אדום בפולמוס היהודי-נוצרי

העם האדומי נחשב לשנוא בתלמוד והמשנה היהודיים והברית החדשה הנוצרית.

לאורך הפולמוס היהודי-נוצרי הייתה אדום למוטיב גידוף של כל קבוצה דתית כנגדה יריבתה.

 בשיח היהודי 
מבחינת היהודים הפכה אדום לסמל לדיכוי של האימפריה הרומית תחילה (ייתכן שבשל קשרי בית הורדוס בעלי השורשים מאדום עם השלטונות הרומיים) ושל יורשתה הנוצרית, האימפריה הביזנטית, לאחר מכן, ומשם כינוי גנרי לכלל הממלכות הנוצריות באירופה בימי הביניים.

היו כאלה שטענו כי השימוש בשם "אדום" כלפי הנוצרים הוא בשל היות רוב הנוצרים הראשונים צאצאי האדומים שגוירו באונס על ידי יוחנן הורקנוס במאה השנייה לפני הספירה, ולא יהודים אתניים.

 בשיח הנוצרי 
את השנאה של הנוצרים הראשונים כלפי האדומים אפשר לייחס לימי קלאודיוס בהם דאג ידידו ושליט פרובינקיית יהודה, אגריפס הראשון שהיה בעל שורשים אדומיים, להציל את בני העם היהודי מהרדיפות הדתיות של שלטונות האימפריה הרומית, שהיו למנת חלקם של הנוצרים בלבד בשל כך. הוא גם אחראי להתדרדרות האחיזה של הנוצרים הראשונים בירושלים בתקופת בית שני ולנדידתם אל מחוץ לשטחי יהודה ולהפיכתם ממיסיונרים שפעלו בעיקר כלפי היהודים, לכאלה שעוסקים בעיקר בהמרת דת של עובדי אלילים זרים.

חלק מהכמרים הנוצרים ניסו לאורך ההיסטוריה לנגח את היהודים אשר מולם הם מתפלמסים ושכנגדם הם מטיפים הם "צאצאי אדום שדתם היא למעשה 'תלמודיות' ולא הדת הישראלית המקראית", "ישראל האמיתי" או "זרע יעקב" כדי לפגום באמינות טענות היהודים על היות דתם הדת האמיתית של האל (וסירובם של היהודים להמרת דתם) וכדי לבדל בין היהודים שאותם תיעבו ובין ישו שבו הנוצרים מאמינים. טענות אלו שימשו להתרת דמם של היהודים שהותקפו בפוגרומים בגלות באירופה הנוצרית בהיותם מיעוט חסר יכולת הגנה מספקת לאורך זמן.

 הערות שוליים 

קטגוריה:הפולמוס היהודי-נוצרי
קטגוריה:אדום