבלו במשך דורות משליטתם של טורקים וסרצנים, אך הצליחו לגרשם מהעיר בכמה הזדמנויות, תוך השמדת ספינותיהם. החגיגה מתחילה ברחוב הראשי, ומשולב בה מופע של גמלים בוערים באש מדומה. פעולה זו נעשית כאזכור גביית מיסים בכפייה על-ידי הכובשים, שבוצעה בדרך כלל כשהגובים רכבו על גמלים. בסוף החגיגה מפוצצת סירה, פעולה המזכירה את פיצוץ ספינות הכובשים במהלך גירושם מהעיירה.

חגיגות מדונה די טרופאה: חגיגות מקוימות לכבוד המדונה, שהיא לפי המסורת הפטרונית המגינה על העיר. החגיגות נערכות פעמיים בשנה, ב-27 במרץ וב-9 בספטמבר. החגיגה בעלת אופי דתי, ונערכת בקתדרלה של טרופאה.

אירוח ריקודי עם: חבורת ריקודי העם של טרופאה מארחת בכל שנה קבוצות של רקדני עם מארצות שונות, כסמל לאחווה, מורשת תרבותית, ולכבוד והערכה. אירועי הריקודים מתקיימים בכל שנה בימים 21–22 באוגוסט.

 כלכלה 
בעבר הייתה טרופאה מקום של דייגים שהעלו ברשתם דגי חרב, וחקלאים שגידלו את הבצל הסגול הייחודי לאזור, וסוגי ירקות אחרים. לאחר איחוד איטליה וביתר שאת לאחר מלחמת העולם השנייה, החלו תהליכים מקבילים של עיור ושל תיירות המונים. משנות ה-60 של המאה העשרים, מתבססת כלכלת העיר בעיקר על ענף התיירות. התיירות נשענת על האתרים המקומיים, על חופי ים ב"חוף האֶלִים", ועל אטרקציות בעיירות ואתרים הנמצאים בקרבת מקום. הענפים המרכזיים בתיירות הם מלונאות, מזון והסעדה, חופים, הפלגות, צלילה ואביזרים קשורים, מזכרות ומכירת חפצים מגוונים, בצל סגול ועוד. בנוסף לתיירות, ממשיכים המקומיים לעסוק בענפים הכלכליים מן העבר דוגמת חקלאות, לרבות גידול עדרי כבשים, מטעי זיתים, פירות הדר, דגנים, פלפל חריף אדום, ודיג, אך בהיקפים מופחתים, ובמידה רבה למדי גם ענפי החקלאות משרתים את ענף התיירות. אחד מענפי כלכלה האחרים המפרנסים את תושבי העיר הוא קרמיקה, וגם לענף זה יש הקשר תיירותי.

 תחבורה 
כבישים: אין כבישים מהירים בקרבה מיידית אל טרופאה. E45 היא האוטוסטרדה הקרובה ביותר, במרחק נסיעה של כ-35 ק"מ מהעיירה. הכבישים האזוריים העוברים במקום הם SS522 ו-SP17.

אוטובוסים: קיימים קווי אוטובוס מטרופאה ליישובים הקרובים. הנסיעה באוטובוס מורכבת. ל-ויבו ולנטינה בירת הנפה, יש צורך בנסיעה בשני קווים (החלפת אוטובוס). לא ידוע על קיומם של קווי אוטובוס פנימי בתוך העיירה.

רכבת: תחנת הרכבת של טרופאה נמצאת במרחק הליכה ממרכז העיר, וממנה יוצאות רכבות אזוריות. הרכבות המהירות של טרנאיטליה אינן פוקדות את טרופאה. הנסיעה ברכבת מרומא לטרופאה אורכת בין שמונה לתשע שעות.

תעופה: נמל התעופה הבין-לאומי הקרוב ביותר לטרופאה הוא נמל התעופה למציה (SUF-Lamezia Terme International Airport), במרחק שלכ-56 ק"מ. כל יתר נמלי התעופה הבין-לאומיים, מרוחקים מהעיירה מאות ק"מ.

הפלגה: קו שירות של ספינות/מעבורות מקשר בין טרופאה לארבעה איים איוליים, ליפארי, סטרומבולי, וולקנו ופאנה (Stromboli, Lipari, Panarea ,Vulcano). השירות כולל כ-80 הפלגות בשבוע.

 גלריה 

 ערים תאומות 
  (Baunei) מ-2021
  (Zvenigorod) מ-2012

 ראו גם 
 רג'יו די קלבריה
 סיציליה
 מסינה
 קסטלאבאטה
 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:קלבריה: ערים
קטגוריה:הים הטירני: ערי נמל