חניתה צימרין

חניתה צימרין (17 במרץ 1945 – 4 במאי 2021) הייתה מייסדת ונשיאת אל"י – האגודה להגנת הילד ב-1979, הארגון ההתנדבותי הראשון בישראל המתמקד במאבק בהתעללות בילדים. צימרין החדירה בישראל את הידע המקצועי וישומו בנושא המאבק בתעללות בילדים.

ביוגרפיה
חניתה צימרין נולדה בירושלים בשם חניתה גולדשמיד, לצד שתי אחיות גדולות ואח קטן וגדלה בין השכונות גאולה ומאה שערים. דור שמיני בירושלים. אביה, דוד גולדשמיד, יליד ירושלים, ניהל את חברת האוטובוסים יונייטד טורס, שנמכרה לחברת דן. לפני כן היה נהג מונית על קו ירושלים – ביירות. אמה, ציפורה (פלה) גולדשמיד לבית ציטרין, ילידת פולין. התייתמה בצעירותה וגדלה בבית היתומים של יאנוש קורצ'אק עד שעלתה לישראל. חניתה למדה בגן אצל חסיה סוקניק, בבית הספר היסודי למל ובגימנסיה העברית רחביה במגמה הספרותית. בתיכון ובתקופת שירותה הצבאי למדה בלט אצל רינה ניקובה ונסעה עם הלהקה להופעות בחו"ל. בצה"ל עברה קורס חובשים ושירתה במרפאת שנלר.

למדה לימודים גבוהים בבית הספר לעבודה סוציאלית, האוניברסיטה העברית בירושלים ב-1969 סיימה תואר ראשון. ב-1973 סיימה תואר שני. עבודת המוסמך שלה, בהדרכת פרופ' יונה רוזנפלד, הייתה בנושא "פגיעה בילדים על ידי אמהות מוגבלות ולא מוגבלות".
 היה זה המחקר הראשון בישראל על התעללות בילדים.

ב-1974 יזמה ביחד עם פרופ' אלכסנדר ראסל והביאה לתיקון סעיף 2א' של חוק הנוער (טיפול והשגחה), שחייב אנשי מקצוע וקציני רווחה לדווח על מקרי התעללות בילדים.

ב-1978 הגישה את עבודת הדוקטור באוניברסיטת העברית בנושא "התערבות המכוונת למניעת פגיעה בילדים על ידי אמותיהם" והיא נעשתה בהדרכת פרופ' יונה רוזנפלד. לפי מחקרה רוב ההורים המכים היו ילדים מוכים. כן גילתה שרוב ההכאות מתרחשות במשפחות המבודדות בקהילה, הממעטות בקשרים חברתיים. ההורה המכה סובל מנישואים מעורערים ומכה את ילדו כדי לנקום בבן הזוג. רבים מההורים הם אלכוהוליסטים, מכורים לסמים, ונכים. רוב המכים הם אמהות, בניגוד לערבים, שם רוב המכים הם האבות. רוב הנפגעים הם ילדים בני פחות משנתיים.

ב-1979 הקימה צימרין את אל"י – האגודה להגנת הילד, הארגון ההתנדבותי הראשון בישראל המתמקד בהתעללות בילדים והחדירה בישראל את הידע המקצועי וישומו בנושא התעללות בילדים.

ב-1984 הגישה סדרת שיחות ברשת א' בנושא יחסי הורים-ילדים.

ב-1996 הרצתה במסגרת העצרת הכללית של האומות המאוחדות בנושא קידום זכויותיהם של ילדים והגנה עליהם.

לפי מחקריה של צימרין בכל רמות ההכנסה והמעמדות החברתיים ניתן למצוא הורים המכים את ילדיהם. המחקרים מתארים קשר לקוי בין הורה לילד ומערך רגשי ובעיות הסתגלות המובילות למצב זה.
במאמרה "דיוקן של שרידות", שפורסם בכתב העת Child Abuse & Neglect, חקרה כיצד הבנת תגובת האדם למצבי לחץ קשים, ותבניות התנהגות, יכולים לסייע בהבנת הגורמים האישיים והנסיבתיים החיוניים להתמודדות מוצלחת ושרידותם של ילדים שעברו התעללות. המחקר עקב במשך 14 שנים אחרי ילדים שעברו התעללות ושרדו את הטראומה וגדלו למתבגרים בריאים, תוך השוואה לקבוצת ילדים אחרת, שסבלו מרמה גבוהה של פתולוגיה פסיכולוגית. המחקר הראה שהשוני בין הקבוצות היה בפטאליזם, הערכה-עצמית, יכולות קוגניטיביות והרס-עצמי.

צימרין שימשה במשך עשרים שנה כמרצה בבית הספר לעבודה סוציאלית, אוניברסיטת תל אביב. הייתה חברת דירקטוריון קופת חולים כללית, מאמנת מטעם משרד החוץ בבניית שירותים בארצות העולם השלישי ונשיאת מועדון רוטרי תל אביב יפו. בשנים 2009–2012 ישבה בצוות ההיגוי של תוכנית מצוף להגברת איתור ודיווח על ילדים, צעירים ובוגרים עם מוגבלות נפגעי התעללות, אותה אל"י פיתחה והפעילה, בשיתוף הג'וינט ומשרדי הרווחה, הבריאות והחינוך.

כתבה שני ספרים על ילדים מוכים, האחד בהוצאת פפירוס, השייכת לאוניברסיטת תל אביב ופרסומי מועצת בתי-הספר לעבודה סוציאלית בישראל, השני בספרית פועלים, בשיתוף הפסיכולוגית ד"ר עפרה אילון. בנוסף לכך, ערכה יחד עם פרופסור אמנון כרמי ספר על ניצול ילדים, בהוצאת שפרינגר.

 חוקים שקידמה 

 חובת דיווח על עבירה בקטין או בחסר ישע 1989 (תיקון מספר 26 לחוק העונשין) - מקושר לפרשת ההתעללות בילדה מורן ז"ל

 חיים אישיים 
חניתה צימרין התגוררה בהרצליה, הייתה נשואה לישראל צימרין, אדריכל, להם שלושה ילדים. בנה, ערן צימרין, הוא נשיא אל"י. ב-2024 החליטה עיריית הרצליה לקרוא רחוב על שמה.

הלכה לעולמה במאי 2021 לאחר מאבק מממושך במחלה קשה

פרסים ואותות
1980 – פרס הנרייטה סאלד מטעם איגוד העובדות והעובדים הסוציאליים.
1990 – אות הנשיא להתנדבות, "על פעילותה הנחשונית החשובה למען ילדים מוכים בישראל".
1996 - פרס הקריירה מהאגודה הבינלאומית למניעת התעללות והזנחה בילדים.
2000 - פרס אדלר לשלום הילד, מוענק מטעם אוניברסיטת תל אביב.
2008 - פרס ראש הממשלה עבור חיים של פעילות למען ילדים בישראל.
2009 - אות הוקרה על מפעל חיים מטעם לשכת רואי חשבון בישראל.

ספרים
חניתה צימרין. ילדים מוכים: בעיה רבת פנים, תל – אביב, פפירוס, פרסומי מועצת בתי-הספר לעבודה סוציאלית בישראל, 1985.
עפרה אילון, חניתה צימרין. ילדות כואבת: מבט שני על ילדים מוכים, תל אביב, ספרית פועלים, 1990.
 Amnon Carmi, Amnon and Hanita Zimrin (editors). Child Abuse. Berlin; New York: Springer-Verlag, Medicolegal* library collection, 1984.

קישורים חיצוניים


 הערות שוליים 

קטגוריה:פעילות חברתיות ישראליות
קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים
קטגוריה:בוגרות בית הספר למל
קטגוריה:בוגרי בית הספר למל
קטגוריה:בוגרות גימנסיה רחביה
קטגוריה:בוגרי גימנסיה רחביה
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים: עבודה סוציאלית
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: עבודה סוציאלית
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: עבודה סוציאלית
קטגוריה:מנכ"ליות עמותות
קטגוריה:מנכ"לי עמותות
קטגוריה:מנהלות ישראליות
קטגוריה:מנהלים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1945
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2021
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021