פנאא

פנאא (בערבית: فناء, שורש: ف-ن-ي משמעות: אבד, כלה, נכחד;מילון ערבי עברי, ד. איילון פ. שנער, הוצאת מאגנס, 1972, עמ' 277  בפרסית: فنا; בטורקית: Fena) הוא מושג בסופיות שמשמעותו העלמה או ביטול של האני. במושג זה השתמשו מיסטיקנים פרסיים וטורקיים ידועים כמו ג'לאל-דין רומי, במשמעות של "למות לפני שאתה מת". המושג פנאא מושתת על הכתוב בקוראן הקוראן, בתרגום אורי רובין, 2005, אוניברסיטת ת"א אך קיימות גישות שונות להסברת המושג פנאא.

 גישות להסברת המושג פנאא 
הגישות העיקריות להסברת המושג פנאא:

 ביטול האני והתמסרות לאללה 
הגישה הרווחת ביותר רואה בפנאא מצב של חיסול מוחלט של האגו האנושי, (הרצון, התשוקות ותחושת העצמי) בפני אלוהים, עד שהסופי אינו חש יותר בקיומו, אלא רק בקיום אללה והוא מתמסר אליו לחלוטין. בשלב הבא, הבקאא הסופי נמצא בעולם, אך לא כעצמו אלא ככלי בידיו של אללה. את הגישה הזו פיתח ג'לאל א-דין רומי והוא כתב עליה רבות בספרו .

כמו:

המונח חיים אינו מתייחס לחיים הפיזיים, אלא לחיים רוחניים, כלומר השגת קרבה לאלוהים. גם הביטוי "מוּת לפני שתמות" לא קורא למוות פיזי, אלא למוֹת האגו, ויתור על הזהות האגוצנטרית, והתמסרות מוחלטת לרצון האלוהי. אדריס הוא נביא המוזכר בקוראן (מזוהה עם חנוך המקראי) שהועלה לשמיים בעודו בחיים ונחשב לסמל של עלייה רוחנית והשגת דרג קדושה.

 אחדות עם האל 
גישה מיסטית רדיקלית שהובעה על ידי אל-חוסיין בן מנסור אל-ח'אלאג שהפנאא אינה רק היפרדות מהאגו, אלא הגעה להכרה של אחדות מוחלטת בין אללה, הבריאה והעצמי האינדיבידואלי (הגעה למצב .

גישה זו נחשבה מסוכנת על ידי חכמי האסלאם כי היא עלולה להתפרש כאילו אדם יכול להתאחד עם אללה ולהיות, כביכול, חלק מממנו. הרעיון של "אנא אל-חק!"- אני הוא האמת! מסיבה זו הוצא אל-ח'לאג' להורג.

 הכרה ברצונו של אללה וזכירתו בלבד 
גישה הטוענת שפנאא הוא מצב של שִכחת כל מה שאיננו אללה והישארות רק עם זכירתו. מצב של הבטלות מוחלטת של המאמין בפני האל. (אך אין מדובר על הגעה לרמה גבוהה יותר של "אחדות", או אף ראיית האל).

 התגלות האל 
סופיים כמו אל-ג'וניד אל-בגדדי, אל-ע'זאלי ו טענו כי המטרה העליונה של הסופיות היא "ראיית אללה" (مُشَاهَدَة, מוּשהאדה)

 ראו גם 
 סופיות

 הערות שוליים 

קטגוריה:מיסטיקה
קטגוריה:סופיות