יעל וסיסרא (ארטמיזיה ג'נטילסקי)

יעל וסיסרא הוא ציור מאת אמנית הבארוק האיטלקייה ארטמיזיה ג'נטילסקי, שנוצר בסביבות שנת 1620.

 תיאור 
 נושא היצירה 
נושא הציור לקוח מתוך ספר שופטים, פרקים ד' 11–22 וה' 24–31. הציור מתאר את הרגע שבו יעל אשת חבר הקיני עומדת להרוג את סיסרא, שר הצבא המובס של כנען. לאחר תבוסתו בידי בני ישראל, הוא נמלט ליישוב סמוך, שם מקבלת אותו יעל, ומבטיחה להסתירו ולהאכילו. ברגע שהוא נרדם, היא נועצת יתד באוהל ברקתו, מעשה שבזכותו זכתה לשבח על אומץ ליבה בשירת דבורה.

בימי הביניים, הסיפור תואר לעיתים קרובות במקביל לסיפורה של יהודית, שהייתה מזוהה עם מידת הענווה ("Humilitas") ועם מרים, אם ישו. תיאורים שונים של הסיפור ניתן למצוא בכתבי יד מהמאה ה-14 ב-Speculum Humanae Salvationis.  יצירות אמנות המתארות את הסיפור נפוצות בימי הביניים ובראשית העת החדשה.

 הפרשנות של ג'נטילסקי 
ממוזער|יהודית עורפת את ראשו של הולופרנס מאת ארטמיזיה ג'נטילסקי, 1614–1618
ג'נטילסקי ואמנים בני תקופתה ציירו דימויים רבים של נשים חזקות מהספרות, ובהם תיאור עריפת ראשו של הולופרנס בידי יהודית. אגוסטינו טאסי היה הן המורה שלה והן אנס שהורשע בפשעו. יש הטוענים כי טאסי היה המודל לדמותו של הולופרנס. דמותו של סיסרא מזכירה אף היא את הולופרנס ואת טאסי.

אף על פי שהסיפור של יעל הוצג לעיתים רחוקות בציור, חוקרים סבורים כי יצירתה של ארטמיזיה הושפעה מעבודתו של הצייר הפלורנטיני לודוביקו צ'יגולי. עם זאת, תיאורה שונה בכך שהיא יוצרת הפרדה ברורה בין הדמויות, בניגוד לצפיפות הקומפוזיציה של צ'יגולי. שמלת הזהב של יעל מנוגדת לבגדיו האדומים-כחולים של סיסרא, דבר המצביע, ככל הנראה, על "מעלתה וניצחונה הקרוב".

פרשנות היצירה
הציור מתאר את הרגע הדרמטי שלפני הריגת סיסרא על ידי יעל, תוך שימוש בטכניקות חזותיות להדגשת המתח והדרמה בסצנה. ג'נטילסקי מציגה את סיסרא הישן בחיקה של יעל, כאשר היא אוחזת ביתד ומביטה בו בנחישות. היא בוחרת לתאר את סיסרא באופן שונה מציירים אחרים – לא כדמות הירואית או נאה, אלא כדמות מגושמת ולא מושכת, מה שמעצים את כוח הפעולה של יעל. כמו כן, נעשה שימוש מעניין במשחקי אור וצל: היתד מוחבאת בחשכה, מה שמרמז על פעולתה המתקרבת של יעל ויוצר תחושת מתח דרמטית. שילוב זה של קומפוזיציה, אור וצל, והבעות הדמויות מחזק את המסר של היצירה – הניצחון הנשי על כוח גברי רדום ופגיע.

 היסטוריה 
שנת 1620 מופיעה בתחתית חתימתה הבולטת של האמנית, החקוקה על העמוד. Christiansen, K., Mann, Judith Walker, Gentileschi, Orazio, Gentileschi, Artemisia, Museo di Palazzo Venezia, & Metropolitan Museum of Art. (2001). Orazio and Artemisia Gentileschi. New York : New Haven: Metropolitan Museum of Art ; Yale University Press. תנוחת ידה הימנית של יעל, שאינה טבעית, נחשבת למכוונת, במטרה להדגיש את החתימה.

אף על פי שהיצירה צוירה ברומא, ג'נטילסקי חתמה עליה בשם "Artemisia Lomi," דבר המצביע על פטרון פלורנטיני. בעת שהתגוררה בפירנצה, היא השתמשה בשם משפחת דודיה, לומי, במקום "ג'נטילסקי", כדי לחזק את קשריה עם הפטרונים בעיר. Mann, Judith W. "Identity signs: meanings and methods in Artemisia Gentileschi's signatures." Renaissance Studies 23, no. 1 (February 2009): 71-107. Academic Search Premier, EBSCOhost (accessed March 16, 2018).

 מקור היצירה 
היצירה תועדה לראשונה באוסף הקיסרי בווינה בשנת 1781, כשהועברה לטירת ברטיסלאבה. בשנת 1784 הועברה לארמון המלכותי בבודה, ומשם ייתכן שהתפזרה בשנת 1856. בשנת 1974, הופיעה במכירה פומבית בבודפשט, ונרכשה על ידי בעליה הנוכחיים. כיום היא מוצגת במוזיאון לאמנות יפה בבודפשט.

 ראו גם 
 יהודית עורפת את ראשו של הולופרנס (ג'נטילסקי, פירנצה)

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:יעל וסיסרא באמנות
קטגוריה:ציורי התנ"ך
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ארטמיזיה ג'נטילסקי: ציורים