יעקב מברך את בני יוסף (גוארצ'ינו)

יעקב מברך את בני יוסף הוא ציור שמן על בד מאת האמן האיטלקי גוארצ'ינו, שנוצר בסביבות שנת 1620 ומהווה דוגמה מובהקת לסגנון הבארוק האיטלקי. היצירה מצטיינת בדרמטיות רגשית, במשחקי אור וצל אופייניים לתקופה, ובקומפוזיציה דינמית המדגישה את המתח הרגשי שבסצנה המקראית. הציור מוצג כיום בגלריה הלאומית של אירלנד, לאחר שעבר שימור ושחזור מקיף במכון גטי בשנים 2016–2018.

היצירה היא אחת מיצירותיו החשובות של גוארצ'ינו, המדגימה את סגנונו הבארוקי הרגיש והדרמטי. היצירה עברה מסלול מורכב של בעלות – מהזמנה פרטית באיטליה, דרך ספרד ואנגליה, ועד שהתגלתה מחדש בפריז ונרכשה על ידי דניס מאהון. מאז שנת 1997 הוצגה בהשאלה בגלריה הלאומית של אירלנד, ובשנת 2008 נתרמה רשמית לאוסף המוזיאון. בשנים 2016–2018 עברה רסטורציה מקיפה במוזיאון גטי, וכיום היא מוצגת כאחת מגולות הכותרת של אוסף הבארוק האיטלקי בגלריה.

 תיאור היצירה 
 הסצנה והמשמעות הדתית 
הציור מבוסס על סיפור מקראי מספר בראשית (מ"ח 8–20), שבו יעקב, סמוך למותו, מעניק את ברכתו לנכדיו. למרות שיוסף מנסה להבטיח שבנו הבכור, מנשה, יקבל את הברכה העיקרית, יעקב משכל את ידיו ומניח את ימינו על ראש אפרים, ומעניק לו את הבכורה. בחירה זו נתפסה במסורת היהודית והנוצרית כסמל לרעיון של העדפה אלוהית שאינה תלויה בסדר הלידה הטבעי.

 סגנון וקומפוזיציה 
גוארצ'ינו משתמש בקומפוזיציה דינמית ואלכסונית כדי להדגיש את המתח הדרמטי שבסצנה. יעקב ממוקם במרכז הציור, בעוד שיוסף נוטה לעברו, ידיו מושטות במחווה של מחאה. הבעת פניו של יעקב משדרת שלווה והכרה בגורל האלוהי, בעוד פניו של יוסף מבטאות הפתעה ואי-השלמה. הניגוד הזה משקף את המסר העמוק של היצירה – הפער בין הרצון האנושי לבין הבחירה האלוהית.האור בציור מאופיין באיכות רכה, המדגישה את ההבדלים בין פניו הקמוטות של יעקב לבין המבע הצעיר של נכדיו. הצללים והצבעים העשירים תורמים לתחושת הדרמה והאינטימיות גם יחד. שילוב זה של ריאליזם רגשי עם קומפוזיציה אלגנטית ממחיש את סגנונו הייחודי של גוורצ'ינו, שהושפע מקאראווג'ו אך שמר על גישה מעודנת יותר.

 רישומים מוקדמים והכנה לציור 
גוארצ'ינו היה ידוע בתהליך היצירה הקפדני שלו, שבמהלכו יצר סקיצות רבות כהכנה לציוריו. רישום מוקדם של "יעקב מברך את בני יוסף", המתוארך לשנים 1615–1625, נשמר כיום במכון האמנות של שיקגו. הרישום, שנעשה בדיו חומה עם שטיפות צבע, מתאר את מבנה הסצנה המרכזית וכן דמויות נוספות שאינן נכללו בציור הסופי. השוואה בין הרישום לבין היצירה המוגמרת חושפת כיצד גוארצ'ינו פיתח את הקומפוזיציה, שיפר את משחקי האור והדגיש את הדרמה שבמחווה של יעקב.

 היסטוריית בעלות 
 המעבר בין בעלים שונים 
היצירה הוזמנה במקור על ידי הקרדינל יקופו סרה, פטרון חשוב של גוארצ'ינו, ושכנה בפרארה שבאיטליה. לאחר מותו של סרה בשנת 1623, עברה הבעלות לקרדינל ג'וליו סקיאטי, ובשנת 1629 נצפתה על ידי הצייר הספרדי דייגו ולאסקס בעת ביקורו באיטליה.בשנות ה-40 של המאה ה-17 הועבר הציור לדון חואן אלפונסו אנריקס דה קבררה, שגריר ספרד בוותיקן, ובנו הוריש אותו לכנסיית סן פסקואל באילון במדריד. בשנת 1803 עבר הציור לידיו של מנואל גודוי, ראש ממשלת ספרד ויועצו של קרלוס הרביעי. לאחר נפילתו הפוליטית, הציור נמכר מחדש. עותק מוקדם של היצירה, שנוצר לפני 1808, שמור כיום באוסף National Trust באנגליה.

 הגילוי מחדש והרכישה על ידי דניס מאהון 
בשנת 1843, הציור היה באוספו של ג'ון ראשאוט, ברון נורת'וויק השני, ובמכירה הפומבית שנערכה לאחר מותו בשנת 1859 הוא נמכר שוב. במשך כ-70 שנה לא היה ידוע מה עלה בגורלו, עד שהתגלה בפריז בשנת 1932 על ידי ההיסטוריון הרמן ווס. בשנת 1934, האספן והחוקר דניס מאהון רכש את הציור תמורת 120 ליש"ט בלבד. מאהון, שהיה מומחה לאמנות הבארוק, החזיק בציור במשך עשרות שנים, ולאחר מכן השאיל אותו לגלריה הלאומית של אירלנד בשנת 1997.

התרומה לגלריה הלאומית של אירלנד ושימור היצירה
בשנת 2008, מאהון העניק את הציור במתנה רשמית לגלריה הלאומית של אירלנד, באמצעות הקרן הבריטית למען הגלריה הלאומית של אירלנד. בשנת 2016, הציור נשלח לשימור ושחזור במוזיאון גטי, שם עבר תהליך רסטורציה מקיף שנמשך עד 2018.

הערות שוליים

קטגוריה:ציורי התנ"ך
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:יעקב בציורים
קטגוריה:יוסף בציורים
קטגוריה:גוארצ'ינו: ציורים
קטגוריה:ילדים בציור