דיוקנה של מרי טיודור

דיוקנה של מרי טיודור הוא ציור שמן על לוח, מעשה ידי האמן הפלמי אנתוניס מור, שנוצר בשנת 1554 ומוצג כיום במוזיאון הפראדו במדריד. היצירה מתארת את מרי הראשונה, מלכת אנגליה ואירלנד, שהייתה המלכה הריבונית הראשונה באנגליה ששלטה בזכות עצמה ולא דרך נישואין. הציור צויר בעת ביקורו של מור באנגליה בשליחות הקיסר קרל החמישי, לציון נישואיה של מרי, ליורשו של קרל, הנסיך פליפה. כיום מצוי הציור באוסף מוזיאון הפראדו במדריד.

הציור בוצע ככל הנראה לאחר 1 בנובמבר 1554, אז הוענקה למור קצבה רשמית באנגליה כציירו של פליפה. הדבר מלמד כי פליפה, ולא מרי עצמה, היה ככל הנראה המזמין הישיר של הדיוקן, כחלק מהכשרת תדמיתה של רעייתו החדשה. בחירתו של אנטוניס מור כצייר חצרו של פליפה השני סימנה את תחילתו של שלטון עצמאי חדש למלך הצעיר. ציור דיוקנה של מרי שיקף לא רק את יחסה של המלכה לבעלה, אלא גם את עיצוב תדמיתו הפוליטית של פליפה, שביקש לבסס את סמכותו באמצעות ייצוגים רשמיים ואיקונוגרפיים.

תיאור היצירה
הציור צויר כמתנת אירוסין לפליפה, יורש הכתר הספרדי. למרות מטרתו האינטימית, דמותה של מרי מוצגת בו בהבעה חמורת סבר, תוך הדגשה של כוחה ומעמדה. אנטוניס מור, שהיה הצייר המצליח ביותר בזמנו, יצר דיוקן אשר שוכפל והופץ כמקובל בדיוקנאות רשמיים של שליטים, והוענק לקרובי משפחה וריבונים זרים. הגרסה הראשונה של ציור זה שמורה כיום במדריד.

המלכה מתוארת בישיבה על כיסא קטיפה אדום רקום, בפרופיל של שלושה רבעים. גופה פונה באלכסון אל הצופה, דבר היוצר תחושת עומק. בידה הימנית היא אוחזת ורד אדום, ובשמאלה כפפות מקושטות באבני חן. בגדיה כוללים שמלה בדוגמת עלים ומעיל סגול, ועיטוריה – לרבות חגורה, כפתנים וכיסוי ראש - משובצים פנינים ואבנים יקרות. משרשרת צווארה תלוי תכשיט שניתן לה על ידי פליפה. ברקע, משמאל, מופיע עמוד המפורש כסמל לעוצמה שלטונית. הצייר לא ניסה לייפות את פניה של המלכה, אלא תיאר אותן בפשטות, אך הקנה לה הדר מלכותי מאופק תוך שימוש במכחול מדויק ובצבעוניות עשירה. הוורד בציור מופיע גם בדיוקנאות אחרים של נשות חצר בהבסבורג, כגון איזבל בשחור, ומזוהה במסורת החצרות כסמל של אהבה, טוהר ונישואין.

250px|ממוזער|ימין|איזבלה, נסיכת פורטוגל. ציור מעשה ידי טיציאן
הצגתה של מרי כיושבת
בניגוד לדיוקנאות מלכותיים שבהם המלכה מוצגת בעמידה, מור בחר להציג את מרי יושבת על כיסא קטיפה בעל משענת גבוהה - מוטיב נדיר בעבודותיו. בכך קושר הציור את מרי לאיקונוגרפיה של מלכות וסמכות שלטונית, בדומה לדימויים של קיסריות הבסבורג כגון איזבלה, נסיכת פורטוגל בציוריו של טיציאן. הכיסא שעליו יושבת מרי אינו רק פריט קומפוזיציוני אלא סממן מעמד מובהק. בתקופה זו, רק שליטים ריבוניים הורשו לשבת על כיסא במהלך קבלות פנים, בעוד שנשים אחרות ישבו על כריות וגברים נאלצו לעמוד. הבחירה לכלול את הכיסא במרכז הקומפוזיציה מחזקת את עוצמת הדימוי המלכותי החריג של מרי.

קומפוזיציה ופרספקטיבה
הגוף מוצג בזווית אלכסונית למישור הציור, דבר המחזק את התחושה המרחבית. ההצגה בישיבה, בניגוד לדיוקנאות מלכותיים אנגליים בהם הדמות לרוב עומדת, מייחדת את הדיוקן וטעונה באופי אישי ומרוסן. תנוחתה מתוארת כ"מתוחה ונוקשה", דבר המחזק את התחושה של שליטה עצמית ומתח סמוי. ההבעה משלבת רמז לקשיחות עם הבזק של חיוך - ביטוי מורכב של עוצמה ואיפוק. גודלו המרשים של הציור תורם לנוכחותו הפיזית ולמעמדו הטקסי.

חריגות ביצירתו של מור
הדיוקן נחשב יוצא דופן בקריירה של מור: מרי מוצגת בו מוקפת בפרטי תפאורה סמליים כמו כיסא, עמוד, ורד ובד רקום – אלמנטים שאינם שכיחים בדיוקנאות האחרים שלו. גם עוצמת האור והאשליה המרחבית החריגה בציור מוסיפות לאופיו הייחודי.

סמלים חזותיים בציור
הוורד האדום שבידה הימנית מתפקד כסמל כפול: סמל דתי המזוהה עם מריה הבתולה וסבלו של ישו, וסמל שושלתי לבית לנקסטר ממנו צמחה שושלת טיודור. הכיסא הרקום מבטא יוקרה וסמכות, ונושא קונוטציות מלכותיות, אפיפיוריות ואימפריאליות. העמוד ברקע מפורש כ"pillar of authority" וכנראה גם כרמז לעמודי הרקולס – סמלו של קרל החמישי – ואף כסמל למרים הבתולה. התכשיטים על צווארה ובידיה (יהלום, פנינה וטבעת) מחזקים את המסר השושלתי-קתולי, תוך שהם מאזכרים את ברית הנישואין עם בית הבסבורג הספרדי.

העמוד ברקע עשוי להתפרש כאלמנט סמלי המקשר את מרי לאימפריה ההבסבורגית. עמודים מסוג זה הופיעו גם בדיוקנאות של מריה מאוסטריה וחואנה מאוסטריה – נשים ממשפחת הבסבורג שכיהנו בתפקידים שלטוניים. הדימוי מהדהד את "עמודי הרקולס" – סמלו של קרל החמישי. מור מציג את התליון שעל צווארה של מרי במרכז השדה החזותי, ובקו אחד עם פניה. תכשיט זה הוזכר במקור ספרדי מהמאה ה-17 כאמצעי חזותי שנועד "להוסיף לה חן" ולהסיח את הדעת מתווי פניה הפשוטים. בכך הפך האביזר לאלמנט טקסי מובהק.

טכניקה וצבעוניות
מור עשה שימוש במכחול מדויק ביותר, והקפיד על פירוט רב בטקסטורות ובחומרים. הצבעים עמוקים ורוויים, וכוללים בעיקר גוני אדום, סגול וזהב. הצבע הסגול במעיל העליון מדגיש את מעמדה הרם של המלכה, ומשויך במסורת לאצולה ולכנסייה. בכך יצר מור דמות חזותית סמכותית, תוך חיקוי מודע של סגנון הולביין ושילוב אלמנטים מובהקים של פאר שלטוני.

הבעה ופסיכולוגיה
הבעת פניה של המלכה מתוארת כמאופקת, מתוחה ואף נוקשה, אך יש בה גם עצמה פנימית. מור תיאר את תווי פניה הפשוטים כפי שהם, מבלי לייפותם, אך העניק להם אצילות באמצעות תנוחתה, בגדיה וסביבתה הסמלית. השילוב בין קשיחות לאיפוק, בין סמלים דתיים לשלטוניים, יוצר דיוקן טעון, המייצג שליטה נשית בתוך עולם גברי. דמותה מוצגת לא רק כמלכה, אלא כמי שמחזיקה בסמכות מלאה – Queen Regnant – דבר שהציור מדגיש באופן חזותי.

מור בחר שלא לאידיאליזציה את פניה של מרי. תווי פניה מוצגים כפי שהם: בוגרים, מאופקים, בעלי נוכחות פיזית ממשית. הדבר בולט במיוחד על רקע נוהגי התקופה. ההבעה חצויה בין קשיחות לשבריריות, ולעיתים הובנה כעדות לאמביוולנטיות או מתיחות. הדיוקן מציג את מרי כמי שמתקיימת בין גוף טבעי — אישה בוגרת ונראית — לבין גוף פוליטי סמלי, המגולם באביזרים ובתנוחה. פניה של מרי מוארים באור חזק החושף את מרקם עורה, את מבנה עצמות לחייה ואת גוני עורה האופייניים – אדום ולבן – באופן ישיר ובלתי מתייפייף. מור נמנע מעיבוד אסתטי או אידיאליזציה, ובכך יצר תחושת ממשות ונוכחות גופנית יוצאת דופן ביחס לדיוקנאות נשים בתקופה.

250px|ממוזער|שמאל|הדיוקן של מרי טיודור מאת מור הושווה לדיוקן אחר של מרי שצויר באותה שנה (1554) על ידי הצייר האנגלי האנס אייוורת' (בתמונה). בשני הציורים מופיעים אותם מוטיבים: בגד קטיפה כהה, התליון שניתן לה כמתנת אירוסין על ידי פליפה השני, עמוד סמלי, "בד של כבוד" ברקע ותיבה עגולה התלויה מהחגורה – ככל הנראה קמע דתי. עם זאת, בציור של אייוורת' מוצגת מרי בעמידה נוקשה ובחזית שטוחה, בתנוחה פירמידלית סימטרית, בעוד שבגרסתו של מור – אף כי יושבת – נשמרת חזיתיות דומה אך עם תחושת עומק וגופניות. ציורו של אייוורת' משתלב במסורת הפורטרטים האנגלית הפורמלית, כדוגמת דיוקן ג'יין סימור מאת הנס הולביין, ונראה שעוצב לפי ציפיות חצר טיודור. ייתכן שההבדלים הסגנוניים משקפים את הבדל ההקשר: ציורו של אייוורת' נועד לשרת סביבה אנגלית פנימית, בעוד שציורו של מור עוצב על פי צורכי חצר הבסבורג ושאיפותיה הדיפלומטיות.
עימות חזותי עם המסורת הפרוטסטנטית
הדיוקן נטען באיקונוגרפיה המאתגרת באופן ישיר את המורשת הפרוטסטנטית של אביה הנרי השמיני ואחיה אדוארד השישי. השימוש בצבעים קתוליים, בתכשיטי יוקרה, בעמודי סמכות ובכיסא האפיפיורי מציב תגובה חזותית ברורה לשלטון הקודם, כאילו מבקש להחזיר את אנגליה – דרך הדימוי – לחיק הכנסייה הקתולית.

הדיוקן ככלי דיפלומטי
מטרת הדיוקן הייתה לציין את נישואיה של מרי לפליפה ולהפיץ תדמית של מלכה שווה במעמדה לבן בריתה ההבסבורגי. הסמלים הקתוליים־שלטוניים שבו, כמו גם הנוכחות האימפריאלית הקומפוזיציונית, הופכים אותו לאמצעי דיפלומטי שנועד להרשים את חצרות אירופה ולבסס את הלגיטימיות של הברית.

ייחודו של הדיוקן באמנות התקופה
הציור נחשב לאחת מיצירות הדיוקן המעודנות והמורכבות שנוצרו באירופה בראשית העת החדשה. הוא מצטיין ברמה טכנית גבוהה וברגישות איקונוגרפית נדירה. באמצעות הצבה חזותית של מלכה השואבת מסמלים דתיים, שושלתיים ואימפריאליים, משמש הציור לא רק כפורטרט אישי אלא כהצהרה חזותית על מאבקים של זהות, דת ושלטון בעולם שלאחר הרפורמציה.
250px|ממוזער|ימין|הקומפוזיציה של הדיוקן נבנתה בהשראת דיוקן האפיפיור יוליוס השני מאת רפאל (1512, הגלריה הלאומית, לונדון). בדומה ליוליוס, גם מרי מתוארת יושבת, בתנוחת שלוש־רבעים, כשהיא מבודדת אך נוכחת במלואה, בתוך מסגרת חזותית אנכית. הבחירה במבנה זה נועדה להקנות לדמותה של המלכה סמכות, ריכוז והדר, ותואמת דגם חזותי שהתקבע לייצוגי שליטים בראשית העת החדשה.

השוואה לדיוקן מאת הנס איוורת'
הדיוקן של מרי טיודור מאת אנטוניס מור, שנשמר כיום במוזיאו דל פראדו, הושווה על ידי חוקרים לדיוקן עכשווי של מרי מאת הצייר האנגלי הנס איוורת'. אף על פי שבדיוקנו של מור מוצגת המלכה בישיבה ובציורו של איוורת' בעמידה, שתי הדמויות חולקות תנוחה זקופה ונוכחות חזיתית יציבה. בשני הדיוקנאות מופיעה קומפוזיציה פירמידלית המדגישה את הראש כנקודת שיא, אם כי בציור של מור הצורה מופרעת קלות על ידי הקימורים של הזרועות והכיסא. כמו כן, בשני הציורים נראים תכשיטים זהים התלויים ממותניה, עמוד סמלי, ובד רקום ("cloth of honour") מאחור. עם זאת, בעוד ציורו של איוורת' מאופיין בקווים חלקים ועיבוד דקורטיבי המדגיש אידיאליזציה, מור מציג את מרי בגילומה הריאליסטי והמובחן יותר, מבלי להסתיר את סימני גילה. השוואה זו ממחישה את ניסיונו של מור לשלב בין מסורת החצר האנגלית לבין אידיאלים איקונוגרפיים של שושלת הבסבורג.

השפעות והשוואות סגנוניות
הקומפוזיציה נושאת דמיון לדיוקן האפיפיור יוליוס השני מאת רפאל (1512) ולדיוקן דונה איזבל דה רקסנס, רעייתו של מלך נאפולי, מאת ג'וליו רומנו על פי תכנון של רפאל (1518). ציור זה, שהיה מזוהה בעבר בטעות עם חואנה מאראגון, שימש דגם חזותי לדיוקנאות של מלכות רעיות בשושלת ההבסבורג. הבחירה להציג את מרי יושבת בכיסא קטיפה אדום מהדהדת מסורות איטלקיות, ונבדלת מדיוקנאות עכשוויים של מרי עצמה, כמו זה של הנס אייוורת', שם היא מוצגת בעמידה. ההבדל בין שני הדיוקנאות, שנוצרו באותה שנה, ממחיש את כוונתו של מור להציג את מרי בסגנון אוניברסלי, קתולי, ואירופי־יבשתי.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16
קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:בית טיודור
קטגוריה:דיוקנאות של משפחת המלוכה הבריטית