טומבק (תוף איראני)

טומבק (פרסית: تمبک) או טונבק (تنبک) המכונה לעיתים גם זרב (ضرب) הוא סוג של תוף המשמש ככלי ההקשה המרכזי במוזיקה האיראנית המסורתית.

בדומה לתוף הדרבוקה, צורתו היא כצורת כד או גביע, והוא מוחזר על פי רוב לצד פלג הגוף העליון, כשהוא תלוי באלכסון או מונח על גבי הירך. בדומה לדרבוקה, הקשה על גבי חלקים שונים של העור מפיקה צלילים שונים - כשבמרכז העור מופקים צלילים נמוכים ובשוליו צלילים גבוהים יותר. הנגן משתמש בכפות ידיו ואצבעותיו, ולעיתים עונד טבעות מתכת על מנת להפיק צלילי 'קליק' משולי הכלי.

 מבנה 
הכלי מגולף על פי רוב מחתיכת עץ אחת, גובהו כ-45 ס"מ וקוטר ראשו כ-28 ס"מ. עובי דופן הכלי כ-2 ס"מ והוא עבה מעט יותר בתחתיתו מאשר בחלקו העליון עליו נמתח העור. צוואר הכלי כמעט גלילי ומתרחב בחלקו האחורי של הכלי. העור המתוח על גבי התוף הוא עור כבש, עז או גמל הנמתח באמצעות דבק, נעצים או שניהם.

היסטוריה
הטומבק שימש בעבר ככלי המלווה בין היתר את אימוני הזורחנ'ה, שיטת אמנות לחימה ושיטת היתעמלות מסורתית באיראן. בתקופת שושלת קג'אר (1794-1925), בה התבססה המסורת המוזיקלית של איראן, קיבל הכלי את צורתו המקובלת כיום.

לאחר עליית רזא שאה פהלווי לשלטון, החלה מגמה של השפעה מערבית על המוזיקה האיראנית, ושילובים של כלים מערביים עם כלים איראניים מסורתיים. בשנות ה-50, המתופף האיראני חוסיין טהראני, פיתח את הנגינה בכלי והפך אותו מכלי המשמש בעיקר לליווי - לכלי המתאים גם לביצוע קטעי סולו וירטואוזים. טהראני פיתח צורות נקישה ותיפוף חדשות והרחיב את מגוון הצלילים שניתן להפיק מהכלי. בין תלמידיו נמנו מוחמד אסמאעילי (יליד 1934), ג'האנגיר מאלק (יליד 1931), ג'משיד צ'מיראני (יליד 1942), ואמיר נאצר אפטטח (1925–1977) שהוסיפו ופיתחו את הנגינה בכלי.

לאחר המהפכה האיסלאמית באיראן בשנת 1979, עם דיכוי האמנות והמוזיקה - צנח השימוש בכלי. עם הקלת ההגבלות והאיסורים בסוף שנות ה-80 לאחר מלחמת איראן-עיראק, והפריחה המחודשת של המוזיקה האיראנית המסורתית, עלתה מחדש הפופולריות של הכלי.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:כלי הקשה
קטגוריה:איראן: תרבות