שביבית עדינה

שְׁבִיבִית עֲדִינָה (שם מדעי: Lestes virens) היא מין של שפרירית ממשפחת השביביתיים, הנפוצה על פני רוב אירופה ומערב ומרכז אסיה. בישראל היא נפוצה למדי בצפון הארץ ובמרכזה.

 תיאור 
מידות: אורך כולל 30–39 מ"מ (מתוכם הבטן 25–32 מ"מ), אורך הכנף האחורית 19–23 מ"מ.

לשביבית העדינה מראה קלאסי לשביביות, עם גוף בגוון ירוק מתכתי וכנפיים המוחזקות הרחק מגופה בזמן מנוחה. היא קטנה בממוצע לקרובותיה. בדומה לשביבית דו-גונית, החלק האחורי של הראש צהבהב בהיר במנוגד לחלק העליון, מאפיין המייחד אותן בקרב בנות סוגן. לזכר מאפיין ייחודי: יש אבקתיות () כחולה המוגבלת למקטעי הבטן S9–S10 בלבד. הפטרוסטיגמות חומות עם שוליים לבנבנים. פסי-הכתף (antehumeral stripes) דקים (עבים אצל שביבית דו-גונית). עם הגיל החלקים הירוקים מחלידים לגוון ברונזה, והצבע הכחול מתפתח גם בבסיס הכנפיים ובחלקים התחתונים.

ישנם שני תת-מינים מוכרים (אם כי ההפרדה לא התקבלה אצל כל המחברים): אצל L. v. virens פס-הכתף הצהוב אינו שבור ומגיע כמעט עד בסיס הכנף הקדמית, בעוד שב-L. v. vestalis הקו הצהוב מצטמצם ושבור ואינו מגיע לכנף הקדמית. L. v. virens נמצא בדרום אזור התפוצה ו-L. v. vestalis נמצא בצפון.Askew, R. R. (2004). The Dragonflies of Europe. (revised ed.) Harley Books. pp 58–66. 

 אקולוגיה 
עונת התעופה היא בדרך כלל מיוני עד אוקטובר, אך היא עשויה להתחיל כבר באפריל בדרום אזור התפוצה שלה.

 תפוצה 
תפוצת המין משתרעת על פני רוב אירופה (נעדר מהאיים הבריטיים), ובכיסים מקומיים בצפון אפריקה, הלבנט, הקווקז, ומרכז אסיה. מאז שנות ה-90 המין מרחיב בהתמדה את תפוצתו צפונה באירופה, כנראה בעקבות התחממות האקלים.

תת-המין L. v. virens נמצא בדרום האזור בספרד, דרום צרפת, סרדיניה וצפון אפריקה. L. v. vestalis נמצא בצפון בצפון צרפת, איטליה וברחבי מרכז אירופה.

 בית גידול 
השביבית העדינה חובבת מגוון בתי גידול של מים עומדים ורדודים, במיוחד כאלה המתוחמים בצמחייה עשירה, שלוליות חורף, ביצות עשב וביצות מליחות, וגם ביצות כבול חומציות. גופי המים ממוקמים לעיתים קרובות בסביבה מיוערת ומוגנת מפני רוח. הן מעדיפות חשיפה ישירה לשמש. המין נפוץ ביותר בשפלות ואזורים נמוכים, אם כי הוא נצפה בגובה של עד 1,400 מטר בדרום אזור תפוצתו.

 רבייה 
הן מקיימות מחזור רבייה אחד בשנה. לאחר ההזדווגות הנקבה מטילה את ביציה מעל המים על גבעולי צמחים, והביצים עוברות תקופה של התפתחות מהירה ולאחר מכן נכנסות למצב של דיאפאוזה. הביצים חורפות ולאחר מכן הנימפות מגיחות באביב. הנימפות מתפתחות מהר מאוד (2–3 חודשים). ההתפתחות המהירה מאפשרת למין לנצל שלוליות עונתיות.

 גלריה 

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1825
קטגוריה:שפריריות