כריסטיאן תומאזיוס

כְּרִיסְטְיַאן תּוֹמַאזְיוּס (בגרמנית: Christian Thomasius; ) היה משפטן ופילוסוף גרמני.

קורות חיים
שמאל|ממוזער|250px|קברו של תומאזיוס
כריסטיאן תומאזיוס נולד בלייפציג וקיבל את השכלתו מאביו,  (1622–1684), שהיה באותה תקופה מרצה זוטר באוניברסיטת לייפציג (ולימים דיקן ורקטור, וכן מנהל ה). דרך הרצאות אביו, כריסטיאן הושפע מהפילוסופיה הפוליטית של הוגו גרוטיוס וסמואל פון פופנדורף. הוא המשיך את לימודי המשפטים ב בשנת 1675, וסיים את הדוקטורט שלו ב-1679. ב-1680, הוא נישא לאנה כריסטין היילנד ופתח משרד עורכי דין בלייפציג. בשנה שלאחר מכן החל גם ללמד בבית הספר למשפטים של האוניברסיטה. ב-1684 הוא הפך לפרופסור למשפט הטבע, ועד מהרה משך תשומת לב בזכות כישרונותיו, ובמיוחד בזכות התקפותיו על דעות קדומות מסורתיות בתאולוגיה ובמשפטים. ב-1685 הוא פרסם תזה פרובוקטיבית בשם "De crimine bigamiae" ("פשע הביגמיה"), שבה טען שביגמיה מותרת על פי משפט הטבע.

בשנת 1687 הכניס תומאזיוס חידוש נועז כשהחל להרצות בגרמנית במקום בלטינית. הוא נשא הרצאה בנושא "כיצד יש לחקות את דרך החיים הצרפתית", בהתייחסו לשימוש הצרפתי בשפת אימם לא רק בחיי היומיום אלא גם במחקר אקדמי. לדברי החוקר קלאוס לואיג, אירוע זה מסמן את תחילתו האמיתית של עידן הנאורות בגרמניה.

בשנה שלאחר מכן, הוא החל לפרסם כתב עת חודשי (Scherzhafte und ernsthafte, vernüftige und einfältige Gedanken über allerhand lustige und nutzliche Bücher und Fragen – "מחשבות היתוליות ורציניות, הגיוניות ופשוטות על כל מיני ספרים ושאלות משעשעות ומועילות") שבו לעג לחולשות הפדנטיות של המלומדים. הוא צידד בפיאטיסטים במחלוקתם עם הנוצרים האורתודוקסים, והגן על נישואים בין-דתיים של לותרנים וקלוויניסטים. הוא גם פרסם כרך על משפט הטבע שהדגיש את התבונה הטבעית, ומאמר שהגן על נישואים בין לותרנים וחברי הכנסייה הרפורמית. כתוצאה מדעות אלו ואחרות, כריסטיאן תומאזיוס הוקע בדרשות בכנסיות ב-10 במאי 1690, נאסר עליו להרצות או לכתוב, והוצא נגדו צו מעצר. הוא נמלט לברלין, והאלקטור פרידריך השלישי הציע לו מקלט בהאלה, עם משכורת של 500 טאלר ואישור להרצות. הוא סייע בהקמתה של אוניברסיטת האלה (1694), שם הפך לפרופסור שני ולאחר מכן פרופסור ראשון למשפטים, וב-1710 היה לרקטור האוניברסיטה. הוא היה אחד ממורי האוניברסיטה המוערכים ביותר והכותבים המשפיעים של תקופתו, ובשנת 1709 מונה למועצה המלכותית.

אף על פי שלא היה הוגה פילוסופי מעמיק, תומאזיוס סלל את הדרך לרפורמות גדולות בפילוסופיה, כמו גם במשפטים, ספרות, חיי חברה ותאולוגיה. משימתו הייתה להציג נקודת מבט רציונלית של הגיון פשוט, ולהביא את הידע האלוהי והאנושי לידי ביטוי בעולם היומיומי. בכך הוא יצר תקופה חדשה בספרות גרמנית, פילוסופיה ומשפטים בגרמניה, ויחד עם , החל את התקופה המודרנית של היסטוריה כנסייתית. אחת ממטרות חייו הייתה לשחרר את הפוליטיקה והמשפטנות משליטת התאולוגיה. הוא נלחם באומץ ובעקביות למען חופש המחשבה וחופש הביטוי בענייני דת וגישר בין המגזר האקדמי לבין המרחב הציבורי. בהקשר זה, הוא חלק הרבה במשותף עם תלמידו , אשר מאוחר יותר התנגד לאמונותיו המטפיזיות הדתיות של תומאזיוס. במשפט, הוא ניסה להוכיח שכללי המשפט הרומי, שסתרו את עקרונותיו שלו של משפט הטבע, מעולם לא התקבלו בפועל ולכן היו נטולי תוקף; הוא גם ניסה לתת לגיטימציה לעקרונותיו שלו על ידי הצגתם כמשפט מקובל שנבנה על יסודות גרמאניים. באופן זה הוא תרם ליצירת מחקר של משפט פרטי נפרד מזה של המשפט הרומי.

תומאזיוס נזכר לעיתים קרובות ביצירות גרמניות כמחבר "השיטה הטריטוריאלית", או התאוריה הארסטיאנית של שלטון כנסייתי. עם זאת, הוא לימד שהמדינה רשאית להתערב רק בחובות משפטיות או ציבוריות, ולא בחובות מוסריות או פרטיות. הוא לא היה מעניש אפילו אתאיסטים, אם כי סבר שיש לגרש אותם מהמדינה, והוא יצא בחריפות נגד רדיפת מכשפות ושימוש בעינויים. בתחום התאולוגיה הוא לא היה נטורליסט או דאיסט, אלא מאמין בצורך בדת התגלותית לשם ישועה. הוא הושפע עמוקות מהפיאטיסטים, ובמיוחד משפנר, וניכר היה פן מיסטי במחשבתו; אך אלמנטים אחרים באישיותו היו חזקים מכדי לאפשר לו להשתייך במלואו לזרם דתי זה.

הוא נפטר בהאלה בשנת 1728.

כתביו
הפרסומים הפופולריים והמשפיעים ביותר של כריסטיאן תומאזיוס בגרמנית כללו את כתב העת החודשי שלו (1688–1689), את ספרו "מבוא לתורת התבונה" ("Einleitung zur Vernunftlehre") משנת 1691 (מהדורה 5 ב-1719), את "מחשבות הגיוניות על עניינים נבחרים ומשפטיים שונים" ("Vernünflige Gedanken über allerhand auserlesene und juristische Handel") מהשנים 1720–1721, וכן את "היסטוריה של החוכמה והאיוולת" ("Historie der Weisheit und Torheit") בשלושה כרכים משנת 1693.

בנוסף, הוא פרסם את "עקרונות קצרים על חטא הכישוף עם משפט המכשפות" ("Kurze Lehrsätze van dem Laster der Zauberei mit dem Hexenprozess") משנת 1704, ו"הסברים נוספים למדע החדש של הכרת מחשבות אחרים" ("Weitere Erläuterungen der neueren Wissenschaft anderer Gedanken kennen zu lernen") משנת 1711.

את עקרונותיו הפדגוגיים הוא ביטא בשני חיבורים לטיניים עיקריים: "Institutiones iurisprudentiae divinae" ("מוסדות המשפט האלוהי", 1688), שהתבסס על הרצאה בנושא משפט הטבע של סמואל פון פופנדורף, ו-"Fundamenta juris naturae et gentium" ("יסודות משפט הטבע ומשפט האומות", 1705).

לקריאה נוספת

 Thomas Ahnert, Religion and the Origins of the German Enlightenment: Faith and the Reform of Learning in the Thought of Christian Thomasius (Rochester, NY: University of Rochester Press, 2006) (Rochester Studies in Philosophy).

 Werner Schneiders (ed.), Christian Thomasius, 1655-1728, Hamburg: Meiner, 1989 
 Peter Schröder, Christian Thomasius zur Einführung, Hamburg: Junius, 1999 
 Ian Hunter, The Secularisation of the Confessional State: The Political Thought of Christian Thomasius (Cambridge: Cambridge University Press, 2007)

קישורים חיצוניים



Literature by and about Christian Thomasius in the catalogue of the German National Library
 Works by and about Christian Thomasius in the German Digital Library
 Thomasius Research Research Portal

הערות שוליים

קטגוריה:פילוסופים גרמנים
קטגוריה:פילוסופים של עידן הנאורות
קטגוריה:עידן הנאורות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:סגל אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:סגל אוניברסיטת האלה-ויטנברג
קטגוריה:לייפציג: חינוך
קטגוריה:ילידי 1655
קטגוריה:נפטרים ב-1728