טבח צפת (1517)

טבח צפת (1517) היה טבח כלפי יהודי צפת שאירע בראשית 1517, זמן קצר לאחר כיבוש הארץ בידי האימפריה העות'מאנית מידי הממלוכים, במסגרת המלחמה הממלוכית-עות'מאנית. באותה תקופה מנתה הקהילה היהודית בעיר כ-300 משפחות. בזמן חילופי השלטון התרחשו עימותים עקובים מדם בין כוחות ממלוכים שנסוגו לבין כוחות עות'מאניים. קיימת מחלוקת במחקר לגבי עוצמת הפגיעה בקהילה היהודית בצפת.

היסטוריונים קושרים את המאורעות למאבק הכללי על השליטה באזור בין השלטון העות'מאני החדש לבין שרידי השלטון הממלוכי, ומעידים כי יהודים סבלו במהלך הקרבות. תיאורים על הפגיעה ביהודים נכתבו על ידי ההיסטוריון רבי אליהו קפשאלי מקנדיה שבכרתים, ורבי יוסף גרסון, שחי בדמשק. לפי דיווחיהם, יהודים רבים נהרגו או נפצעו, נאלצו להימלט מהעיר, ורכושם נבזז. יש מחלוקת האם האירוע גרם לירידה מתמשכת באוכלוסייה היהודית בעיר, אולם ברור כי תוך שנים ספורות שבו יהודים והתבססו מחדש בצפת.

על פי אחת הגרסאות, ההתקפה בוצעה על ידי חיילים ממלוכים נסוגים שהאשימו את היהודים בשיתוף פעולה עם העות'מאנים, כאשר גם ערבים מהכפרים הסמוכים הצטרפו לפרעות. לפי גרסה אחרת, המאורעות פרצו כאשר שייח'ים מקומיים ממוצא ממלוכי ניסו להשיב לעצמם את השליטה בעיר, לאחר שהודחו בידי השלטון העות'מאני החדש.

דוד מציע כי ההתפרצות האלימה נגרמה בעקבות שמועות כוזבות על תבוסת הסולטן העות'מאני בקרב על קהיר, מה שהוביל להתקוממות של תומכי השלטון הישן נגד השלטון החדש. לאחר שנרצח מושל העיר העות'מאני בידי הפורעים, הופנו האלימות והביזה כלפי הרובע היהודי, שבו התרחשו מעשי אלימות קשים נגד התושבים.

דווח כי רבים מיהודי צפת נהרגו, אחרים נפצעו או נשדדו רכושם. לפי גרסון, היהודים "גורשו מבתיהם, נשדדו ונבזזו, וברחו עירומים אל הכפרים ללא כל ציוד." רבים נמלטו מהעיר בעקבות האלימות, אך הקהילה שוקמה במהרה בעזרת סיוע כספי מקהילת יהודי מצרים.

הקהילה היהודית התאוששה במהירות. יהודים רבים שברחו ומצאו מקלט בכפרים סמוכים שבו לעיר, ובתוך שמונה שנים הקהילה התארגנה מחדש ואף עברה את הרמה הקודמת של 300 בתי אב. המהפך השלטוני מהשלטון הממלוכי לשלטון העות'מאני הביא עמו שינויים משמעותיים. בתקופת הממלוכים, יהודי מצרים הודרכו על ידי ה"נגיד", רב ששימש גם כנסיך-שופט. משרה זו בוטלה על ידי העות'מאנים שכן היא סתרה את סמכותו של ה"חכם באשי" – הרב הראשי באיסטנבול, אשר ייצג את כלל היהודים באימפריה. החכם באשי, באמצעות קצין יהודי (ה"קהיה"), החזיק בגישה ישירה לסולטאן ולמועצתו, ויכול היה להגיש תלונות על עוולות שהשלטון המקומי או נוצרים גרמו לקהילות יהודיות בפרובינציות.

 ראו גם 
 הטבח בחברון (1517)
 פרעות צפת (1834)
 היהודים באימפריה העות'מאנית

 לקריאה נוספת 










 הערות שוליים 

קטגוריה:צפת: היסטוריה
צפת
קטגוריה:1517