Seven Nation Army

"Seven Nation Army" (בעברית: "צבא שבע המדינות") הוא שיר של הצמד האמריקאי The White Stripes שיצא לאור כרצועה הפותחת באלבום האולפן הרביעי שלהם Elephant. השיר יצא לרדיו האלטרנטיבי האמריקאי ב-17 בפברואר 2003, כסינגל המוביל של האלבום. ברחבי העולם, הסינגל יצא לאור על ידי XL Recordings. השיר, שנכתב והופק על ידי ג'ק וייט, מורכב משירה עם אפקטים של עיוות קולות, מקצב תופים פשוט, וליין בס שנוצר על ידי שילוב של נגינה בגיטרה יחד עם אפקט של שינוי גובה הצליל.

השיר התפרסם במספר מדינות, והצלחתו תרמה לפופולריות של הצמד, ושל סגנון הגראז' רוק. הוא זכה לשבחי ביקורת נרחבים, עם שבחים לריף ולמקצב התופים הייחודיים שלו. במשך הזמן, מבקרים ומגזינים שונים ציינו את השיר כאחד השירים הטובים בכל הזמנים. הוא זכה בשיר הרוק הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי השנתי ה-46, וקליפ הווידאו של השיר, בבימויו של אלכס ומרטין, זכה בפרס על העריכה הטובה ביותר של סרטון בטקס פרסי הווידאו של MTV לשנת 2003. בשנת 2021 רולינג סטון דירג את השיר במקום ה-36 ברשימת "500 השירים הגדולים בכל הזמנים".

השיר הפך להמנון ספורט, המופיע בדרך כלל בקריאות של הקהל ששר סדרה של צלילי "אוי", או שמו של ספורטאי מסוים, במנגינת הריף של השיר. השיר שימש גם כשיר נושא לקבוצות ספורט, אישים ואירועים, כולל במונדיאל 2018. הפופולריות של השיר גברה בשל השימוש בו בספורט; הריף שלו תואר כ"נמצא בכל מקום". השיר זכה להצלחה מסחרית נרחבת, וקיבל הסמכה למעמד זהב מהאגודה הפדרלית למוזיקה של גרמניה; מעמד פלטינה מהפדרציה של תעשיית המוזיקה האיטלקית; ופלטינה מהתעשייה הפונוגרפית הבריטית.

השיר הופיע בכלי תקשורת שונים ושימש באירועים פוליטיים בבריטניה, במיוחד כמזמור המושר על ידי הקהל. אמנים שונים יצרו גרסאות כיסוי לשיר, כולל בן ל'אונקל סול ומרקוס קולינס. גרסאותיהם נכנסו למצעדים במספר מדינות. Third Man Records הוציאה את השיר מחדש ב-2014 וב-2015.

 הפקה ואפיון מוזיקלי 
טקסט=A black two-story building on a sidewalk|ממוזער| הריף "Seven Nation Army" הולחן במלון הפינה
"Seven Nation Army" התחיל עם ריף גיטרה שהגה הזמר והגיטריסט ג'ק וייט במלון Corner במלבורן, בזמן שה-White Stripes שהו באוסטרליה במסגרת סיבוב הופעות בינואר 2002. הוא השמיע את הריף לבן סוואנק, מנהל בחברת התקליטים Third Man, שהגיב כי הוא מרגיש כי וייט יכול "להצליח יותר". מאוחר יותר נזכר וייט שסוואנק "גם לא חשב שהמקצב הזה כל כך נהדר". במקור וייט שמר את הריף כשיר נושא לסרט פוטנציאלי של ג'יימס בונד, לבסוף הוא החליט לשלב אותו בשיר של הלהקה, לאחר שהודה עד כמה קלושים הסיכויים שלו להתבקש אי פעם ליצור שיר נושא לסרט של ג'יימס בונד. חמש שנים מאוחר יותר, הוא כתב וביצע את "דרך אחרת למות" עם אלישה קיז כשיר נושא לסרט קוונטום של נחמה.

"Seven Nation Army" הופק על ידי וייט והוקלט באולפני Toe Rag ברובע האקני בלונדון. הוא כתב את השיר כ"ניסוי קטן", בתקווה ליצור שיר "משכנע" ללא פזמון. השם "צבא שבע המדינות" נכתב תחילה ככותרת של רצועת השיר באלבום עוד לפני שהמילים נכתבו, אולם נשאר בסופו של דבר.
ממוזער| נעשה שימוש ב־DigiTech Whammy כדי ליצור את הצליל דמוי הבס שנשמע בריף המוביל.
"Seven Nation Army" מאופיין כשיר רוק אלטרנטיבי, גראז' רוק, בלוז רוק ופאנק בלוז. הוא מורכב במפתח E מינור בחתימת זמן עם קצב של כ־120 פעימות לדקה. הכותרת של השיר מקורה כאשר ג'ק וייט, כילד צעיר בדטרויט, שמע לא נכון את שם התנועה הפרוטסטנטית "צבא הישע" (The Salvation Army) כ"צבא שבע המדינות" (Seven Nation Army).

השיר מובל על ידי ריף עם צליל דומה לצליל של גיטרת בס. כדי ליצור את הסאונד הזה, וייט חיבר גיטרה חצי אקוסטית לפדל DigiTech Whammy (שמייצר אפקט הסטת גובה צליל), והוריד את הטון באוקטבה. הריף משתמש בחמישה צלילים ומורכב משבעה תווים; הוא מתחיל עם תו מוחזק, אחריו ארבעה תווים מסונכרנים, והוא מסתיים בשני תווים בסגנון שמכונה "בס מקונן". המהלך הראשון והרביעי צוינו כדומים לסימפוניה החמישית של ברוקנר. השיר כולל גם אפקט של שירה מעוותת ו"תוף פעימות לב", המנוגן על ידי המתופפת, מג וייט.

 מילות השיר 
ג'ון מולווי מ-NME תיאר את השיר כ"התקפה חריפה נגד תהילה". מילות השיר נוצרו בהשראת תשומת הלב הגוברת שקיבלו ה-White Stripes. לדברי ג'ק וייט, השיר מספר את סיפורו של אדם שעם כניסתו לעיירה שומע את תושביה מרכלים עליו ובתגובה ממשיך בדרכו ועוזב את העיירה. אך בסופו של דבר הוא חוזר, מונע על ידי תחושת בדידות. בנוגע למשמעות השיר, וייט הצהיר, "השיר עוסק ברכילות. הוא עוסק בי, במג, ובאנשים שאיתם אנו יוצאים". מגיניס תיאר את מילות השיר כמציגות "גישה עקשנית", תוך ציטוט שורות הפתיחה: "אני אלחם בהן / צבא שבע מדינות לא יכול היה לעצור אותי / הם הולכים לקרוע את זה / לוקחים את הזמן שלהם ממש מאחורי הגב שלי". בנוגע לשורה "אני הולך לוויצ'יטה / רחוק מהאופרה הזו לנצח", אמר וייט שהוא מעולם לא ביקר בעיר, אבל השתמש בה כמטפורה, ובמילים הכניס את עצמו לדמות שבשיר.

 הוצאה לאור 
הרעיון של ג'ק וייט להוציא את "Seven Nation Army" כסינגל נתקל בהתנגדות של חברת התקליטים שלו, XL Recordings, שרצתה להוציא את השיר "There's No Home for You Here" במקום. ג'ק וייט שכנע את הלייבל להוציא את "Seven Nation Army", ובשנת 2003 הוא יצא כסינגל קידום מכירות לצד רצועת "In the Cold, Cold Night". לאחר מכן הוא יצא כסינגל בתקליט ויניל בגודל 7 אינץ' ובתקליטור; הראשון כלל בצידו השני קאבר של "Good to Me" – שנכתב על ידי ברנדן בנסון וג'ייסון פלקנרבעוד שהאחרון כלל בצידו השני גם את "Good to Me" ואת שיר הפולק "Black Jack Davey". התצלום המשמש כיצירת האמנות של הסינגל צולם על ידי פטריק פנטאנו; הוא כולל ציור של פיל, של גרג סימאש.

 קליפ הווידאו 
סרטון הווידאו של השיר, בבימויו של אלכס ומרטין, מורכב מהדמיה של מנהרה קליידוסקופית של משולשים שחורים, לבנים ואדומים, הקשורים לאהבתו של ג'ק למספר שלוש. קטעי הווידאו במשולש מתחלפים, ומציגים, לחלופין, את ג'ק ואת מג. הם משובצים בשלדים צועדים ובפיל, מתוך התייחסות לשם השיר "Seven Nation Army". המשולשים נעים קדימה דרך המנהרה בקצב משתנה המותאם לדינמיקה של השיר.

הקליפ זכה פרס של העריכה הטובה ביותר בסרטון ב־MTV Video Music Awards 2003, והוא היה מועמד לסרטון הלהקה הטוב ביותר, סרטון הרוק הטוב ביותר ולאפקטים המיוחדים הטובים ביותר.

 ביקורות ודירוגים 
"Seven Nation Army" זכה לשבחי ביקורת נרחבים. השיר זכה בפרס גראמי לשיר הרוק הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי השנתי ה-46 והיה מועמד לפרס להופעת הרוק הטובה ביותר של להקה או צמד. בשנת 2003 הוא דורג במקום השלישי ב־Pazz & Jop על סמך הצבעות של מבקרי מוזיקה. הת'ר פארס מ־AllMusic תיארה אותו כ"פתיח עוצר נשימה" לאלבום Elephant, ובראם טטלמן מבילבורד אמר כי "משדרי רוק הרפתקנים עשויים לרצות להצטרף ל'צבא'".

הריף המרכזי, במיוחד, היה מושא לשבחים רבים מיציאת השיר. בכתבה של ה"רולינג סטון" הוא תואר כריף הטוב ביותר של העשור של שנות ה-2000, ורבקה שילר מ-NME כתבה שהריף הוא "ליין הבס הכפייתי ביותר של העשור, שאפילו לא מנוגן בפועל על גיטרת בס". בנוסף, המבקרים שיבחו את התיפוף של מג וייט – "חבטה מהפנטת" לפי טום מגיניס מ־AllMusic. טטלמן תיאר את התיפוף כ"פשוט אך יעיל" ופורס אמר שהוא "מינימלי באופן נפיץ".

המבקרים דירגו את השיר בין הרצועות הטובות ביותר של העשור של שנות ה-2000; הוא הופיע ברשימות של ה-NME, Rolling Stone, WFNX, ו־Pitchfork והוא הוצב במקום הראשון ב"50 השירים המובילים של העשור" של Consequence of Sound. השיר הופיע בדירוג "השירים הגדולים ביותר" של טריפל ג'יי בהתבסס על הצבעות הקהל, והוא דורג במקום השישי בדירוג המאזינים "Top 100 Greatest Hits" של BBC Radio 6 Music. המגזין Loudwire דירג אותו במקום השביעי ברשימת "שירי ההארד רוק המובילים של המאה ה-21".

במרץ 2005 מגזין Q דירג את השיר במקום השמיני ברשימת 100 שירי הגיטרה הגדולים ביותר. ערוץ המוזיקה VH1 הציב אותו במקום ה-75 בשירי ההארד-רוק הגדולים. במאי 2008, רולינג סטון מיקם את השיר במקום ה-21 ברשימת 100 שירי הגיטרה הגדולים בכל הזמנים. ב-2010 השיר מוקם במקום ה-286 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים, ובדירוג המעודכן שנערך ב-2021 עלה למקום ה-36. רולינג סטון גם סקר אמנים, מבקרים ואנשים מהתעשייה ב-2018 כדי ליצור רשימה של 100 השירים הגדולים של המאה ה-21. השיר הוצב במקום השלישי ברשימה זו, והריף שלו תואר כ"גדול ביותר במאה ה-21".

 מצעדים ומכירות 
ב-8 במרץ 2003 השיר הופיע לראשונה במקום ה-27 במצעד הרוק המודרני של בילבורד; ב-26 ביולי הגיע למקום הראשון, בו שהה במשך שלושה שבועות. בסוף 2023, לרגל יום השנה ה-35 למצעד, בילבורד דירג את השיר במקום ה-80 של השירים המוצלחים ביותר בתולדות המצעד. ב-24 במאי השיר נכנס למקום ה־76 במצעד הבילבורד הוט 100. ב-12 ביולי הוא הופיע לראשונה במקום ה-38 במצעד הרוק המיינסטרים של בילבורד. בהמשך, ב-8 בנובמבר, העפיל אל המקום ה־12 במצעד זה. בקנדה השיר הגיע למקום ה-61 במצעד הסינגלים הקנדי ביולי 2007. השיר הופיע לראשונה במצעד הסינגלים הבריטי ב-3 במאי 2003, כשהגיע למקום השביעי.

השיר המשיך להופיע במצעדים, לסירוגין, שנים לאחר יציאתו לאור. השיר הגיע לראשונה למקום הרביעי במצעד הפדרציה של תעשיית המוזיקה האיטלקית (FIMI) ב-27 ביולי 2006, ולמקום השלישי שבוע לאחר מכן. ב-29 ביוני 2008 השיר הופיע לראשונה במקום ה-18 במצעד השווייצרי, שם הגיע בסופו של דבר למקום הרביעי; הוא שב למצעד מספר פעמים לאחר מכן, האחרונה ב-2013. השיר נכנס למצעד הסינגלים הצרפתי במספר הזדמנויות, מ-2013 עד 2018, כשמיקום השיא שלו היה המקום ה-48 במצעד, ב-23 בפברואר 2013. הוא הופיע לראשונה במצעד שירי הרוק של בילבורד ב-18 בינואר 2014, והגיע לשיא כשהשתבץ במקום ה-12 במהלך השבוע הראשון שלו.

השיר זכה במספר הסמכות בשנות ה-2010. הוא זכה למעמד זהב על ידי איגוד תעשיית המוזיקה הפדרלית של גרמניה בשנת 2010, לאחר שנמכרו למעלה מ-150,000 יחידות של הסינגל. בשנת 2013 התעשייה הפונוגרפית הבריטית העניקה לשיר תעודת כסף, וזהב שנתיים לאחר מכן. בשנת 2019 השיר זכה למעמד של פלטינה כפולה לאחר שהמכירות וההשמעות בסטרימינג חצו את הרף של כ-1,200,000 השמעות ומכירות ביחד. השיר זכה למעמד זהב על ידי FIMI בשנת 2014; ושלוש שנים לאחר מכן למעמד פלטינה, לאחר שנמכר בלמעלה מ-50,000 עותקים.

 קבלה, השפעה ומורשת 
"Seven Nation Army" מילא תפקיד משמעותי בפופולריות של ה-White Stripes. כתבה ב"רולינג סטון" תיארה אותו כ"להיט משנה קריירה", ודניאל מרטין מהמגזין NME כתב כי הוא רואה את השיר כ"מנגינה המגדירה של ה-White Stripes", לאחר שעורר את המעבר של הלהקה "מתחילת הרוק גראג' שלהם לרמה חדשה לגמרי של הערכה". בנוסף, "Seven Nation Army" תרם לתנועת תחיית הפוסט-פאנק, והפך לשיר הראשון בז'אנר שהגיע למקום הראשון במצעד הרוק המודרני של בילבורד. בהמשך להצלחתו הראשונית במצעדי המוזיקה, הפופולריות של השיר – בפרט בשל הריף שלו – צמחה כתוצאה מהשימוש בו בספורט. בשנת 2012, אלן סיגל מבלוג הספורט Deadspin תיאר את "ההמנון שהפך לריף" כ"נמצא בכל מקום", אלק וילקינסון מ"הניו יורקר", אמר על הריף כי "ייתכן שהוא ריף הגיטרה השני הכי מוכר במוזיקה הפופולרית, לאחר זה של 'Satisfaction'". אריק אדמס מהעיתון הדיגיטלי The AV Club ייחס את הפופולריות של השיר ל"פשטות" של הריף שלו – מאפיין שהוא ציין שהופך את השיר ל"מוכר ומזוהה באופן מיידי". נייט סלואן כתב כי ארבעת התווים העוקבים של הצליל הראשון של הריף יוצרים "תחושה של דחיפות שהופכת את [הריף] לבלתי נשכח".

גרסת כיסוי אינסטרומנטלית של השיר בעיבודו של רמין ג'וואדי נכללה ב-2018 בפרק של סדרת הטלוויזיה וסטוורלד. השיר בוצע במהלך המשימה האחרונה של תחרות הריאליטי "המירוץ המופלא 31" בהארט פלאזה בדטרויט.

 באירועים פוליטיים 
ב-2016 ה-White Stripes הצהירו כי הם "נגעלים" מהופעתו של השיר בסרטון התומך בקמפיין של דונלד טראמפ לבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016, וציינו כי "אין להם שום קשר לסרטון".

"Seven Nation Army" הופיע רבות באירועים שקדמו לבחירות הכלליות בבריטניה ב-2017. בעקבות נאום של מנהיג הלייבור דאז ג'רמי קורבין בפסטיבל המוזיקה Wirral Live, תומכים בקהל החלו לשיר "אוי, ג'רמי קורבין" לצלילי הריף של השיר. השימוש בפזמון חזר על עצמו בכמה הזדמנויות לקראת הבחירות ולאחר מכן בפסטיבל גלסטונברי 2017, שם הופיע קורבין על במת הפירמידה כדי להציג את ראן דה ג'ולס. כתוצאה מהופעת הפזמון בפסטיבל גלסטונברי, השיר רשם עלייה של 16,893% בהשמעה בסטרימינג, לפי שירות הזרמת המוזיקה Deezer.

 באירועי ספורט 
טקסט=A football pitch is surrounded by a large audience of people mostly dressed in red.|שמאל|ממוזער| "Seven Nation Army" הושמע לפני כל משחק במונדיאל 2018.
לדברי אלן סיגל מ-Deadspin, הריף של "Seven Nation Army" הוא "חלק אורגני מתרבות הספורט". הריף משמש בדרך כלל בשירה של קהל באירועי ספורט, שבהם כל תו מושר בדרך כלל באמצעות הצליל "אוי". שורשיה של תופעה זו הם במשחק כדורגל שהתקיים במסגרת ליגת האלופות באיטליה באוקטובר 2003, במהלכו החלו אוהדי קבוצת הכדורגל קלאב ברוז' לשיר את הריף במשחק מול הקבוצה היריבה – מילאן. הם שרו את הפזמון לאחר שחלוץ קבוצתם, אנדרס מנדוסה, כבש שער. לאחר שקלאב ברוז' ניצחה במשחק, השיר הפך ל"המנון הספורט הלא רשמי" של הקבוצה.

לאחר שרומא ניצחה במשחק מול קלאב ברוז' ב-2006, אוהדי הקבוצה החלו להשתמש בריף בתור פזמון, לאחר שלמדו אותו מהאחרונה. אוהדי נבחרת איטליה בכדורגל המשיכו לשיר את הריף במשחקים שהובילו למונדיאל 2006, והשיר – הידוע בכינויו כשיר ה"פו פו פו פו פו" בקרב האיטלקים – הפך ל"שיר הנושא הלא רשמי" של הקבוצה. לאחר שאיטליה ניצחה בגמר גביע העולם ב-2006 הריף הושר ברחובות רומא. לגבי הפופולריות של השיר באיטליה, ג'ק וייט אמר:לכבוד הוא לי שהאיטלקים אימצו את השיר הזה כשלהם. אין דבר יפה יותר במוזיקה מאשר כשאנשים מאמצים מנגינה ומאפשרים לה להיכנס לפנתיאון של מוזיקת העם.
במשחקי כדורגל מסוימים הקהל שר את הפזמון עם שמות של השחקנים. בין השאר, עם השחקנים קווין דה בראונה ממנצ'סטר סיטי, טיאגו סילבה מצ'לסי, מקסי מוראלס ואנדראה פירלו מניו יורק סיטי, סנטי קאזורלה מארסנל, ודיבוק אוריגי מליברפול.

"Seven Nation Army" שימש כהמנון רשמי באירועי ספורט שונים; ריק קאר של NPR ציין כי השיר הוא "ככל הנראה... המנון הספורט הפופולרי ביותר בעולם". הוא הושמע באליפות אירופה בכדורגל מאז 2008, וכן הושמע לפני תחילת כל משחק במהלך מונדיאל 2018. קאר העריך שהשיר הגיע ל"מאות מיליוני צופי טלוויזיה ברחבי העולם" כתוצאה מהשימוש בו בטורניר האחרון.

 במחאה בישראל 
הלחן של הריף של השיר הפך לאחד מסימני ההיכר של ההפגנות נגד הרפורמות בישראל ב-2023, המושר למילים "דמוקרטיה או מרד".

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:סינגלים בהוצאת אקס-אל רקורדינגס
קטגוריה:סינגלים בהוצאת RCA רקורדס
קטגוריה:סינגלים בהוצאת מוטאון
קטגוריה:שירי גביע העולם בכדורגל
קטגוריה:בולטימור רייבנס
קטגוריה:סינגלי בכורה מ-2012
קטגוריה:סינגלי בכורה מ-2010
קטגוריה:שירי 2002
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו