אלי שליין

אלי שליין (Elly Schlein, ) היא פוליטיקאית איטלקייה ילידת שווייץ, חברת הפרלמנט האיטלקי, המכהנת כמזכירת המפלגה הדמוקרטית באיטליה מאז מרץ 2023, האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד זה. בעבר שימשה כסגנית נשיא מחוז אמיליה-רומאניה וכחברת הפרלמנט האירופי.

ביוגרפיה
שליין נולדה וגדלה בלוגאנו, שווייץ. אביה, מלווין רוברט שליין, הוא יהודי-אמריקאי, פרופסור למדע המדינה, בן למשפחה מהקהילה היהודית בלבוב שבנעוריו היה גם מתנדב בקיבוץ נחל עוז. אמה, מריה פאולה ויוויאני, היא פרופסור למשפט ציבורי השוואתי. סבה מצד אמה, אגוסטינו ויוויאני, היה פוליטיקאי סוציאליסט וחבר בפרלמנט האיטלקי.

לאחר סיום לימודיה התיכוניים בהצטיינות עברה לבולוניה, איטליה, וסיימה תואר שני במשפטים באוניברסיטת בולוניה. עבודת הגמר שלה עסקה בגל הגירת הפליטים לאירופה במאה ה-21 – זכויות המהגרים, הפללת מהגרים וכליאת יתר של מהגרים.

במהלך לימודיה החלה בפעילות פוליטית באוניברסיטה, ובין השאר התנדבה לסייע במסעי הבחירות של ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית בשנים 2008 ו-2012.

בשנת 2012 הייתה אחד המפיקים של סרט תיעודי בשם "Anija-La Nave" העוסק בתולדות ההגירה ההמונית מאלבניה לאיטליה דרך הים. הסרט זכה בפרס מטעם האקדמיה האיטלקית לקולנוע. בשנת 2013 הייתה שותפה בהפקת סרט תיעודי נוסף, אודות כספים נשכחים של אזרחי איטליה שהופקדו בשווייץ ולא נדרשו.

קריירה פוליטית
שליין נבחרה לחברת הפרלמנט האירופי בשנת 2014, ועסקה בנושאי מדיניות הגירה וזכויות האדם. בשנת 2020 נבחרה לסגנית נשיא מחוז אמיליה-רומאניה, תחת נשיא המחוז סטפנו בונאצ'יני. הצטרפות מפלגתה של שליין לקואליציה מנעה הקמת ממשלת ימין קיצוני במחוז.

בשנת 2015 עזבה את המפלגה הדמוקרטית בשל תסכולה מהכיוון שאליו הוליך אותה מנהיגה דאז וראש הממשלה לשעבר מתאו רנצי, אולם היא שבה למפלגה בשנת 2022.

בשנת 2023 נבחרה למזכירת המפלגה הדמוקרטית, לאחר התפטרותו של פאולו ג'נטילוני, והפכה לאישה הראשונה ולמנהיגה הצעירה ביותר בתפקיד זה. לאחר בחירתה פורסמו התבטאויות אנטישמיות רבות נגדה בעיתונים וברשתות החברתיות.

היא נשאת את נאום הבכורה בכנס של המפלגה הדמוקרטית לאחר מספר אסונות שהתרחשו סמוך לחופי איטליה, שבהם טבעו ספינות מהגרים. בנאומה אמרה שליין כי אסונות אלה הם "בושה עבור איטליה ועבור אירופה כולה" וביקשה מהנוכחים באירוע לציין דקת דומייה עבור הקורבנות שטבעו.

בראיונות איתה הציעה שליין לטפל באי-השוויון הכלכלי באיטליה על ידי הגדלת שיעורי המס על העשירון העליון, הביעה תמיכה בשיתוף פעולה עם איגודים מקצועיים, בזכויות להט"ב באיטליה ובזכויות המהגרים. כמו כן אמרה שהיא תפיץ פתרונות "סביבתיים ופמיניסטיים" לבעיות פנים-איטלקיות, כגון חוסר תעסוקה וחוסר שוויון של נשים ב"מדינה פטריארכלית לחלוטין".

בינואר 2024, בעיצומה של מלחמת חרבות ברזל, קראה שליין לממשלת איטליה להפסיק את היצוא הביטחוני לישראל בשל "מה שעלול להוביל לפשעי מלחמה" ואמרה בפרלמנט כי איטליה "חייבת להימנע משליחת נשק וייצוא נשק לסכסוכים, לסכסוך במזרח התיכון, במקרה זה במיוחד לישראל". סגן ראש הממשלה ושר החוץ האיטלקי, אנטוניו טאיאני, ענה לה כי כבר עם פרוץ המלחמה קיבלה ממשלת איטליה החלטה שלא לחמש את ישראל.

באותה עת פורסם גם כי בפרלמנט האיטלקי מתגבשת הצעת החלטה, ביוזמתה של שליין, הקוראת לסיום מיידי של המלחמה ולקידומו של פתרון שתי מדינות לשני עמים.

חיים אישיים
שליין מחזיקה באזרחות איטלקית, שווייצרית ואמריקאית. היא דוברת מספר שפות, בהן איטלקית, אנגלית וגרמנית.

בשנת 2020 יצאה מהארון כביסקסואלית, ומאז הפכה לדמות בולטת בקידום זכויות להט"ב באיטליה.

ספריה
בשנת 2022 הוציאה ספר בשם "La nostra parte" ("החלק שלנו") בו היא מפרטת את תוכניותיה לשינויים חברתיים וסביבתיים.

בספטמבר 2024 הוציאה ספר בשם "L'imprevista" ("הבלתי צפוי") ובו פרקים אוטוביוגרפיים והחזון שלה כמנהיגת המפלגה הדמוקרטית באיטליה.

 קישורים חיצוניים 


הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בולוניה
קטגוריה:פוליטיקאיות איטלקיות
קטגוריה:ביסקסואלים איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1985