נערה בחלון (לואי-לאופולד בואיי)

נערה בחלון הוא ציור בצבעי שמן על בד מאת האמן הצרפתי לואי-לאופולד בואיי (Louis-Léopold Boilly), שצויר ככל הנראה בשנת 1799. היצירה שמורה באוסף הקבוע של גלריה הלאומית בלונדון.

הציור מדמה תחריט מונוכרומטי, ככל הנראה מסוג מֵזוֹטִינְט, ונחשב לתרגיל באשליה ציורית, שבמסגרתו מציג בואיי כיצד ניתן לחקות מראה של הדפס באמצעות ציור שמן. אף שבואיי נודע ביכולתו באמנות האשליה (טרומפ-לויל), ביצירה זו הוא נמנע במכוון מהוספת סימנים מסורתיים של זיוף, כגון קצה נייר מקופל או קימוט, ובחר להתמקד בהפגנת יכולתו הטכנית ובחקר מושגי הצפייה, הדיוק החזותי והיחסים בין מדיום לדימוי. הציור הוצג לראשונה בסלון של פריז בשנת 1799 וזכה לשבחים על נאמנותו לחיים – ביטוי שהתפרש באותה תקופה גם כשבח ליכולתו של בואיי לגרום לציור שמן להיראות כהדפס נייר.

תיאור היצירה
במרכז התמונה נראית נערה לבושה בשמלה לבנה מעודנת וחובשת כובע, היושבת על אדן חלון עשוי אבן. מאחוריה תלויים על הקיר שלושה אובייקטים: ציפור בתוך כלוב, צמח ירוק וצרור גזרים. על אדן החלון מונחים קערת זכוכית ובה שני דגי זהב, בקבוקון סגור המכיל נוזל כהה, וטלסקופ מתכת מבהיק. הנערה מחזיקה בעדשה מגדילה בידה הימנית, ולשמאלה, ילד מוסתר למחצה בצללים מתבונן דרך טלסקופ נוסף. מתחת לאדן מופיע כרכוב אבן מעוטר בסצנה מגולפת, שחלקו מוסתר בבד הנשפך מתוך פנים החדר.

הקומפוזיציה כולה מבוצעת כמעט לחלוטין בגוני שחור, אפור ולבן בלבד, ומטרתה לחקות את מראהו של הדפס מונוכרומטי מסוג מֵזוֹטִינְט – טכניקת הדפס נטולת קווים גלויים, המאפשרת יצירת מעברים עדינים של אור וצל. בואיי מעצים את אפקט האשליה על ידי ציור מסגרת מדומה מסביב לדימוי, בגוון כחול־אפור, שעליה חתימתו. מסגרת זו אינה המשכה של קיר החלון בציור, אלא תוספת צבעונית נפרדת, שנועדה לדמות הרכבה על לוח או בתוך שולי תחריט.

פרשנות
נערה בחלון הוא תרגיל מתוחכם באשליה ציורית. בואיי נמנע במכוון מהוספת מאפייני אשליה שגרתיים, ובמקום זאת ביקש לחקות בעזרת צבעי שמן את המראה של הדפס נייר. היעדרם של קווים גלויים מעיד כי מדובר בחיקוי של מֵזוֹטִינְט, תחריט שבו מושגת דרמת אור וצל באמצעות הבדלי צפיפות הטון, ולא באמצעות חריטה בקו. בואיי אף צייר סביב הדימוי מסגרת בגוון כחול־אפור, הכוללת את חתימתו, כדי להשלים את אפקט החיקוי. העניין המרכזי בציור אינו רק בתיאור האובייקטים, אלא באשליה של מדיום - ציור שמן שנראה כתחריט נייר. כאשר הוצג הציור בסלון של שנת 1799, זכה לשבחים כ"נאמן להפליא לחיים", ביטוי אשר בתקופתו התייחס לא רק לדיוק בתיאור המציאות, אלא גם לאמינות האשליה החזותית של מדיום אחר.

באתר Life Takes Lemons מתפרשת הסצנה ככזו החושפת מתח בין תמימות לבין התעוררות מינית או מוסרית. הילדים בציור - נערה ונער - מתבוננים דרך משקפת בסצנה מוסתרת מעין הצופה, שנרמזת כמגונה או בלתי ראויה. שאלת ההתבוננות מועלית בהקשר לאובדן התמימות או כתגובה לשעמום יומיומי. תבליט האבן שמתחת לאדן החלון כולל תיאור של עלמה מתמוטטת למחצה בזרועות גבר גס, מוקפת בדמויות נוספות - בהן אחת המופיעה כמצטרפת חדשה. הפרשנות מדגישה את הניגוד שבין חזותה הטהורה של הנערה לבין התוכן הנחשף בפניה.

סמליות
השימוש באמצעים אופטיים בציור – טלסקופים ועדשה מגדילה – מבטא את עיסוקו של בואיי באופטיקה ומדגיש את פעולת ההתבוננות. הדמויות עצמן מתבוננות באובייקט חיצוני שאינו גלוי לצופה, והדימויים החזותיים מזמינים את הצופה להרהר בשאלה מהו הדבר שהוא רואה, והאם ניתן להאמין לו. הציור כולו בנוי על רעיון של ראייה מתווכת: לא רק דרך אמצעים אופטיים, אלא גם באמצעות מדיום שמן המתחזה להדפס. לפי פרשנות באתר kultura.art, חוויית הצפייה בציור כרוכה גם בהתבוננות בעצם האשליה – ציור שנראה כנייר, אור שנראה כצל, ודמויות שחושפות את פעולת הראייה עצמה.

על-פי המאמר באתר Life Takes Lemons, רומזת הסצנה המגולפת בתבליט האבן שמתחת לאדן החלון, לתוכן הסמוי מעין הצופה אך גלוי לדמויות שבציור. בהקשר זה, הדיסוננס בין חזותה המעודנת והבהירה של הנערה לבין הדימוי המגולף עשוי לשקף מתח בין מראה לתוכן, בין תמימות לחשיפה לעולם הבוגר, ובין צפייה פאסיבית לידיעה מודעת.

השוואה ליצירות אחרות

הציור "נערה בחלון" ממשיך מסורת ציורית שהתפתחה ב (Fijnschilder) שפעלו בהולנד במאה ה־17, ובמיוחד ביצירתם של חריט דאו וקספר נטשר. אמנים אלה נודעו בטכניקת ציור חלקה ומוקפדת, בשימוש במסגרת אדריכלית ובשילוב תבליטי אבן מגולפים מתחת לאדן החלון. דוגמה בולטת לכך היא ציורו של דאו "נערה בחלון"(בערך 1655), שבו נראית אישה צעירה נשענת על אדן אבן, מציצה החוצה מתוך חלל מוצל, כשמתחת לאדן החלון שובץ תבליט מגולף – מבנה קומפוזיציוני החוזר גם ביצירתו של בואיי.

בדומה לדאו, גם נטשר הרבה לשלב באדן החלון תבליטים ולבנות סצנות שבהן דמות מופיעה במסגרת חצי־ארכיטקטונית, תוך הדגשה של הבדל בין הפנים לחוץ ושל מעשה ההתבוננות. עם זאת, בואיי שונה מקודמיו ההולנדים בכך שהוא מנצל את הקומפוזיציה לא רק לתיאור יומיומי של דמות, אלא כאמצעי להפגנת אשליה ציורית: ציור שמן שמתחפש להדפס. השוואות היסטוריות, כפי שמצוין באתר הגלריה הלאומית בלונדון, קשרו בין בואיי לבין דאו בשל רמת הגימור הגבוהה, תשומת הלב לפרטים, ושימוש באשליה של חומר ומרקם.

הערות שוליים

קטגוריה:ציורים מהמאה ה-18
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:הגלריה הלאומית (לונדון)