עובדיה מימוני

ר' עובדיה מימוני (א' בניסן ד'תתקפ"ח 8 במרץ 1228 –23 בינואר 1265 י"ב בשבט, ה'כ"ג), היה מיסטיקן ופילוסוף מחסידי מצרים.

ביוגרפיה
לא נשתמרו ידיעות ביוגרפיות רבות אודותיו. היה בנו השני של רבי אברהם בן הרמב"ם (אחיו הקטן של רבי דוד הנגיד) וחי בפוסטאט.

לפי רבי דוד הנגיד הוא נולד בליל ראש חודש ניסן ד'תתקפ"ח, נפטר בתחילת ליל י"ב בשבט בבית הכנסת בדמוה  ונקבר בסמוך לאביו. דבריו צוטטו על ידי רבי יוסף סמברי. יש שפקפו בסיפור זה. לפי יהודה זייבלד, הפקפוק נובע מהעתקה שגויה מכתב היד.

מכיוון שלפי הגות אביו יש לישא אישה בגיל מאוחר, זייבלד משער שלא נשא אישה.

כתב עבור בנו אברהם חיבור בשם "אל-מקאלה אל-חוצ'יה". החיבור מקבץ הוראות מוסריות, פירוש אלגורי לכתבי הקודש ועוד. בעיקרו החיבור נועד להגעה אל "שלמות רוחנית".

ינון פנטון טען שהחיבור "פרקים בהצלחה" שיוחס בעבר לרמב"ם הוא מאת ר' עובדיה, לאור מושגים מקבילים בין הספרים. יגל הרוש הסתייג מעט מהייחוס אך הסכים שהדברים יצאו מאותו בית מדרש.

במכתב אליו הוא מתואר: "גברא דטמירין גלין ליה ונהירו ושכלתנו וחכמה כחכמת אלהין התשכח בה וכל רז לא אנס ליה" (איש שסודות גלויים לו, ואורות ושכל וחכמה חכמת אלוהים תימצא בו, וכל רז לא נסתר ממנו).

הגותו
הגותו של ר' עובדיה התפרסמה בספרו "מאמר הברֵכה". משה שטיינשניידר ובעקבותיו יהודה אריה וידה הביאו להעלאת המודעות לכתביו. יוסף ינון פנטון פרסם את המקור בערבית עם תרגום לאנגלית. יהודה זייבלד תרגם את החיבור לעברית.

בקולופון כתב-היד המלא היחיד של החיבור הוא רק "מיוחס" לרבי עובדיה, רבי יוסף סמברי מייחס את הספר,  רבי דוד בן רבי יהושע הנגיד, נין-אחיו, מצטט מהחיבור ומיחסו לרבי עובדיה, יהודה זייבלד פרסם אוטוגרף של טיוטה של החיבור. בכתב יד זה מספר פירושי מקראות וביאורי מילים, חלקם התפרסמו על ידי זייבלד.

יגל הרוש ניתח את הגותו בעבודת דוקטור. לדבריו הייחודיות של ר' עובדיה מימוני היא גישתו המיסטית-פילוסופית בעבודת ה'; על אף שספרו משתמש בטרמינולוגיה סופית הוא בעל מגמה פילוסופית מובהקת. בספר הוא מפרש חלקים בספר "מורה נבוכים" כהסבר איך להגיע אל נבואה.

כפועל יוצא, הוא מגדיר את המושג "שכל" כמדיום של מפגש, חיבור בין האלוהי לאנושי. העיון הפילוסופי – האל אשר אינו ניתן להגשמה – נתפס אצלו כתוכנה של ההתנסות המיסטית. האל הנעדר מכל הגשמה נתפס במחשבה הפילוסופית כחלק ממהלך שבו האל מתגלה לתודעת האדם דרך האופנים שבהם הוא מכונן ומשפיע שפעו על העולם. מנגד, ברגע שבו אדם בא לעיין באותה אלוהות שזה עתה האירה פניה עליו הוא שולל כל מושג הנסוב אודותיה, כולל מושגים שהביאו את האלוהות לסף התודעה מלכתחילה. בחוויה המיסטית שתי תנועות אלו – הגילוי והשלילה, באות "באחת", במעין תפיסה אינטואיטיבית. השתיקה הזו הופכת להיות מקום המתנה למפגש שבו הדיבור האלוהי והאנושי נפגשים עד למצב שלא ברור מאין נחצבו המילים, אם מאדם או מהאל.

לפי גישתו, לאחר שהגה המתבונן והסיק אודות האל דרך העיון בפיזיקה ובמטאפיזיקה, ולאחר ששלל מן האל כל שמץ של גשמיות דרך העיון הפילוסופי – מגיע זמן ההתענגות על העיון, ההתבוננות באל.

לקריאה נוספת
 יגל הרוש, המיסטיקה הפילוסופית של ר' עובדיה מימוני נכד הרמב"ם, דוקטורט, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אלול תשע"ט.



הערות שוליים

קטגוריה:חסידי מצרים
קטגוריה:משפחת הרמב"ם
קטגוריה:ראשוני מצרים
קטגוריה:יוצרים בערבית יהודית
קטגוריה:סופרים יהודים מצרים
קטגוריה:פילוסופים יהודים מצרים
קטגוריה:יהודי מצרים במאה ה-13
קטגוריה:ילידי 1228
קטגוריה:נפטרים ב-1265