לעג לשמשון

לעג לשמשון (בהולנדית: De Bespotting van Simson) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר ההולנדי יאן סטיין, המתוארך לסביבות שנת 1670. היצירה מציגה את שמשון המקראי לאחר שנבגד על ידי דלילה, מוקף בקהל מלעיגים. הציור מאופיין בהומור בוטה, רמיזות מיניות ותחושת כאוס, בהתאם לסגנונו הידוע של סטיין.

 גילוי וזיהוי מחדש 
הציור שכן במשך שנים רבות באוסף המוזיאון המלכותי לאמנויות יפות באנטוורפן, שם נחשב להעתק מן המאה ה-18. בעת הכנות לתערוכה "יאן סטיין מספר" במאוריצהאוס שבהאג, מצאה האוצרת אריאנה ואן סוחטלן את היצירה באחד ממחסני המוזיאון. אף שהציור היה חתום, סברו כי החתימה מזויפת. עם בחינה מדוקדקת, זיהתה ואן סוחטלן את מאפייני עבודתו של סטיין – אופן הציור, איכות הפנים והקומפוזיציה – ואישרה כי מדובר ביצירה מקורית. במהלך הבדיקה התברר כי במשך זמן רב יוחסה היצירה בטעות לצייר הפלמי איגנציוס דה רורה, בשל חוסר אפשרות לבדוק לעומק את כלל אוספי המוזיאון.

 שימור ומצב השתמרות 
הציור התגלה כשהוא מצופה בשכבת ורניש צהובה, שהעניקה לו מראה כהה ומלוכלך. לאחר תהליך שימור ורסטורציה במאוריצהאוס התגלה כי הציור שמור במצב יוצא דופן: פני השטח של הציור כמעט ולא נפגעו, והוא נשאר מתוח על המסגרת המקורית מהמאה ה-17, כולל מסמרי הקיבוע המקוריים – עובדה נדירה במיוחד בציורים מאותה תקופה. הימנעות מהדבקה ללינן חיזוק שמרה על שלמות הבד המקורי.

 תיאור היצירה 
במרכז הציור מתוארת סצנה מהתנ"ך: שמשון לאחר שנבגד על ידי דלילה ונלכד בידי הפלשתים. שערו, מקור כוחו, נגזז ותלתליו פזורים על הקרקע. קהל של פלשתים מתגודד סביבו בלגלוג ובעלבון. דלילה מתוארת כשהיא משלשלת מטבעות אל קערה ביד אחת, ובידה השנייה עושה תנועה גסה תוך כדי מגע של אחת הדמויות בה. התיאור מדגיש את הלעג, את התחכום ואת האלמנטים הקומיים המאפיינים את סגנונו של סטיין.

 תערוכה והצגת הציור 
ממוזער|שמאל|ביצירה "לעג לשמשון", יאן סטיין מפגין את אותם מאפיינים סגנוניים האופייניים ליצירותיו המוכרות יותר, דוגמת "פסטיבל סנט ניקולאס" (Het Sint-Nicolaasfeest). בשני הציורים ניכרים תיאור מצבים של כאוס, שמחה, לעג וריבוי רגשות סוערים. כשם שב"פסטיבל סנט ניקולאס" סטיין מתאר סצנה עממית רוויית תנועה, רעש ותעלולים, כך גם ב"לעג לשמשון" הוא מתרגם את האנרגיה וההומור אל זירה מקראית בעלת אופי דרמטי יותר. יכולתו לשלב אלמנטים של חוסר סדר וחיות אנושית, הן בסצנות יומיומיות והן בסיפורים היסטוריים, ממחישה את גישתו המיוחדת לציור סיפורי.
בעקבות הזיהוי, הוצג הציור לראשונה בתערוכה "יאן סטיין מספר" (Jan Steen vertelt) שנערכה במאוריצהאוס. התערוכה שמה דגש על "ציורי היסטוריה" – תחום פחות מוכר ביצירתו של סטיין, שהתבסס על סיפורים תנ"כיים או מיתולוגיים, בניגוד לסצנות חיי היומיום המוכרות יותר. התערוכה ביקשה להפתיע את הקהל ולהציג את יאן סטיין מזווית שונה מהמקובל.

 הקשר לסגנונו של יאן סטיין 
הציור מהווה דוגמה לאופן שבו יאן סטיין הצליח לשלב הומור, תנועה ותחושת כאוס גם בסצנות מהספרות המקודשת. כפי שעשה בסצנות יומיומיות אחרות כמו "חג ניקולאס הקדוש", "נגן הכינור עם העגיל" או "אוכלת הצדפות", הצליח סטיין להכניס רוח שובבה גם בהקשר מקראי. עם זאת, כאשר עסק בדמויות כמו ישו, הפגין רצינות וריחוק מכוונים.

 חשיבות הגילוי 
גילוי עורר הדים בקרב קהילת האמנות ההולנדית והבינלאומית. מנהל המוזיאון המלכותי לאמנויות יפות באנטוורפן, מנפרד סלינק, הדגיש כי שיתוף הפעולה עם המאוריצהאוס הביא להכרה ביצירה כיצירה מקורית של אחד מאמני תור הזהב החשובים, והעשיר את אוספי המוזיאון באופן בלתי צפוי.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ציורי התנ"ך
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:שמשון בציורים
קטגוריה:יאן סטיין: ציורים