דיוקן של גבר בפרופיל

דיוקן של גבר בפרופיל (לשעבר: דיוקן של יהודי בפרופיל) הוא ציור שמן על לוח, המיוחס לחוברט פלינק, ומתוארך לסביבות שנת 1637. היצירה שייכת לאוסף ליידן ומוצגת כיום במוזיאון הארט באמסטרדם. זהות הדמות המופיעה בציור אינה ידועה, אך היא נקשרת מבחינה סגנונית ואיקונוגרפית לדיוקנאות של ישו שצוירו בסדנת רמברנדט באותה תקופה. שם היצירה שונה בשלב מסוים מ"דיוקן של יהודי בפרופיל" ל"דיוקן של גבר בפרופיל", אך הסיבה לשינוי זה אינה ידועה. הכותרת המקורית שיקפה ככל הנראה את ההנחה ההיסטורית כי הדמות המצוירת שימשה כמודל יהודי לדיוקן ישו. תפיסה זו נסמכת, בין היתר, על עדויות בנות התקופה, ובהן דבריו של המשורר ההולנדי יאן פוס, שהתייחס לציור של פלינק והסביר בטון סרקסטי ואנטישמי כי ישו צויר בפה סגור "משום שהמודל היה יהודי".

תיאור היצירה
היצירה מתארת דיוקן של גבר צעיר מזוקן, היושב כשפניו פונות שמאלה בפרופיל חד ומודגש. אף על פי שהראש מוצג מן הצד, ניתן להבחין ברמז קל לפנייה אל עבר הצופה, באמצעות קצה הגבה הימנית ורמז לעפעף הימני, דבר המצביע על סיבוב קל של הראש לכיוון קדמת התמונה. שערו של המודל מתולתל, מגיע עד הכתפיים, ומסגרתו מדגישה את מתאר פניו.
פלג גופו של האיש עטוף בבגד חום המתמזג כמעט לחלוטין עם רקע הציור, ובכך מושך את עין הצופה להתמקד בפניו של המודל. הפנים מוארות באור רך המגיע מהפינה השמאלית העליונה של הקומפוזיציה. אור זה מבליט את קווי המתאר של הפנים ואת תווי ההבעה, אשר משדרים שקט, איפוק והתרכזות פנימית. הבעת הפנים – עיניים חצי־עצומות, פה סגור ומבט בלתי ממוקד – יוצרת רושם של עיסוק פנימי ומחשבה מופנמת.
מאפייניו החזותיים של האיש – שיער כהה בצבע אגוז בשל, זקן קצר אך מלא, גבות מקושתות בעדינות, ועור פנים בהיר עם גוון ורדרד בלחיים – תואמים את תיאור דמותו של ישו כפי שנמסר במכתב לנטולוס, תיאור אשר צוטט בכתביו של סמואל ואן הוחסטראטן ב־1678. תיאור זה כלל, בין היתר, שיער מפוצל במרכז הראש בסגנון הנזירים, גולש ישר עד האוזניים ואז מתעגל למטה, לחיים סמוקות, מצח חלק, זקן מלא המחולק במרכז, ומבט פשוט אך מלא הדר. תיאור כזה תואם את חזותו של האיש המופיע ביצירה, הן בצורת פניו והן באופיו המאופק של המבע.
הקומפוזיציה מבוססת על עקרונות של קונטרסט עדין בין אור וצל (קיארוסקורו), כפי שניכר באור הממוקד המאיר את פני הדמות לעומת הבגד והרקע הכהים. תיאור הפנים שקט ומעודן, ונעשה תוך מודלינג רך של קווי המתאר וגווני העור. המרקם החלק של הפנים, משחקי האור המדויקים, וההתמקדות במבט מהורהר ולא במבע רגשי בולט, יוצרים רושם של חיקוי נאמן מן החיים, תוך שמירה על אופי איקוני של הדמות.

השוואה לדיוקנאות ראשו של ישו מסדנת רמברנדט
הציור מתקשר מבחינה איקונוגרפית לקבוצת דיוקנאות של ישו, שנוצרו בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה־17 על ידי רמברנדט ותלמידיו. בקבוצה זו נכללות כתריסר עבודות המציגות את ראשו של ישו במחצית גוף, אשר מאופיינות בביצוע רך ומכחולי, בהבעות פנים מופנמות ובזוויות ראש משתנות. יצירות אלו סימנו מפנה מהמסורת האיקונית הקודמת, וביקשו להחיות את דמותו של ישו על פי תיאור עכשווי. מקור ההשראה היה "מכתב לנטולוס", שנחשב באותה תקופה לתיאור אותנטי של מראה פני ישו, ותיאר שיער בצבע אגוז בשל, זקן קצר, לחיים סמוקות ומבט פשוט אך מלא הדר. ההיסטוריון לויד דה ויט הסביר כי רמברנדט ותלמידיו שאפו לייצג את ישו באופן ריאליסטי, והסתמכו על דגמים חיים. עדות לכך מצויה ברישום רכושו של רמברנדט משנת 1656, שבו נזכרות שלוש יצירות המתארות את ישו, ובהן אחת "מן החיים". כמו כן, המשורר יאן פוס תיאר בציניות אנטישמית את השימוש במודלים יהודיים לדיוקנאות של ישו, והסביר כי הדמות צוירה עם פה סגור "משום שהמודל היה יהודי".

הציור שונה מכל שאר העבודות בקבוצה זו בפרט מהותי אחד: הוא היחיד המציג את ראשו של ישו בפרופיל מלא. כל שאר הדיוקנאות נעשו בזווית חזיתית או חצי־חזיתית, בעוד כאן נבחרה תנוחה חריגה וייחודית. הפרופיל המלא מעניק לדמות מראה פורמלי ואיקוני יותר, ומבדיל אותה חזותית מהשאר.

הקשר לאיקונוגרפיה מוקדמת
תנוחת הפרופיל ביצירה מזכירה תחריט שפורסם בשנת 1512 מאת האנס בורגמאייר, אשר לווה אף הוא ב"מכתב לנטולוס". בתחריט זה מופיעה דמותו של ישו בפרופיל בתוך עיגול, המזכיר מטבעות או מדליות של שליטים מימי קדם ומהרנסאנס. הבחירה בהצגת פרופיל מלא ביצירה הנוכחית עשויה אפוא לרמז על זיקה למוסכמות חזותיות של סמכות, קדושה או דיוקן ייצוגי.
250px|ממוזער|שמאל|קינת ישו, ציור מאת חוברט פלינק
250px|ממוזער|ימין|יצחק מברך את יעקב

השוואה לסגנונו וליצירותיו של חוברט פלינק
אופן הביצוע של הציור תואם את סגנונו של חוברט פלינק בשלהי שנות השלושים של המאה ה-17, תקופה שבה פעל בסדנתו של הנדריק איילנבורח תחת השפעתו הישירה של רמברנדט. בשנים אלו החל פלינק להתרחק מהסגנון של מורו הראשון, למברט יקובסז, ולאמץ את הפלטה המושתקת, משחקי האור והצל המודגשים, וההתבוננות הרגשית שהיו מזוהים עם רמברנדט. מאפיינים אלה ניכרים בציור הנוכחי וקרובים במיוחד לאלה המופיעים ביצירתו של פלינק קינת ישו, משנת 1637, השמורה בטוקיו. בשתי היצירות ניכרים גוני עור ורדרדים, נקודות אור לבנות מודגשות ועיניים כהות ובולטות.

הציור קרוב גם ליצירתו יצחק מברך את יעקב, המתוארכת לסביבות 1635, ובפרט לנטייתו של פלינק בשנים אלה להציג דמויות בפרופיל. מאפיין חוזר בעבודותיו מתקופה זו הוא פס של שיער כהה הנופל בצדה הרחוק של הפנים ומובלט באופן מעט מלאכותי, כדי להדגיש את קו המתאר הבהיר של הראש. נראה כי פלינק אימץ אמצעי זה מציוריו המוקדמים של רמברנדט, אך נטש אותו בהמשך הקריירה, עם התקדמותו ביכולת לתאר את ראש האדם בזוויות תאורה מגוונות. על רקע זה ייתכן שהציור הנוכחי שימש כתרגיל ישיר או לימוד לקראת קומפוזיציה רחבה יותר, הנושאת תוכן מהברית החדשה.

 הערות שוליים 

קטגוריה:דיוקנאות גברים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ציורים באוסף ליידן