פזיל איסקנדר

פזיל אבדולוביץ' איסקנדר (ברוסית:Фазиль Абдулович Искандер, באבחזית:Фазиль Абдул-иԥа Искандер פזיל אבדול-איפׇּה איסקנדר,
 6 במרץ 1929 - 31 ביולי 2016) היה סופר ומשורר רוסי  וסובייטי ממוצא אבחזי.  
אביו, שהיה ממוצא פרסי גורש מברית המועצות לאיראן ב-1938 והסופר גדל בקרב המשפחה האבחזית של אמו. בשנות ה-1980 כאחת  הדמויות האבחזיות המפורסמות הסתיייג ממאבקם של הבדלנים האבחזים ומתח בקורת על הסכסוך בין הקהילות הגאורגית ואבחזית מתוך חשש שאבחזיה תהפוך למין נגורנו קרבך שנייה. 
הרומן הפיקרסקי "סנדרו מצ'גם" תיאר את החיים בכפר אבחזי במרגלות הרי קודורי במחוז אוצ'מצ'ירה בין התחלת המאה ה-20 ועד שנות ה-1970.
על בסיס חלק מהספר, שתואר לפעמים, בניגוד לדעת המחבר כדוגמה של ריאליזם מאגי, הופק ב-1989 הסרט "משתה בלשצר או לילה עם סטלין".
איסקנדר זכה ב-1989 בפרס המדינה של ברית המועצות, ב-1993 בפרס פושקין, ב-1994 בפרס המדינה של הפדרציה הרוסית וב-1999 בפרס הרוסי "טריומף". 
ספריו תורגמו לעשרות שפות זרות.

קורות חייו
ילדות וצעירות
פזיל איסקנדר נולד ב-1929 בעיר הנמל הקוסמופוליטית סוחומי, בירת אבחזיה, אז חלק מגאורגיה הסובייטית, כחלק מברית המועצות. אביו  "אבדול איברהימוביץ' איסקנדר" היה ממוצא פרסי ואמו, לילי חסנובנה הייתה אבחזית.  
סבו של הסופר מצד האב, אברהים אסקנדר, נולד באיראן והתיישב בסוחומי בעשורים האחרונים של המאה ה-19. הוא בא ממשפחה מוסלמית מבוססת והקים באבחזיה מפעל מוצלח ללבנים. הוא בנה ב-1903 בית משפחתי המתואר תכופות בספרי נכדו. אברהים נשא לאישה אבחזית בשם חמסדה אגרבה.
אבי הסופר, אבדול, היה בנו הבכור. בעקבות המהפכות הרוסיות המשפחה נושלה מהמפעל שלה. אבדול איסקנדר נאלץ לעבוד כפקיד אצל מעבידים שונים ולא קיבל אזרחות סובייטית. הוא התחתן עם ללי חסנובנה מישליה, מן היישוב ג'גרדה שבצ'גם. היא לא ידעה קרוא וכתוב ועבדה כמוכרת. מנישואיהם נולדו 3 ילדים: הבן הבכור פירידון, הבת גולי והבן הצעיר, פזיל (במסמכים נרשם שמו כ"פזילביי"). בתעודותיו נרשם זמן רב מוצאו כ"פרסי" והוא הוחלף ב"אבחזי" מאוחר יותר. 

ב-1938 האב אבדול בתור אזרח זר פוטר מעבודתו וגורש על ידי השלטון הסובייטי לאיראן. שם עבד כנראה במסילות ברזל ובכמה הזדמנויות שלח חבילות למשפחה בסוחומי. ידוע שנפטר באיראן ב-1956.
שני דודים של הסופר שכן קיבלו אזרחות סובייטית נעצרו ונספו במחנות הגולאג. פזיל אסכנדר בילה את ילדותו בדוחק כשחדר אחד משני חדרי דירת המשפחה נלקח מהם על ידי השלטונות. המשפחה קיבלה עזרה מקרוביה בכפר והתגוררה בחדר אחד: האם, ילדיה ודוד חולה נפש. פזיל למד באחד מגני הילדים המעטים שפעלו אז באבחזיה ואחר כך בבית ספר רוסי ובחופשות הקיץ ביקר עם אחותו אצל בני המשפחה בכפר. בימי מלחמת העולם השנייה ב-1942 הם נשלחו  זמן מה לגור בצ'גם בדירה שכורה וגידלו ירקות בחלקה שקיבלו מהקולחוז. אסקנדר אהב לקרוא מילדותו, הוא שלט טוב מגיל קטן בשפות הרוסית והאבחזית, קרא ספרים מאת ז'ול ורן, ארתור קונאן דויל, תומאס מיין ריד,ויליאם שייקספיר, לב טולסטוי ואחרים וסיפורים מתוך כתב העת " Вокруг света  (ווקרוג סווטה - "מסביב לעולם"). במהלך 12 שנות הלימוד (שנה אחת הפסיד בגלל המלחמה) למד בשלושה בתי ספר בסוחומי וסיים את התיכון בהצטיינות עם מדליית זהב. ב-1945 הצטרף לקומסומול.

ב-1947 נסע למוסקבה שם שאף להרשם באוניברסיטה בפקולטה לפילוסופיה אולם לבסוף התקבל למכון לספרנות ("המכון הממלכתי לתרבות") במסלול בן ארבע שנים. איתו בכיתה למדו המשורר זורי יאחנין ווסילי וסילייב שהפך לימים למנהל במחנות הגולאג. באותן השנים כתב אסכנדר שירים.

 המשך לימודיו ופעילותו הספרותית
בתום שלוש שנות לימודי ספרנות עבר אסכנדר למכון לספרות על שם מקסים גורקי. התקבל שם אחרי ששיריו זכו בתחרות יליצירות ספרות וקיבל המלצות מאיגוד הסופרים של אבחזיה. ב-31 באוגוסט 1952 נרשם אסכנדר בשנה השנייה במכון אולם כבר בספטמבר העבירו אותו ישר לשנה השלישית. הורשה להשתתף חופשי גם בקורסים לכלכלה פוליטית, היסטוריה מודרנית והיסטוריה של הספרות הזרה. התיישב במעון סטודנטים בפרדלקינו. הלימודים כללו תוכנית ספרותית עשירה. אסכנדר התוודע לראשונה בין היתר, ליצירותיו של דוסטוייובסקי והתרשם עמוקות משירי הקפטן לביאדקין. 
המשורר והמלחין אלכסנדר קובאלנקוב היה המנטור שלו במכון. קובלנקוב היה אדם בעל ידע רב וניסה לשכנע את אסכנדר שלא לנסות לחקות סופרים אחרים.
ב-15 ביוני 1952 פורסמה לראשונה יצירה של פזיל אסכנדר – שיר סטודנטים בשם "בהרי אבחזיה" שהופיע בעיתון "סובייטסקאיה אבחזיה". בסך הכל בשנות הלימודים פרסם אסכנדר ארבעה שירים, שלושה מתוכם ב"סובייטסקאיה אבחזיה|".   
בעת לימודיו, ב-1952 נשלח פזיל איסקנדר לסטאז' בעיתון "אבחזיה הסובייטית", וב-1953 בסטאז' נוסף בעיתון "דגסטנסקיה פרבדה" במחצ'קלה,  ב-24 ביוני 1954, ועדת בחינות ממלכתית  הסמיכה אותו כ"עובד  בתחום הספרות" . יחד איתו עברו את המבחנים הסופרים מאיה גנינה, ולדימיר קרפוב, קיריל קובאלג'י , ליאוניד ז'וחוביצקי וזויה קרחמלניקובה.   
אחרי שב-1955-1954 עבד בעיתון "בריאנסקי קוסמומולץ" בבריאנסק משם פוטר ומצא אחר כך עבודה חדשה ב"קורסקאיה פרבדה" בעיר קורסק.
כאן בשנה אחת פרסם יותר מעשרים מאמרים, כולל בקורת ספרות על הרומן של גרהם גרין "האמריקאי השקט"
בזכות היכרותו  מזמן הלימודים עם בנדיקט סרנוב פרסם המגזין "פיוניר" בגיליון 11 שלו את סיפורו הראשון של אסכנדר - "הדבר הראשון". בפברואר 1957 לקח חופשה ללא תשלום והתקבל לעבוד כעורך בסניף האבחזי של ההוצאה לאור הממלכתית "גוסיזדאט". שם פרסם קובץ שירים בשם "שבילי הרים" שזכה להדים בבירה הרוסית. 

בשובו לסוחומי התגורר אצל אמו שעזרה לו מכיוון שמשכורתו הייתה זעומה. ג (60 רובל לחודש). ב-1957 התקבל כחבר באיגוד הסופרים של ברית המועצות. פרסם עוד עשרות שירים כולל בכתבי עת לספרות במוסקבה:יונוסט, נובי מיר וכתיבתו עוררה את עניינו של  עמיתו האבחזי גאורגי גוליה.
ב-1960 פרסם קובץ שירים ב-2000 עותקים ובהוצאת "סובייטסקי פיסאטל". 
תכנן להגשים את עצמו במוסקבה כסופר מקורי ולא כמתרגם לרוסית של ספרות אבחזית.
מוסקבה  
באוגוסט 1959, פגש פזיל איסקנדר את אשתו לעתיד, המשוררת אנטונינה מיכאילובנה חלבניקובה בת ה-19, שהגיעה לסוחומי לחופשת קיץ עם הוריה. אביה היה פרופסור  והיא סיימה את שנתה השנייה במכון פלחאנוב לכלכלה. הצעירים  הם התחתנו בקיץ 1961, למרות הסתייגותם של קרובי משפחה משני הצדדים. החתונה הייתה צנועה מאוד. לליל כלולותיהם, שכר אסכנדר חדר מאישה יווניה במוסקבה וכל העיצוב הזכיר לזוג הטרי את "תאמאן" ב"גיבור זמננו" של לרמונטוב.   החל מסוף 1962, התיישבו בני הזוג לצמיתות במוסקבה, הם גרו בהתחלה בדירת חדר ברחוב גורקי במספר 9, שם נדחסו חמישה אנשים לחדר אחד בדירה משותפת. לאחר מכן עברה המשפחה הצעירה לדירה שכורה אחרת,  במימון החותן. בשנת 1963 נולדה בתם   מרינה. 

בשנת 1961 פרסם אסכנדר באבחזיה קובץ שירה אחרון, "ילדי הים השחור". לאחר מכן, בשנים 1964–1969, פורסם שלושה קובצי שירה הנוספים במוסקבה, ולאחר מכן עבר אסכנדר לפרוזה. כתב קודם קובץ סיפורים קצרים שהופיעו ב"יונוסט", שממנו צמח בהדרגה המחזור "ילדותו של צ'יק".  בשנת 1964 השתתף הסופר בסיפור הבלשי הקיבוצי "מי שצוחק, צוחק", שפורסם בעיתון "נדליה", לפי הגרלה  זכה לכתוב את הפרק השמיני מתוך תשעה . תפוקתו כסופר הגיעה אז לשיאה: בפחות מארבע שנים פרסם כעשרים סיפורים. בשנת 1966 פורסמו בו זמנית ב"נובי מיר" קובץ סיפורים קצרים, "פרי אסור" (עם תפוצה של 65,000 עותקים), קובץ שירה והסיפור "קבוצת הכוכבים  תור--עז" Созвездие Козлотура .(קפריתאורוס) .
בסיפור האחרון דובר בעיתונאי צעיר החוזר לאבחזיה מולדתו ומצטרף למערכת של עיתון מקומי כאשר נקלע למסע תעמולה על הישג לא רגיל  - ייצור בעל חיים חדש, יצור כלאיים בין תיש ל"עיזה קווקזית מערבית",זו הייתה סאטירה על התאוריות של ליסנקו ועל מסעי התעלומה של ניקיטה חרושצ'וב  בתחום החקלאות. על הסיפור נמתחה ביקורת חריפה בטענה שהציגה את ברית המועצות באור שלילי.
הסופר נבחר עם זאת בין המארגנים של "יום השירה" היוקרתי השנתי. הסופר אלכסנדר טברדובסקי התעקש לפרסם את "קוזלוטור"  והציג פעמיים 
את מועמדותו של אסכנדר לפרס המדינה - ב-1966 וב-1968.
הסיפור פורסם במהדורה נפרדת ב-1968 ומאז הודפס מחדש לפחות ארבעים פעמים. התפוצה ההמונית והתמלוגים שקיבל אפשרו לסופר להצטרף לקואופרטיב דיור ולשלם 4000 רובל כדמי כניסה, סכום עתק באותה תקופה. אסכנדר עבר אז לרחוב אירופורטובסקאיה  23 בדירה 104.
ב-1969יצא לאקרנים עיבוד קולנועי ראשון לפי הפרוזה של אסכנדר - הסרט "זמן הממצאים המאושרים".

חייו הפרטיים
אסכנדר היה נשוי החל מ-1960 למשוררת הרוסייה אנטונינה מיכאילובנה חבלניקובה. ב-2011 הזוג פרסם ספר שירים בכותרת "שלג וענבים" לכבוד חתונת הזהב שלהם.
נולדו להם בן ובת.

פרסים והוקרה
נובמבר 1989 - פרס המדינה של ברית המועצות עבור הרומן "סנדרו מצ'גם" 


2005 - פרס  קרן אלפרד טפפר 
1993 - פרס המדינה של הפדרציה הרוסית לספרות ואמנויות

קישורים חיצוניים


כתבת הספד ברדיו אירופה חופשית

הערות שוליים

קטגוריה:סופרים רוסים
קטגוריה:סופרים סובייטים
קטגוריה:אבחזים
קטגוריה:פרסים