ולדימיר שטראניך

ולדימיר פיודורוביץ’ שְׁטְרָאנִיך (ברוסית: Владимир Фёдорович Штраних; 19 בספטמבר  1888, צוֹרִיצִינוֹ, מחוז מוסקבה – 28 בפברואר 1981, מוסקבה, ברית המועצות) היה צייר סובייטי, אמן פוסטרים, מעצב במה ומורה.

ראשית חייו והשכלתו
שְׁטְרָאנִיך נולד למשפחה ממוצא סדומלנסקי שזיהתה את שורשיה באבירי ליבוניה. את ילדתו העביר בנופי סמולנסק, וסבו שהיה צייר-חובב, היה הראשון להציג בפניו את יסודות האומנות ב־1900, בגיל 12, התקבל לאקדמיה לאומנות ועיצוב תעשייתי על-שם סטרוגנוב במוסקבה, שם למד אצל סרגיי וינוגרדוֹב, קונסטנטין פרבוכין ודמיטרי שצֶ’רבינובסקי. לאחר שסיים את לימודיו ב־1907, החל לעבוד כעוזר מעצב במה בתיאטרון הבולשוי, שם פגש לראשונה את קונסטנטין קורובין, שהיה לטענתו המורה והמנטור המשמעותי ביותר בחייו. ב־1909, במקביל לעבודתו בבולשוי, התקבל לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה, שם למד אצל אפולינרי וסנצוב, קונסטנטין קורובין, אברם ארכיפוב, סרגיי מאליוטין, ולאוניד פסטרנק, והושפע מהמשורר וולדימיר מיאקובסקי.

שירות צבאי וקריירה מוקדמת

לאחר שסיים את לימודיו ב־1916, גויס לצבא הקיסרי הרוסי ולחם בחזית. כאות לאומץ ליבו קיבל את צלב ג’ורג’ הקדוש ובמרץ 1917 קודם לדרגת סגן זוטר. כתומך במהפכת אוקטובר, אימץ את המאפיינים של האמנות הסובייטית החדשה. ב־1918, בעת ביקור משפחתי בסמולנסק, החליט להישאר ולקחת על עצמו תפקידים ציבוריים, ובניהם: יושב־ראש מועצת האומנים הפרובינציאלית, מעצב במה בתיאטרון סמולנסק, ומנהל אמנותי בסטודיו הפרולטקולט, שבו לימד בין היתר את קונסטנטין דורוחוב, מיכאיל חזנוב וניקולאי פאדאליצין.

שובו למוסקבה ועבודתו הבוגרת
ב־1922 שב למוסקבה והפך לאחד הציירים המובילים של התקופה. הוא זכה לשם בז’אנר הנוף התעשייתי ובנושאים ימיים – ציור גופי אוניות, ורציפים צפים – וכן ביצירת פוסטרים עם טיפוגרפיה רישומית שפורסמו בעיתונות הסובייטית. משנת 1912 השתתף בתערוכות רבות: התערוכה השלישית בריאזן (1919), התערוכה השנייה בסמולנסק (1921), תערוכת 22 האמנים (1927), “פוסטר בשירות התכנית החומשית” (מוסקבה, 1932) ו”ההשכלה הציבורית של ברית המועצות” בלונדון (1932); תערוכה אישית ראשונה שלו התקיימה בסמולנסק ב־1959. שְׁטְרָאנִיך היה חבר באגודת האמנים של ברית המועצות משנת 1937 וב־1959 נבחר להיות חבר באקדמיה לאמנויות של ברית המועצות. מבין תלמידיו המאוחרים במוסקבה נמנתה גם הציירת ורה גוטקינה.

עיצוב גרפי וטיפוגרפיה
ההזמנה הגרפית הראשונה של שטראניך הייתה עיצוב לוגו לקולקטיב האמנים “Arena” בסמולנסק, בשנת 1923. בין השנים 1924–1937 שימש כאמן-מעצב בעיתון Rabochaya Gazeta (Рабочая газета), ועיצב עבורו תוספים מאוירים וקמפיינים פרסומיים תעשייתיים. שנת 1928 יצר שני גופני תצוגה מקוריים: 1) Prospekt – סריף (גופן) גאומטרי בסגנון "בלוק", בגרסה רגילה ומוארכת, עם סריפים (גופנים) מוטים. 2) גרוטסקה גאומטרית צרה- גופנים ששימשו ככותרות עליונות, עטיפות ספרים, פוסטרים וכותרות מגזינים. בשנים 1929–1935 שימש כאמן הראשי של מגזין הצילום Stroim. שטראניך הפך את המגזין Stroim לכתב-עת עצמאי. הוא פיתח עימוד דינמי של פוטומונטאז' בזווית אלכסונית, בשילוב כיתוב מעוצב (לעיתים בשיתוף עם בוריס רידיגר). עד 1933 ליטש את סגנון המגזין, הגדיל את השוליים וקיצר את הכיתובים, עד שעבר את התפקיד לאלכסנדר ז’יטומירסקי.

הוקרה
לשטראניך הוענק תואר “אמן העם״ של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית ב־1975 ו”אמן העם של ברית המועצות” ב־1978, ונמנה כחבר-מתכתב באקדמיה לאמנויות של ברית המועצות ב־1959.

כמו כן הוענקו לשטראניך התארים והפרסים הבאים:
 אמן מכובד של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (13 בספטמבר 1968)
 אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (1 ביולי 1975)
 אמן העם של ברית המועצות (18 באוקטובר 1978)
 חבר-מתכתב האקדמיה לאמנויות של ברית המועצות (1959)

פטירה
שְׁטְרָאנִיך נפטר ב־28 בפברואר 1981 במוסקבה, בגיל 92, ונקבר בבית העלמין ווסטריאקובסקויה.

סגנון ומורשת
יצירתו מאופיינת במברשות דינמיות, אנרגטיות, ובמישורי צבע עזים; לדוגמה, ב”סתיו בגבולות הדרומיים של הארץ” (1963–1967) הדינמיות התעשייתית מורגשת בעזרת מכחולים גמישים וקומפוזיציה קצבית של צבע. כמו כן הוא צייר סצנות ליריות של הטבע הרוסי והבהיר עקרונות סוציאליסטיים־ריאליסטיים בייצוגים של עבודה והישגים לאומיים.

אוספים
יצירות של שְׁטְרָאנִיך נמצאות באוספים הקבועים של גלריית גלריית טרטיאקוב במוסקבה, המוזיאון הרוסי בסנט פטרסבורג, ומוזיאון השימור של סמולנסק, וכן במוזיאונים אחרים ברוסיה ובאוספים פרטיים ברחבי העולם.

 הערות שוליים 

קטגוריה:ציירים רוסים