ניאסה

ניאסה (באנגלית: SS Nyassa) הייתה אוניית קו אוקיינית שהושקה בגרמניה בשנת 1906 בשם בילוב () עבור חברת צפון גרמניה לויד (Norddeutscher Lloyd - NDL). ב-1916, במלחמת העולם הראשונה, פורטוגל תפסה אותה, שינתה את שמה לטראס-אוס-מונטס (), והציבה אותה תחת ניהול Transportes Marítimos do Estado (TME). בשנת 1924 קנתה אותה חברת Companhia Nacional de Navegação (CNN), הפורטוגזית, ושינתה את שמה לניאסה. לאחר קריירה ארוכה ב-CNN היא נגרטה באנגליה ב-1951.

בתור , הספינה הפליגה בעיקר בין ברמן למזרח הרחוק. עם זאת, ב-1907 ערכה שלושה מסעות בין ברמן לסידני, וב-1908 עשתה לפחות שלושה מסעות בין ברמן לניו יורק.

בתור ניאסה, המסלול שלה היה בין ליסבון למוזמביק דרך קייפטאון. בשנת 1941 חילצה ניצולים מספינת סוחר בריטית שהוטבעה על ידי צוללת גרמנית. בין השנים 1940–1944 הביאה במסעות רבים פליטים מפורטוגל, ספרד ומרוקו לארצות הברית, ארגנטינה, ברזיל, קובה, הרפובליקה הדומיניקנית, מקסיקו וארץ ישראל.

 מסעות בתחילת המאה ה-20 
בין 1903 ל-1908 קיבלה חברת NDL סדרה של 11 ספינות נוסעים דו-מדחפיות, בגודל ובמהירות בינוניים, מארבעה בוני ספינות גרמניים שונים. כולם נקראו על שמם של פלדמרשלים וגנרלים פרוסים מהמאה ה-18 ותחילת המאה ה-19, לכן היא נקראה סדרת הגנרלים (). חברת שיקאו-ורקה (Schichau-Werke) בדנציג (כיום גדנסק בפולין) בנתה חמש ספינות מדגם זה,  כולל הספינה ציטן (Zieten), שהושקה ב-1902 והושלמה ב-1903. חברת טקלנבורג בברמרהאפן בנתה שלוש ספינות מדגם זה: רון () ב-1903, שרנהורסט (Scharnhorst) ב-1904 ובילוב בשנת 1906. חברת א' ג' וסר (AG Weser) בברמן בנתה שתיים  וחברת א' ג' וולקאן (AG Vulcan) בשטטין (כיום שצ'צ'ין בפולין) בנתה אחת. 

 בנייה 
ימין|ממוזער| פרידריך וילהלם פון בילוב
טקלנבורג בנתה את הספינה כמספר 209. היא הושקה ב-21 באפריל 1906 בשם בילוב, על שם פרידריך וילהלם פרייהר פון בילוב (1755–1816), גנרל בצבא הפרוסי ששירת במלחמות נפוליאון. היא הושלמה וערכה את ניסויי הים שלה ב-22 בספטמבר.

אורכה היה 140.9 מ', אורך הקורה שלה היה 17.6 מ' והעומק שלה היה 11 מ'.  לגופה הייתה תחתית כפולה ותשע מחיצות אטומות למים. ניתן היה לסגור את הדלתות האטומות למים במחיצות באמצעות שלט רחוק מגשר הפיקוד שלה, והיא תוכננה להישאר צפה גם אם שניים מתאיה מוצפים.

היו לה מקומות ל-2,044 נוסעים: 108 במחלקה הראשונה; 106 במחלקה ב'; ו-1,830 נוספים.  השירותים שלה כללו אולם התעמלות לנוסעים עם מכשירי כושר חשמליים. חלק ממחסני המטען שלה היו בקירור.

כל אחד מהמדחפים שלה הונע על ידי מנוע קיטור ימי. היו לה מנועים כפולים.  בניסויי הים שלה היא הגיעה לדחף של 5,980 כוח סוס בממוצע, ושמרה על מהירות של 16 קשר - 30 קמ"ש. מהירות השיוט הרגילה שלה בשירות הייתה .  


האונייה נרשמה כ"בילוב" בברמן. אותיות הקוד שלה היו QJFB.  ב-26 בספטמבר 1906 עזבה את ברמן במסע הבכורה שלה למזרח הרחוק דרך תעלת סואץ.

לאחר מסע הבכורה שלה, הפליגה האונייה שלוש פעמים לאוסטרליה. בפעם הראשונה היא עזבה את ברמן ב-23 בינואר 1907 כשהיא נושאת בין היתר להקת אופרה גרמנית שגויסה על ידי מפיק התיאטרון ג'ורג' מוסגרוב. היא הגיעה לאנטוורפן, סאות'המפטון, גנואה, נאפולי ופורט סעיד, עברה בתעלת סואץ והגיעה למושבת עדן ולקולומבו. ב-4–5 במרץ הגיעה לפרימנטל; ב-9 במרץ הגיעה לאדלייד וב-12–13 במרץ למלבורן. ב-16 במרץ הגיעה לרציף של NDL ב-West Circular Quay בסידני. עם בילוב וספינות אחרות במהירות דומה, NDL תכננה לצמצם את זמן הנסיעה בין ברמן לסידני בחמישה ימים. במסעה חזרה, בילוב עזבה את סידני ב-23 במרץ, הגיעה למלבורן ב-25 במרץ, אדלייד ב-28 במרץ, ופרמנטל ב-2 באפריל, והגיעה לברמן ב-8 במאי.

במסע הבא שלה לאוסטרליה, בילוב הגיעה לסידני ב-3 ביולי עם 112 פועלים חקלאיים של חברת הזיקוק הקולוניאלי, בין היתר, שהיו אמורים לעבור בסידני לאונייה לקווינסלנד. 104 מהם היו מקטלוניה שבספרד. שמונת האחרים היו מלינקולנשייר באנגליה, שם הרוויחו תשעה שילינג לשבוע. החוזה שלהם עם חברת הסוכר העלה את שכרם ל-22 שילינג ושישה פני.

במסעה האחרון לאוסטרליה, בילוב הגיעה לסידני ב-23 באוקטובר. הנוסעים שלה כללו ארבעה מדענים גרמנים בדרכם למחקר בגינאה החדשה. ב-Circular Quay הם עברו לאוניית NDL  להשלים את מסעם. במסעה חזרה נשאה בילוב 6,900 חבילות צמר. היא עזבה את סידני ב-2 בנובמבר.

בשנת 1908 בילוב נסעה לפחות שלוש פעמים הלוך ושוב בנתיב הצפון-אטלנטי הראשי של NDL. היא עזבה את ברמן ב-11 בינואר, ב-23 בינואר הגיעה לניו יורק, וב-28 בינואר עזבה אל ברמן. היא עשתה עוד הפלגה טרנס-אטלנטית באותו הקיץ: היא עזבה את ברמן ב-25 ביולי, הגיעה לניו יורק ב-5 באוגוסט ועזבה את ניו יורק ב-13 באוגוסט אל ברמן. היא עזבה שוב את ברמן ב-12 בספטמבר עם 503 נוסעים, הגיעה לניו יורק ב-23 בספטמבר, וב-1 באוקטובר עזבה את ניו יורק אל ברמן.

מ-1911 הייתה בילוב מצוידת במערכת ניווט תת-מימית ובטלגרף אלחוטי.  עד 1913 סימן הקריאה האלחוטי שלה היה DBW. 

בשנת 1914 בילוב הייתה במסלול של NDL בין ברמן ליוקוהמה. נמלי העגינה שלה היו רוטרדם, אנטוורפן, סאות'המפטון, גיברלטר, אלג'יר, גנואה, נאפולי, פורט סעיד, סואץ, עדן, קולומבו, פנאנג, סינגפור, הונג קונג, שנחאי, צינגטאו (כיום צ'ינגדאו) וקובה. בהפלגות חזרה היא הגיעה לנגסאקי במקום לצינגטאו.

ב-2 במאי בילוב עזבה את יוקוהמה בהפלגה חזרה לברמן דרך סואץ. ב-18 ביוני היא עלתה על שרטון בערפל בצד המערבי של האי פורטלנד בתעלת למאנש. גוררים חילצו את 300 הנוסעים שלה ואת המטען שלהם, והנחיתו אותם בווימות'. בילוב נפגעה רק מעט, ולמחרת שטה ועגנה בנמל פורטלנד כדי להעלות מחדש את נוסעיה.
ממוזער|גלויה של הספינה תחת שמה 
ביולי 1914 בילוב עזבה את ברמן. כשהחלה מלחמת העולם הראשונה ב-3 באוגוסט, היא מצאה מקלט בליסבון.  ב-23 בפברואר 1916 תפס מפקד דיוויזיית הצי הפורטוגזי בליסבון 36 ספינות גרמניות ואוסטרו-הונגריות בנמל, כולל בילוב. על כל ספינה הועלה צוות פורטוגלי, הונמך דגל האימפריה הגרמנית, ודגל פורטוגל הונף. מטען חבלה התגלה בחדר הדוודים, שנועד להתפוצץ אם הספינה תוזז. הפורטוגלים מנעו את הפעלתו, אך המכונות שלה ניזוקו.


ממוזער| פרסומת TME עבור "ספינת הקיטור המפוארת" טראס-אוס-מונטס לקראת הפלגתה בריו דה ז'ניירו לליסבון ביוני 1922
ממשלת פורטוגל לקחה את הבעלות על כל הספינות הגרמניות והאוסטרו-הונגריות, והקימה מיזם בבעלות המדינה בשם Transportes Marítimos do Estado (TME). בילוב הפכה לטראס-אוס-מונטס -  - על שם האזור בעל אותו השם בצפון מזרח פורטוגל. הספינה הייתה רשומה בליסבון.  אותיות הקוד שלה היו HTOM. 

לאחר מלחמת העולם הראשונה, TME ניסתה להתחיל מספר נתיבי ספינות סדירות. טראס-אוס-מונטס הייתה אחת הספינות במסלול בין ליסבון לריו דה ז'ניירו דרך פונצ'ל, רסיפה וסלבדור (ראו מודעה). עם זאת, TME הפסיקה לפעול, ומשנת 1922 טראס-אוס-מונטס עגנה בליסבון.

 ניאסה 
בשנת 1924 קנתה חברת Companhia Nacional de Navegação (CNN) את טראס-אוס-מונטס ושינה את שמה לניאסה (Nyassa), על שם מחוז ניאסה בצפון מוזמביק הפורטוגזית. CNN שלחה אותה להפליג בין ליסבון למוזמביק, ובדרך עברה איים פורטוגזיים וטריטוריות אפריקאיות של האימפריה הפורטוגזית. בינואר 1938 נמלי העיירה שלה היו פונצ'ל, סאו טומה, פואנט נואר, לואנדה, פורטו אמבוים, לוביטו, מוצ'מדס, קייפטאון, לורנסו מרקס (כיום מאפוטו), ביירה והאי מוזמביק.

עד 1932 שודרג ההספק המשולב של המנועים הכפולים שלה.  עד שנת 1934 הורחבה קיבולת הקירור בה ל-369 ממ"ק (מטר מעוקב).  ב-1934, סימן הקריאה האלחוטי שלה היה CSBJ, והוא שהחליף את אותיות הקוד שלה.  ביוני 1938 היא הייתה מצוידת במכשיר איכון צלילי הד. 

 1940 - הפלגת פליטים 
ממוזער| המלחין אוסקר שטראוס
פורטוגל נותרה נייטרלית במלחמת העולם השנייה, ובתחילה ניאסה נשארה במסלול המתוכנן שלה. עם זאת, בנובמבר 1940 הופנתה לקחת פליטים מאירופה לארצות הברית. היא עזבה את ליסבון ב-23 בנובמבר עם 458 נוסעים, רבים מהם פליטים מאזורי אירופה הכבושים על ידי גרמניה, וחלקם הוחזקו במחנות מעצר בצרפת. בהם היו מהנדס החשמל והממציא ז'ורז' לחובסקי, המלחין אוסקר שטראוס, חתנו ובתו של נשיא ליטא לשעבר אנטנאס סמטונה, ו-27 תאילנדים במסע ארוך לתאילנד. ב-2 בדצמבר ציוד ההיגוי שלה בגשר קפא בטמפרטורות שמתחת לאפס. מכאן ואילך נוהגה מהגה החירום מגגה (Poop deck), עם הנחיה בטלפון מהגשר. ב-4 בדצמבר הגיעה לתחנת ההסגר באי הופמן בניו יורק, כשהיא מניפה את דגלי הקוד "יצאתי משליטה".

 הצלת האנדלוסית 
בערב 17 במרץ 1941, צוללת גרמנית מסוג U-106 תקפה בטורפדו שיירה מול חופי אפריקה המערבית הצרפתית, והטביעה שתי ספינות משא, בהן האנדלוסית (Andalusian) של חברת קווי הספנות אלרמן ופפאיאני, ששקעה.

לא היו הרוגים. 42 אנשי הצוות נטשו את הספינה בשתי סירות הצלה. אחד המפקדים פיקד על סירת הצלה עם 23 גברים; הקצין הראשי פיקד על סירת הצלה ובה 18 גברים. שתי סירות ההצלה נפרדו. הסירה של הקצין הראשי פנתה לכיוון קייפ ורדה, ונחתה בבואה ויסטה (Boa Vista) ב-20 במרץ.
ממוזער|ספינת הקיטור Lima
סירת הקצין הראשי הפליגה לבאת'רסט (כיום בנג'ול) בגמביה. ב-20 במרץ ראה צוות הניאסה את הסירה וחילץ את יושביה. ניאסה הייתה בדרך לליסבון דרך פונצ'ל וקזבלנקה, שם הייתה אמורה להוריד 400 צרפתים שסירבו לשרת עם הכוחות הצרפתיים החופשיים. הניצולים מהאנדלוסית חששו שיילכדו במרוקו שבשליטת וישי, ולכן בפונצ'ל. לאחר כמה ימים המשיכו במסעם על האונייה לימה (Lima), שהגיעה לליסבון ב-29 במרץ.

 1941 - מסעות פליטים 
שני מעונות נוצרו בתא המטען של ניאסה, מלפנים ומאחור, לנשיאת 400 נוסעים נוספים. ב-16 באפריל יצאה ניאסה מליסבון עם 816 נוסעים. המחיר נע בין 160 דולר למעון פשוט, ל-480 דולר לתא במחלקה הראשונה. בין הנוסעים היו ההיסטוריון יוליוס ברוצקוס, סוחר האמנות הרמן רוטשילד, ואביו בן ה-83 של יזם הספנות ארנולד ברנשטיין. נוסעים במעונות התלוננו על מחסור באור, אוורור ומרחב. אחד הנוסעים אמר שהתנאים "מתועבים", והם הובילו ל"עימותים בין הנוסעים". ניאסה הגיעה לניו יורק ב-25 באפריל.

ב-25 במאי הפליגה ניאסה מליסבון עם פליטים והגיעה לניו יורק לפני 16 ביוני.

ביולי 1941 עזבה ניאסה את ליסבון עם נוסעים כולל 400 פליטים. היא הגיעה לקזבלנקה, שם עלו עוד 200 פליטים. היא הגיעה לניו יורק ב-9 באוגוסט עם 690 נוסעים. ביניהם הייתה הדוויג ארליך, אלמנתו של המדען פאול ארליך ואחותו של התעשיין מקס פינקוס. ניאסה עלתה באיסט ריבר אל המזח שלה, אך הנתב הניו יורקי האחראי טעה בחישוב מצב הגאות. 3 מטרים מהתורן הקדמי שלה פגעו בגשר ברוקלין, והתכופפו ב-90 מעלות.

ב-9 בספטמבר 1941 עזבה ניאסה את ליסבון עם 540 פליטים. ב-22 בספטמבר הגיעה להוואנה, קובה, שם ירדו 318 מהם. השאר המשיכו לניו יורק.
ממוזער| מלון דה אינמיגרטס, בואנוס איירס
ב-12 בנובמבר 1941 עזבה ניאסה את ליסבון עם יותר מ-600 פליטים, רובם קשישים. היא הורידה 400 מהם בברזיל, ולקחה יותר מ-200 לבואנוס איירס, לשם הגיעה ב-7 או 8 בדצמבר. קציני ההגירה הארגנטינאים הניחו ל-185 מהם לרדת עם הגעתם, אך 31 לא קיבלו תחילה אישור לרדת. רובם היו במעבר לקולומביה או לפרגוואי, והורשו לרדת עד 16 בדצמבר. שלושה נעצרו במלון דה אינמיגרנטס (Hotel de Inmigrantes), וזוג נשוי אחד נשלח חזרה לאירופה כי האישה סבלה מגרענת.

 1942 - מסעות פליטים 
ניאסה עזבה את ליסבון בינואר 1942 והפליגה דרך קזבלנקה לצפון אמריקה. ב-3 במרץ הגיעה לווראקרוס שבמקסיקו, שם הורידה 48 פליטים רפובליקנים ספרדים ומספר פליטים יהודים. היא גם הורידה פליטים יהודים בניופורט ניוז,, וירג'יניה, ב-17 במרץ, ובסיודד טרוחיו (Ciudad Trujillo, כיום סנטו דומינגו) ברפובליקה הדומיניקנית ב-20 במרץ. הנוסעים כללו פליטים יהודים שהפליגו לקובה.

ב-3 ביוני 1942 הגיעה ניאסה לניו יורק עם 64 נוסעים לאחר הפלגה נוספת מליסבון דרך קזבלנקה ו-וראקרוס. בווראקרוז הורידה 865 רפובליקנים ספרדים. בניו יורק העלתה 180 או 200 אזרחים גרמנים להחזרה לאירופה ועזבה ב-13 ביוני.

ב-10 ביולי 1942 עזבה ניאסה את ליסבון, וכמה ימים לאחר מכן הגיעה לקזבלנקה והעלתה פליטים שהגיעו לשם ממרסיי. ב-21 ביולי הגיעה לברמודה, שם החזיקו אותה שלטונות הממלכה המאוחדת במשך חמישה ימים. ב-30 ביולי הגיעה לבולטימור עם כמעט 800 פליטים, מתוכם 350 יהודים ו-198 ילדים. בהגיעם הוצאו מהאונייה שני נוסעים חולים על אלונקות. אחת, ברטה קליין, נלקחה באמבולנס לבית החולים הימי בבולטימור, שם הוכרז מותה עם הגעתה. הרשויות בארצות הברית החזיקו את השאר על סיפון הספינה, בעוד המודיעין של הצי האמריקני, המודיעין של צבא ארצות הברית, ה-FBI ומשטרת בולטימור בדקו כל נוסע. עד למחרת, כמעט 200 נוסעים נעצרו בפורט הווארד, מרילנד.

שירות המכס של ארצות הברית החרים תכשיטים מפליט על סיפון ניאסה לאחר שזה לא הכריז עליהם. תחילה דווח שהוא הסתיר יהלומים, אמרלדים, טבעות וסיכות בשווי 50,000 דולר. ב-11 בספטמבר 1942 הודה בהברחת יהלומים לא מלוטשים בשווי 9,000 דולר. שופט בית המשפט המחוזי בארצות הברית, ויליאם קלווין צ'סנאט, קנס אותו ב-1,000 דולר וגזר עליו 30 ימי מאסר. לאחר מכן היו אמורים הנאשם ואשתו להיות מגורשים מארצות הברית.

 1943 - מסעות פליטים 
ניאסה עזבה את ליסבון באפריל 1943. עד 7 במאי הגיעה לארצות הברית, נושאת פליטים שביניהם היה אוליבר פרויד, אחד מבניו של הפסיכולוג זיגמונד פרויד. ב-24 ביוני עזבה את ליסבון לארצות הברית עם פליטים.

 1944 - מסעות פליטים 
ממוזער| ניאסה בנמל חיפה, ארץ ישראל, 1 בפברואר 1944
ניאסה עזב את ליסבון ב-25 בינואר 1944 עם 172 פליטים יהודים, שחלקם שהו בפורטוגל מאז 1933. לאחר מכן הגיעה לקדיס, שם העלתה עוד 570 פליטים. ב-1 בפברואר הגיעה לחיפה שבארץ ישראל, שם הורידה 754 פליטים.לאחר מכן הייתה אמורה להמשיך דרך תעלת סואץ להודו הפורטוגלית ולחזור דרך מוזמביק לפורטוגל, ולהחזיר עובדי ציבור שנעדרו מבתיהם זמן רב בגלל המלחמה. המסע הפך את ניאסה לאוניית הסוחר הראשונה שהפליגה הפלגה מסחרית דרך הים התיכון ותעלת סואץ מאז הצטרפה איטליה למלחמת העולם השנייה ביוני 1940.

ביוני 1944 עזבה ניאסה את ליסבון עם 75 פליטים ו-25 אזרחים אמריקאים. ב-8 ביולי הגיעה לפילדלפיה לאחר הפלגה של 17 יום. ב-18 בספטמבר עזבה את ליסבון עם 118 נוסעים, כולל 95 פליטים. ב-1 באוקטובר הגיעה לפילדלפיה. 13 מהפליטים היו אמורים להצטרף לקרובי משפחה בארצות הברית. השאר היו אמורים לנסוע לקנדה.

 שנים אחרונות 
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרה ניאסה למסלולה המתוכנן בין ליסבון למוזמביק. יותר מארבעה עשורים לאחר שנבנתה, המכונות שלה עדיין היו מסוגלות להגיע ל-14 קשרים (26 קמ"ש). מינואר 1950 הושבתה בליסבון. בשנת 1951 היא נגרטה בבלית' (Blyth), אנגליה.

 לקריאה נוספת 












 קישורים חיצוניים 

 יהושע פרוינדליך, אוספים אור-קוליים בארכיונים כמקור למחקר היסטורי : מקרה בוחן (פרשת האנייה 'ניאסה' בנמל חיפה, פברואר 1944, בעין המצלמה של זולטן קלוגר), כתב כת ארכיון - גיליון מס' 17 (2013)

 הערות שוליים 

קטגוריה:אוניות מעפילים במלחמת העולם השנייה