בליסריוס (אופרה)

בליסאריוס (באיטלקית: Belisario) היא אופרה בשלוש מערכות מאת גאטנו דוניצטי עם ליברית מאת סלבטורה קמאראנו. האופרה עלתה לראשונה בלה פניצ'ה בוונציה ב-4 בפברואר 1836. למרות ההצלחה הרבה לאחר הופעת הבכורה שלה, הודות למבצעים, נזנחה מן הרפרטואר עד סוף המאה ה-19. ההצגות המחודשות הראשונות של האופרה התקיימו בשנת 1969, שובצ בפניצ'ה, עם ג'וזפה טדאי בתפקיד הראשי וליילה גנג'ר בתפקיד אנטונינה. לאחר הקלטות חיות רבות, הקלטת האולפן הראשונה נערכה בשנת 2012 על ידי חברת התקליטים אופרה ררה.

 רקע 
האופרה מבוססת באופן קלוש על הדמות ההיסטורית של בליסאריוס, מפקד צבאו של יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית ואשתו, אנטונינה. למעשה עיקר החומר ששימש את קמאראנו מבוסס על רומנסות מתקופת ימי הביניים, שביקשו להציג מחזה מוסר ולהדגיש את הפניית העורף של הקיסר למצביאו הנאמן, עקב תכככים ומזימות חצר. ברומנסות אלה הוצג בליסריוס בסוף ימיו כמי שנושל מכבודו בגלל עלילת בגידה, ירד מנכסיו ואף התעוור ובילה את שארית ימיו כקבצן עיוור. זאת בניגוד לתעודות בנות זמנו, לפיהן דבר מכל אלה לא התרחש. כן נעשה שימוש בדמותה של אנטונינה כמכשפה בוגדנית, כפי שהיא משתקפת ב"היסטוריה הסודית" מאת פרוקופיוס.

 צוות הבכורה העולמית 
תפקיד מבצע אנטונינה קרולינה אונגר איירין אנטונייטה ויאל בליסאריוס סלסטין סלבטורי יוסטיניאנוס סאבריו ג'ורג'י אלמירו איגנציו פאסיני יודורה עמליה בדסי אוטרופיוס אדוניס דל'אורו אוסביוס אוקטרי ג'ון ריזי מנצח גאטאנו מארס

עלילה
 חלק ראשון: הניצחון 
ביזנטיון ממתינה לשובו של הגיבור בליסריוס, השב מניצחון נוסף. בעוד בתו אירנה מוצפת שמחה לשובו של אביה האהוב, אשתו אנטונינה רותחת מזעם: היא למדה מהמשרת פרוקלוס, על ערש דווי, שבעלה הורה לו להרוג את בנו הראשון אלסי, אך מכיוון שלא היה לו האומץ לעשות זאת, הוא נטש את התינוק על שפת הים. האישה רקמה תוכנית עם אוטרופיוס, שותפה לנקמה ומאהבה: השניים זייפו מכתב שנשלח כביכול מבליסריוס לאנטונינה, כדי להאשים אותו בפשע ובבגידה בקיסר יוסטיניאנוס. בינתיים, הקיסר מקבל את בליסריוס, חייליו ושבויי המלחמה: המפקד מבקש חנינה עבורם, ויוסטיניאנוס מאשר אותה. עם זאת, רק אחד האסירים אינו רוצה לנטוש את צידו של בליסריו, אלמירו, שכלפיו המנהיג חש תחושה מוזרה של אהבה אבהית שאינו יכול להסביר. אלמירו, שסיפר שהוא יווני במוצאו אך ננטש בגיל צעיר, מבקש להיות בקרבתו תמיד, ובליסריוס נענה לו. בביתו, לבליסריוס אין זמן לחבק את אשתו ובתו, כאשר מגיע אוטרופיוס עם פקודה מיוסטיניאנוס, למסור את החרב וללכת אחריו לסנאט. נקמתה של אנטונינה מתחילה: אוטרופיוס מאשים את בליסריוס בתכנון הפיכה ובניסיון להתנקש בקיסר, ומביא כראיה להאשמה את המכתב המזויף הממוען לאשתו. בליסריוס, כשראה אותו, מבין שהוא קורבן מזימה, ומבקש מאשתו להכחיש את ההאשמה. אנטונינה, מאשרת שהמכתב אמיתי. בנוסף להאשמת בעלה בבגידה, היא מפרסמת את נסיבות מותו של בנה אלסי. בליסריוס, נסער, טוען כי הורה על מותו של הילד משום שגילה בחלום שבנו יביא חורבן לאימפריה הביזנטית. הוא מושלך לכלא.

 חלק שני: הגלות 
מחוץ לכלא, תומכיו של בליסריוס מבכים את גורלו הנורא: אוטרופיוס, שניצל את הצו הקיסרי שגזר גלות על המנהיג, עיוור את בליסריוס ביוזמתו. אלמירו, המום ומלא טינה כלפי העיר והאימפריה שהתייחסו כך לגיבורו, נשבע לנקום ועוזב את העיר. היחידה שנותרה לצד בליסריוס היא איירין, בתו, המלווה את אביה העיוור, המובל מהכלא. בליסריוס אינו מודע לזהות מדריכו, ורק כשהוא מבקש ממנה לקחת אותו לראות שוב את בתו האהובה איירין, היא מגלה לו את זהותה. בליסריוס מוטרד מכך שהוא נטל על בתו, אך איירין מבקשת את הגנת האל עליהם והשניים עוזבים, מלווים בשומרים.

 חלק שלישי: מוות 
למרגלות הר אמו, איירין ובליסריו נתקלים בצבא הפולשים החדשים, האלאנים והבולגרים, ומגלים כי מצביאם הוא אלמירו, בדרכו לנקמה בשל גיבורו. כשהוא מופיע, אלמירו רוצה לחבק אותו שוב, אך בליסריו דוחה אותו, מאשים אותו בבגידה בו ובמולדתו וחושף בפניו את מוצאו היווני: מהעימות הזה, איירין נדהמת, כשהיא מגלה שאלמירו נמצא על ידי ונדל על שפת ים, ומספרת לאביה שאמה סיפרה לה על חטאיו של פרוקלוס. צלב, שאותו ענד הילד אלסי סביב צווארו כמתנה מאמו, והפגיון של בליסריוס שבעזרתו היה פרוקלוס אמור להרוג אותו ושאלמירו עדיין נושא עמו, מאפשרים את הזיהוי: הצעיר הוא בנו של בליסריוס. שמחת האיחוד בין האב לבנו נקטעת על ידי הכנות המלחמה סביבם, אשר מזכירות לאלמירו/אלסי את שבועתו להפיל את ביזנטיון. בנדיבותו, אוטריו, מנהיג הברברים, מאפשר לאלכסיס להצטרף למשפחתו ויוצא עם הצבא לביזנטיון. בעיר הנצורה, יוסטיניאנוס מקבל את אנטונינה, אשר, נסערת בחרטה, מגלה לו את כל האמת על המזימה שרקמו היא ואוטרופיוס. הווידוי נקטע על ידי איירין, אשר מגלה לאמה שבנה לא מת ולקיסר שבליסריוס עודד את הכוחות היוונים שהצליחו להביס את מתקפת הפולשים. השמחה קצרת מועד, כאשר אלכסיס נכנס ומודיע שבליסריוס נפצע אנושות מחץ שנורה על ידי אויביו. הגיבור הגוסס מובא בפני הקיסר, אשר מבקש ממנו לשמור על שני ילדיו. אנטונינה ניגשת לבעלה כדי לבקש סליחה, אך בליסריו מת לפני שהיא מספיקה לומר משהו. האישה מביעה את כל כאבה, בעוד הקיסר והמקהלה מקללים אותה על שגרמה למותו של בליסריוס.

 מבנה מוזיקלי 
 סימפוניה

 חלק ראשון 
 מס' 1 - מקהלת פתיחה וקוואטינה איירין זר של זרי דפנה נצחיים - רוץ, ידידי... בואו נעוף לחוף (פזמון, איירין, יודורה)
 מס' 2 - קוואטינה אנטונינה אפילו הקבר נדחה בפניי (אנטונינה, אוטרופיוס)
 מס' 3 - צעידה הו אלוהי הצבאות (יוסטיניאנוס, מקהלה)
 מס' 4 - מקהלה ודואט בליסריו ואלמירו אינביטו בליסריו - כאשר צבוע בדם
 מס' 5 - סיום א' מה יהיה! - על ידי מי נבגדתי!... - חלמתי... בין אנשים... בַּרבָּרִי... -
 הרשע שפגע בטבע (פזמון, יוסטיניאן, אוטרופיוס, בליסריוס, אלאמירוס, איירין, אנטונינה)

 חלק שני 
 מס' 6 - פקודת המקהלה ואריה אלאמירו קיסר הייתה - בחדשות איומות כאלה (צ'ורוס, אלאמירו, איירין, יודורה)
 מס' 7 - דואט בליסריו ואיירין אם אני לא יכול לראות אותה

 חלק שלישי 
 מס' 8 - פזמון ושלישייה בליסאריו, איירין ואלמירו התפשטות נוראית - אם הבן מוחזק (בליסאריו, איירין, אלאמירו, אוטריו, פזמון)
 מס' 9 - אריה אחרונה אנטונינה מאז אותו יום, שהחף מפשע - הוא כבה, ושל סליחה (אנטונינה, מקהלה, יוסטיניאנוס, אירנה, אלמירו, בליסריו)

 לקריאה נוספת 
 ויליאם אשברוק, מהדורה ראשונה באנגלית : דוניצטי והאופרות שלו, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 1982, תרגום. זֶה. מאת לואיג'י דלה קרוצ'ה, דוניצטי. העבודות, הוצאת EDT, טורינו 1987, עמ'. 151–154, 315-316 - 
 shbrook, William (1982), Donizetti and His Operas. Cambridge University Press. 
 Ashbrook, William (1992). "Belisario", vol. 1, pp. 384–385, in The New Grove Dictionary of Opera, edited by Stanley Sadie. London: Macmillan. .
 Ashbrook, William; Hibberd, Sarah (2001). "Gaetano Donizetti", pp. 237 in The New Penguin Opera Guide, edited by Amanda Holden. New York: Penguin Putnam. .
 Commons, Jeremy (2013), Belisario: introductory essay in booklet accompanying the 2013 Opera Rara recording.
 Osborne, Charles (1994). The Bel Canto Operas of Rossini, Donizetti, and Bellini. Portland, Oregon: Amadeus Press .
 Smart, Mary Ann; Budden, Julian (2001). "Donizetti, (Domenico) Gaetano (Maria)" in Sadie 2001.
 Weinstock, Herbert (1963). Donizetti and the World of Opera in Italy, Paris, and Vienna in the First Half of the Nineteenth Century. New York: Pantheon Books. OCLC 601625.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:אופרות באיטלקית
קטגוריה:אופרות מאת גאטנו דוניצטי
קטגוריה:יצירה שנכתבה על הזמן העתיק