הזעת יתר

הזעת יתר הוא מצב רפואי בו אדם מפגין הזעה מופרזת, יותר מהנדרש לוויסות טמפרטורת הגוף . למרות שמדובר בעיקר בנטל פיזי, הזעת יתר עלולה לפגוע באיכות חייהם של האנשים הסובלים ממנה, ולעיתים קרובות להוביל לתוצאות פסיכולוגיות, פיזיות וחברתיות. הזעת יתר יכולה להוביל לקשיים בתחומים מקצועיים, כאשר למעלה מ-80% מהחולים חווים השפעות רגשיות בינוניות עד קשות כתוצאה מהמחלה.

עודף זיעה זה קורה גם אם האדם אינו עוסק במשימות הדורשות מאמץ פיסי, והוא אינו תלוי בחשיפה לחום. מקומות נפוצים להזעה יכולים לכלול את בית השחי, פנים, צוואר, גב, מפשעה, כפות רגליים וכפות הידיים. חוקרים מסוימים כינו זאת "המגבלה השקטה".

 סיווג 
ממוזער| סולם חזותי לכימות של הזעת יתר בכפות הידיים
הזעת יתר יכולה להיות כללית או מקומית לחלקים ספציפיים בגוף. כפות ידיים, כפות רגליים, בתי שחי, מפשעה ואזור הפנים הם בין האזורים הפעילים ביותר של הזעה עקב המספר הגבוה של בלוטות זיעה (בפרט בלוטות אקרין) באזורים אלה.

 גורמים 
הסיבה להזעת יתר ראשונית אינה ידועה. חרדה או התרגשות עלולות להחמיר את המצב. תלונה נפוצה של אנשים היא מצב של חרדה וחשש מההזעה, ואז ההזעה מוגברת בגלל אותה חרדה. גורמים נוספים יכולים להשפיע, כולל מאכלים ומשקאות מסוימים, ניקוטין, קפאין וריחות .

באופן דומה, להזעת יתר משנית (כללית) יש סיבות רבות, כולל סוגים מסוימים של סרטן, הפרעות במערכת האנדוקרינית, זיהומים ותרופות.
 היפרהידרוזיס מוגבלת חד-צדדית אידיופתית
 קשר מדווח עם:
 נבוס שלפוחית גומי כחול
 גידול גלמוס
 תסמונת POEMS
 תסמונת רגליים בוערות (גופאלן)
 רגל תעלה
 סיבתיות
 פכידרמופריוסטוזיס
 מיקסדמה פרה-טיביאלית
 הזעה על פי טעם הקשורה ל:
 דַלֶקֶת הַמוֹחַ
 סירינגומיאליה
 נוירופתיות סוכרתיות
 הרפס זוסטר (שלבקת חוגרת)
 דלקת הפרוטיטיס
 מורסות פרוטידיות
 סימפתקטומיה של בית החזה
 תסמונת אוריקולוטומפורלית או תסמונת פריי
 שונות
 הזעת דמעות (עקב גירעון סימפתטי פוסט-גנגליוני, נראה לעיתים קרובות בתסמונת רדר)
 תסמונת הרלקין
 היפרהידרוזיס רגשית

 טיפול 
אחת האפשרויות לטיפול בהזעת יתר בכפות הידיים היא שימוש במשחת אנטיהידרל (Antihydral), שמרשם לשם ייבוש מקומי. טיפולים מקומיים נוספים כוללים תכשירים המכילים פורמלדהיד ותכשירים אנטיכולינרגיתיים לשימוש מקומי. חומרים אלה מפחיתים את ההזעה על ידי פירוק הקרטין, ובתורו סתימת נקבוביות בלוטות הזיעה. יש להם השפעה קצרת טווח. פורמלדהיד מסווג כחומר שעלול להיות מסרטן בבני אדם. והשימוש בו כרוך גם בסיכון גבוה יותר לרגישות במגע, בעיקר כשמדובר בפורמלין.

כלורוהידרט אלומיניום משמש בדאודורנטים רגילים, אך לצורך טיפול בהזעת יתר יש להשתמש בתמיסות או ג’לים בעלי ריכוז גבוה בהרבה. תכשירים אלו יעילים במיוחד בטיפול בהזעת יתר בבית השחי. לרוב, שיפור מורגש לאחר שלושה עד חמישה ימים. תופעת הלוואי השכיחה ביותר היא גירוי מקומי בעור. במקרים חמורים של הזעת יתר בכפות הידיים או הרגליים (palmar/plantar hyperhidrosis), ייתכן שיפור עם שימוש באמצעים שמרניים כמו אנטי־פרספירנטים מבוססי אלומיניום בריכוז גבוה. קווים מנחים לטיפול בהזעת יתר ממליצים על טיפול מקומי (טופיקלי) כאופציה ראשונה. האגודה הבינלאומית להזעת יתר (International Hyperhidrosis Society) פרסמה הנחיות טיפול מבוססות ראיות להזעת יתר מוקדית וכללית.

תרופות מרשם אנטיכולינרגיות הניתנות לרוב דרך הפה, משמשות לעיתים בטיפול גם בהזעת יתר ממוקדת וגם בהזעה כללית. בין התרופות המצויות בשימוש: פרופנתלין (Propantheline), גליקופירוניום ברומיד (Glycopyrronium bromide / Glycopyrrolate), אוקסיבוטינין (Oxybutynin), מתנתלין (Methantheline), ובנזטרופין (Benztropine). עם זאת, השימוש בתרופות אלו מוגבל לעיתים בשל תופעות לוואי כגון: יובש בפה, אצירת שתן, עצירות והפרעות ראייה כגון מידריאזיס וציקלופגיה.

אצל אנשים שהזעת היתר שלהם מוחמרת במצבים מעוררי חרדה (כמו דיבור בפני קהל, הופעות, אירועים מיוחדים כמו חתונות וכו'), נטילת תרופה אנטיכולינרגית לפני האירוע עשויה לסייע בהפחתת ההזעה.

בשנת 2018, אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) את התרופה הטופיקלית Glycopyrronium tosylate לטיפול בהזעת יתר ראשונית בבית השחי.

במקרים של הזעת יתר פריפרית, ישנם אנשים שדיווחו על הקלה פשוטה לאחר שתיית מי קרח כתושים. שתיית מים קרים מסייעת לקרר את חום הגוף דרך זרם הדם אל הגפיים, ובכך להביא את טמפרטורת הגוף לרמה תקינה בתוך 10 עד 30 דקות.

 טיפולים רפואיים 
ניתן להשתמש בזריקות של רעלן הבוטולינום מסוג A כדי לחסום את השליטה העצבית של בלוטות הזיעה. ההשפעה יכולה להימשך בין 3 ל-9 חודשים, תלוי במקום ההזרקה. שימוש זה אושר על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA). נמצא כי משך ההשפעה המיטיבה בהזעת יתר ראשונית של כף היד עולה עם חזרת ההזרקות. זריקות בוטוקס נוטות להיות כואבות. נוסו אמצעים שונים כדי למזער את הכאב, אחד מהם הוא הנחת קרח.

הדבר הודגם לראשונה על ידי ח'לף בושארה ועמיתיו כשימוש הלא-שרירי הראשון ב-BTX-A בשנת 1993. מאז אושר BTX-A לטיפול בהזעת יתר חמורה בבית השחי (הזעה מוגזמת בבית השחי מסיבה לא ידועה), שלא ניתן לטפל בה באמצעות תרופות מקומיות. [ מתי? ]

miraDry, מכשיר מבוסס גלי מיקרו, נוסה לטיפול בהזעת יתר בבית השחי ונראה כי הוא מבטיח. עם מכשיר זה, קיימות תופעות לוואי נדירות אך חמורות המדווחות בספרות, כגון שיתוק של הגפיים העליונות ומקלעת הזרוע. 

יונטופורזה של מי ברז כטיפול בהזעת יתר של כף היד והכף תוארה במקור בשנות ה-50. מחקרים הראו תוצאות חיוביות ובטיחות טובה עם יונטופורזה של מי ברז. ניסוי אחד מצא כי הוא הפחית הזעה בכ-80%.

 ניתוח 
אחת האפשרויות הכירורגיות לטיפול בהזעת יתר בבית השחי (Axillary hyperhidrosis) היא הסרה או השמדה של בלוטות הזיעה באזור. קיימות מספר שיטות לכך, בהן שאיבת בלוטות זיעה (Sweat gland suction), קיורטאז רטרודרמלי (גרידה תת־עורית), שאיבת שומן מבית השחי, או טיפולים בטכנולוגיית ואיזר (Vaser) ולייזר להפחתת בלוטות הזיעה (Laser Sweat Ablation). שאיבת בלוטות הזיעה מבוססת על התאמה של טכניקת שאיבת שומן (liposuction) לאזור הבלוטות.

אפשרות ניתוחית עיקרית נוספת היא ניתוח סימפתקטומיה אנדוסקופי של בית החזה (ETS), שבה חותכים, צורבים או מהדקים את הגנגליון הסימפתטי בבית החזה — חלק משרשרת העצבים הסימפתטית שעוברת לאורך עמוד השדרה. מהדק (Clamp) נועד לאפשר הפיכה של ההליך, אם יידרש.דיווחים מצביעים על שיעורי שביעות רצון של מעל ל־80%, עם שיעורים גבוהים אף יותר בילדים. ההליך מביא להקלה בהזעת יתר בכפות הידיים בכ־85%–95% מהמטופלים.

טיפול ב-ETS עשוי לסייע בטיפול בהזעת יתר בבית השחי, סומק בפנים והזעת יתר בפנים, אך שיעורי הכישלון בקרב אנשים הסובלים מסומק בפנים ו/או הזעת יתר בפנים גבוהים יותר, והסיכוי לתופעות לוואי לא רצויות גבוה יותר.

תופעות הלוואי של ETS תוארו כנעות בין קלות להרסניות. הזעה מפצה (Compensatory sweating) — כלומר, הופעת הזעת יתר באזורים אחרים בגוף שבהם לא הייתה קודם. בעיה זו מופיעה ב־20%–80% מהמטופלים. מרבית האנשים מגדירים את ההזעה המפצה כסבילה, אולם בין 1% ל־51% טוענים כי איכות חייהם ירדה בעקבותיה.

הזעה כללית בתגובה לחום עלולה אף לעלות לאחר ביצוע סימפתקטומיה. לעיתים, בעיית ההזעה המקורית חוזרת, כתוצאה מהתחדשות עצבית — לעיתים כבר תוך שישה חודשים מההליך.

תופעות לוואי אפשריות נוספות כוללות תסמונת הורנר (כ-1%), הזעת יתר בזמן אכילה (פחות מ-25%) ויובש מוגזם של כפות הידיים. במקרים מסוימים דווח גם על פגיעה בעצבים סימפתטיים בלב, תוצאה העלולה לגרום לירידה של כ־10% בדופק בזמן מנוחה ופעילות גופנית כאחד, דבר הפוגע ביכולת הסבולת של המטופל.

הליך נוסף הוא סימפתקטומיה מלעורית (Percutaneous sympathectomy), שהיא פעולה זעיר־פולשנית הדומה לשיטת הבוטוקס, ובה מוזרקפנול לעצב לצורך חסימתו. מדובר בהליך זמני, אך ברוב המקרים הוא מקל על הסימפטומים. רופאים מסוימים ממליצים לנסות שיטה זו לפני ביצוע סימפתקטומיה ניתוחית, אשר תוצאותיה לרוב אינן הפיכות.

הזעת יתר עלולה לגרום להשלכות פיזיולוגיות כגון ידיים קרות ולחות, התייבשות, וזיהומי עור משניים הנגרמים בשל ריכוך יתר (מאצרציה) של העור. נוסף על כך, להזעת יתר עשויות להיות השלכות רגשיות חמורות הפוגעות באורח החיים האישי של הלוקים בה.[49]

אאנשים הסובלים מהזעת יתר נוטים לרמות מוגברות של מתח נפשי ולשיעורים גבוהים יותר של דיכאון בהשוואה לאוכלוסייה הכללית.

הזעת יתר ממוקדת, ובייחוד הזעת יתר בכפות הידיים, מפריעה לפעילויות שגרתיות רבות, כגון אחיזה יציבה של חפצים. רבים מהסובלים נמנעים ממגע פיזי עם אחרים, למשל לחיצות ידיים. הזעה בבית השחי גורמת לאנשים לנסות ולהסתיר כתמי זיעה, מה שעלול להגביל את תנועתיות הידיים ואף להשפיע על היציבה. במקרים חמורים, יש צורך להחליף חולצות מספר פעמים ביום, וכן להתרחץ לעיתים תכופות כדי להפחית ריח גוף ולטפל בתסמינים מיקרוביאליים כגון אקנה, קשקשת או פטרת כף הרגל. לעיתים, החרדה הנגרמת ממודעות עצמית להזעה מחמירה את ההזעה עצמה. הזעת יתר בכפות הרגליים מקשה על נעילת נעליים פתוחות או נעלי סירה, בשל החלקת כף הרגל בתוך הנעל כתוצאה מהזיעה.

סוגי עיסוקים מסוימים עלולים להוות אתגר עבור הסובלים מהזעת יתר. למשל, עבודות הדורשות שימוש בסכין עלולות להיות מסוכנות במקרים של הזעה מוגזמת בכפות הידיים. הסיכון להתייבשות עשוי להגביל את היכולת לתפקד בתנאים של חום קיצוני, במיוחד באקלים לח. גם נגינה בכלי נגינה עלולה להיות לא נוחה ואף בעייתית עקב הזעת ידיים.[

 שכיחות ומקור 
בשנת 2006, חוקרים מאוניברסיטת סאגה ביפן דיווחו כי הזעת יתר בכפות הידיים קשורה למוקד הגן 14q11.2–q13.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:כירורגיית לב-חזה: פעולות
קטגוריה:הפרעות בטפולות העור
קטגוריה:זיעה