אנטי-מדינתיות

אנטי-מדינתיות, אנטי-אטטיזם (מצרפתית, Étatisme, מדינה בצרפתית נקראת état) או אנטי-סטייטיזם (מאנגלית, Statism, מדינה באנגלית נקראת state) היא גישה בפילוסופיה חברתית, כלכלית או פוליטית המתנגדת להשפעת המדינה על החברה ומבקשת לצמצם את מעורבות המדינה בכל היבט.

הגישה האנטי-מדינתית צמחה בתגובה להקמתן של מדינות ריבוניות מודרניות, שאנטי-מדינתיים ראו בהן גופים הפועלים נגד האינטרסים של העם.

במהלך המאה ה-19, אנרכיסטים ניסחו ביקורת על המדינה שתמכה בהיבטים השיתופיים והמבוזרים של החברה האנושית, הגישות הללו תמכו בביטולה המוחלט של המדינה. במאה ה-20, נאו-ליברלים אנטי-מדינתיים ביקשו לצמצם את ההשקעה הממשלתית במגזר הציבורי ולהרחיב את ההשקעה במגזר הפרטי, הגישות האלו תמכו בצמצום כוחה של המדינה. בנוסף, תנועות חברתיות אנטי-מדינתיות אחרות ביקשו להפיל מדינות באמצעות לוחמת גרילה או להגביל את כוחן של המדינות על ידי הקמת מוסדות מקומיים אוטונומיים.

 רקע 
התפיסה המודרנית של המדינה הריבונית צמחה בעקבות שלום וסטפאליה, שהגדיר את הזכויות, החובות והגבולות של המדינות, והחליף את המערכת הישנה של הפיאודליזם. התבססותן של מדינות אירופה החדשות נתמכה על ידי עלייתו של הקפיטליזם המסחרי, שבנה בסיס כלכלי יציב שאפשר למדינות ריבוניות לקחת לידיהן את המונופול על האלימות ולארגן ביורוקרטיה מקצועית. נטיות אנטי-מדינתיות החלו כתגובת נגד לכוחן המתגבר של המדינות, כדי לבקר ולהתנגד למדינה הביורוקרטית המודרנית, שהאנטי-מדינתיים מחשיב כעריצות הפועלת נגד חירות הפרט.

 התפתחות 
ניתן לאבחן שני סוגים עיקריים של אנטי-מדינתיים, האחד משמאל והשני מימין. הראשון הוא כזה התוקף את עצם קיומה של המדינה ומבקש לבטל אותה בנימוק שהיא מנוגדת לטבע האנושי ולחירות. השני הוא כזה התוקף את כוחה של המדינה ומבקש לצמצם אותו כדי למזער את המעורבות שלה בחייו הפרטיים של האדם, וממילא את הפגיעה בחירות.

הסוג הראשון החל להופיע במהלך המאה ה-19, כאשר דעות פוליטיות שונות החלו לטעון שמדינות פועלות בניגוד ל"נטייה הטבעית" של האנשים לביזור ולחירות. האנטי-מדינתיים הללו טענו שהריכוזיות מקדמת את האינטרסים של המדינה ומכפיפה אליה את האינטרסים העממיים, והדגישו את המוטיבציה של מדינות להתפשטות טריטוריאלית, שלדעתם תביא בהכרח למלחמה. בין האנטי-מדינתיים הראשונים היו קרל מרקס ופרידריך אנגלס, בחיבורם המניפסט הקומוניסטי, שבו נטען כי המדינה הקפיטליסטית פועלת נגד האינטרסים של מעמד הפועלים והוא קרא למהפכה שתפיל את המדינות הקיימות ותכונן במקומם התאגדות חופשית של יצרנים.

ענף אחד של אנטי-מדינתיות התפתח במהרה לפילוסופיה הפוליטית של האנרכיזם, שבאמצעות עבודותיהם של פיטר קרופוטקין ואליזה רקלו, היווה טיעון נטורליסטי נגד המדינה. קרופוטקין טען שהאבולוציה האנושית הונעה בתהליך של עזרה הדדית וכי הנטייה הטבעית של האנושות לשיתוף פעולה השפיעה על האבולוציה החברתית-תרבותית שלה. לפיכך, הוא האמין שהקפיטליזם והמדינתנות פועלים נגד הנטייה הטבעית של החברה האנושית לשיתוף פעולה וביזור, וכי ההתפשטות הטריטוריאלית של מדינות מודרניות מנוגדת לטבע האנושי. רקלו ביקר את גבולות המדינה כ"מלאכותיים" מטבעם מכיוון שהם לא נוטים להתאים לחלוקה הטבעית של האזורים, ולדעתו סכסוכים אלימים הם תוצאה בלתי נמנעת של ההתפשטות הטריטוריאלית של המדינה.

הסוג השני התפתח בעיקר במאה ה-20, מתוך מטרה "לרוקן את המדינה" ולצמצם את סמכויותיה, במסגרת תפיסה של נאו-ליברליזם, שמטרתו לבטל רפורמות קיינסיאניות המגבירות את מעורבותה של המדינה, על ידי קיצוץ בהשקעות המדינה בתשתיות ציבוריות וברווחה והנהגת דה-רגולציה, במקום לבטל את המדינה לחלוטין. נאו-ליברלים נוטים לתמוך בכלכלת לסה פר, ומעדיפים להשקיע במגזר הפרטי ולא במגזר הציבורי, מכיוון שהם חושבים שהראשון יספק תועלת גדולה יותר לחברה מאשר האחרון. בעיניהם, המצב האידיאלי הוא כזה של מדינת שומר הלילה והם תומכים בעיקר בכלכלת שוק.

מלבד האידאולוגיות הללו הפוסלות את כוחה של המדינה ומנסות לצמצם אותו, קיימות גם תנועות שמטרתן ביזור של הכוח המדינתי לגופים אוטונומיים או מקומיים. לעיתים כסוג של פשרה בין גישה סוציאליסטית המעוניינת במעורבות של המדינה, ובין חשד בכוונותיה של המדינה ובאופן שבו היא מתנהלת.

 ראו גם 
 מדינתנות
 נאו-ליברליזם
 אנרכיזם
 מדינת שומר הלילה

 לקריאה נוספת 
 רוברט נוזיק, אנרכיה, מדינה ואוטופיה, 1974
 ג'ונתן וולף, רוברט נוזיק: רכוש, צדק והמדינה המינימלית, 1991
 דייוויד גרייבר, דייוויד ונגרו, השחר של הכול: היסטוריה חדשה של האנושות, 2025

 הערות שוליים 

קטגוריה:פילוסופיה מדינית
קטגוריה:ליברטריאניזם
קטגוריה:אנרכיזם