ביאטריס ריינך

ביאטריס ריינך או בשמה המקורי המלא לואיז ביאטריס דה קמונדו (9 ביולי 1894 – 4 בינואר 1945) הייתה רוכבת סוסים ואחות צרפתייה אשר נרצחה באושוויץ.ב"ארכיון המצב האזרחי של פריז באינטרנט": עיריית הרובע ה-16/שנת 1894/תעודת לידה מס' 809, עם הערת שוליים על הפטירה: תאריך מצוין, 5 בינואר 1945 באושוויץ. אושוויץ (כיום אושוויצ'ים, ליד קרקוב) ומחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו היו אז תחת הממשל הכללי של פולין, המחוזות הפולניים שנכבשו על ידי הנאצים מספטמבר 1939 ולא סופחו לרייך.

 ביוגרפיה 
ממוזער|1916 ביאטריס עם אחיה ניסים במדי הצבא שנה לפני שנהרג.
ביאטריס דה קמונדו הייתה בתם השנייה של מואיז דה קמונדו ושל אירן קאהן ד'אנבר שניהם ממשפחות יהודיות מהבורגנות הגבוהה.

לאחר לידתה של ביאטריס, התאהבה אירן בברון האיטלקי שארל סמפיירי, אותו שכר מואיז בטעות כמנהל האורווה שלו. בני הזוג נפרדו רשמית באוגוסט 1897, וגירושיהם הושלמו ב-8 בינואר 1902. בהמשך התנצרה אירן ונישאה לסמפיירי.

שני הילדים, ניסים וביאטריס, התגוררו עם אביהם מואיז, אך נהגו לבלות כארבעה חודשים בשנה במחיצת אמם. מואיז פעל להגבלת מספר ביקוריה של אירן, דבר שגרם לילדים סבל רגשי ניכר.

חייהם של ניסים וביאטריס התנהלו על פי שגרה ברורה, שהתפרשה בין בית המשפחה ברחוב מונסו, בית אמם או סביהם בשאמפ-סור-מארן, ובסופי השבוע ביקורים בכפר. השניים למדו סולפז' (תיאוריה מוזיקלית בסיסית), אנגלית ורכיבה על סוסים. מדי יום שישי העביר להם רב שיעורי דת.

ביאטריס הצטיינה בלימודיה, אך עיקר תשוקתה הייתה נתונה לעולם הסוסים. בשנת 1904 רכש אביה את הווילה באומון-אן-אלאט, שנקראה על שמה "וילה ביאטריס". הסוסים הפכו לחלק בלתי נפרד מזהותה, והיא נטלה חלק קבוע במסיבות ציד והייתה חברה בצוותי רכיבה יוקרתיים.

 מלחמת העולם הראשונה ומות אחיה (1917) 
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ניסים התגייס. הוא שירת כסגן תצפית בחיל האוויר, ניהל את שירות הצילום של הטייסת, וטס בעצמו. ניסים נהרג ב-3 בספטמבר 1917 בעת משימת צילום. ההלוויה התקיימה ב-12 באוקטובר 1917 בבית הכנסת הגדול ברחוב לה ויקטואר בפריז.

 בין המלחמות 
ב-1918 נישאה ביאטריס ללאון ריינאך בן למשפחת ריינאך היהודית הידועה. אביו תאודור ריינאך היה ארכאולוג, מתמטיקאי, היסטוריון וחבר פרלמנט.

לאון וביאטריס התגוררו בתחילה במלון ברחוב מונסו, ששימש כמעונו הפריזאי של מואיז דה קמונדו. מנישואיהם נולדו שני ילדים: פאני וברטראן.

ביאטריס הייתה גאה בשמה ובייחוסה המשפחתי, אולם לא התרשמה במיוחד מהמעמד האינטלקטואלי של משפחת ריינאך. בדומה ליחסה הקריר לאמנות, גם בתחום הרוח והחשיבה לא הפגינה עניין מיוחד. הסופר פייר אסולין תיאר אותה כך: "בשנות השלושים לחייה, ביאטריס הפכה לאדמונית מרשימה, אשת חברה, אם מסורה וספורטאית מצטיינת. תשוקתה לרכיבה נותרה בעינה, והיא בלטה לא רק בתחרויות סוסים, אלא גם בציד בחצר במיוחד לצד בני משפחת רוטשילד ביער קומפיין. אם ירשה את מזגה של אמה, הרי שגם ירשה את לקות השמיעה של אביה. השילוב בין השניים גרם לה להסתגרות גוברת. מקורביה טענו כי את האושר האמיתי מצאה רק בבדידות המפוארת של הרכיבה".

 מוזיאון ניסים דה קמונדו ומותו של מואיז (1935) 
ב-1924 החליט מואיז דה קמונדו לממש את חזונו ולהפוך את המלון ברחוב מונסו למוזיאון. לאחר מות בנו לא נותר לו יורש זכר, והוא חש שמעונו הפריזאי גדול וריק מדי. במכתב שכתב לנוטריון מאסטר נארט, הבהיר:

כאשר מצבו הבריאותי של מואיז דה קמונדו התדרדר, עברה בתו ביאטריס להתגורר עמו ברחוב מונסו. היא טיפלה בו במסירות והעניקה לו אהבה וחיבה עד יומו האחרון. מואיז הלך לעולמו ב-14 בנובמבר 1935. הלווייתו נערכה בבית הכנסת ברחוב בופו, והוא נקבר בקבר המשפחתי בבית העלמין מונמארטר. ב-21 בדצמבר 1936 נחנך מוזיאון נסים דה קמונדו. ביאטריס אירחה את החברה הגבוהה בטקס הפתיחה, ובתוך ימים ספורים ביקר במוזיאון גם נשיא צרפת, אלבר לברן.

 איומי המשטר הנאצי 
מ-1933 סבלו יהודי גרמניה מהגבלות ואפליה, שנשאו אופי גזעני מובהק. ב-1935 נחקקו חוקי נירנברג, ששללו את אזרחותם ואסרו נישואין עם לא-יהודים. בנובמבר 1938 התרחשו פוגרומים נרחבים, הידועים בשם ליל הבדולח.

למרות ההתפתחויות המדאיגות, ביאטריס לא הפגינה התייחסות מיוחדת לסכנה שהלכה והתעצמה עבור יהודים. באותה עת, אירופה כולה חשה את האיום ההולך וגובר מצד אדולף היטלר, שכרת ברית עם בניטו מוסוליני כבר ב-1935.

 מלחמת העולם השנייה 
כאשר הצבא הגרמני פלש לפולין ב-1 בספטמבר 1939, צרפת ובריטניה הכריזו על גרמניה מלחמה. במאי 1940 לאחר חודשים של חוסר פעילות הביסו הגרמנים את הכוחות הצרפתיים והבריטיים במערכה על צרפת.

 הכיבוש הגרמני ומשטר וישי (1940) 

לאחר שביתת הנשק שנחתמה ב-22 ביוני 1940 עם גרמניה, הוקם בצרפת משטר חדש בראשות אנרי פיליפ פטן. צפון צרפת וחופי האוקיינוס האטלנטי נכבשו בידי הגרמנים, בעוד הדרום נותר כאזור חופשי שממשלת פטן פעלה ממנו. ב-10 ביולי 1940, העניקה האספה הלאומית לפטן סמכויות רחבות, דבר שהוביל להקמת "המדינה הצרפתית" – משטר סמכותני שבפועל שיתף פעולה עם גרמניה הנאצית.

משטר וישי חוקק חוקים גזעניים נגד יהודים, במקביל למדיניות אנטישמית של גרמניה באזור הכבוש. החלו שוד יצירות אמנות והחרמות רכוש של יהודים. לאון ריינאך ניסה להציל את נכסי משפחתו, אך כאשר הסכנה גברה, הקדיש את מאמציו להגנה על עצמו ועל ילדיו. הוא מחה בפני הרשויות הצרפתיות, והזכיר את תרומתם של יצחק דה קמונדו, תאודור ריינאך ומואיז דה קמונדו למורשת התרבותית של צרפת.

 התנצרות ביאטריס וגירושים (1942) 
ביאטריס כבר לא ראתה את עצמה כיהודייה. בתחילת 1942 התנצרה לקתוליות והוטבלה על ידי נזירות בנדיקטיניות בואנב. בהמשך אותה שנה נפרדו בני הזוג, וגירושיהם הוכרזו ב-26 באוקטובר 1942. לאחר הפירוד, ברטראן התגורר עם אביו, בעוד פאני נשארה עם אמה.

לאון עבר עם בנו לעיר פו שבאזור החופשי, מתוך כוונה להימלט לספרד. לעיתים, פאני חצתה את קו ההפרדה כדי לפגוש אותם. לאחר מכן הייתה חוזרת לדירתה עם אמה בנויי-סור-סן.

באותה תקופה התרבו גירושי יהודים, אך ביאטריס סירבה לעזוב את דירתה. מדי בוקר נהגה לרכב על סוסה בשבילי יער בולון, כשהיא עונדת את הכוכב הצהוב שהפך לחובה ביוני 1942. היא אף השתתפה בתחרויות רכיבה עם קצינים גרמנים. לפי עדויות, ביאטריס האמינה שהיותה אזרחית צרפתייה ושאחיה נהרג למען המדינה מגנים עליה. נאמר גם שהיו לה קשרים עם קצינים יונקרים, ואפילו השתתפה לפני המלחמה בציד עם הרמן גרינג דבר שלדעתה יבטיח את ביטחונה.

 מעצר המשפחה ומאסר בדרנסי 

ב-5 בדצמבר 1942 או בקיץ 1943, נעצרו ביאטריס ופאני לפי עדות אסולין, ביום שבו לא ענדו את הכוכב הצהוב. לא ידוע אם היו אלה השלטונות הצרפתיים או הגרמנים שעצרו אותן בדירתן.

ב-12 בדצמבר 1942 נעצרו לאון וברטראן בסנטיין (מחוז ארייז'), לאחר שנבגדו על ידי מבריח.

כל בני המשפחה נכלאו במחנה דרנסי, שהיה "המעגל האחרון לפני הגיהנום". כדי לשרוד נדרשו העצורים להפוך ל"שימושיים". ב-יולי 1943, מונה הקצין הנאצי אלואה ברונר למנהל המחנה והחליף את הצוות בזונדרקומנדו של אסירים.

ביאטריס מונתה לאחראית על שירות התינוקות במחנה. תפקיד זה, כמו אזרחותה הצרפתית, לא העניק לה הגנה ממשית מפני גירוש.

 גירוש ומותם של לאון, ברטראן ופאני (נובמבר 1943) 

ב-20 בנובמבר 1943 גורשו לאון, ברטראן ופאני במסגרת שיירה מס' 62, שכללה כ-1,200 יהודים. השיירה הגיעה למחנה ההשמדה אושוויץ כעבור חמישה ימים. על פי עדויות של ניצולים, לאון וברטראן הוצאו להורג זמן קצר לאחר הגעתם למחנה. פאני, ככל הנראה, נפטרה ממחלת הטיפוס. שני ילדיהם של בני הזוג נלקחו בכוח מביתם בפריז והועברו למחנה הריכוז דראנסי.

 גירוש ומותה של ביאטריס (מרץ 1944) 
ב-7 במרץ 1944 גורשה ביאטריס במסגרת שיירה מס' 69, ובה נכללו 1,501 איש, אל מחנה הריכוז דראנסי. ב-10 במרץ הגיעה השיירה למחנה ההשמדה אושוויץ. עם הגעתה למחנה הצליחה ביאטריס להימלט מתא הגזים, אך נסיבות מותה אינן ידועות. על פי ההערכות, ייתכן שנפטרה כתוצאה מתשישות, מהתעללות או ממחלה. תאריך מותה המשוער הוא 4 בינואר 1945 כשבועיים בלבד לפני פינוי המחנה עם התקרבות הצבא האדום.תערוכת "הפאר של קמונדו", שהוצגה במוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של היהדות בפריז בין 6 בנובמבר 2009 ל-7 במרץ 2010.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:נספים במחנה ההשמדה אושוויץ
קטגוריה:משפחת קמונדו
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1894
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1894
קטגוריה:צרפתיות שנפטרו ב-1945
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1945