סיקור תקשורתי של הסכסוך הישראלי-פלסטיני

הסיקור התקשורתי של הסכסוך הישראלי-פלסטיני הוא סיקור נרחב של העימות בין מדינת ישראל ובין הפלסטינים המעוניינים בהקמת מדינה פלסטינית או תומכים במאבק של טרור פלסטיני שמטרתו השמדת ישראל. ביחס לסיקור זה נטען - על ידי שני הצדדים - כי הוא מוטה וגם מוגזם ומוקצן.

הסיקור מתבצע בעיקר באמצעי תקשורת ברחבי העולם, אך גם ברשתות החברתיות, בסרטים, בדיונים באקדמיה ואפילו בויקיפדיה עצמה. הטענות מצד ישראל ותומכיה מתמקדות בסיקור עוין ולא אובייקטיבי, בעיוות המציאות ובפרסום פייק ניוז, ביצירת טרמינולוגיה שאינה נאמנה למציאות, בשימוש באלמנטים אנטישמיים ובהתעלמות יחסית מהסבל והקורבנות בצד הישראלי, ובנוסף, גם טענות להיעדר דיון (אקדמי ותקשורתי) שבוחן את העימות מנקודת מבט נייטרלית של ערכים ליברליים, ולא מנקודת מבט שקובעת מלכתחילה שישראל היא כובש והפלסטינים הם הצד הסובל, רק משום שהם הצד ה'חלש'. מנגד, הפלסטינים ותומכיהם טוענים כי בתקשורת העולמית לא ניתן די במה למאבקם, כי ישראל מחזיקה בכוח רב יותר המתבטא גם ביכולת להסתיר מידע או לשווק מידע שמתאים לה וכי כלי תקשורת שונים מושפעים מלכתחילה מעמדה פרו-ישראלית.

נטען גם כי מבקרי התקשורת משני הצדדים מושפעים מאפקט התקשורת העוינת. בנוסף, הוקמו גופים משני הצדדים העוסקים בביקורת תקשורת ובוחנים את הטענות להטיות ועיוותים שונים.

 טרמינולוגיה 
השפעתה של הטרמינולוגיה ובחירת המילים נחשבת למכשיר השפעה ממדרגה ראשונה. השאלה האם עיתונאי יתייחס למעשה טרור ככזה או יגדיר אותו 'פעולת שחרור', האם ישראל מחזיקה ב'שטחים כבושים' או ביהודה ושומרון, האם לכנות את גדר ההפרדה כך או כ'גדר ביטחון', וכן הלאה. מחקרים רבים שמו דגש על חשיבות בחירת המילים והשפעתה של הטרמינולוגיה בסכסוך.

הצד הישראלי טוען כי השימוש הנפוץ באקדמיה ובתקשורת במילים אפרטהייד, קולוניאליזם או רצח עם (בעיקר בהקשר של מלחמת חרבות ברזל), לא רק חוטא לפרשנות המילולית המקורית של המילים, אלא גם מעוות את המציאות ומכתיב מראש נרטיב של צד חיובי (הפלסטינים) וצד שלילי (ישראל).

הפלסטינים מצדם שמים דגש הפוך, ולטענתם ישראל וארצות הברית 'מרעילות' את השיח כשהן מתעלמות מהביטויים הנכונים לטעמם, כמו השימוש בכינוי הרשות הפלסטינית במקום 'הרשות הלאומית הפלסטינית', הכינוי מזרח ירושלים במקום 'ירושלים הערבית' או הר הבית במקום 'החראם הירושלמי הנכבד'.

אין הסכמה מי מהצדדים 'מוביל' בעימות על בחירת המילים. מטבע הדברים, גופים וכלי תקשורת המזוהים יותר עם צד אחד, יטענו גם בנושא הזה כי הוא הסובל מהטיה לרעתו. כך למשל בריאן ויטאקר, שסקר 1,659 מאמרים שסיקרו את האירועים בגרדיאן ובאיבנינג סטנדרד בשנים 2000 – 2001, סבור שישראל ניצחה במלחמה המילולית, כך גם לטענתם של פעילי שמאל שונים. כבר ב-2002 כתב  על עלייתו של "מרוץ חימוש מילולי" שבו "הסכסוך במזרח התיכון עוסק בהשגת תמיכה בינלאומית", שהסלים עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, מונח שבעצמו זכה לכינוי פלסטיני נפרד - אינתיפאדת אל-אקצא. ואילו  הקדיש ב-2013 מדריך מיוחד לעיתונאים בשדה המוקשים הסמנטי.

אתר החדשות The Intercept טען כי באוקטובר 2024, עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל, מזכר פנימי שנכתב על ידי עורכים בכירים בניו יורק טיימס הורה לעיתונאי העיתון להגביל, או להימנע באופן כללי משימוש במונחים רצח עם, טיהור אתני, שטח כבוש, פלסטין ומחנות פליטים. מדובר במונחים שנויים במחלוקת המבטאים נרטיב פלסטיני, וברוב המקרים גם חוטאים להגדרה המילולית המקובלת. מנגד, נטען כי הניו יורק טיימס מעוות את סיקור המלחמה באופן שיטתי נגד ישראל דווקא, בעיקר בפער קיצוני וחסר פרופורציות בין הכותרות התומכות בצד של ישראל ובין אלו שתומכות בארגון הטרור חמאס. מחקר דומה שערך הטלגרף מגלה הטיה אנטי ישראל מובהקת בדיווחי ה-BBC.

 היקף הסיקור התקשורתי והאקדמי 

איכות והיקף הסיקור התקשורתי של הסכסוך והמחקר והדיונים בקמפוסים אודותיו, היו מושא למעקב ומחקר נרחבים. גם הדיון הציבורי שנוי במחלוקת, במיוחד בקמפוסים של האוניברסיטאות. סטודנטים יהודים התלוננו במקרים רבים על כך שהושמצו או הוטרדו. במקרים רבים גם ראשי האוניברסיטאות עצמם הגנו על מדיניות אנטי ישראלית ואנטישמית מובהקת, כולל כזו התומכת ברצח יהודים, וטענו כי היא 'תלויה בהקשר'. מחקרים דירגו את תפוצת האנטישמיות באוניברסיטאות בארצות הברית, ומצאו כי ב-12 המוסדות האקדמיים בהם נרשמה הכי הרבה אנטישמיות, 85% מהתלמידים היהודים מרגישים עוינות כלפי יהודים ו-94% כלפי מדינת ישראל. לעומת זאת בקמפוסים בהם דווח על הכי מעט אנטישמיות, רק 49% מהתלמידים היהודים מרגישים עוינות כלפי יהודים, ו-63% חווים עוינות כלפי ישראל. 37% מהסטודנטים היהודים נאלצו להסתיר את יהדותם כתוצאה מההסתה.

נטען כי ההסתה האנטי ישראלית אינה נובעת רק מגישה אקדמית עוינת, אלא גם כתוצאה מהתרומות של קטר לאוניברסיטאות בארצות הברית, המוערכות במיליארדי דולרים. על פי מחקר שפרסם ב־2022 איגוד האקדמאים הלאומי בארצות הברית, בעשור שבין 2001 ל־2011, הקטרים תרמו סכום אדיר של 4.7 מיליארד דולר לאוניברסיטאות בארצות הברית. על קבלת חלק מהכסף, האחרונות לא דיווחו כנדרש על פי חוק. מנגד, לאחר השימוע בקונגרס האמריקאי בדבר אנטישמיות בקמפוסים, הפעילו תורמים יהודים ובוגרי אוניברסיטאות לחץ כלכלי נגדי ושימוש בכלים כמו הפסקת תרומות, כדי לנסות ולאזן את המצב. כך גם ארגונים כמו  ששמו להם למטרה להיאבק בתופעה. הפלסטינים ואקדמאים המזוהים איתם טוענים כי הלחצים הפוליטיים המגבילים את המחקר והדיון פוגעים בחופש האקדמי.

בנוסף לגופי ההסברה הרשמיים של ישראל, שנועדו להתמודד עם דימויים שליליים בעיתונות, הנוטה לסקר את הפלסטינים כ'קרבן' ולתמוך בנרטיב שלהם, ישנם גם ארגונים פרו-ישראליים פרטיים רבים, ביניהם הוועדה לדיוק דיווח המזרח התיכון באמריקה, , Honest Reporting מבט לתקשורת פלסטינית והליגה נגד השמצה שהציבו לעצמם למטרה לצמצם את ההשמצות והעיוותים נגד ישראל בסיקור התקשורתי.

 פייק ניוז 

האתיקה והסטנדרטים של העיתונות מחייבים עיתונאים לוודא את הדיוק העובדתי של המידע שהם מדווחים. אימות עובדתי הוא מה שמפריד בין עיתונות לאמצעי תקשורת אחרים, כמו תעמולה או בידור. פרסום מידע שגוי או שקרי בהקשר לסכסוך הישראלי-פלסטיני, התרחש לא אחת, בהטיה מובהקת לטובת הפלסטינים. כמה מקרים זכורים במיוחד, אחרי שהדיווחים התקשורתיים שקיבלו את הנרטיב הפלסטיני המקורי, הופרכו במחקר ובבדיקה מאוחרת. התופעה הזו כבר זכתה לכינוי פאליווד, הלחם של המילים פלסטינים והוליווד, כדי לרמז על התנהלותם בבימוי של אירועים שקריים עבור התקשורת. הנה רשימה של מקרים בולטים בהם האירוע כולו התגלה כפייק ניוז, או שהדיווח היה מעוות באופן חריג והתפרסם בשל כך.

 הקרב בג'נין 
הקרב בג'נין (2002), במהלכו דיווחה התקשורת בהסתמך על מקורות פלסטינים כי ישראל "טבחה" מאות אזרחים. נביל שעת נשא נאום בוועידת הליגה הערבית והשווה את פעולות ישראל בג'נין ל"טבח של מאות פלסטינים ב-1982", מסר שגם פורסם בתקשורת הבינלאומית, מבלי לבדוק את העובדות. ועדת חקירה של האו"ם שהוקמה בעקבות החלטה 1405 של מועצת הביטחון של האו"ם קבעה כי היו רק 56 הרוגים, כמחציתם טרוריסטים חמושים. גם ארגוני זכויות אדם כמו Human Rights Watch ניקו את ישראל מהאישום ב'טבח'. תחקיר עומק של צה"ל צמצם את המספר אף יותר, ל-52 הרוגים ומהם 34 חמושים.

 פרשת א-דורה 
סיפור מפורסם אחר הוא מאבקו של פיליפ קרסנטי לגילוי האמת בפרשת מוחמד א-דורה. בערב 30 בספטמבר 2000 שודר קטע וידאו שצולם על ידי טלאל אבו רחמה, צלם הטלוויזיה הצרפתית France 2, בו נראה הילד מוחמד א-דורה כשהוא מפוחד ומסתתר מאחורי גבו של אביו הנמצא מאחורי מחסה. לאחר מכן נשמע צרור ירי, ענני אבק ובעקבותיו נראתה פגיעה לכאורה בילד ובאביו. בסמוך לאירוע דווח באמצעי תקשורת שונים שהילד נהרג מירי מכיוונם של חיילי צה"ל שהיו מוצבים במוצב מגן 3, במהלך קרב נגד מחבלי המשטרה העזתית. בתחילה צה"ל הודה בטענה, והפלסטינים ניצלו את מותו של הילד לקמפיין מות קדושים במהלכו הוא הפך לסמל של האינתיפאדה השנייה. חקירות חיצוניות גילו כי צה"ל לא יכול היה לירות בנער וכי הקלטת הייתה מבוימת. בהמשך, תחקירי עומק שנערכו בישראל הגיעו לאותה מסקנה. ב-1 באוקטובר 2007 הכחישה ישראל רשמית את אחריותה לירי וטענה כי הסרטון של פראנס 2 היה מבוים.

 תמונתו של טוביה גרוסמן 
ממוזער|תמונתו של טוביה גרוסמן
ב-30 בספטמבר 2000 פרסמו הניו יורק טיימס, סוכנות הידיעות AP וכלי תקשורת אחרים תצלום של שוטר ישראלי אוחז באלה כשהוא עומד מעל צעיר מוכה ומדמם. הכיתוב בתצלום זיהה את הצעיר כפלסטיני ואת המקום כהר הבית. הצעיר בתמונה היה טוביה גרוסמן בן ה-20, סטודנט יהודי-אמריקאי משיקגו שלמד בישיבה בישראל. השוטר הישראלי בתמונה, נחלץ לעזרתו של גרוסמן ואיים על תוקפיו הפלסטינים. לאחר תלונה שהגיש אביו של גרוסמן, העיתון פרסם תיקון ב-4 באוקטובר. כמה ימים לאחר מכן פרסם הטיימס מאמר על התקרית והדפיס תיקון מקיף יותר. יותר מ-20 שנה לאחר התקרית, תמונתו של גרוסמן מצוטטת כאחת הדוגמאות הידועות לשמצה לסיקור תקשורתי מעוות בסכסוך הישראלי-פלסטיני. במקום להראות את התוקפנות הישראלית נגד פלסטיני, מה שהתמונה באמת הראתה היה קורבן יהודי של מתקפה אכזרית שבוצעה על ידי ערבים.

 צילומי מלחמת לבנון השנייה 
ב-5 באוגוסט 2006 האשים  מ-Little Green Footballs את רויטרס במניפולציה בלתי הולמת של תמונות ההרס שנגרמו לביירות על ידי ישראל במהלך מלחמת לבנון השנייה. בתגובה להאשמות הללו, רויטרס הקשיחה את מדיניות עריכת התמונות שלה והודתה במניפולציה בלתי הולמת של תמונות מצד עדנאן חאג', צלם עצמאי שרויטרס פיטרה לאחר מכן. שערורייה עיתונאית זו, שזכתה לכינוי רויטרסגייט הייתה זיוף מוחלט שנוצר על ידי צלם עצמאי מקומי מוטה.

 "נשק האורניום הסודי של ישראל" 
ב-28 באוקטובר 2006 פרסם האינדיפנדנט מאמר מאת , שהעלה השערה המבוססת על מידע מ, כי ייתכן שישראל השתמשה בנשק אורניום מדולל במהלך מלחמת לבנון השנייה ב-2006. המאמר עורר ביקורת על כך שפיסק הגיע למסקנות בטרם עת, והביא לחקירה של התוכנית הסביבתית של האו"ם (UNEP). ב-8 בנובמבר 2006 הגיעה UNEP למסקנה שישראל לא השתמשה בשום צורה של נשק מבוסס אורניום.

 ה'גיבור' סמיר קונטאר 
ב-19 ביולי 2008 שידר ערוץ אל-ג'זירה תוכנית מלבנון שסיקרה את חגיגות "קבלת הפנים הביתה" של סמיר קונטאר, מחבל שהיה כלוא בישראל בגין רצח מספר בני אדם, כולל ילד בן ארבע, בפעולת טרור של החזית לשחרור פלסטין. בתוכנית, ראש משרד אל-ג'זירה בביירות, ע'סאן בן ג'ידו, שיבח את קונטאר כ"גיבור פאן-ערבי" וארגן לו מסיבת יום הולדת. בתגובה, לשכת העיתונות הממשלתית של ישראל איימה להחרים את הערוץ אם לא יתנצל. כמה ימים לאחר מכן פורסם מכתב רשמי מטעם מנכ"ל אל-ג'זירה, ודאח ח'נפאר, בו הודה כי התוכנית מפרה את הקוד האתי של הערוץ וכי הורה למנהל התוכניות של הערוץ לנקוט צעדים כדי להבטיח שמקרה כזה לא יחזור על עצמו.

 מצג שווא של פטירת תינוק 
גבר מרצועת עזה טען בכזב כי תינוקו בן החמישה חודשים מת ב-23 במרץ 2012, כאשר אזל הדלק בגנרטור שהפעיל את מכונת ההנשמה שלו, כתוצאה מהמצור המצרי על הרצועה ומניתוק אספקת הדלק לרצועת עזה על-ידי מצרים. מותו של התינוק, ש"אושר" על ידי גורם רפואי בעזה, היה אמור להיות הראשון שקשור למחסור באנרגיה ברצועה. אביו של התינוק, עבד אל-חלים חילו, אמר כי בנו מוחמד נולד עם הפרעה לימפטית ונזקק לסילוק הנוזלים שהצטברו במערכת הנשימה שלו, ונותרו לו חודשים ספורים בלבד לחיות. לדבריו, הם טעו בכמות הדלק הנדרשת ואם הם היו "חיים במדינה נורמלית עם חשמל", סיכוייו של בנו לחיות זמן רב יותר היו טובים יותר.

עם זאת, הדו"ח הוטל בספק כאשר התברר כי עיתוי מותו של התינוק הוצג באופן שגוי, ונראה כי מדובר בניסיון של חמאס בעזה לנצל את המוות כדי לזכות באהדה עולמית. מאוחר יותר נודע לסוכנות הידיעות AP כי הידיעה על מותו של מוחמד חילו הופיעה כבר ב-4 במארס בעיתון הערבי המקומי "אל-קודס", וכי חמאס מנסה כעת למחזר את הסיפור כדי לנצל את הטרגדיה של המשפחה. סוכנות הידיעות AP חזרה בה מהסיפור והסבירה כי "הדיווח הוטל בספק לאחר שנודע כי עיתון מקומי פרסם חדשות על מותו של התינוק ב-4 במרץ". דובר ממשלת ישראל אמר כי הוא אינו מופתע מהניסיון של חמאס "להסתיר את האמת ולתמרן את המידע שיכול לצאת מעזה".

 פתיחת סכרים לא קיימים 
עזה היא מישור חוף, הגובל במדבר הנגב שעד לשיטפונות בזק במהלך גשמים עזים. במהלך הסופה במזרח התיכון (2013) דיווחה סוכנות הידיעות מען כי ישראל פתחה סכרים שהובילו לשיטפונות בעזה. עם זאת, סכרים כאלה לא קיימים בפועל.

 מותה של החובשת בעזה 
פרשת רזאן א-נג'אר עסקה ברזאן אשרף עבד אל-קאדר א-נג'אר, פרמדיקית שנורתה למוות בחזה על ידי חייל צה"ל בעת שניסתה לסייע בפינוי הפצועים ליד גדר הגבול בין ישראל לרצועת עזה, על פי דיווחים, היא נורתה כשזרועותיה מורמות כדי להראות שאינה חמושה. במקרה הזה, צה"ל ספג ביקורת על פרסום סרטון ערוך מתוך ראיון שהעניקה לתחנת טלוויזיה לבנונית, ובו דבריה הוצאו מהקשר ונשמע כאילו היא מודה שהיא משמשת כמגן אנושי בהפגנות.

 הפצצת בית החולים בעזה 
הפיצוץ בבית החולים הערבי אל-אהלי היה אירוע שתחילתו בטענות חמאס ברצועת עזה על הפצצה ישראלית של בית החולים, וטענות על מאות הרוגים במקום. צה"ל הכחיש את הפרטים וטען כי כלל לא ביצע תקיפה, ומאוחר יותר גם הציג ראיות שמדובר בכלל בשיגור פלסטיני כושל של טיל שנועד לפגוע בצפון מדינת ישראל ונפל בבית החולים. את הקביעה הזו אישרו נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן ומדינות נוספות שבחנו את הראיות באופן עצמאי. בהמשך התברר כי גם מספר ההרוגים במקום נמוך משמעותית מזה שדווח בתחילה.

 דיווח סלקטיבי וחסר פרופורציה 
דיווח סלקטיבי כרוך בהקדשת משאבים רבים יותר, כגון מאמרי דעה וכתבות או זמן אוויר, לסיקור של צד אחד של הסיפור על פני צד אחר. כתב AP לשעבר מתי פרידמן מתח ביקורת על התקשורת על התעלמות מהיבטים מסוימים של הסכסוך (כמו הצעת השלום של אהוד אולמרט, השחיתות ברשות הפלסטינית, אמנת חמאס והפחדת עיתונאים על ידי חמאס) מסיבות פוליטיות.

פרידמן גם מתח ביקורת על התקשורת על כך שהיא מתמקדת בסכסוך הישראלי-פלסטיני באופן לא פרופורציונלי בהשוואה לסכסוכים אחרים עם יותר נפגעים, והביא את הדוגמה של מעסיקו לשעבר שיש לו יותר עובדים בישראל וברשות הפלסטינית מאשר בכל אפריקה, סין או הודו.

 פשרה כוזבת 

פשרה כוזבת מתייחסת לטענה, שהושמעה על ידי שני הצדדים בהזדמנויות שונות, כאשר כל אחד טוען שהצד שלו בסכסוך צודק מבחינה מוסרית והצד השני טועה מבחינה מוסרית, ולכן ניסיונות לאזן בהצגתן של שתי ההשקפות מרמז באופן שגוי על כך ששני הצדדים שווים מבחינה מוסרית. במילים אחרות, טיעון כזה בא לומר שנדרשת הטיה עיתונאים לאחד הצדדים מסיבות מוסריות.

במילותיו של העיתונאי ברט סטיבנס, "בהירות מוסרית היא מונח שאינו זוכה לתשומת לב רבה בימינו, קל וחומר בקרב עיתונאים, המעדיפים 'אובייקטיביות' ו'איזון'. עם זאת, עיתונות טובה היא יותר מאשר הפרדה בין עובדות לדעות והוגנות. עיתונות טובה עוסקת בניתוח עדין ובהבחנות, וזה נכון לגבי הבחנות מוסריות לא פחות מאשר לגבי הבחנות אחרות. מכיוון שיותר מדי עיתונאים כיום מסרבים לעשות הבחנות מוסריות, אנו נותרים עם עיתונות שהכישלונות הנרטיביים והאנליטיים שלה הפכו בולטים יותר ויותר".

 התקשורת האמריקנית 
מחקרים מצביעים על כך שכלי התקשורת המרכזיים בארצות הברית מציגים לעיתים קרובות את מלחמת חרבות ברזל באופן שמעדיף את העמדות הישראליות. מחקר שניתח למעלה מ-1,000 מאמרים מעיתונים בולטים כמו הניו יורק טיימס, הוושינגטון פוסט והלוס אנג'לס טיימס מצא הטיה עקבית נגד פלסטינים. פרסומים אלה הדגישו יותר את הנפגעים הישראלים, השתמשו בשפה רגשית ביחס לסבל הישראלי, וסיפקו סיקור נרחב של תקריות אנטישמיות בארצות הברית.

בשנת 2021, למעלה מ-500 עיתונאים חתמו על מכתב פתוח המביע דאגה מהזנחת התקשורת האמריקאית את דיכוי הפלסטינים על ידי ישראל. תנועה זו צברה תאוצה בשנת 2023, כאשר יותר מ-1,500 עיתונאים מארגוני חדשות שונים בארצות הברית חתמו על מכתב המוחה על סיקור התקשורת המערבית של פעולות ישראל נגד פלסטינים. עם זאת, קיימות גם טענות נגדיות, וגם העובדה שמספר גדול כל כך של עיתונאים חתום בעד צד אחד בסכסוך, יש בה כדי ללמד על הטיה, לטובתו דווקא.

 ו טענו כי "הסיקור של התקשורת האמריקאית את ישראל נוטה להיות מוטה מאוד לטובת ישראל" בהשוואה לדיווחים בתקשורת במדינות דמוקרטיות אחרות, עם נטייה לדחוק לשוליים כל מי שמביע עמדה ביקורתית. מרדה דנסקי טוענת שנראה שעבודה אמפירית תומכת בטענתם של מירשהיימר ווולט. השקפה זו לפיה התקשורת האמריקאית מוטה לטובת הפלסטינים אותגרה על ידי מחברים שציטטו מחקר שהגיע למסקנה שלרוב אמצעי התקשורת המרכזיים יש הטיה "ליברלית", ביקורת שהורחבה לכלי תקשורת אירופיים כמו לה מונד וה-BBC.

 סיבות להטיה 

כפייה או צנזורה מתייחסת לשימוש בהפחדה או בכוח כדי לקדם דיווחים חיוביים ולהחרים דיווחים שליליים. בסכסוך הישראלי-פלסטיני, שני הצדדים מאשימים זה את זה בכפייה או בצנזורה כהסבר להטיה לכאורה לטובת הצד השני. כדי לתמוך בטענות אלה, תומכים ישראלים מצביעים על חטיפת עיתונאים זרים על ידי פלסטינים, בעוד שפעילים פלסטינים מצביעים על איפול תקשורתי על ידי ישראל. בנוסף, שני הצדדים מצביעים על דו"חות של ארגונים ממשלתיים ולא-ממשלתיים, המעריכים את מידת החופש העיתונאי באזור.

עיתונאים גם עלולים לעוות במכוון או שלא במתכוון דיווחים בשל אידאולוגיה פוליטית, השתייכות לאומית, אנטישמיות, או אסלאמופוביה. נטען לא אחת כי 'עיתונאים' פלסטינים הם למעשה פעילי טרור שמשרתים את ארגוני הטרור, ובפרט את ארגון חמאס. עוד דווח כי עיתונאים רבים בעזה המזדהים כעצמאיים מזוהים עם חמאס, המעניק להם תמיכה בביצוע עבודתם כגון מכוניות, נהגים, גישה לאינטרנט ומקלט בבתי חולים בזמן מלחמה, ובתמורה מפקח על עבודתם כדי לוודא שהם מציגים את גרסת חמאס לסכסוך. עיתונאים אלה מצוטטים על ידי מקורות חדשות מערביים מבלי להזדהות עם השתייכותם לחמאס.

 קולנוע 
 קריפטאז' 
 הוא סרט תיעודי משנת 2003 שנכתב על ידי ז'אק טרנרו ובוים על ידי פיליפ בנסוסן. הסרט הצרפתי (עם כתוביות באנגלית) בוחן את הסיקור התקשורתי של הסכסוך הישראלי-פלסטיני בתקשורת הצרפתית, וטוען כי ההצגה התקשורתית של הסכסוך בצרפת מוטה באופן עקבי נגד ישראל ועשויה להיות אחראית להחרפת האנטישמיות במדינה.

 שלום, תעמולה והארץ המובטחת 
 הוא סרט תיעודי משנת 2004 בבימוי של סוט ג'האלי ובת-שבע רצקוף. הסרט טוען כי השפעתם של ארגוני תקשורת פרו-ישראליים, מובילה לדיווחים תקשורתיים מעוותים. בתגובתו לסרט, מועצת יחסי הקהילה היהודית (JCRC) פרסמה ביקורת על כך שהוא אינו דן בהשפעתן של "קבוצות הפיקוח הפרו-פלסטיניות הרבות, כולל, למרבה האירוניה, FAIR (Fair and Precision in the Media, המתארת את עצמה כ'קבוצת מעקב תקשורתית לאומית'), שדוברה מילא תפקיד מרכזי בסרט". ביקורת של  בניו יורק טיימס מצאה כי הסרט "מתעלם במידה רבה מההנהגה הפלסטינית, שבוודאי שיחקה תפקיד בהפרת הנדרים ובלבבות השבורים של הסכסוך. והיעדר כזה של חוסר רגש מחליש את הטיעון הנועז והמפורט של הסרט החד-צדדי".

 ג'נין ג'נין 

ג'נין ג'נין הוא סרט תיעודי שנוי במחלוקת של הבמאי הערבי-ישראלי מוחמד בכרי משנת 2002. הסרט הוכן בעקבות הקרב שניהל צה"ל במחנה הפליטים ג'נין במסגרת מבצע "חומת מגן" והוא מומן על ידי יאסר עבד רבו ואנשי הרשות הפלסטינית. בכרי עצמו הודה בהמשך כי ערך קטעים מסוימים באופן שגוי. הסרט נפסל על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות בישראל, בשל היותו שקרי ובשל התעמולה האנטי ישראלית וההסתה שהוא מכיל, והפסילה הגיעה לדיון במסגרת בג"ץ בכרי נגד המועצה לביקורת סרטים. בג"ץ הכיר בכך שהסרט כולל שקרים ועיוותים רבים, אך התיר את הקרנתו מטעמים של חופש הביטוי. עם זאת, בהמשך, אחרי שבכרי הפסיד בתביעה דיבה שהגיש אחד הלוחמים, נאסר הסרט להקרנה.

 אינטרנט ומדיה חברתית 
קבוצות הסברה, ממשלות ויחידים משתמשים באינטרנט, במדיה החדשה ובמדיה החברתית כדי לנסות להשפיע על תפיסות הציבור של שני הצדדים בסכסוך הישראלי-פלסטיני. בעוד שאתרי הסברה ישראלים ופלסטינים מקדמים את נקודות המבט שלהם, ויכוח סוער על הסכסוך סיבך אתרי רשתות חברתיות ואפליקציות בתוכן שנוצר על ידי משתמשים, כגון פייסבוק, Google Earth, טוויטר וויקיפדיה. על-פי מאמר שפורסם בסוכנות הידיעות AP, ישראלים ופלסטינים עושים שימוש ברשתות החברתיות כדי לקדם "נרטיבים יריבים" ולהסב את תשומת הלב לסבלם שלהם כדי לזכות באהדה ובגיבוי בינלאומיים. עם זאת, "עיוותים וטעויות מועצמים באופן מיידי בקנה מידה עולמי".

 פייסבוק 
פייסבוק הוא אתר רשת חברתית, המאפשר למשתמשים להצטרף לרשתות המאורגנות לפי עיר, מקום עבודה, בית ספר ואזור. בתחילה, פייסבוק רשמה את ישראל והרשות הפלסטינית כמדינות. המחלוקת התלהטה כאשר בתגובה למחאה על רישום הרשות הפלסטינית כמדינה, פייסבוק הסירה אותה מהרשימה. המהלך עורר את זעמם של משתמשים פלסטינים ובתגובה, פייסבוק החזירה בסופו של דבר את הרשות הפלסטינית. מחלוקת דומה התעוררה גם בנוגע למעמדם של התנחלויות ישראליות ביהודה ושומרון. כאשר הן הועברו לרשת הפלסטינית, אלפי ישראלים המתגוררים באזור מחו על החלטת פייסבוק. בתגובה למחאה, פייסבוק אפשרה למשתמשים המתגוררים באזור לבחור בישראל או ברשות הפלסטינית כארץ מוצאם.

מחלוקת נוספת נוגעת לקבוצות פייסבוק המעודדות שנאה ואלימות, בניגוד לתנאי השימוש של פייסבוק. לדברי ראש ממשלת ישראל לשעבר, שמעון פרס, נעשה שימוש בפייסבוק לקידום אנטישמיות ואנטי-ציונות. בהזדמנות אחרת, הוא קרא להילחם באנטישמיות באמצעות פייסבוק. ריבוי קבוצות פייסבוק המשבחות את מבצע הפיגוע בישיבת מרכז הרב הוביל להקמת קבוצת הפייסבוק "פייסבוק: מדוע אתה תומך באנטישמיות ובטרור האסלאמי", שטענה כי הצליחה למחוק למעלה מ-100 קבוצות פייסבוק פרו-פלסטיניות בעלות תוכן אלים, על ידי דיווח על הקבוצות לפייסבוק.

 טוויטר 
טוויטר מהווה זירת התכתשות פוליטית, ולא אחת נתפסו עיתונאים ומובילי דעת קהל כשהם מעוותים אירועים או משתמשים בתמונות לא רלוונטיות במסגרת סיקור והבעת דעות על הסכסוך הפלסטיני-ישראלי, כולל הצפה של עלילות דם שונות, או שימוש בתמונות מאירועים אחרים לצורכי הסתה, בעיקר נגד ישראל. במלחמת חרבות ברזל נרשמו מקרים רבים של תמונות שהופצו על ידי חמאס ותומכיו, בעיקר בטוויטר, והתגלו ככאלו שנוצרו באמצעות בינה מלאכותית או נלקחו מאירועים שהתרחשו באזורים ובתקופות אחרות.

לאחר המהומות בישראל (2021), כתבת סוכנות הידיעות AP אמילי וילדר פוטרה בגלל ציוצים שפרסמה במהלך הסכסוך, לאחר תלונות שהתקבלו על עמדותיה הפרו-פלסטיניות.

 ויקיפדיה 

ויקיפדיה היא אנציקלופדיה מקוונת. בעוד שעימותים בעריכה מתרחשים לעיתים קרובות, סכסוך אחד מסוים, בין CAMERA ו, דווח בג'רוזלם פוסט וב (IHT). קאמרה עודדה אוהדי ישראל להשתתף בעריכת ויקיפדיה כדי "להוביל לדיוק והוגנות רבה יותר בוויקיפדיה", האינתיפאדה האלקטרונית האשימה את קאמרה ב"ניהול קמפיין סודי וארוך טווח לחדור לאנציקלופדיה המקוונת הפופולרית ויקיפדיה כדי לשכתב את ההיסטוריה הפלסטינית תעמולה כעובדה, ולהשתלט על המבנים האדמיניסטרטיביים של ויקיפדיה כדי להבטיח שהשינויים הללו לא יתגלו או לא יערערו עליהם". ההאשמות הובילו לפעולות מנהליות בוויקיפדיה - כולל חסימת עורכים מסוימים. במאמר נפרד שכותרתו "המערב הפרוע של ויקיפדיה", שהופיע בג'ואיש כרוניקל גלעד איני מ-CAMERA גינה את "הערכים המוטים לעיתים קרובות של ויקיפדיה על המזרח התיכון", תיאר את חוקי ויקיפדיה כ"נאכפים בצורה גרועה", וכתב כי בעקבות התקרית, "עורכים רבים שקיוו להבטיח דיוק ואיזון... נחסמים כעת" בעוד ש"עורכים מפלגתיים... ממשיכים לתמרן בחופשיות ערכים בוויקיפדיה כרצונם".

שתי קבוצות ימין ישראליות, מועצת יש"ע וישראל שלי, השיקו פרויקט להגברת ההפצה של דעות פרו-ישראליות בוויקיפדיה. מארגנת הפרויקט, איילת שקד, הדגישה כי המידע צריך להיות אמין ולעמוד בכללי ויקיפדיה. ברוח זו, הקבוצות לימדו קורס כיצד לערוך בוויקיפדיה. מועצת יש"ע השיקה גם פרס חדש, "העורך הציוני הטוב ביותר", שיוענק לעורך הפורה ביותר בנושאים הקשורים לישראל.

ב-2013, כלי תקשורת כולל הארץ ו-France24 דיווחו על חסימה בלתי מוגבלת של עורך שהסתיר את העובדה שהוא עובד של ארגון התקשורת הימני NGO Monitor. דווח כי העורך ערך ערכים בוויקיפדיה האנגלית על הסכסוך הישראלי-פלסטיני "באופן מוטה לכאורה".

 ראו גם 
 אנטישמיות באוניברסיטאות בארצות הברית
 פרשת תצלומי עדנאן חאג'
 פאליווד
 פרשת מוחמד א-דורה
 פרשת רזאן א-נג'אר
 תמונת טוביה גרוסמן
 הפיצוץ בבית החולים הערבי אל-אהלי
 תאוריות קשר הקשורות לחיות בישראל
 התעמולה הישראלית
 אמצעי התקשורת בישראל

 לקריאה נוספת 

 מדוד לגוליית: סיקור ישראל בתקשורת הבין-לאומית, אלי אברהם. הוצאת כרמל, נובמבר 2025.

 הערות שוליים 

*
קטגוריה:הטיה תקשורתית
קטגוריה:פייק ניוז
קטגוריה:אנטישמיות מודרנית