סלימה, הילדה מקשמיר

סלימה, הילדה מקשמיר (בשוודית: Salima bor i Kashmir) הוא ספר ילדים, האחרון מסדרת "ילדי העולם". התמונות בספר צולמו על ידי חנה ריבקין-בריק ועלילת הספר נכתבה על ידי . הספר יצא לאור בשוודיה ב-1970. הוא תורגם לעברית על ידי מירה מאיר ויצא לאור בישראל בהוצאת ספרית פועלים ב-1973.

 תקציר העלילה 
סלימה בת התשע חיה בקשמיר. סביב קשמיר ניצבים הרי ההימלאיה. סלימה ומשפחתה חיים בסירת בית על פני המים והוריה עובדים בגנים על פני המים, סלימה משגיחה על אחותה התינוקת עזיזה. חמיד, אחיה הצעיר של סלימה לומד בבית הספר. סלימה מחליטה גם היא ללמוד בבית הספר. המורה חושב שעל כל הבנות ללמוד בבית הספר אבל סלימה היא הבת היחידה ועליה לבקש רשות מאבא ומסבא. סלימה מפחדת לבקש רשות מסבא ללמוד אז חמיד עוזר לה ומבקש במקומה. סבא צוחק, הוא חושב שזה רעיון מוזר לשלוח ילדה לבית הספר. סלימה שואלת את אמא מה דעתה, אמא אומרת שזה טיפשי שיש אנשים שלא יודעים לכתוב אפילו את שמם. בדרך לכפר להביא מלח לכבשים סלימה פוגשת ילדות בנות גילה, גם להן הרעיון שבנות ילמדו בבית הספר נשמע מצחיק. יום אחד אבא חוזר בסירה, הוא וסבא פגשו את מורה הכפר והם החליטו שסלימה יכולה ללמוד בבית הספר. יום יום הולכת סלימה לבית הספר, היא לומדת אותיות לטיניות וערביות. לאחר שנה עושה סלימה הפתעה לסבא, היא מוציאה עיתון שקנתה ומקריאה לו את העיתון.

 על תהליך יצירת הספר 
"סלימה, הילדה מקשמיר" הוא הספר האחרון מסדרת ספרי הילדים "ילדי העולם". את התמונות בסדרת הספרים צילמה חנה ריבקין-בריק. הספר הראשון בסדרה "אלה-קרי הילדה מלפלנד" נכתב על ידי אלי יאנס. תשעה מספרי הסדרה, ביניהם "נוריקו-סאן הילדה מיפן" ו"סיאה הילדה מאפריקה" נכתבו על ידי הסופרת אסטריד לינדגרן.

הסופרת השוודית  (על גב הספר רשום ורה פורסברג) כתבה את העלילה של הספר "גנט הילדה מאתיופיה" (1967), כמו גם את העלילה של הספר "סלימה, הילדה מקשמיר". הספר צולם בקשמיר ב־1968. גם לקשמיר, כמו לאתיופיה, טסה ריבקין-בריק יחד עם פושברג. השתיים טסו לניו דלהי ומשם נסעו לקשמיר. הצילומים נערכו בכפר ריינווארי  בפרברי סרינגאר באזור ג'אמו וקשמיר של היום.

 הוצאה לאור 
הספר יצא לאור ב-1970 בהוצאת Rabén & Sjögren השוודית שפרסמה את כל סדרת "ילדי העולם". היה זה הספר האחרון בסדרת ספרי הילדים שצילמה ריבקין-בריק אשר נפטרה בדצמבר באותה שנה. הספר תורגם למספר שפות. הוא יצא לאור בארצות הברית בהוצאת מקמילן ב-1971. בישראל יצא הספר בתרגומה של מירה מאיר בהוצאת ספרית פועלים ב-1973 לאחר מותה של הצלמת. הדפסה שנייה יצאה ב-1976 והדפסה שלישית יצאה ב־1995.

 ביקורת על הספר 
הספר מציג את סוגיית אי-השוויון בין בנים לבנות אך בצורה מרומזת ועדינה. סלימה, גיבורת הסיפור, שואפת ללכת לבית הספר כמו אחיה, אך סבהּ, ראש המשפחה, דוחה את הרעיון בבוז, באומרו: "בנות בבית ספר – איזו שטות!". זוהי דוגמה ברורה לאי-שוויון מגדרי שמושרש במסורת ובמנהגים החברתיים. עם זאת הספר אינו מציג ביקורת ישירה כלפי המצב או קריאה מפורשת לשינוי. במקום זאת, הוא מתאר את הדרך שבה סלימה מצליחה, בעקשנות ובעבודה קשה, לזכות בהכרה ובאישור מהסב להתחיל ללמוד. גם בתמונות המלוות את הסיפור, ניתן לראות את חוסר האיזון: בתמונה של כיתה בבית הספר מופיעים הרבה בנים, ורק ילדה אחת, סלימה. המחברת והצלמת סומכות על הקורא הצעיר, שישים לב לכך בעצמו ויעלה שאלות בעקבות זאת. הסיפור מאפשר לקוראים הצעירים "לגלות" בעצמם את אי-הצדק, במקום להגיש להם מסר מוכן וברור. דרך זו של הצגה נחשבת לחדשנית ומעודנת לזמנה: במקום הטפת מוסר ישירה, נוצרת חוויית קריאה המעודדת רגישות, מחשבה ביקורתית והזדהות.

 קישורים חיצוניים 
 צביה בן שלום, תנו להם ספרים, ⁨⁨על המשמר⁩, 14 ספטמבר 1973⁩

 הערות שוליים 

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער