מוכרת ההרינג עם ילד

מוכרת ההרינג עם ילד (בהולנדית: Haringverkoopster met jongen) הוא ציור שמן על לוח מעשה ידי הצייר ההולנדי חריט דאו, שנוצר ככל הנראה בשנת 1664. היצירה משתייכת לז'אנר ציורי הסצנות היומיומיות של דאו ונחשבת לאחת מן המורכבות והמתוחכמות שביניהן.

תיאור היצירה
במרכז היצירה מתוארים אישה מבוגרת וילד צעיר בתוך מסגרת אבן קמורה, כשהם משוחחים על דג הרינג המוחזק בידה של האישה. הילד לובש כובע לבד כחול, מעיל חום מעל וסט אדום וחולצה לבנה, לבוש המזהה אותו כדייג צעיר שהביא את הדגים לאישה כדי שתמכור אותם. האישה לובשת מקטורן אדום, סינר כחול, צווארון מקומט וכיסוי ראש לבן – תלבושת האופיינית לנשים מבוגרות מהמעמד העירוני המופיעות ביצירותיו של דאו. הבעת פניה התקיפה מרמזת על הסטריאוטיפ הרווח של מוכרות הדגים כנשים גסות. הציור עשוי להתכתב עם הביטוי בן התקופה "לתת הרינג" - ביטוי שמשמעו לבייש מישהו באמצעות אמירה עוקצנית. הניגוד בין הדמויות מאפשר לדאו להציג את ההבדלים בין עור מקומט של זקנה לבין פניו החלקות של הנער.

מרחב וקומפוזיציה
אדן החלון הרחב שעליו מונחים פריטים שונים - ראש כרוב, גזרים, בצלים ובד מרופט - מדגים את יכולתו של דאו לתאר מרקמים, השתקפויות וחומרים באשליה ריאליסטית. התאורה החזקה הנשפכת מהפינה העליונה משמאל יוצרת צללים דרמטיים המגבירים את התחושה המוחשית של האובייקטים. קיר האבן שמתחת לאדן כולל סדקים מצוירים בקפידה ועליו מופיעה חתימתו הבולטת של דאו, המעוצבת כאילו חקוקה באבן. בעוד הדמויות בקדמת הציור מתוארות בפירוט רב, הנשים ברקע מצוירות באופן מעומעם יותר, ותנועת גופן בלבד רומזת על עסקה נפרדת. צילום רנטגן של היצירה גילה כי דאו ערך שינויים קטנים במיקומן של דמויות אלו במהלך עבודתו.

הקשר צורני ואמנותי
הקומפוזיציה הנשענת על חלון קמור שאוב מהאיורים שבספר המקצועות הגרמני משנת 1568 מאת יוסט אמן . דאו יישם פורמט זה לראשונה ביצירה "חנות המכולת" משנת 1647 הנמצאת בלובר, והיא נחשבת לסצנה הראשונה של חנות באמנות ההולנדית של המאה ה־17. אף שנוצרו בהפרש של שני עשורים, שתי היצירות חולקות פריטים דומים, כגון פרגים, נתחי בשר, נרות, סלים עם ביצים, מאזניים, כלי בדיל וקנקנים. עם זאת, "מוכרת ההרינג עם ילד" מציגה הבנה בוגרת יותר של עומק מרחבי, עם דמויות אחוריות המוטמעות בעומק הסצנה.
250px|ממוזער|שמאל|חריט דאו, "חנות העופות", סביבות 1665–1670, הגלריה הלאומית, לונדון הציור נחשב ליצירה קרובה בסגנונה ובקומפוזיציה ל"מוכרת ההרינג עם ילד", ובשתיהן עשה דאו שימוש בחלון קמור, תאורה דרמטית וטבע דומם עשיר כאמצעים להעצמת האשליה הריאליסטית.
200px|ממוזער|ימין|חריט דאו, "מוכרת ההרינג", סביבות 1650–1655, מוזיאון פושקין, מוסקבה גרסה מוקדמת לנושא מוכרת ההרינג, המציגה רק את הילד והאישה כשהם צמודים זה לזה בחלון. בניגוד ליצירה המאוחרת "מוכרת ההרינג עם ילד", כאן הילד נראה כלקוח, והאישה מושיטה את הדג כמצפה לתשלום.
הקשר חברתי והיסטורי
הציור משקף מציאות מדומיינת יותר מאשר ריאליסטית. חנויות במאה ה־17 היו לרוב מתמחות במוצר אחד, בשונה מהמגוון הרחב המוצג כאן. נשים מהמעמד הבינוני ניהלו חנויות מסוג זה, שכן לא נדרשה לכך הכשרה מקצועית, וניתן היה להצטרף לגילדת בעלי החנויות עם הון ראשוני קטן בלבד. ייתכן שדאו ביקש לצרף בציורו בין המסורת העתיקה של מכירה מהחלון לבין צורת החנות החדשה שהתפתחה באותה תקופה.

תולדות היצירה
האזכור הראשון הידוע של היצירה מופיע בקטלוג בכתב יד של ארמון החורף בסנקט פטרבורג (1773–1785), שם תוארה כיצירה משנת 1664. לפי הקטלוג, הציור היה באוספו של הרוזן פון בריהל, אשר רכש אותו מהנסיך הבוחר של בוואריה, והוא נחרט על ידי האמן פייר אטיין מואה בפריז. כיום, אף שאין חתימה מתוארכת על הציור, סגנונו דומה ביותר ליצירה אחרת של דאו – "חנות העופות" - משנות ה־60 של המאה ה־17.

גרסאות נוספות
נושא מוכרת ההרינג מופיע בשתי יצירות נוספות של דאו. גרסה מוקדמת משנות 1650–1655, המצויה במוזיאון פושקין, מציגה את האישה והילד צמודים זה לזה בחלון, כשברשותם רק דלי עם דגים ובצלים. גרסה מאוחרת משנות 1670–1675, באוסף הארמיטאז', מוסיפה דמות של כלב נובח ומציגה את הילד בשעת התשלום עבור ההרינג. אף שאין מדובר בסדרה מוצהרת, שלוש הגרסאות מתארות שלושה רגעים – הבאה, בחירה ותשלום – ושלושה שלבים בקריירה האמנותית של דאו.

השפעה והפצה
הקומפוזיציה באוסף ליידן נחשבת לפופולרית במיוחד. ידועות לפחות 23 גרסאות והעתקים שלה, חלקם הפוכים, כנראה על בסיס התחריט שביצע מואה באמצע המאה ה־18.

היסטוריית בעלות
הציור "מוכרת ההרינג עם ילד" היה ככל הנראה בבעלותו של מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה, עד שנת 1726. עד שנת 1750 נרכש על ידי הרוזן היינריך פון בריהל, קנצלר סקסוניה, ובהמשך עבר לאוספה של יקתרינה הגדולה, קיסרית רוסיה, עד שנת 1769. הציור הוענק במתנה לרוזן גריגורי אורלוב, ולאחר מכן עבר בירושה לנכדו הרוזן ולדימיר פטרוביץ' אורלוב-דוידוב, ומשם לבנו הרוזן אנטולי ולדימירוביץ' אורלוב-דוידוב, אשר החזיק בו בסנקט פטרבורג עד מותו בשנת 1905. בהמשך הגיע הציור לידי הנרי בלאנק מניוארק, שהיה בעליו עד שנות ה־40 של המאה ה־20. בשנת 1952 נרכש על ידי סידני ואן דן ברך מוואסנאר, ובהמשך עבר לידי צ'ארלס נאפר מלונדון. בשנת 1961 נמכר על ידי גלריית Duits & Co לנרכש פרטי בשם רוברט אדגר. הציור נותר באוספו הפרטי באנגליה, ובשנת 2005 הוצע למכירה פומבית בבית המכירות כריסטי'ס כלוט מספר 93 (כיצירה של חסידו של דאו), אך הוסר. הוא הוצע שוב למכירה בשנת 2006 כלוט מספר 7, ונרכש אז על ידי ג'וני ואן הפטן מלונדון.

הערות שוליים

קטגוריה:ציורי מזון ומשקאות
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים באוסף ליידן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ציורי ז'אנר
קטגוריה:חריט דאו: ציורים