פיקוד ליווי הפיהרר

פיקוד ליווי הפיהרר (בגרמנית: Führerbegleitkommando, בתעתיק לעברית פיהררבגליטקומנדו; היה ידוע עד 1933 בשם SS-Begleitkommando des Führers, או בקיצור: SS-BKdF) הייתה יחידת אבטחת אישים שהייתה אחראית לאבטחה האישית של שליט גרמניה הנאצית, אדולף היטלר. היחידה הייתה במקור חוליית אס אס בת שמונה אנשים שנוצרה מפלוגת אבטחה בת שנים עשר אנשים (הידועה בשם SS-Begleitkommando) שתפקידה היה לאבטח את אדולף היטלר בתחילת שנות ה-30. יחידת אבטחה נוספת, שירות ביטחון הרייך, הוקמה בשנת 1933, ובשנה שלאחר מכן קיבלה חלק מהסמכויות של פיקוד ליווי הפיהרר במתן אבטחה להיטלר ברחבי גרמניה. פיקוד ליווי הפיהרר המשיך להיות תחת פיקוד נפרד משירות ביטחון הרייך וסיפק אבטחה אישית צמודה להיטלר. שתי היחידות עבדו יחד למען ביטחונו והגנתו של היטלר, במיוחד במהלך ביקורים ואירועים ציבוריים, אם כי פעלו באירועים כאלה כקבוצות נפרדות והשתמשו בכלי רכב נפרדים. כאשר יחידת פיקוד ליווי הפיהרר הורחבה, נבחרו קצינים וחיילים נוספים מיחידת דיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה. רוב המאבטחים הנוספים הללו שימשו את היטלר כשומרים למגוריו בזמן שהיו ריקים, וכסדרנים, משרתים, מלצרים ושליחים.

פיקוד ליווי הפיהרר ליווה את היטלר בכל מסעותיו ונכח תמיד במפקדות הפיהרר השונות לאורך כל מלחמת העולם השנייה. בעת תפקידם, חברי פיקוד ליווי הפיהרר היו אנשי הצבא היחידים שהיו רשאים להיות בקרבת היטלר. היחידה נותרה אחראית על ההגנה האישית של היטלר עד התאבדותו בברלין ב-30 באפריל 1945.

היסטוריה
קומנדו האס אס-בגלייט הוקם ב-29 בפברואר 1932 כדי לספק הגנה כללית להיטלר ולפקידי מפלגה אחרים. שנים עשר חברי קצין הגנה (SS) נבחרו על ידי ספ דיטריך כדי להציג בפני היטלר. מתוך שנים עשר, נבחר צוות קטן יותר של שמונה אנשים בשם פיקוד ליווי הפיהרר (בגרמנית: SS-Begleitkommando des Führer) כדי להגן על היטלר בנסיעותיו ברחבי גרמניה. הופעתם הראשונה הייתה כאשר ליוו את היטלר במהלך מסעות הבחירות בשנת 1932.

פיקוד ההגנה של הפיהרר (בגרמנית: Führerschutzkommando) שהוקם במרץ 1933, קיבל חלק מסמכויות פיקוד ליווי הפיהרר בנושאי אבטחה כוללת על היטלר ברחבי גרמניה באביב 1934. חברי פיקוד ההגנה של הפיהרר כללו בלשי משטרה פלילית של משטרת בוואריה. יחידת פיקוד ליווי הפיהרר שהייתה קטנה יותר המשיכה להתקיים והתמקדה במתן אבטחה אישית להיטלר. פיקוד ליווי הפיהרר היה אחראי גם על אמצעי אבטחה כלליים, אמצעי מניעה והעמדה לדין של ניסיונות התנקשות. שמו של פיקוד ההגנה של הפיהרר שונה רשמית לשירות ביטחון הרייך (Reichssicherheitsdienst) ב-1 באוגוסט 1935. שירות ביטחון הרייך ופיקוד ליווי הפיהרר שיתפו פעולה עם משטרת הסדר, הגסטפו וסוכנויות אחרות כדי לספק את דרישות ביטחון הפנים, בעוד שההגנה החיצונית טופלה על ידי יחידות אס אס כלליות.

ממוזער|שמאל|200px|היטלר והנהג האישי שלו אריך קמפקה שהיה חלק מיחידת ליווי פיקוד הפיהרר, ב־Mercedes-Benz W31  – ספטמבר 1939, פולין הכבושה
קומנדו האס אס-בגליט הורחב ונודע בשם פיקוד ליווי הפיהרר (פיהררבגליטקומנדו). עד 1937, היחידה גדלה ל-37 חברים. פיקוד ליווי הפיהרר המשיך להיות תחת פיקוד נפרד וסיפק אבטחה אישית צמודה להיטלר. חברים נוספים לפיקוד ליווי הפיהרר גויסו מדיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה. היטלר השתמש בהם לתפקידי שמירה, אך גם כסנירים, משרתים, מלצרים ושליחים. בעוד שלמעשה היה תחת שליטתו הרשמית של הרייכספיהרר אס אס היינריך הימלר, פיקוד ליווי הפיהרר קיבל את פקודותיו ישירות מהיטלר, לתסכולו הרב של הימלר. למטרות אדמיניסטרטיביות, פיקוד ליווי הפיהרר היה תחת שליטת דיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה. זה לא שינה את העובדה שהיחידה קיבלה את פקודותיה מהיטלר ובשנים מאוחרות יותר מהשליש הראשי שלו, יוליוס שאוב, דרך פקודות המבצעיות היומיומיות שניתנו ליוהאן רטנהובר, ראש שירות ביטחון הרייך.

בזמן תפקידם, חברי פיקוד ליווי הפיהרר היו אנשי הצוות החמושים היחידים שהיטלר רשאי להיות בקרבתו. הם מעולם לא נאלצו למסור את אקדחי Walther PPK 7.65 שלהם ומעולם לא נבדקו כשהיו עם היטלר. מצד שני, אנשי שירות ביטחון הרייך נדרשו להישאר בעמדות במרחק מה מהיטלר.

פיקוד ליווי הפיהרר ושירות ביטחון הרייך עבדו יחד למען אבטחה והגנה במהלך נסיעות ואירועים ציבוריים, אך הם פעלו כשתי קבוצות והשתמשו בכלי רכב נפרדים. ראש שירות ביטחון הרייך רטנהובר היה בפיקוד הכללי וראש פיקוד ליווי הפיהרר שימש כסגנו. נהג פיקוד ליווי הפיהרר שלו, אריך קמפקה, נהג בדרך כלל באחת ממכוניות המרצדס-בנץ השחורות של היטלר מתוך צי של שש עד שמונה שהוצבו בברלין, מינכן ומקומות אחרים. אלא אם כן היה בחברת אדם חשוב, היטלר היה יושב במושב הקדמי ליד קמפקה, כשמאחוריו אדיוטנט. כשנסע בשיירות, אחרי המרצדס של היטלר היו נוסעות שתי מכוניות משמאל ומימין, אחת עם אנשי שירות ביטחון הרייך והשנייה עם פלוגה של אנשי שירות ביטחון הרייך. ביולי 1938, בהוראת קמפקה, נבנתה מרצדס משוריינת לחלוטין וסופקה בזמן ליום הולדתו ה-50 של היטלר ב-20 באפריל 1939. למכונית היו פלדת 18 מ"מ וזכוכית חסינת כדורים בעובי 40 מ"מ.

עד מרץ 1938, גם פיקוד ליווי הפיהרר וגם שירות ביטחון הרייך לבשו את מדי השדה האפורים הסטנדרטיים של האס אס. שתי היחידות היו תחת שליטת האס אס ושתי היחידות הורכבו מאנשי אס אס. שמירה על היטלר יכלה לדרוש ימים ארוכים מאוד, במיוחד עבור חברי פיקוד ליווי הפיהרר, שלעיתים היו בתפקיד במשך עשרים וארבע שעות ללא מנוחה. עם זאת, חברי שירות ביטחון הרייך, כבלשי משטרה פלילית מיומנים, נטו לראות את עצמם כקבוצה ממושמעת יותר.

פיקוד ליווי הפיהרר ליווה את היטלר בכל מסעותיו ותמיד היה נוכחים במפקדות הפיהרר (Führerhauptquartiere) השונות בחלקים שונים של אירופה הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה. בכל מקום בו התגורר היטלר, חברי פיקוד ליווי הפיהרר ושירות הביטחון של הרייך היו נוכחים. פיקוד ליווי הפיהרר סיפק הגנה צמודה והוצב גם כשומרים במסדרונות המובילים למשרדו של היטלר במקומות כמו לשכת הקנצלר של הרייך. אנשי שירות ביטחון הרייך סיירו בשטח. באירועים מיוחדים, מספר שומרי דיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה שסיפקו טבעת הגנה חיצונית, הוגדל. עד 15 בינואר 1943 התרחב פיקוד ליווי הפיהרר ל-31 קציני אס אס ו-112 גברים. שלושים ושלושה שימשו לתפקידי ליווי, כשהם מתחלפים בקבוצות של אחד עשר. השאר שימשו כשומרים במעונותיו של היטלר "שלא היו בשימוש באותה תקופה" ובמשימות אחרות.

כראש שירות ביטחון הרייך, רטנהובר היה אחראי על אבטחת מפקדת השדה של היטלר. מפקדתו הצבאית המפורסמת ביותר של היטלר במהלך המלחמה הייתה מאורת הזאב. הוא בילה במפקדת השדה הצבאית הזו בחזית המזרחית זמן רב יותר מכל מפקדה אחרת. היטלר הגיע לראשונה למטה ביוני 1941. בסך הכל, הוא בילה שם יותר מ-800 ימים במהלך תקופה של שלוש וחצי שנים עד לעזיבתו הסופית ב-20 בנובמבר 1944. היא נשמרה על ידי אנשי שירות ביטחון הרייך וחטיבת ליווי הפיהרר (בגרמנית: Führerbegleitbrigade).אנשי פיקוד ליווי הפיהרר נכחו גם הם כאשר היטלר היה שם. היו בה מספר אזורי ביטחון. מפרקרקריס 1 (אזור ביטחון 1) שכן בלב מאורת הזאב. המתחם, המוקף בגדר פלדה ונשמר על ידי אנשי שירות ביטחון הרייך ופיקוד ליווי הפיהרר, הכיל את הבונקר של היטלר ועשרה בונקרים מוסווים נוספים שנבנו מבטון מזוין פלדה בעובי של שני מטרים. אזור ביטחון 2 הקיף את האזור הפנימי. אזור זה שיכן את מגורי כמה שרי הרייך, אנשי המפקדה, שני חדרי אוכל, מרכז תקשורת, וכן את הצריפים הצבאיים של בריגדת הליווי של הפיהרר. אזור ביטחון 3 היה אזור ביטחון חיצוני מבוצר בכבדות שהקיף את שני האזורים הפנימיים. הוא הוגן על ידי מוקשים ואנשי בריגדת הליווי של הפיהרר, שאיישו בתי שמירה, מגדלי שמירה ומחסומים. למרות האבטחה, ניסיון ההתנקשות הבולט ביותר נגד היטלר בוצע במאורת הזאב ב-20 ביולי 1944. אף מזימה או ניסיונות התנקשות לא מקורם או כללו חברים בפיקוד ליווי הפיהרר או במשרד לביטחון הרייך. חברי פיקוד ליווי הפיהרר המקוריים היו חברים ותיקים של היטלר במפלגה הנאצית וונבחרו על בסיס נאמנות מוחלטת.

האוברשטורמבאנפיהרר של האס אס פרנץ שדל  מונה למפקד האחרון של פיקוד ליווי הפיהרר ב-5 בינואר 1945, לאחר פיטוריו של ברונו גשה בדצמבר 1944. הימלר הוציא נזיפה חריפה לזה האחרון, לאחר תקרית בה גשה שיכור ירה יריות לעבר חבר. גשה הורדה בדרגה תשע והועבר לוואפן אס אס.

ב-16 בינואר 1945, לאחר כישלון הקרב על הבליטה, שדל ליווה את היטלר ופמלייתו למתחם הבונקרים שמתחת לגן הקנצלר של הרייך במגזר הממשל המרכזי של ברלין. פיקוד ליווי הפיהרר ושאר הצוות האישי של היטלר עברו לפורבונקר  ולפיהררבונקר. הכניסה הראשית לפיהררבונקר הייתה מגרם מדרגות שנבנה בזווית ישרה שהוביל למטה מהפורבונקר. לאחר הירידה במדרגות לחלק התחתון, אנשי שירות ביטחון הרייך ופיקוד ליווי הפיהרר הוצבו בחדר שמירה כדי לבדוק תעודות זהות ותיקים, לפני שהותר לאנשי הצוות לעבור למסדרון של הפיהררבונקר עצמו. אנשי הפיקוד ליווי הפיהרר ושירות ביטחון הרייך היו בתפקיד במשמרות של שתים עשרה שעות. עד 23 באפריל 1945, פיקד שדל על כ-30 אנשי יחידת פיקוד ליווי הפיהרר שעמדו על המשמר עבור היטלר עד התאבדותו ב-30 באפריל 1945. במהלך תקופה זו, רוב אנשי פיקוד ליווי הפיהרר ושירות ביטחון הרייך הנותרים הוצאו מ"עמדות הזקיף החשופות" על גג לשכת הקנצלר ומחוץ לכניסות הפיהררבונקר עקב הפגזת האזור על ידי ארטילריה של הצבא האדום הסובייטי.

לאחר מותו של היטלר, נערכה ועידת תדרוך בה יושמו פקודות מראש שאלו שיכולים לעשות זאת יתפרצו ממגזר הממשל המרכזי ולהצטרף לכוחות גרמניים אחרים. התוכנית הייתה לברוח מברלין כדי להיכנע לבעלות הברית המערביות על נהר האלבה או להצטרף לצבא הגרמני בצפון. שאדל לא הצטרף לאחת מקבוצות הפריצה, שכללו חברי פיקוד ליווי הפיהרר ושירות ביטחון הרייך. לדברי האלקטרו-מכונאי הראשי של הבונקר, יוהנס הנשל, עד אז פצע הרסיסים ברגלו של שאדל כבר הפך לנמק. הוא יכל ללכת רק בקצב איטי באמצעות קביים. שאדל התאבד בירי לעצמו בפה באקדח, במקום לנסות לפרוץ מאזור לשכת הקנצלר של הרייך המוקף.

מפקדים
 בודו גלזנלויכטר : מרץ 1932 עד מאוחר יותר באותה שנה
 וילי הרצברגר : חלק מאוחר יותר של 1932 – 11 באפריל 1933
 קורט גילדיש : 11 באפריל 1933 – 15 ביוני 1934
 ברונו גשה : 15 ביוני 1934 – אפריל 1942 ודצמבר 1942 – דצמבר 1944
 פרנץ שיידל : ינואר – אפריל 1945

לקריאה נוספת










הערות שוליים

קטגוריה:ארגוני אבטחת אישים
קטגוריה:אס אס
קטגוריה:טרמינולוגיה נאצית
קטגוריה:אדולף היטלר