הרבה מאוד זמן

הרבה מאוד זמן (באנגלית: Long, Long Time) הוא הפרק השלישי בעונתה הראשונה של סדרת הדרמה פוסט-אפוקליפטית האמריקאית "האחרונים מבינינו", שנוצרה על ידי קרייג מאזין וניל דרוקמן עבור רשת "HBO". את הפרק כתב מאזין וביים פיטר הואר, והוא שודר בערוץ "HBO" ב-29 בינואר 2023. בפרק, נוסעים ג'ואל (פדרו פסקל) ואלי (בלה רמזי) ל, במטרה למצוא את ביל (ניק אופרמן) ולבקש את עזרתו. קו העלילה השני, המוצג באמצעות פלשבקים, עוקב אחר קורותיו של ביל במשך יותר מעשרים שנה כשהוא חי בגפו בלינקולן ובהמשך פוגש את בן-זוגו, פרנק (מוריי ברטלט). שם הפרק לקוח משיר באותו שם משנת 1970 בביצועה של לינדה רונסטאדט, שממלא תפקיד חשוב ביחסיהם של ביל ופרנק.

דמותו של ביל מופיעה בקצרה במהלך משחק הווידאו "The Last of Us", ואילו דמותו של פרנק רק מוזכרת. מאזין רצה להרחיב את סיפורם של הזוג ולהעמיק בו; בתחושה שעל ידי כך יתאפשר להם להעניק לצופים מבט עמוק יותר על אהבה, אושר ושבריריות חלוף הזמן. צילומי הפרק התקיימו בספטמבר 2021 באזור ביצ'ווד בעיירת היי ריבר שבאלברטה; מעצב ההפקה, ג'ון פיינו, וצוותו בנו את העיירה לינקולן בסביבות 6–12 שבועות. רובם המכריע של המבקרים סברו כי מדובר בפרק הטוב ביותר בעונה, וביצועיהם של אופרמן וברטלט, התסריט של מאזין והבימוי של הואר זכו לשבחים. הפרק נצפה על ידי 6.4 מיליון צופים ביום עלייתו לשידור, וזכה במספר פרסים, כולל פרס גילדת הבמאים של אמריקה על בימוי יוצא-דופן עבור הואר ופרס אמי לבידור בפריים טיים בקטגוריית שחקן אורח עבור אופרמן, בו היה גם ברטלט מועמד.

עלילת הפרק
בעודם עושים את דרכם ל, רגלית, מחפש ג'ואל את הציוד שהסליק בתחנת דלק הנמצאת על אם-הדרך, בזמן שאלי נכנסת למרתף התחנה ודוקרת למוות נגוע שנלכד שם. כשהשניים נתקלים בערמת שלדים אנושיים, ג'ואל מסביר לאלי שהצבא פינה קבוצת ניצולים והוציא אותם להורג במטרה לשמר מזון ושטח מחיה.

עשרים שנה קודם לכן, בלינקולן, לאחר התפרצות מגפת הקורדיספס, ביל עוקב אחר הפינוי הצבאי מבונקר תת-קרקעי. לאחר שאחרון החיילים עוזב, הוא פושט על בתי-עסק נטושים בחיפוש אחר אספקה וחומרים לבניית גנרטור, גדר חשמלית ומלכודות. שלוש שנים לאחר מכן, הוא נתקל בפרנק, שנלכד באחת המלכודות שלו ומתמקח עמו על ארוחה חמה, מקלחת ובגדים חדשים. בביתו של ביל, השניים מנגנים בפסנתר את השיר "Long Long Time". פרנק מסיק שלביל מעולם לא היה בן-זוג, מנשק אותו, והם שוכבים. שלוש שנים לאחר מכן, פרנק מזמין את טס וג'ואל להקים רשת הברחות. ג'ואל משכנע את ביל המיזנתרופי להסכים לתוכניתו של פרנק בכך שמצביע על ליקויים בהגנות שהקים סביב העיר שיכולתם לסייע לתקן ולחזק. מאוחר יותר, פושטים מנסים לחדור לעיר ופוצעים את ביל, אך נהדפים על ידי ההגנות שלו.

עשר שנים מאוחר יותר, ביל ופרנק קשישים כעת, ופרנק סובל ממחלה ניוונית שמותירה אותו מוגבל בניידותו; הוא מבקש מביל לעזור לו למות. ביל לוקח את פרנק להתלבש בחליפות חדשות והשניים נישאים בסלון ביתם. לאחר ארוחת הערב, ביל מוסיף מנה קטלנית של טבליות שינה ליינו של פרנק, ומודה מגלה שהוסיף טבליות גם למשקה שלו, מכיוון שאין לו רצון לחיות ללא פרנק; השניים פורשים לחדרם.

מספר שבועות לאחר מכן, ג'ואל ואלי מגיעים ללינקולן. אלי מוצאת מכתב מביל הממוען לג'ואל, בו הוא מציין כי הוא משאיר לו את הטנדר שלו, כלי הנשק וכל האספקה לה יזדקק. במכתבו, מתאר ביל כיצד הטיפול בפרנק וההגנה עליו העניקו לחייו מטרה, ומציין שגם לו וגם לג'ואל יש משימה להציל ולהגן על הראויים לחיות. ג'ואל ואלי מסכימים לקחת את הטנדר של ביל ולנסוע לוויומינג במטרה למצוא את טומי, שאולי יוכל לסייע לג'ואל להעביר את אלי ל"גחליליות". ג'ואל קובע כללים חדשים עבור אלי – על אף אחד מהם להתייחס לטס; על אלי לשמור את מצב חסינותה הייחודית מהמגפה בסוד; ועליה למלא אחר הוראותיו של ג'ואל. השניים מצטיידים במחסניו של ביל; ומבלי ידיעתו של ג'ואל, אלי מוצאת אקדח ומסתירה אותו בתרמיל הגב שלה. השניים עוזבים את לינקולן בזמן שברקע מתנגן השיר "Long Long Time" בקלטת שמע שאלי מצאה.
הפקה
קונספט וכתיבה
ממוזער|שמאל|200px|עלילת הפרק נכתבה על ידי קרייג מאזין, היוצר-שותף של הסדרה "האחרונים מבינינו".
הפרק נכתב על ידי שותפו של ניל דרוקמן ליצירת הסדרה "האחרונים מבינינו", קרייג מאזין, ובוים על ידי פיטר הואר. ביולי 2021 חשפה גילדת הבמאים של קנדה את כי הפרק יביים הואר. הואר שיחק ב-"The Last of Us" (2013), משחק הווידאו שעליו מבוססת הסדרה, אבל לא במשחק ההמשך "The Last of Us Part II" (2020). לאחר שדבר פיתוחה של הסדרה הוכרז, הביע הואר את רצונו "להיות חלק מהסדרה", ובהמשך פנתה אליו המפיקה הראשית רוז לאם בנוגע לבימוי פרק. האתר "Rotten Tomatoes" חשף את שם הפרק הרשמי בדצמבר 2022. מאזין רצה שהפרק יהיה "הפסקה" מהפרקים הקודמים, תוך בחינת הישרדותה של תקווה ללא איום מתמיד מצד סכנות חיצוניות. עבור כתיבת הפרק, מאזין מיפה את אזור המחיה של ביל וחקר כמה זמן יוכל גז טבעי להחזיק מעמד במקום כזה. התסריט המקורי שלו היה "קצת ארוך יותר" מהפרק האחרון. הגרסה המקורית של הואר הייתה באורך של כ-77 דקות; הוא צמצם את אורך הפרק ל-72 דקות, אך מאזין התעקש להשיב אלמנטים מסוימים שירדו בעריכה, מה שהוביל לאורכו הסופי העומד על 75 דקות. נוסף לכך, ציין הואר כי לתחושתו פרק בן 59 דקות היה נכשל בהעברת הסיפור בדרך בה תכננו אותו. במאי 2023 פרסם "Deadline Hollywood" את התסריט של מאזין, תוך ציון כי מדובר באחד מעשרת פרקי הדרמה הטובים ביותר של השנה.

מאזין פנה ליוצר הסדרה, דרוקמן, שכתב וביים את משחק הווידאו, עם רעיון להרחבת סיפורם של ביל ופרנק מהמשחק; מאזין חש כי הכללתו של ביל במשחק נבנתה סביב הצורך של המשחקיות בשותף לשחקן, בעוד שסדרת הטלוויזיה תאפשר מבט מעמיק יותר על הדמות. דרוקמן אישר את הרעיון של מאזין בנימוק כי מדובר בצעד שישפר את עלילת הסדרה; נוסף לכך, ראה דרוקמן בהצגתה של מערכת יחסים חיובית הכללה חכמה, שכן הסדרה כבר הציגה מספר דוגמאות לתוצאות אפלות למערכות יחסים בעולם זה, וכי גרסה של המשחק לאירועים – בהן ביל מציל את חייו של ג'ואל בהווה ופרנק כבר מת – תהיה משעממת מדי כפרק טלוויזיה, וכי עלילת הסדרה אינה יכולה להכיל את קטעי הפעולה הנדרשים למשחק. מאזין התלהב מהאפשרות להציג את האירועים שחלפו במשך 20 השנים מפרוץ המגפה, דבר שלא אירע במהלך המשחקים. הוא ראה בפרק הזדמנות להראות שעדיין ניתן להשיג אושר ושלווה, גם בתקופות אפלות; ורצה שעלילתו תחקור את הדיכוטומיה שבאהבת האחר – תמה החוזרת על עצמה בסדרה – וכיצד היא באה לידי ביטוי בעידן פוסט-אפוקליפטי.

הפרק נמנע בכוונה מלפרט את מחלתו הניוונית של פרנק; עם זאת, מאוחר יותר ציין מאזין כי מדובר בטרשת נפוצה או בטרשת אמיוטרופית צידית. אחת מהשורות של ביל – "זו לא ההתאבדות הטראגית בסוף המחזה" – נכתבה בהשראת המחזה של מארט קרולי "הנערים בחבורה" (1968); מאזין רצה להימנע מהשוואה בין הומוסקסואליות לטרגדיה. הסצנה האחרונה, בה מוצג החלון הפתוח, נועדה לשמש כמחווה לכותרת הפתיחה של המשחק. בתחילת הפקת הסדרה, היו מאזין ודרוקמן מעוניינים שכל פרק ייפתח ויסתיים בשוט חלון ייחודי, בדומה לכותרת הפתיחה; בעוד שרעיון זה בוטל בשלב מתקדם של ההפקה, שוט זה שצולם עבור הפרק נשאר בגרסתו הסופית. מאזין חש שהשוט מרמז על השלכותיהם של הבטחות והפסדים, המסמלים את העובדה שביל ופרנק היו שלמים זה עם זה.  הואר ציין כי להתחושתו שוט זה אפשר לצופים לחלוק רגע אחד אחרון עם ביל ופרנק. מוריי ברטלט (המגלם את פרנק) חשב כי מדובר בשוט רומנטי בעוד שניק אופרמן (המגלם את ביל) מצא את השוט מלא ברגש וכמיהה; מאזין ראה בשוט זה רמז לסוף המאושר של הזוג. דרוקמן ראה בסצנת מכתב ההתאבדות של ביל תזכורת עבור ג'ואל לכישלונו בהגנה על בתו, שרה, ועל בת-זוגו, טס, בשני הפרקים הקודמים.
ליהוק ואפיון הדמויות
על ליהוקם של ברטלט וקון או'ניל לגילום דמויותיהם של פרנק וביל הוכרז לראשונה ב-15 ביולי 2021. ברטלט לא הכיר את חומר המקור, אבל נמשך להשתתפות בסדרה לאחר שקרא את התסריט. ברטלט חקר את המשחק לאחר שקיבל את התפקיד ומצא אותו "קולנועי". לדברי מאזין, המפיקים בכו במהלך האודישן של ברטלט. דרוקמן ציפה שכמה מעריצים יהיו מוטרדים מהרחבת דמותו של פרנק בסדרה, מכיוון שבכך נעשתה סטייה מעלילת המשחק. ב-5 בדצמבר 2021 טען ברטלט כי הקומיקאי ניק אופרמן יופיע בסדרה בתפקיד דומה לשלו; יומיים לאחר מכן, הוכרז כי אופרמן יגלם את דמותו של ביל ויחליף את או'ניל, שנאלץ לעזוב בעקבות אילוצים בלוח הזמנים שלו והתחייבויות קודמות לצילומי הסדרה "לו הייתי פיראט". במקור, רצה מאזין ששני שחקנים הומוסקסואליים יגלמו את דמויותיהם של ביל ופרנק, אך לאחר עזיבתו של או'ניל, הוא הסכים לבחון לתפקיד את אופרמן בעקבות הצעתה של המפיקה הראשית, קרוליין שטראוס.

מאזין חש השראה ללהק לתפקיד קומיקאי כמו אופרמן מהמנטרה לפיה "לאנשים מצחיקים יש נשמה", מנטרה שלמד מווינס גיליגאן ובהשראת ביצועיהם של בריאן קרנסטון בסדרת דרמת הפשע "שובר שורות" ובוב אודנקירק בסדרת הספין אוף שלה, "סמוך על סול". במקור, אופרמן לא היה יכול לקבל את התפקיד בעקבות אילוצים בלוח הזמנים שלו, אך החליט לקחת את התפקיד לאחר שאשתו, מייגן מולאלי, קראה את התסריט; אופרמן הרגיש מחובר לחומר המקור ומצא קרבה לדמותו של ביל בשל ניסיונו בנגרות ובניית דברים. הואר, המפיק בפועל אוון וולס, והמפיקה ג'קלין לסקו פגשו את אופרמן וברטלט לארוחת ערב לפני צילומי הפרק במטרה לדון בפיתוח הדמויות. אופרמן היה מגולח ובעל שיער קצר כשצילומי הסדרה החלו; צוות ההפקה החליט להוסיף לדמותו שיער ארוך וזקן פרוע במטרה להדגיש את חוסר יכולתו להביא את עצמו לידי ביטוי כראוי. השורה הראשונה של ביל בפרק –  – נכתבה במקור כתיאור הלך הרוח של הדמות, אך אופרמן התעקש להגיד זאת בקול. אופרמן בחר מספר מהספרים והסרטונים שהופיעו בבונקר של ביל.

מאמן שירה עזר לאפרמן ולברטלט להתכונן לסצנת הפסנתר; ברטלט הוכשר במיוחד לשיר גרוע יותר. אופרמן עשה חזרות על השיר עם אשתו, זמרת בתפקידה. צלם הקולנוע איבן בולטר נזכר שראה את ידיו של אופרמן רועדות בין צילומי הסצנה. מאזין ואופרמן – שניהם הטרוסקסואלים – ביקשו עצה ואישור מגברים הומוסקסואלים המעורבים בהפקה, כולל ברטלט, הואר, העורך טימותי א. גוד ומנהל ההפקה של יחידת הצילום, ססיל אוקונור. לדברי מאזין לגילם היה משקל חשוב יותר מאשר מיניותם, שכן הוא רצה לחקור מערכת יחסים ארוכה ומחויבת;  לאחר שהיה נשוי במשך 27 שנים, הוא הבין "יש סוג אחר של אהבה" שבאה לידי ביטוי בשותפויות ארוכות-טווח. מאזין חש שחוסר ניסיונו של אופרמן בגילום גברים הומוסקסואלים הוסיף נדבך לגילום הדמות, שכן ביל אינו מנוסה באופן דומה בחקר מיניותו. אופרמן ראה חשיבות רבה בגילום הדמות, שכן קיווה שגילום הדמות סייעה "לשבור [את] חומותיו" של סטריאוטיפים מגדריים ולהט"ביים. בסצנת יחסי המין בין ביל לפרנק, אופרמן מצא את אי-נוחותו של ביל "קלה לתיעול" עקב נוכחותם של חברי צוות ההפקה שצפו בצילומי הסצנה על הסט.

מוזיקה
ממוזער|שמאל|200px|השיר "Long Long Time" בביצוע לינדה רונסטאדט מופיע רבות בפרק, שכן הוא מייצג אהבה שאינה מומשה או זכתה להכרה בתוקפה.
במהלך כתיבת התסריט, רצה מאזין שביל ופרנק יצאו חיבור משותף באמצעות שיר על כאב-לב הנותר בבדידותו ובאמצעות "ההשלמה עם העובדה שתמיד יהיו לבד". מאזין נאבק למצוא שיר מתאים לצורך כך, ובפברואר 2021 דיבר על כך עם חברו, סת' רודצקי, ממנו ביקש שירים כמו "I Miss the Music" מהמחזמר "Curtains" (2006). רודצקי הציע את "Her Face" מהמחזמר "" (1961), שלדעת מאזין היה "מושלם". לאחר שגילה כי מדובר בתרחיש בו גבר סגור-מינית שר לגבר הומוסקסואלי גלוי, רודצקי הציע את השיר "Long Long Time" בביצוע לינדה רונסטאדט, שנכתב על ידי גארי וייט; לתחושתו, המילים ייצגו את חוסר ההכרה באהבת האדם. רודצקי קיבל קרדיט ייעוץ על הפרק. השיר עוסק באהבה שאינה ממומשת וכיצד הזמן מרפא את הפצעים שנגרמים בעקבות כך. הרגע עם פרנק ליד הפסנתר מסמן את תחילתו של שינוי עמוק עבור ביל, שמוצא את עצמו במערכת יחסים לא-צפויה, ארוכת-טווח ואוהבת שבסופה הוא לומד כיצד לדאוג לאדם אחר. יחסיהם של ביל ופרנק משתקפת במילים:

לאחר שידור הפרק, ראה השיר עלייה של 4,900% בהזרמתו בשירות הזרמת המוזיקה "ספוטיפיי" בארצות הברית לעומת השבוע הקודם; אנליסטים ופרשנים השוו מצב זה לעלייה המחודשת בפופולריותו של השיר "Running Up That Hill" בביצוע קייט בוש בשנת 2022, לאחר השימוש בו במהלך עונתה הרביעית של "דברים מוזרים". לפי Luminate, בין ה-28 ל-30 בינואר 2023, ההזרמה היומית של השיר בארצות הברית גדלה מפחות מ-8,000 לכמעט 149,000 – זינוק של 1,776% – והמכירות היומיות זינקו ליותר מ-1,500, עלייה של 13,782%. לראשונה מאז יציאתו לשוק, הגיע השיר לראש שלושת מצעדי הבילבורד בשבוע שקדם ל-11 בפברואר 2023, דורג במקום השישי במצעד השירים הפופולריים החמים, ובמקום החמישי במצעד שירי הטלוויזיה המובילים של ינואר. רונסטאדט, שמכרה את הזכויות על השיר בשנת 2021, הצהירה: "אני עדיין אוהבת את השיר, ואני כה שמחה שגארי יקבל הכרה על כך".

מונטאז'ים בפרק משתמשים בשירים "I'm Coming Home to Stay" של להקת פליטווד מק ו-"White Room" של להקת "Cream". הסצנה האחרונה של ביל ופרנק כוללת יצירה אינסטרומנטלית מאת מקס ריכטר, "On the Nature of Daylight". הואר ניסה להשתמש ביצירה זו במהלך בימוי הסדרה "החטא" (2021) אך ללא הצלחה. הואר השתמש בה כמוזיקה זמנית במהלך בימוי הפרק, ו-"HBO" אישרה את השימוש בו; בולטר הניח שהשיר יוחלף במהלך העריכה, במיוחד בשל דמי הרישוי, אך היה "כה נרגש ומאושר" מהכללתו בגרסה הסופית. ריכטר הגיב בביצוע היצירה בפסנתר בסרטון טיקטוק, אותו הקדיש לביל ופרנק. "On the Nature of Daylight" דורג במקום העשירי במצעד שירי הטלוויזיה המובילים של "בילבורד" לחודש ינואר.

צילומים
ממוזער|שמאל|260px|עיירת מולדתו של ביל, , נוצרה מחדש באזור ביצ'ווד בעיירת היי ריבר שבאלברטה, קנדה.
צילומי הפרק החלו בספטמבר 2021; שלב ההכנה ושלב הצילומים ארכו כ-20 ימים, לכל שלב. מספר קטעים גדולים יותר מתוך הפרק צולמו לפי סדר התרחשותם. על צילומי הפרק הופקד צלם הקולנוע איבן בולטר. סצנת הפתיחה של ג'ואל בנהר צולמה בבאנף, אלברטה; צוות ההפקה שקל להסיר דיגיטלית את ההרים ברקע במטרה לדמות את הטופוגרפיה של בוסטון בצורה מדויקת יותר, אך לבסוף בחר להשאיר את הסצנה בתכונתה המקורית. בולטר רצה שצילומי הפתיחה ידמו ל"תחושת בוקר מוקדמת כשהשמש עומדת לעלות". הסצנות הבאות עם ג'ואל ואלי צולמו במפלי הפארק הפרובינציאלי של ריבר שיפס; לבולטר היו אורות גדולים למקרה שעננים יכסו את השמש. קטעי ההליכה צולמו בשמורת הטבע "Ann & Sandy Cross", בגשר אבן בפארק פיש קריק, ובחנות הנוחות "Priddis" ליד כביש 22 שבאלברטה. כמה מסצנות המונטאז' של ביל צולמו במפעל גז במאזפה שבאלברטה, ובחנות "Lowe's Home Improvement" הסגורה שבשאונסי, אלברטה, ששימשה כסט עבור סניף "הום דיפו".

העיירה לינקולן נבנתה מחדש באזור ביצ'ווד בעיירה היי ריבר, שננטש בעקבות שיטפונות שפקדו את אלברטה בשנת 2013. ב-12 ביולי 2023 אישרה מועצת העיר את בקשת צוות ההפקה לצלם בביצ'ווד בין החודשים יולי–אוקטובר 2023; בתמורה, שילמה ההפקה 100,000 דולר קנדיים לעיירה לצורך מימון קהילתי, שחולקו בין אגודת פארק האופניים של היי ריבר (80%) ובית הספר ספיצי (20%). צוות ההפקה הסיר שלושה עצים באזור, עבורם הם שילמו לעיירה 15,000 דולר קנדיים נוספים. מעצב ההפקה ג'ון פיינו וצוותו בנו את העיירה לינקולן בסביבות 6–12 שבועות; תפאורת הצמחייה הועברה מסט הצילומים בוונקובר במטרה לדמות את התפשטות העלווה בלינקולן עם חלוף הזמן. לבניינים באזור היי ריבר לא היו גגות, מה שחייב את מחלקת האפקטים החזותיים להוסיף אותם לכל צילומי הסצנות. סצנת התותים צולמה ברגעי השקיעה האחרונים במהלך יום הצילומים; הואר ציין כי מדובר באחד הרגעים האהובים עליו מתוך הסדרה, "מכיוון שמדובר היה ברגע כה טבעי וכה אמיתי". סצנת הפסנתר צולמה בשלוש מצלמות – מצלמות נפרדות לאופרמן ולברטלט, ומצלמה נודדת שנעה ביניהן – שדימתה לסצנה תחושה של הופעה חיה, לבקשתו של מאזין.

רוב חללי הפנים נבנו על בימות סאונד, כולל פנים ביתו והבונקר של ביל. החדר הקדמי בביתו של ביל הייתה קיימת גם על בימת סאונד וגם בביצ'ווד עצמה; ששימשה על מנת לאפשר למצלמה לנוע מבפנים החוצה במהלך קטעי הפעולה. הואר השתמש בתאורה מינימלית עבור סצנת הפעולה, שהוגבלה אך לאש ולברקים מדי-פעם. מאזין סייע בבימוי הסצנה, במיוחד בצילומי תקריב נוספים. פיינו ציין כי משפחתו של ביל הייתה ככל הנראה בין "המתיישבים הראשונים" בעיירה, שכן ביתו נמצא במיקום מרכזי בעיירה ומכיל חפצים ישנים. בולטר, מעריץ של המשחקים, צילם את השוט האחרון בו מוצג החלון עבור מאזין כמחווה לכותרת הפתיחה של המשחק הראשון; פנים חדר השינה נבנה על גבי פלטפורמה במטרה לאפשר לעגורן המצלמה לנוע מבחוץ פנימה. בולטר הצהיר בנוסף כי היה עליהם "להילחם על הכללת השוט הזה בסצנת הסיום". הסצנה האחרונה שצולמה הייתה הסצנה של ביל ופרנק בחדר השינה שלהם ביומם האחרון. צילומי הפרק הסתיימו ב-5 באוקטובר 2021.

ביקורות
שידור ומדרוג
הפרק שודר בערוץ "HBO" ב-29 בינואר 2023. השחקנית אנני ורשינג, שגילמה את דמותה של טס במשחק הווידאו, נפטרה באותו יום; מספר ימים לאחר מכן, נערך הפרק על מנת להוסיף הקדשה לזכרה. בפרק צפו 6.4 מיליון צופים בארצות הברית בערב השידור, בסך כולל של צופים ליניאריים ושל הזרמות בשירות "HBO Max" – דבר שסימן עלייה של 12% ממדרוג העונה בשבוע שקדם לשידור הפרק ושל 37% מבכורת העונה. בטלוויזיה ליניארית, צפו בפרק 747,000 צופים בערב השידור, עם מדרוג של 0.21.
תגובת הקהל

באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", קיבל הפרק את הציון 98% על סמך 50 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 9.9/10. בקונצנזוס הביקורתי של האתר נכתב כי הפרק "מעמיק בצורה עשירה" את עלילת הסדרה באמצעות תצוגת משחק מרהיבה של אופרמן וברטלט. המבקרים רבים החשיבו את הפרק לטוב ביותר מבין פרקי העונה, וחלקם אף ציינו אותו בין פרקי הטלוויזיה הטובים ביותר בשנים האחרונות; בספטמבר 2024, כריס קרוז מ"רולינג סטון" מיקם את הפרק במקום ה-50 ברשימת הפרקים הטובים ביותר ששודרו וכינה אותו: "הצצה נדירה למה שהאפוקליפסה יכולה להיות יותר מאשר רק ". דניאל פינברג מ"הוליווד ריפורטר" ציין כי הפרק העלה את הסדרה לרמה חדשה. ג'ון נוג'נט מ"אמפייר" כינה את הפרק כ"אחת משעות הטלוויזיוניות הטובות ביותר לאחרונה", ואנדי וולץ' מ"הגרדיאן" ציין כי הפרק היה "קסום לחלוטין". בריאן לורי מ-"CNN" כתב כי הסצנה האחרונה "ייצגה את השלמות במיטבה בשעה כמעט-מושלמת של צפייה בטלוויזיה". מבקרים אחדים השוו את סיפורם של ביל ופרנק לסצנת הפתיחה של "למעלה" (2009) בשל יכולת הסדרה לספר סיפור מחמם-לב ושובר-לב בה בעת בפרק זמן מוגבל.

ביצועיהם של אופרמן וברטלט זכו לשבחים רבים; ויליאם גודמן מ-"Complex" תיאר את ביצועיהם כ"שיא הקריירה" שלהם וקאט מון מ-"TV Guide" ציינה כי לדעתה השניים ראויים למועמדות לפרס אמי, וכי ביצועיו של אופרמן ראויים ל"תשומת לב מיוחדת". על פרשנותו של אופרמן לגילום דמותו של ביל, וולץ' מ"הגארדיאן" העיר כי "כעת קשה לדמיין מישהו אחר מלבד אופרמן בתפקיד הזה". הפרשנים שיבחו את יכולתו של אופרמן להציג את צדו העדין יותר של ביל, ואת אופייו הנלהב והכריזמטי של ברטלט בדמותו של פרנק; ברנרד בו מ-"Den of Geek" כתב כי "ביצועיהם כזוג הם מושלמים", וקית' פיפס מ-"Vulture" שיבח את יכולתם להציג את רגשותיהם של הדמויות ללא דיאלוג. מנגד, ג'קסון מק'הנרי מ-"Vulture" ביקר את אופרמן וברטלט בטענה שהם "תקועים בתפקידים שטוחים". גם ביצועיהם של פדרו פסקל ובלה רמזי בדמויותיהם של ג'ואל ואלי במהלך הפרק זכו לביקורות חיוביות.

דייוויד קוט מ-"A.V Club". שיבח את תסריטו של מאזין על ההומור והרגש שביקש להעביר בסיפורם של הזוג. אהרון ביין מ-"Push Square" שיבח את החלטתו של מאזין לספר סיפור שונה מהמשחק; בלן אדוארדס מ-"Mashable" ציין כי יופיו של הפרק לא היה ניתן לביצוע אחרת. ויקטוריה ריטבו מ"סלייט" ציינה לחיוב את הקשר בין עלילתו של הפרק אל עלילת העונה בכללותה, לצד יכולתו להישאר כפרק עצמאי ונפרד במידה רבה. סיימון קארדי מ-IGN כינה את יומם האחרון של ביל ופרנק "נוגע להפליא מתחילתו ועד סופו"; בו מ-"Den of Geek" העיר כי הפרק היה "מהמם לצפייה", הישג מרשים בהתחשב בפרק הזמן המוגבל שניתן לצופים עם הדמויות. עם זאת, ציינה ויקי ג'סופ מ-"Evening Standard" כי לתחושתה, על אף שהפרק נכתב ובוים בצורה יפה ומרגשת, הוא נעדר הסברים עבור צופים שאינם מכירים את משחק הווידאו. מק'הנרי מ-Vulture ציין כי הפרק "מנסה נואשות לחקות את מה שאנחנו חושבים על טלוויזיה יוקרתית עד כדי כך שהוא שוכח להעביר בכלל מסר". סטיב גרין מ-"IndieWire" שיבח את הבימוי של הואר ואת עיצוב ההפקה של פיינו, ובראדלי ראסל מ-"Total Film" שיבח את יכולתו של הואר להעניק משמעות לרגעים קטנים בתוך הפרק, וציין כדוגמה את סצנת התותים. לאחר שידור הפרק, שלח הבמאי סטיבן ספילברג מייל מלא בתשבחות למאזין, ששיתף אותו עם הואר, אופרמן, ברטלט ובולטר.

אדם סטארקי מ"רדיו טיימס" העיר בביקורתו על הפרק כי הצגתה של מערכת יחסים הומוסקסואלית בוגרת מציבה רף גבוה למדיום הטלוויזיוני; ג'יי בריאן לאודר מ"סלייט" ציין את חשיבותה של הצגת זוג הומוסקסואלי כמודל לחיקוי, לאור התפשטותן של דעות אנטי-להט"ביות בארצות הברית לפיהן "אידאולוגיה מגדרית" וסטייה מינית משמשת לשטיפת מוחם של ילדים. קנת שפרד מ-"Kotaku" ציין לחיוב את הקשר בין מערכת היחסים של ביל ופרנק להיסטוריית הלהט"ב בתקופה שקדמה לאפוקליפסה, שכפי שממחישות דמויות ומערכות יחסים אחרות במשחק הווידאו. ריילי מקלאוד מ"וושינגטון פוסט" ציינה כי לתחושתה הפרק סובל מטרופים קלישאתיים כמו מחלתו של פרנק ובידודם של בני הזוג משאר העולם, אם כי הודתה כי טרופים אלו נובעים בחלקם בשל הסוגה הפוסט-אפוקליפטית אליה משתייכת הסדרה מאשר בשל מיניותם של הזוג. הפרק ספג ביקורות שליליות רבות באתרים "IMDb" ו-"Metacritic", אותם עיתונאים ייחסו בעיקר למשתמשים הומופוביים.
פרסים ומועמדויות
בטקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-75, זכה אופרמן בקטגוריית "שחקן אורח מצטיין בסדרת דרמה", שבה היה גם ברטלט מועמד. אופרמן זכה בפרס "השחקן האורח הטוב ביותר בסדרת דרמה" בטקס פרסי הטלוויזיה הראשון של הוליווד קריאייטיב אליאנס ובקטגוריית "הופעת המשנה הטובה ביותר בסדרה מתוסרטת חדשה" בטקס פרס אינדפנדנט ספיריט ה-39; ברטלט היה מועמד לשניהם. אופרמן היה מועמד בקטגוריית "תפקיד האורח הטוב ביותר בטלוויזיה" בטקס פרס סאטורן ה-51, וברטלט היה מועמד בקטגוריית "תפקיד המשנה הטוב ביותר בסדרה" בטקס פרס סטלייט ה-28. ביצועו של אופרמן לשיר "Long Long Time" היה מועמד בקטגוריית "הביצוע המוזיקלי הטוב ביותר בטלוויזיה" בטקס פרס דוריאן, ובקטגוריית "הרגע המוזיקלי הטוב ביותר" בטקס פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV 2023.

בטקס פרס אמי, הפרק היה מועמד בקטגוריית "האיפור העכשווי (ללא תותבות) הטוב ביותר" ו"עיצוב שיער עכשווי הטוב ביותר", ומאזין, הואר וגוסטבו סנטאוללה היו מועמדים על "התסריט הטוב ביותר בסדרת דרמה", "בימוי מצטיין בסדרת דרמה" ו"הלחן המוזיקלי הטוב ביותר בסדרה (פסקול דרמטי מקורי)", בהתאמה. הואר זכה בפרס על בימוי הפרק בטקס "פרסי גילדת הבמאים ה-76 של אמריקה", וגוד זכתה בקטגוריית "סדרת הדרמה הערוכה הטובה ביותר" בטקס עורכי הקולנוע האמריקאי 2024, בעוד שמייקל ג'יי בנבנטה וג'ו שיף היו מועמדים בקטגוריית "הישג יוצא-דופן בעריכת סאונד" בטקס פרס הגולדן ריל 2023 ומאזין היה מועמד בקטגוריית "התסריט המעובד הטוב ביותר" בטקס פרסי התסריטאים האמריקאי. הפרק זכה בקטגוריית "המצגת הדרמטית הטובה ביותר" בטקס פרס הוגו ב-2024.

קישורים חיצוניים

 תסריט הפרק הרשמי, באתר “Deadline Hollywood”


ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:זוכי אמי - תוכניות: פרק
קטגוריה:טלוויזיית להט"ב
קטגוריה:פרקי טלוויזיה
קטגוריה:פרקי בקבוק בטלוויזיה
קטגוריה:The Last of Us