ואדי א-תים

ואדי א־תים (ערבית: وادي التيم) הוא ואדי היוצר עמק פורה גדול בלבנון, במחוזות ראשיא וחאצביא במורדות המערביים של הר החרמון. הוא גובל בבקעת הלבנון המשתרעת מצפון לדרום לכיוון בקעת הירדן, שם הוא פוגש את הפינה הצפון-מערבית של אגם חולה. הגבעות הנמוכות של ואדי אל- תים, המושקות על ידי נהר חצבני, מכוסות בשורות של עצי זית ירוקים-כסופים, כאשר האוכלוסייה באזור מורכבת בעיקר מקבוצות דרוזיות וסוניות, עם מספר גבוה של נוצרים, רובם יוונים-אורתודוקסים. ואדי א־תים נחשב בדרך כלל ל"מקום הולדתה של הדת הדרוזית".

 היסטוריה 
ואדי א־תים נקרא על שם השבט הערבי של תים אלאט (לימים תים-אללה) בן ת'אלבה. שבט תים-אלאט נכנס לעמק הפרת ואימצו את הנצרות בתקופה הטרום-אסלאמית לפני שאימצו בסופו של דבר את האסלאם לאחר הכיבושים המוסלמיים במאה ה-7. חלק קטן מהשבט התיישב בוואדי א־תים בשלב כלשהו במהלך המאות הראשונות לשלטון המוסלמי. ואדי א־תים היה האזור הראשון שבו הופיעו הדרוזים בהיסטוריה תחת השם "דרוזים". על פי מסורות גנאלוגיות רבות של משפחות פיאודליות דרוזיות, שבטי הדרוזים הפיאודליים טענו שהם מוצאם של שבטים ערביים שהתבססו במקור במזרח ערב ונכנסו לסוריה לאחר תקופות של התיישבות בעמק הפרת. לדברי ההיסטוריונית נג'לה אבו עז-דין, "מבחינה אתנית", "ואדי א־תים הוכרז באופן סמכותי כאחד האזורים הערביים ביותר בסוריה (מבחינה גאוגרפית)". האזור היה אחד משני המרכזים החשובים ביותר של פעילות מיסיונרית דרוזית במאה ה-11.

במשך רוב תחילת המאה ה-12, ואדי א־תים והרי שוף הדרומים היו שטחה של הג'נדל, שבט דרוזי. מנהיג השבט, דהאק בן ג'נדל, כרת ברית עם הצלבנים של ממלכת ירושלים וניהל סכסוך עם החשישיונים ששלטו במבצר בניאס למרגלות הר החרמון המערבי, מדרום לוואדי א־תים. דהאק בן ג'נדל הרג את מנהיג החשישיונים בהרם אל-דאעי כנקמה על רצח אחיו ברק אבן ג'נדל. בשנת 1133 הוא נכנס לעימות עם שאמס אל-מולק אסמאעיל, שליט הבורי של דמשק, אשר לאחר מכן גירש את דהאק בן ג'נדל ממחסתו במערת טירון המבוצרת ממזרח לצידון. בשנת 1149, דהאק בן ג'נדל עצמו נרצח על ידי מתנקשים, כנקמה על הריגת "הדאי". ואדי א־תים נכבש על ידי השיהאבים, שבט מוסלמי סוני בצבאו של הסולטן האיובי סלאח א-דין, בשנת 1173. השיהאב יצרו ברית עם משפחת מאן הדרוזית מדרום הר הלבנון. שלא כמו מהגרים אחרים לוואדי א־תים, השיהאבים לא אימצו את הדת הדרוזית, שהייתה הדת הדומיננטית באזורים שבין מחוז ע'רב בדרום הר הלבנון דרומה ועד לוואדי א־תים. בשנת 1287, האמיר שיהאב סעד בן קורקמז, שהיה כעת בעל ברית של יורשים הממלוכים של האיובים, התמודד עם פלישה מונגולית לוואדי א־תים.

 גאוגרפיה 
הנקודה הגבוהה ביותר בוואדי א־תים היא גבעת תל קאבר עות'מאן, המתנשאת לגובה 1,250 מטרים מעל פני הים.

אזור ואדי א־תים מאופיין במגוון יערות שאין שני לו בלבנון, מעמק ראשיא בצפון ועד כפר חמאם בחלק העליון של אל-ערקוב בדרום. עצי אורן, שמספרם עולה על מאה אלף, מכסים שטחים נרחבים של אדמות הרריות חוליות בעמק המשתרעים מכפר עין חרשה באזור ראשיא אל-ואדי ועד לפסגות אל-ערקובה ומקיפים את הכפרים עין עטא, אל-כפר, אל-ח'לוואט, מימיס, עין קיניא, ראשיא אל-פוח'אר, א-פרדיס וכפר חמאם.

ואדי א־תים הוא אזור עשיר בזני ענבים ייחודיים שלו. כרמים הם אחד הגידולים העתיקים ביותר, שכן הם תואמים את אופי הארץ, האקלים והאדמה של מורדות החרמון. הכרמים ומה שנותר מהם פזורים על גבעות ומדרונות עם אדמה קלה. זהו גידול המוזן על ידי גשם, המתאים לאזורים שבהם מים עיליים הם נדירים בקיץ. מספר זני ענבים גדלים באזור, והמפורסמים שבהם הם: אל-עוביידי, א-זיני, אל-אסוואד, א-שאמוטי ואל-ביטמוני.

אזור ואדי א־תים הוא נתיב מרכזי עבור ציפורים נודדות מכל המינים החוצות את מזרח התיכון פעמיים בשנה. מיני ציפורים מסוימים חיים שם באופן זמני ולפרק זמן קצר עקב נוחות תנאי אקלים מצד אחד וזמינות מזון מצד שני (כגון זיתים וכו'). האזור הופך צפוף בציידים, ועונת הציד בכפרי אזור ואדי א־תים נמשכת חודשים רבים וחופפת לעונות הארייה (קטיף תאנים), קטיף רימונים, הענבים והזיתים, שבשנים פוריות קטיפתם נמשכת עד פברואר. כדי לרסן תופעה זו, עיריית אבל אל-סאקי, בשיתוף פעולה עם החברה להגנת הטבע בלבנון (SPNL) וארגון Mercy Corps , במימון הסוכנות האמריקנית לפיתוח בין-לאומי, יצרה שמורת טבע. העירייה הוציאה צו האוסר על ציד ציפורים, וכתוצאה מכך הפכה השמורה למקום מנוחה לציפורים נודדות.

ראו גם
 נפת חאצביא
 נפת ראשיא

קטגוריה:היסטוריה של העדה הדרוזית
קטגוריה:לבנון: בקעות ועמקים