שמחת החיים (אנרי מאטיס)

שמחת החיים (בצרפתית: Le bonheur de vivre) היא יצירה מאת אנרי מאטיס. יחד עם העלמות מאביניון של פבלו פיקאסו, נחשבת "שמחת החיים" לאחת מאבני היסוד של המודרניזם המוקדם. הציור רחב-המידות הוצג לראשונה בסלון העצמאיים בשנת 1906, שם עוררו צבעי הקדמיום שלו והעיוותים המרחביים תגובות של מחאה וזעזוע ציבורי.

 תיאור היצירה 
בציור, נשים וגברים עירומים משתובבים, מנגנים ומרקדים בנוף שופע צבעים עזים. ברקע המרכזי של היצירה מופיעה קבוצת דמויות הדומה לקבוצה המתוארת בציורו של מאטיס "הריקוד" (1909–1910).

 השראה 
ההיסטוריונים לאמנות ג'יימס קונו ותומאס פוטפרקן העלו את הסברה כי ההשראה ליצירה נבעה מתחריטו של אגוסטינו קראצ'י, Reciproco Amore (or Love in the Golden Age), אשר נעשה על פי ציור באותו שם של הצייר הפלמי בן המאה ה-16, פאולו פיומינגו. בהתבסס על קווי הדמיון הרבים עם התחריט, ובפרט נושא הפנטזיה הפסטורלית שלו והקומפוזיציה שלו עם מעגל הרקדנים ברקע, הגיע קונו למסקנה כי לתחריט של קראצ'י הייתה השפעה מכרעת על הקומפוזיציה הסופית של  הציור.

מאז שנות ה־80, היסטוריונים של האמנות מתווכחים על חשיבות המעקב אחר מקורות ההשראה המדויקים, בטענה שמהלך כזה מסיט את תשומת הלב מההתערבות האמנותית של מאטיס.למרות שמאטיס שואב מהמסורת של נוף פסטורלי, הצבעים, הצורות והדמויות שלו מסרבים להיקשר למשמעויות ברורות או לפירושים פשוטים. הציור הזה נראה כתשובתו המחושבת של מאטיס לעוינות שבה התקבלה עבודתו הפוביסטית בסלון הסתיו של שנת 1905. הוא יצר רישומים מקדימים רבים של הדמויות ואף הכין קריקטורה של הקומפוזיציה כולה.

 השפעה תרבותית 
כאשר הוצג בסלון העצמאיים בשנת 1906, זכה הציור לביקורת נרחבת בשל נושאו העמום והיעדר עקביות סגנונית. מבקרים אחדים אף הביעו חשש שמדובר בסופו של הציור הצרפתי.

הצייר הפוינטליסטי הצרפתי פול סיניאק, שרכש כמה מעבודותיו המוקדמות של מאטיס, כתב:מאטיס, שניסיונותיו אהבתי עד עכשיו, נראה לי כאילו נכשל. על בד קנבס של שני מטרים וחצי, הוא הקיף כמה דמויות מוזרות בקו עבה כמו אגודל. לאחר מכן הוא כיסה את כל העניין בגוונים שטוחים ומוגדרים היטב, אשר - טהורים ככל שיהיו - נראים דוחים. עם זאת, אמנים אחרים מצאו בציור השראה.
"פבלו פיקאסו, שניסה להתעלות על מאטיס בעוצמת ההלם, החל מיד לעבוד על יצירת המפנה שלו, "העלמות מאביניון," כותבת מרתה לוסי, אוצרת משנה בקרן בארנס. מהלך זה "הרגיז" את מאטיס.

אבל עד שנות ה-20 של המאה ה-20, הציור התקבל כיצירת מופת מודרנית. מאטיס עצמו ראה בכך אחת מיצירותיו החשובות ביותר.

מבקר האמנות הילטון קריימר כתב כי היצירה הייתה "יצירת המופת המודרנית הפחות מוכרת", משום שהיא הוחזקה זמן רב על ידי קרן בארנס, שלא אפשרה העתקים צבעוניים במשך שנים רבות, בעוד שהמוזיאון עצמו שכן עד 2012 בפרברי מריון, פנסילבניה.

 שימור 
חלקים מהיצירה שבהם נעשה שימוש בחומר זה מתחילים להלבין או להשחים, תהליך שגורם להידרדרות של הציור. פרופסור רוברט ל. אופילה מאוניברסיטת דלאוור, בשיתוף פעולה עם ברברה באקלי, ראש מחלקת השימור בקרן בארנס, וד"ר ג'ניפר מאס, מדענית בכירה וראש מעבדת המחקר והניתוח המדעי בווינטרתור, חקרו את המבנה המיקרוסקופי של הצבע בניסיון להבין מדוע סולפיד הקדמיום משנה את צבעו..

"זה תהליך מדכא מאוד, בהתחשב במעמדו ההיסטורי של הציור," אומר פרופ' אופילה, חוקר מדע החומרים מאוניברסיטת דלאוור.

בדיקות ראשוניות שביצע ג'ונתן צ'רץ', דוקטורנט מאוניברסיטת דלאוור, במתקן הקרינה הסינכרוטרונית האירופי (ESRF) בגרנובל, צרפת, מראות כי פחמן דו-חמצני מגיב עם סולפיד הקדמיום, וגורם להיווצרות של קרבונט קדמיום – חומר לבן. בנוסף, נראה כי נוכחות של כלוריד בצבע פועלת כזרז להתפרקות. פרופ' אופילה וצוות המחקר שלו סבורים שגם החומר הקושר – שמן הדומה לשמן פשתן – עלול להשחים עם הזמן, מה שתורם להידרדרות הציור.

"המחקרים המדעיים שנערכים יתרמו תרומה משמעותית לשימור הציור ולהבנת השינויים שחלו במראהו החזותי," אומרת ברברה באקלי.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:אנרי מאטיס
קטגוריה:פוביזם
קטגוריה:ריקוד באמנות
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:גברים בציור
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
קטגוריה:רחצה באמנות