וילהלם שרר

וִילְהֶלְם שֶׁרֶר (בגרמנית: Wilhelm Scherer; ) היה היסטוריון של ספרות ופילולוג גרמני. הוא נודע כפוזיטיביסט מכיוון שביסס חלק ניכר מעבודתו על "השערות המבוססות על מחקר היסטורי מפורט, ועיגן כל תופעה ספרותית ב'עובדות' היסטוריות או פילולוגיות 'אובייקטיביות'". הפוזיטיביזם שלו שונה בשל מעורבותו ביעדיו הלאומיים. תרומתו העיקרית לזרם הייתה השערתו כי תרבות עוברת מחזורים של שש מאות שנה.

קורות חיים
שמאל|ממוזער|250px|קבר הכבוד של וילהלם שרר
שֶרֶר נולד לאב מפרנקוניה ואם אוסטרית ב. אביו נפטר כשהיה בן ארבע. אמו נישאה עד מהרה לידיד של בעלה המנוח. לאחר מספר מעברי דירה, וילהלם שרר למד ב החל משנת 1854. בגיל 17, הוא עבר לאוניברסיטת וינה ולמד פילולוגיה גרמנית אצל .

בשנת 1860, שרר עבר ללמוד באוניברסיטת ברלין, שם למד בין היתר אצל , פרנץ בופ, לאופולד פון רנקה ו. מילנהוף, בפרט, עודד את הסטודנט המחונן, ובשנת 1864 שיתף אותו בפרסום "Denkmäler deutscher Poesie und Prosa aus dem VIII. bis XII. Jahrhundert" ("מונומנטים של שירה ופרוזה גרמנית מהמאות ה-8 עד ה-12"). בברלין, שרר היה בקשר עם יעקוב גרים, שעל חייו ועבודתו פרסם את ספרו הראשון בשנת 1865.

בשנת 1862, שרר קיבל את תואר הדוקטור שלו בווינה. בשנת 1864, הוא קיבל את ההסמכה כפרופסור. לאחר ארבע שנים כמרצה בכיר, הוא ירש את מורו פפייפר בקתדרה הווינאית לפילולוגיה גרמנית בשנת 1868. בשנת 1872, הוא קיבל מינוי באוניברסיטת קייזר וילהלם בשטרסבורג שזה עתה נוסדה, בשטחי האימפריה של אלזס-לורן. לאחר חמש שנים, הוא שב לברלין, שם קיבל את הפרופסורה להיסטוריה של הספרות הגרמנית המודרנית, שנוצרה במיוחד עבורו.

בגיל 38, הוא נישא לזמרת מארי לידר (1855–1939). וילהלם שרר נפטר משבץ מוחי בגיל 45. הוא נקבר בבית הקברות הישן של זנקט מתאוס בברלין (Alter St.-Matthäus-Kirchhof Berlin). רבים מתלמידיו, כולל , , , ,  ו, המשיכו לפעול היטב אל תוך המאה ה-20 והשפיעו על התפתחות לימודי הגרמנית.

עבודתו
שרר פרסם בכל תחומי הפילולוגיה הגרמנית. יצירותיו העיקריות הנחשבות הן "Zur Geschichte der deutschen Sprache" ("על תולדות השפה הגרמנית", 1868) ו-"Geschichte der deutschen Literatur" ("תולדות הספרות הגרמנית", 1883), שזכה למספר מהדורות חוזרות. הוא נחשב לאחד ממייסדי הפילולוגיה של גתה. הוא נבחר לסגן הנשיא הראשון של  בשנת 1885, והיה מעורב בהכנת "Sophien-Ausgabe" (מהדורת סופיה) של יצירות גתה, שפורסמה מטעם הדוכסית הגדולה מוויימאר, סופיה, נסיכת הולנד.

שרר נחשב לאחד מחוקרי הגרמנית המשפיעים ביותר. כאחד הנציגים האחרונים של דיסציפלינה זו, הוא ייצג באופן עצמאי את כל התחומים העיקריים של לימודי הגרמנית במחקר ובהוראה. שרר הקים סמינרים ללימודי גרמנית בשטרסבורג ובברלין, והיה אחד הפרופסורים האוניברסיטאיים הראשונים שהתמקדו בספרות גרמנית מודרנית. אסכולת שרר, אותה הקים, הייתה שנויה במחלוקת במשך זמן רב בהיסטוריה של המדע כמעוז הפוזיטיביזם הספרותי.

החלוקה של  לתקופות של 300 שנה, שהיא עדיין מקובלת כיום, מיוחסת לו, והיא כוללת את:
 גרמנית עילית עתיקה (750–1050)
  (1050–1350)
  (1350–1650)
  (1650 ועד היום)
שֶרֶר פיתח עוד את תאוריית תקופות הפריחה, שהיא ניסיון לחלק לתקופות את היסטוריית הספרות הגרמנית. שרר האמין שכל 300 שנה בערך יחול שינוי מחזורי מתקופות פריחה (נקביות) לתקופות דעיכה (זכריות). זמני הפריחה הגדולים ביותר יהיו בסביבות 1200 ובסביבות 1800. תקופות הפריחה היו אפוא התקופות מ-1050 עד 1350 ומ-1650 עד 1950. תקופות דעיכה היו מ-750 עד 1050 ומ-1350 עד 1650. ההפרדה, עם זאת, לא הייתה כה קפדנית, אלא יחסית, מכיוון שמשהו מתקופה קודמת היה עובר בירושה לתקופה הבאה. תאוריית תיקוף זו שילבה שרידים של פרשנות ספרותית בעלת אופי ביולוגי, שהתבססה על גיל ושינויי עונות, כלומר כלפי הטבע.

שרר פעל רבות כדי להבטיח שלפקולטות למדעי הרוח באוניברסיטאות יהיו ספריות סמינריוניות שישמשו כספריות עזר. כתוצאה מכך, סמינרים לא נאלצו עוד להתקיים בבתי הפרופסורים, כלומר בספריותיהם הפרטיות. הודות לספריות הסמינריוניות, הספרים החשובים ביותר בכל נושא הפכו זמינים באופן כללי במקומות ההוראה והמחקר.

כתביו
 Jacob Grimm, 1865.
 Leben Willirams Abtes von Ebersberg in Baiern, 1866.
 Zur Geschichte der deutschen Sprache, 1868.
 Deutsche Studien:
 Bd. I: Spervogel, 1870.
 Bd. II: Die Anfänge des Minnesanges, 1870.
 zusammen mit Ottokar Lorenz (Historiker, 1832)|Ottokar Lorenz: Geschichte des Elsasses von den ältesten Zeiten bis auf die Gegenwart. Bilder aus dem politischen und geistigen Leben der deutschen Westmark. Zweite Auflage, Duncker, Berlin 1872 (Google Books).
 Geistliche Poeten der deutschen Kaiserzeit. Studien, 1874.
 Vorträge und Aufsätze zur Geschichte des geistigen Lebens in Deutschland und Österreich, 1874.
 Geschichte der deutschen Dichtung im elften und zwölften Jahrhundert, 1875.
 Anfänge des deutschen Prosaromans und Jörg Wickram von Colmar, 1875.
 Aus Goethes Frühzeit, 1879.
 Geschichte der deutschen Litteratur, 1883.
 Emanuel Geibel, 1884.
 Rede auf Jakob Grimm, 1885.
 Gedächtnissrede auf Karl Müllenhoff, 1885.
 Aufsätze über Goethe, 1886.
 Poetik, 1888 Kap. Die Dichtungsarten, Kap. Der Tauschwerth der Poesie und der litterarische Verkehr.
 Schriften, hrsg. von Konrad Burdach, 1890.

לקריאה נוספת
 Constantin von Wurzbach: Scherer, Wilhelm. In: Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich. 29. Theil. Kaiserlich-königliche Hof- und Staatsdruckerei, Wien 1875, S. 210–213 (Digitalisat).
 Edward Schröder: Scherer, Wilhelm. In: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 31, Duncker & Humblot, Leipzig 1890, S. 104–114.
 Peter Salm: Drei Richtungen der Literaturwissenschaft: Scherer, Walzel, Staiger. Niemeyer, Tübingen 1970 (= Konzepte der Sprach- und Literaturwissenschaft. 2), .
 Uta Dobrinkat: Vergegenwärtigte Literaturgeschichte. Zum Verhältnis von Gegenwart und Vergangenheit in der Literaturgeschichtsschreibung Wilhelm Scherers am Beispiel der Skizzen aus der älteren deutschen Literaturgeschichte und der Geschichte der deutschen Literatur. Diss. FU Berlin 1979.
 Jürgen Sternsdorff: Wissenschaftskonstitution und Reichsgruendung. Die Entwicklung der Germanistik bei Wilhelm Scherer ; eine Biographie nach unveröffentlichten Quellen. Lang, Frankfurt am Main u. a. 1979 (= Europäische Hochschulschriften. Reihe 1, Deutsche Literatur und Germanistik), .
 Wolfgang Höppner: Das „Ererbte, Erlebte und Erlernte“ im Werk Wilhelm Scherers. Ein Beitrag zur Geschichte der Germanistik. Böhlau, Köln u. a. 1993 (= Europäische Kulturstudien. 5), .
 Wolfgang Höppner: Scherer, Wilhelm. In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 22, Duncker & Humblot, Berlin 2005, , S. 693 f. (Digitalisat).
 Hans-Jürgen Mende: Lexikon Berliner Grabmäler. Berlin 2006.
 Herbert Zeman: Wilhelm Scherer (26.4.1841 – 6.8.1886). Aufbruch der Goethe-Forschung. Düsseldorf 2013 (= Düsseldorfer Goethe-Vorträge. 3), .
 Bernhard Lauer: Von Wien nach Straßburg – Wilhelm Scherer (Zwei Alben mit 150 Visitbildern). In: Brüder Grimm-Journal 12 (2022), S. 16–17 (Abb.).

קישורים חיצוניים


 Literature by and about Wilhelm Scherer in the catalogue of the German National Library
 Works by and about Wilhelm Scherer in the German Digital Library
 Wilhelm Scherer in the Internet Archive

הערות שוליים

קטגוריה:פילולוגים גרמנים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת וינה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת וינה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ברלין
קטגוריה:סגל אוניברסיטת שטרסבורג
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1841
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1886