למידה בסביבה חוץ-כיתתית

למידה בסביבה חוץ-כיתתית (בתוך בית הספר או מחוץ לשטח בית הספר) היא גישה חינוכית שמיושמת לעיתים קרובות בטבע, בחצר בית הספר, בקהילה או באתרי תרבות. סביבה זו מזמנת תהליך למידה טבעי מתוך התנסות ישירה של הלומדים עם אובייקט או תופעה. מחקרים רבים בנושא, מדגישים את יתרונותיה של גישה זו התורמת להתפתחות קוגניטיבית, התפתחות פיזית, התפתחות רגשית והתפתחות חברתית של התלמידים. כמו כן, היא מקנה חוויה רב חושית שלא יכולה להתקיים בכיתה.

 רקע 
הלמידה יכולה להתבצע במסגרת שיעורים מובנים, פרויקטים של חקר, סיורים לימודיים או פעילויות אינטראקטיביות, בהתאם למטרות הפדגוגיות ולתחום הדעת.

המקומות בהם מתקיימת למידה חוץ-כיתתית הם רבגוניים וכוללים את חצר בית הספר, אזור הסמוך לבית הספר (רחובות השכונה) או אזורים הרחוקים מבית הספר (ביישוב ומחוצה לו). סוגי הסביבה הם מגוונים: שטח טבעי (שדה, חוף) או מתחם מיושב (מפעלים, מוסדות ציבור), מקום פתוח (גבעת כורכר) או מתחם סגור (גלריה, מוזיאון, הכנסת). היציאה ללמידה מחוץ לכיתה עשויה להיות חד-פעמית כמו ביקור בודד באתר מורשת או יציאה מתמשכת לדוגמה, אימוץ אתר היסטורי. היא עשויה לכלול מרכיבים מתוכננים כמו מדידת טמפרטורת המים או מרכיבים מזדמנים כגון צילום אמנותי של ציפורים נודדות. היציאה ללמידה מחוץ לכיתה יכולה לכלול גם מרכיבים מחייבים (כל תלמיד החוקר מושג כלשהו או נושא כלשהו) ואחרים הנתונים לבחירה (דרך החקר ואיסוף המידע). למידה מהסוג הזה נחרטת יותר בזיכרון התלמיד והידע שנרכש בצורה זו הוא חזק יותר. צורת הלמידה החוץ-כיתתית מספקת גם עניין ומוטיבציה ללימוד עצמו.

 היבט היסטורי 
למידה חוץ-כיתתית קיימת מאות שנים, ושורשיה נעוצים בפילוסופיות חינוכיות כמו זו של ז'אן-ז'אק רוסו, שקבע כי למידה בטבע היא חלק בלתי נפרד מהתפתחות הילד.

החינוך ההומניסטי שהתפתח בהמאה ה-15, דגל ביחס אנושי ומתון יותר כלפי הילדים, תוך עידוד ונקיטת שיטות הוראה חופשיות יותר כמו משחק וטיול בטבע. שיטות הוראה אלו שירתו גם את רעיון "פיתוח הגוף" שהודגש על ידי חינוך זה. בסוף המאה ה-16, הופיע החינוך הריאליסטי ששורשיו הם בהתפתחות המדעית העצומה באותה תקופה, ומורים אימצו דרכי הוראה שהתבססו על תצפית ומחקר בדומה לשיטת המדענים והלמידה מחוץ לכיתה התאימה לגישה זו, למשל, באמצעות סיור בשדה פרחים או ביקור בבית המשפט. הפדגוגיה הטבעית, התפתחה עם תנועת ההשכלה של המאה ה-18 ופסלה את דרך השינון וההרצאה, וביקשה ללמד באופן מגרה ומעורר עניין. גם כאן שֵׁרֵת הטיול את צורכי ההוראה. במאה ה-19 התווסף ממד הבריאות לחינוך החוץ-כיתתי: השהייה באוויר הפתוח וקרני השמש נחשבו לגורמים מרפאים לילדים שגדלו בעיר התעשייתית. גישה זו הביאה להקמתם של "בתי ספר בחוץ", שהיו מיועדים בתחילה לילדים חולים, ובהמשך נפתחו גם לתלמידים בריאים. בתחילת המאה ה-20 עם התפרצות מגפת השחפת, בתי הספר בעיר ניו-יורק עברו ללמידה חוץ-כיתתית, שהתנהלה בהצלחה גם בתנאי חורף קשים.

 החינוך בארץ ישראל 
בראשיתו של החינוך העברי בארץ ישראל, שימשה הלמידה החוץ-כיתתית להשגת מספר מטרות: (1) המחשה של חומר הלימוד; (2) חינוך גופני; (3) "היגיינה נפשית".

יהושע מרגולין נחשב לאבי החינוך לטבע במסגרת החינוך העברי בארץ ישראל. הוא היה חלוץ ופורץ דרך בהוראת המדעים והסביבה, ופעל רבות גם בהכשרת מורים ומורות ואנשי חינוך לאהבת הטבע והוראת המדעים על-ידי היכרות בלתי אמצעית עם העולם שסביב. בשנת 1933 הקים בתל אביב את המכון הביולוגי-פדגוגי להכשרת מורים, אשר פעל על פי תפיסתו לחינוך חווייתי שהתבססה על שיטת ההסתכלות - למידה ישירה של עולם החי והצומח בטבע עצמו. מרגולין לימד במוסד, הקים אוסף צמחים ובעלי חיים.

בשנים האחרונות התפתחו צורות רבות של למידה חוץ־כיתתית: סיורים לימודיים בסביבה הקרובה, טיולים שנתיים, פעילות אתגרית וגיבוש בטבע, מחקרי שדה, פעילות במרכזי מדע ובמוזיאונים, חינוך יער, חינוך סביבתי, חינוך לחקלאות ועוד.

 בעולם ובישראל 
מדינות רבות מכירות ביתרונות הלמידה החוץ-כיתתית והטמיעו אותה במסמכי מדיניות שונים.

בסקוטלנד המדיניות החינוכית מעודדת למידה חוץ-כיתתית במסגרת תוכניות הלימודים למצוינות. קיימים קווים מנחים מוגדרים להוראה מחוץ לכיתה, המשתלבים במדיניות החינוך לקיימות ומציבים דרישה מקצועית מחייבת לכלל המורים במדינה הסקוטית. בנוסף, הממשלה הסקוטית מספקת מימון לארגונים הפועלים בתחום הלמידה החוץ-כיתתית במטרה לאפשר הכשרת מורים ולהרחיב את הנגישות של התלמידים ללמידה בסביבה חוץ-כיתתית; במדינות אינדונזיה, יפן, נפאל, טאיוואן, אוסטרליה, אירלנד, פולין, ספרד, שווייץ וקנדה מדיניות ההוראה החוץ-כיתתית מעוגנת בתוכנית הלימודים; בפינלנד התחזקה בעשורים האחרונים ההכרה בחשיבות הלמידה החוץ-כיתתית בקרב המורים וקובעי המדיניות החינוכית, וקיימת הנחיה להשתמש בחצר בית הספר כמרחב הוראה, וכן בסביבה הטבעית והבנויה שבתחום בית הספר; בשוודיה הלמידה החוץ-כיתתית מוטמעת בבתי הספר, במוסדות להשכלה גבוהה ובארגונים סביבתיים ללא מטרות רווח; בדנמרק קיימת מדיניות חינוכית, הדוגלת בלמידה רלוונטית גם בהקשרים חוץ-כיתתיים; בנורווגיה הלמידה החוץ-כיתתית היא חלק מתוכנית הלימודים הלאומית, בהתאמה לעיקרון (Friluftsliv" (Outdoor-Life", שלפיו החיים בחוץ הם חלק מהתרבות המקומית.

במדינת ישראל, מזה שנים עולה המודעות לקידום למידה חוץ-כיתתית, זאת מתוך הכרה בתרומתה החשובה. מודעות זו מתבטאת בהקמת תשתיות פיזיות ללמידה בחוץ (מרחבי למידה ירוקים, כיתות חוץ, הצללות וכו') ובאמצעות פיתוח תכנים והכשרת מורים לניצול תשתיות אלו.

 השפעה ויתרונות 
 היבטים קוגניטיביים 
 למידה מוחשית. הלמידה בחוץ, בשונה מהלמידה בכיתה הממוקדת בלוח או בספר, היא למידה באמצעות חושים תוך התנסות ישירה והיא ממוקדת בסביבה. מחקרים מלמדים כי הלמידה בחוץ מאפשרת צפייה, אבחנה והקשבה התומכות בהתפתחות של ההקשרים החיוניים להבניית הידע. גם בזמן משחק בחוץ ילדים מגלים, חוקרים ומפתחים את ההבנה של הסובב אותם. דרך חוויית הגילוי חווים הילדים את העולם הפיזי והחברתי ואת הסביבה הטבעית.
 מוטיבציה ללמידה. הלמידה בחוץ יכולה לשפר את המוטיבציה ללמידה שכן היא חווייתית ומהנה.
 הקניית מיומנויות חשיבה. הלמידה בחוץ עשויה לשפר את מיומנויות החשיבה, את היכולת לקבל החלטות ולפתור בעיות, את התפיסה המערכתית, את יכולת הניתוח של מרכיבי הסביבה ועוד.
 זיכרון ארוך טווח. ללמידה החוץ־כיתתית השפעה חיובית על הזיכרון ארוך הטווח, שכן הפעילות בחוץ היא בעלת אופי ייחודי. מחקרים הראו ש־96% מהנחקרים זכרו בבהירות את חוויית הלמידה החוץ־כיתתית מהשנים הראשונות של בית הספר ובפרט את הפעילויות שנערכו בסביבה הטבעית.
 שיפור בהישגים. מחקרים הראו קשר בין למידה חוץ־כיתתית לבין שיפור במדדים של תוצאות מבחנים, ממוצע ציונים ומיומנויות למידה. בהשוואה שנערכה בין תלמידים שהתנסו בלמידה חוץ־כיתתית לבין תלמידים שלמדו בשיטות מסורתיות, נמצאה עלייה בהישגים האקדמיים של התלמידים שהתנסו בלמידה החוץ-כיתתית.
 התפתחות פסיכו־מוטורית. פעילות פיזית כגון ריצה, קפיצה וטיפוס היא דרכם הטבעית של ילדים לפתח את הגוף ולתרום לשיפור הקואורדינציה, לחיזוק העצמות והשרירים ולבניית הכוח. בתוך בית הספר פעילות זו דורשת סביבה ייעודית (מגרשי ספורט) וציוד נלווה (כדור, רשת וכו׳), ואילו השהות בטבע או בגן שעשועים מזמנת פעילות פיזית ללא צורך בציוד ייעודי.

 היבטים ערכיים וחברתיים 
 התנהגות חיובית והפחתת אלימות וחיסורים. למידה סביבתית מפחיתה אלימות, הצקות וונדליזם. כאשר בית הספר משמעותי יותר עבור תלמידים, פוחתות גם ההיעדרויות ממנו. נוסף על כך, עצמים הפזורים בסביבה, כמו עצים, שיחים, ענפים גדולים וכדומה, מעודדים את התלמידים לנוע בזהירות ובכך מפחיתים את מספר התאונות המתרחשות בעת פעילות בית הספר.
 העצמה אישית ופיתוח מנהיגות. הפעילות בחוץ עשויה להביא לחיזוק הביטחון וההערכה העצמית ולעודד מנהיגות, יכולות חברתיות גבוהות יותר ובריאות נפשית.
 התפתחות חברתית. קיימות עדויות רבות לשיפור בהישגים חברתיים ובין־אישיים כמו מיומנויות תקשורת, שיתוף פעולה ועבודת צוות בעקבות שהייה בסביבה טבעית.
 שיפור ביחסי מורה־תלמיד. נמצא, שלמידה חוץ־כיתתית תורמת אף לשינוי גישות של המורים כלפי האפשרות לשהייה במרחב שאינו הכיתה וכן לשינוי גישות של תלמידים כלפי המורים וכלפי עצמם. יתרה מכך, למידה כזו פותחת ערוצי תקשורת חדשים ומאפשרת לראות איכויות שלא נצפות בכיתה.

 הפרעת מחסור בטבע 
בשנים האחרונות חלה עלייה בתופעה "הפרעת מחסור בטבע" (Nature Disorder Deficit). זוהי תופעה של חוסר בשהייה בטבע הנובע מחשש של הורים, ממחסור בשטחים טבעיים ומהגירויים של האמצעים הטכנולוגיים. תופעה זו פוגעת במצבי הרוח ובציוני התלמידים ומביאה גם להשמנה ולניכור כלפי הסביבה.

 אתגרים 
יש הסבורים שלמידה חוץ-כיתתית עשויה להיות פחות אפקטיבית וזאת בשל סיבות מגוונות: פערים בתנאי סביבה, משאבים מוגבלים, מאפיינים של המורים כגון תפיסותיהם השליליות לגבי למידה בדרך זו, חוסר ניסיון ואי-הכשרה מתאימה.

כמו כן, המתנגדים טוענים שהיא עלולה להפריע לרצף הלמידה בכיתה ולדרישות פדגוגיות מסורתיות.

 הערות שוליים 

קטגוריה:למידה
קטגוריה:למידה מרחוק
קטגוריה:למידה שיתופית
קטגוריה:בתי ספר חקלאיים