סיירן (שפירית)

סַיָּרָן (שם מדעי: Anax) הוא סוג של שפירית ממשפחת השומרניים.

בישראל מצויים ארבעה נציגים מהסוג: סיירן נודד, סיירן מפואר, סיירן קיסרי וסיירן נסיכי.

 אטימולוגיה 
השם המדעי Anax, מגיע מיוונית עתיקה, מהמילה (ἄναξ (ánax, מלך, מצביא או שליט.

השם העממי העברי חודש על-ידי האקדמיה ללשון העברית יחד עם שאר שמות השפיראים בישראל בשנת 2015. השם "סיירן" נבחר כיוון ששפיריות אלו בולטות בגודלן ביחס לשאר השפיראים בארץ, ובשל מעופן המאופיין בדפוס של "הלוך ושוב" הדומה לסיורי משמר.

 תיאור 
הסיירנים הם שפיריות גדולות בעלות צבעים בולטים, לרוב עם חזה בהיר יותר ובטן כהה עם דוגמה בהירה. צבעם בעיקר כחול או ירוק, וכנפיהם שקופות וחסרות צבע; רק לעיתים נדירות הכנפיים בעלות גוון מעט חום או צהבהב. החזה לרוב חסר פספוס. המינים מחוץ לאירופה מגוונים יותר, והבטן עשויה להיות אדומה, כחולה, ירוקה או חומה. לסוג כמה מאפיינים מורפולוגיים מובהקים, במיוחד אצל הזכר. הפינה האחורית הפנימית של הכנף האחורית מעוגלת אצל הזכר (כמו אצל הנקבה), ולא זוויתית כמו כמעט בכל שאר השומרניים (חריג נוסף הוא הסוג Andaeschna). המקטע הראשון והשני של הבטן רחב ומסיבי, כך שהוא נראה שהוא מופרד מעט מבית החזה. התוספתנים קצרים וקהים.

לנימפות יש רגליים ארוכות למדי ושפה תחתונה (לביום) מוארכת.
 תפוצה 
הסיירנים נפוצים כמעט בכל העולם, במיוחד באזורים הטרופיים של העולם הישן והחדש (פנטרופי), ועוד יותר במזרח אסיה. מינים מעטים לקווי הרוחב הממוזגים. מינים מסוימים, במיוחד סיירן קיסרי וסיירן נודד, נפוצים מאוד ומגיעים לקווי הרוחב הממוזגים הצפוניים והדרומיים כאחד. חמישה מינים מופיעים בעולם החדש (צפון ודרום אמריקה), וארבעה באוסטרליה.

חמישה מינים תועדו באירופה, אחד מהם, Anax junius הצפון אמריקאי, נצפה רק פעם אחת בשנת 1998 בקורנוול ובאיי סילי (מה שמראה שהשפיריות מסוגלות לחצות את האוקיינוס האטלנטי בתעופה). לסיירן המפואר יש רק תצפית אחת מהאי קרפאתוס בים האגאי (עם עדויות לרבייה). המינים סיירן קיסרי וסיירן נסיכי היו בעבר נפוצים רק בדרום ובדרום-מרכז אירופה, אך כיום הם מתפשטים במהירות צפונה. סיירן נודד (לשעבר תחת הסוג Heminanax) חי בעיקר באזורים הסובטרופיים ומתפשט רק באופן ספורדי צפונה. ארבעת המינים האחרונים (למעט Anax junius) הם גם הנציגים היחידים של הסוג בטורקיה והמזרח התיכון.

 טקסונומיה 
הסוג Anax מאופיין היטב מבחינה מורפולוגית, והטקסונומיה שלו כמעט ולא הייתה במחלוקת. יוצאי הדופן הם שני המינים סיירן נודד (Anax ephippiger) ו-Anax papuensis, שסווגו בעבר תחת סוג נפרד Hemianax, שהובחן על פי כמה מאפיינים של עורקי הכנפיים וצורת התוספתנים של הזכרים. מובחנותו של הסוג הוטלה בספק על-ידי ההרפטולוג הגרמני גינתר פיטרס, ו-Hemianax נעשה לשם נרדף של Anax; רוב העורכים עקבו אחר מסקנה זו, אם כי יש הרואים את הצעד כמוקדם מדי. כשהם מופרדים, שני המינים מאוחדים בשבט Anactini. הקשר בין Anax ו-Hemianax תמיד הובחן, גם על-ידי מאפיינים גנטיים. מעט מדי טקסונים נבדקו כדי להצהיר אמירות מהימנות לגבי הסיסטמטיקה הפנימית (ולפיכך קשר אפשרי של קבוצות אחיות) ומיקומה של Anactini ביחס לטקסונים האחרים בתת-המשפחה.

הסוג אנקס תואר על ידי ויליאם אלפורד ליץ'  בשנת 1815, כשפורסמה האנציקלופדיה של אדינבורו .

 מינים בסוג 
הסוג כולל 32 מינים:

 גלריה 

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ויליאם אלפורד ליץ'
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1815
קטגוריה:שפיריות