אהבה בין החורבות (ברן-ג'ונס)

ממוזער|350px|גרסת צבע שמן
אהבה בין החורבות (באנגלית: Love among the Ruins) היא יצירת צבעי מים וגואש משנת 1873 מאת הצייר הבריטי אדוארד ברן-ג'ונס. היצירה מתארת זוג אוהבים בין חורבות עטורות שיחי ורדים, ונחשבת לאחת מיצירותיו האישיות והמשפיעות של האמן. הציור מבוסס על פואמה מאת רוברט בראונינג, והופק גם בגרסת שמן מאוחרת בשנת 1894 בעקבות נזק חמור שנגרם ליצירה המקורית.

תיאור היצירה
במרכז היצירה נראים שני אוהבים יישובים בין חורבות מתפוררות של מבנה, המכוסות בשיחי ורדים. הגבר מחבק את האישה, הלבושה בגוון כחול כהה, ומנחם אותה. האווירה הכללית בציור מלנכולית וכמעט קודרת, והזוג נראה כמי שמבקש להתכנס באהבתו ולהתנתק מן העולם שסביבו. שיחי הוורדים הקשתיים יוצרים איזון צורני מול זוויות האדריכלות הכבדות, והצבע הוורוד של הפרחים מדגיש את הניגוד לגוני האפור של המבנה ולכחול העז של הבגדים. באחת הגרסאות מופיע כלי נגינה מסוג סאלטריום, המרמז כי הדמות הגברית ניגנה בו קודם לכן.

הקשר היסטורי
הציור נושא את שמו מהפואמה "אהבה בין החורבות" מאת רוברט בראונינג, שפורסמה בשנת 1855 בספרו "גברים ונשים". אף שהדימויים ביצירה אינם תואמים ישירות את הטקסט, ברן-ג'ונס הכיר את הפואמה היטב. הספר זכה להערכה רבה בחוגו של האמן בשנות ה־50 של המאה ה־19, במיוחד בעקבות הערצתו של דנטה גבריאל רוזטי לבראונינג. ההיכרות של ברן-ג'ונס עם הפואמה התחדדה בפגישה הראשונה שלו עם רוזטי בינואר 1856, כאשר ראה אותו מגיב בחריפות כלפי מי שהתבטא עליה בזלזול. בנוסף, גרסה מיניאטורית של היצירה שולבה בשנת 1872 בכתב־יד מאויר של רובאעיאת של עומר ח'יאם בתרגומו של אדוארד פיצג'רלד, שבוצע על ידי ויליאם מוריס.

פרשנות
ברן-ג'ונס ראה ביצירה ביטוי אישי יוצא דופן. כאשר סבר כי הציור ניזוק ללא תקנה, זעק: "זה היה שלי – כל-כולי". הנזק נגרם בשנת 1893, כאשר היצירה נשלחה לפריז לתצוגה ב־Société Nationale des Beaux-Arts, והועברה לגלריית גופיל לצורך הפקת רפרודוקציה בטכניקת פוטוגרביר. הציור הוצף באלבומין (חלבון הביצה) בניסיון להעניק לו שכבת ברק זמנית, אך איש לא הבחין באזהרה בגב היצירה שלפיה כל לחות תפגע בה, מאחר שהיא מצוירת בצבעי מים. כתוצאה מכך נגרם נזק חמור למשטח הציור. בעקבות כך החל ברן-ג'ונס בעבודה על גרסת שמן חדשה, שהוצגה בגלריה ניו בשנת 1894.
מבקרים בני התקופה שיבחו את היצירה: ג'ורג' דו מורייה כינה אותה "כמעט הדבר הטוב ביותר שעשה", ג'ורג' אליוט כתבה שהציור "הפך את החיים לגדולים ויפים יותר", וג'וליה קרטוורייט הגדירה אותה כ"אחת מיצירותיו המושלמות והיפות ביותר". פרדריק ג'ורג' סטיבנס השווה את סגנונו של ברן-ג'ונס לג'ורג'ונה הוונציאני, והצביע על הדמיון בין האופן שבו היצירה משפיעה על המתבונן לבין ההשפעה של מוזיקה, וציין כי היצירה מעוררת זיכרונות בהתאם למצב הרוח של הצופה. לדבריו, זוהי המחשה ישירה לעיקרון שניסח וולטר פייטר, שלפיו "כל אמנות שואפת למצב של מוזיקה".

השוואה ליצירות אחרות
הציור אהבה בין החורבות מתכתב מבחינה חזותית ועקרונית עם סדרת שושנת הברייר (The Briar Rose), שעליה עבד ברן-ג'ונס לאורך שלושה עשורים. הסדרה החלה בעיצובים לאריחים דקורטיביים שיצר עבור סדנת מוריס בתחילת שנות ה־60 של המאה ה־19, ועובדה לראשונה לשלושה ציורי שמן בשנת 1871, ואחר כך לסדרה מורחבת של ארבעה ציורים גדולי ממדים שהושלמה בשנת 1890. הסדרה מתארת את סיפור "היפהפייה הנרדמת", ובפרט את החדירה של הנסיך אל תוך החורש הסבוך בדרכו אל הארמון. המוטיב של שיחי הוורדים, המטפסים על מבנים ישנים, נושא משמעות של חלוף הזמן, שיתוק והסתגרות. אותו דימוי מופיע גם ביצירה אהבה בין החורבות, שנוצרה במקביל לתחילת עבודתו של האמן על הסדרה. שיחי הוורדים בציור משמשים הן להעצמת תחושת ההרס והניכור, והן לאיזון צורני עם קווי הארכיטקטורה הרנסאנסית.

קשר ישיר נוסף מתקיים בין אהבה בין החורבות לבין גן ההספרידות (The Garden of the Hesperides), שניהם ציורי צבעי מים בקנה מידה דומה, אשר הוצגו יחד בגלריית דאדלי בשנת 1873. שתי היצירות סימנו את חזרתו של ברן-ג'ונס לזירה הציבורית לאחר פרישתו מאגודת ציירי צבעי המים, והן הוצגו כאמירה אישית בתקופת מעבר בקריירה האמנותית שלו.

רישום מקדים
המודלים לציור זוהו כאיטלקים שהיו פעילים בסטודיו של האמן בלונדון, ובהם אלסנדרו די מרקו ואנטוניה קאיבה. הדמות הנשית בציור מזוהה באופן מובהק עם מאריה זאמבאקו – פסלת ממוצא יווני שהייתה אהובתו של ברן-ג'ונס. השניים ניהלו רומן סוער שהחל בשנת 1866 והגיע לשיא דרמטי בשנת 1869, כאשר זאמבאקו ניסתה לשים קץ לחייה בתעלת ריג'נטס בלונדון. אף שהיחסים בין השניים לא הגיעו למימוש מלא בשל מגבלות החברה הוויקטוריאנית, הם נמשכו בשוליים לאורך שנים רבות והותירו רושם רגשי עמוק על האמן. קשר זה בא לידי ביטוי חזותי במספר יצירות שיצר בשנות ה־70 של המאה ה־19, ובפרט בציור אהבה בין החורבות, שבו ניכר הדמיון הפיזי למראה של זאמבאקו.

 גלריית תמונות 

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים

קטגוריה:ציורי זוגות
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציורים בצבעי מים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:גברים בציור
קטגוריה:נשים בציור