דיוקן עצמי (טיציאן, מדריד)

דיוקן עצמי (באיטלקית: Autoritratto) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הוונציאני טיציאן, המתוארך לשנת 1562 לערך. היצירה מוצגת כיום באוסף מוזיאון הפראדו במדריד.

תיאור היצירה
ימין|ממוזער| דיוקן עצמי ( c. 1560 –1562), 96 ס"מ × 72 ס"מ. גמלדה-גאלרי, ברלין
הציור מתאר את טיציאן בפרופיל, פורמט יוצא דופן לדיוקנאות בני תקופתו, ובפרט לדיוקן עצמי. טיציאן עצמו נהג להשתמש בפרופיל רק כאשר צייר דמויות מתות, כגון פרנסואה הראשון, מלך צרפת וסיקסטוס הרביעי. לפיכך, הבחירה להציג את עצמו כך אינה מקרית, והיא נובעת מהקשר בין פורמט זה לבין רעיון התהילה, כפי שהתבסס באמנות הרומית ובמטבעות עתיקים.

המראה שבו בחר להציג את עצמו – זקן ארוך, ראש קירח ללא פוני וכובע – עוקב אחר מודלים איקונוגרפיים שהיו מזוהים עם אינטלקטואלים, ובמיוחד עם הדימוי של אריסטו, שהיה פופולרי באיטליה מאז סוף המאה ה-15. טיציאן אימץ דימוי זה כבר בשנות ה-30 של המאה ה-16, בין היתר במדליה שיצר לאונה לאוני בשנת 1537.

לבושו של טיציאן שחור, בהתאם להמלצות ספרו של בלדסארה קסטיליונה "החצרן" משנת 1527, שראה בשחור צבע הראוי לאבירים. על צווארו שרשרת זהב המציינת את היותו אביר של דורבן הזהב, ובידו מכחול – פריט שמרמז על כך שמעמדו החברתי נרכש בזכות כישוריו האמנותיים. כך, הציור מבטא באופן חזותי את הסיסמה שהופיעה במדליה של לאוני: Pictor et Eques – "צייר ואביר".

הציור נוצר בגילו המתקדם של טיציאן, בין שבעים ושלוש לשבעים וחמש, ונראה שנועד לשמר את דמותו לדורות. למרות האפשרות כי נעשה למען בני משפחתו – מאחר שנשמר ברשותו לפחות עד 1566 – הפורמט, הסמליות והעמדה משקפים ייצוג שמכוון אל הקהל הרחב ואל הדורות הבאים, ולא אל צופה פרטי בלבד.

 היסטוריה 
הציור מזוהה עם דיוקן שג'ורג'ו וזארי ראה בסטודיו של טיציאן בשנת 1566, והוא תואם לגילו של הצייר אז – בין שבעים ושלוש לשבעים וחמש. מתוך הדיוקנאות העצמיים שיצר, שרדו רק שניים: היצירה הנוכחית ודיוקן נוסף השמור כיום בגלריה הלאומית בברלין, אשר לפי אחד החוקרים ייתכן שהיה עותק זיכרון (ricordo) מהשנים 1546–1547.

טיציאן צייר את דיוקן העצמי הראשון שלו לפני נסיעתו לרומא ב-1545, אך רק לאחר ביקור זה גילה עניין בהפצת דמותו, במסגרת תחרות מתמשכת עם מיכלאנג'לו. בשנת 1549 רכש פאולו ג'וביו דיוקן עצמי של טיציאן למוזיאון שלו בקומו. בשנת 1550 נשלח דיוקן נוסף לקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וזה תאם להדפס של ג'ובאני בריטו מאותה שנה. בשנת 1552 קיבל פליפה השני, מלך ספרד, דיוקן נוסף, אשר אבד בשריפה בארמון אל פארדו בשנת 1604. בשנת 1569 הופיע דיוקן עגול של טיציאן ברשימת האוסף של גבריאלה ונדרמין.

 סמלים וזהות 

בדומה לדיוקן העצמי מברלין, טיציאן מדגיש כאן את מעמדו החברתי דרך שרשרת הזהב המעידה על היותו אביר של מסדר דורבן הזהב. בגדיו השחורים תואמים להמלצה המופיעה בספרו של בלדסארה קסטיליונה, "החצרן" (1527), שלפיה זהו צבע הראוי לאבירים. אחיזתו במכחול רומזת לכך שמעמדו הגיע לו בזכות כישוריו האמנותיים. באופן זה מבטאת היצירה חזותית את הסיסמה שהופיעה במדליה של לאוני: Pictor et Eques – "צייר ואביר", ביטוי שגם מופיע בכתבי וזארי על פגישתו עם טיציאן בשנת 1566.

 אסתטיקה ואיקונוגרפיה 

ציור בפרופיל מציב אתגר טכני – הוא מחייב שימוש במראות מרובות או בדוגמן – וטיציאן כמעט שלא השתמש בו, פרט לדיוקנאות של דמויות מתות. ייתכן שבמקרה זה הסתמך על ציור ייחוסי לג'וזפה פורטה משנת 1562 לערך, הדומה לדימוי של טיציאן ביצירה הנוכחית.

 מקור 

קישורים חיצוניים

קטגוריה:דיוקנאות עצמיים
קטגוריה:דיוקנאות גברים
קטגוריה:גברים בציור
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16
קטגוריה:טיציאן