צבי שמשי

צבי שמשי (דצמבר 1862 – 5 בנובמבר 1953) היה פעיל ציוני ועיתונאי חובב, אביו של נשיא מדינת ישראל יצחק בן-צבי.

ביוגרפיה
נולד בשנת 1862 (ט"ו בכסלו תרכ"ג) בעיירה סמורגון שבפלך וילנה. לאסתר ולראובן ישראל, אביו היה ממשפחה מיוחסת של רבנים ועסקנים, בהם הרב משה אשכנזי הלפרין, הרב אליהו חיים מייזל מלודז', הרב אליקום שלמה שפירא מגרודנה, רבי יחיאל היילפרין ועוד.
ממוזער|צבי שמשי במרכז לימינו סבתו (אם אביו) אסתר ולצידה יצחק בן צבי. משמאלו אשתו השנייה דבורה. למרגלותיהם דינה מזר ונכדיו עמרם ועלי.  עומדים: רחל ינאית, אהרן ראובני ואשתו שרה סופי, שולמית קלוגאי ובעלה יצחק.
בילדותו למד ב'חדר', שם רכש ידע בתנ"ך, תלמוד ופוסקים, ובהמשך השלים השכלה כללית ושלט בשפה הרוסית. בגיל 18 עבר למינסק ובהמשך לפולטבה כדי להעמיק את לימודיו. בשנת 1884 (תרמ"ד) נישא לעטרה (קריינה), בתו של ר' ישראל ליב קופילביץ ונכדת הרב מאיר הלוי-אפשטיין מווילנה. לפרנסתו עבד כסוכן לטחנות קמח בפולטבה.

 פעילות ציונית וציבורית 
הצטרף לתנועת "חיבת ציון" עם ראשית דרכה, היה חבר באגודת "בני ציון" בפולטבה ושימש כמזכירה החל משנת 1886. עסק בפעילות חובבי ציון ותרם ליצירת קשרים בין אגודות התנועה בליטא ובאוקראינה. בשנים 1889–1896 (תרמ"ט–תרנ"ו) השתתף בכינוסים ובוועידות של חובבי ציון כציר פולטבה וחרקוב.

עם הקמת ההסתדרות הציונית המדינית בהנהגת בנימין זאב הרצל, הצטרף לשורותיה והיה מזכיר הוועד הציוני בפולטבה. בנוסף, היה חבר באגודת "בני משה". בשנת 1891 (תרנ"א) נסע לארץ ישראל בשליחות ארגון עולים כדי לרכוש קרקעות ביקנעם עבור 40 משפחות. העסקה לא יצאה לפועל בשל גזרות השלטון העות'מאני. בשנת 1905 (תרס"ה) ביקר בישראל שנית במסגרת מסעו מרוסיה למצרים בענייני מסחר.
ממוזער|מדליק נרות חנוכה, דצמבר 1952

 רדיפה פוליטית ומאסר 
בקיץ 1906 (תרס"ו) נעצר יחד עם בני משפחתו על ידי השלטונות הרוסיים בשל פעילותו הציונית וארגון ההגנה היהודית כנגד הפורעים. הוא, אשתו השנייה דבורה (אחות אשתו הראשונה שנפטרה שנה קודם לכן), ובניו אהרן ושולמית, הואשמו במרד. בשנת 1908 (תרס"ח) נידונו הוא ובנו אהרן לגלות בסיביר לכל חייהם. אהרן הצליח להימלט ולהגיע לארץ ישראל בשנת 1910, ואילו הוא עצמו שוחרר רק לאחר נפילת המשטר הצארי במהפכה הרוסית.

 עלייה לארץ ישראל ופעילות מאוחרת 
לאחר שנות טלטלה ברוסיה, שבמהלכן נאלץ להתמודד עם מלחמות אזרחים ודיכוי התנועה הציונית, הצליח לבסוף לצאת את המדינה. בשנת 1922 (ט"ז בחשוון תרפ"ג) עלה לארץ ישראל עם אשתו ובתו דינה, והשתקע בירושלים. במשך שלוש שנים שימש כגזבר אגודת "המשכיר".

במהלך חייו פרסם מאמרים ורשימות בעיתונות העברית והציונית, דוגמת הלבנון, המליץ, על המשמר, דאר היום ועוד רבים, בייחוד זכרונות על אישים ומאורעות. ספריו: ספר "זכרונות" (הוצאת ראובן מס ירושלים, תרצ"ח) וספר מגלת יוחסין למשפחות שמשי, בן-צבי, ראובני, קלוגאי, מייזלר (מזר), סלושץ, כרמון, קבק, קויפמן, ליברמן והקרובות אליהן (ירושלים, ת"ש).

נפטר ב-5 בנובמבר 1953, בהלווייתו השתתפו ראש הממשלה, חברי כנסת, הרבנים הראשיים ומספר אנשי ציבור. נקבר בהר המנוחות בחלקה שלימים תהפך להיות חלקה משפחתית.

משפחתו
היה נשוי לעטרה עד לפטירתה בתרס"ה, שנה לאחר מכן נישא לאחותה דבורה (נפטרה ב-17 בדצמבר 1962).

מבניו: יצחק בן-צבי - נשיאה השני של מדינת ישראל, אהרן ראובני - סופר ומתרגם, שולמית קלוגאי - משוררת, ודינה אשת הארכאולוג בנימין מזר.

קישורים חיצוניים





הערות שוליים

קטגוריה:פעילים ציונים באוקראינה
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:משפחת בן-צבי
קטגוריה:אגודת בני משה
קטגוריה:ישראלים ילידי ליטא
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1862
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1953