שם הורוס

ממוזער|שמאל|100px|סרך של השליט פרי יב סן עם דמותו של סת, אל המדבר, ודיסקת שמש מעל
שם הורוס הוא הציצה העתיקה ביותר הידועה וזו ששימשה את שליטי מצרים העתיקה. שם הורוס שייך ל"חמשת השמות הגדולים"  של פרעה. עם זאת, אגיפטולוגים ובלשנים מודרניים מתחילים להעדיף את המונח הנייטרלי יותר: "שם סרך". הסיבה לכך היא שלא כל פרעה הניח את הבז, המסמל את האלוהות הורוס, על גבי הסרך שלו (או במקרים מסוימים, שלה).

חזות הרלדית
תמונת "שם הורוס" עשויה משני אלמנטים בסיסיים: דמות יושבת או מהלכת של אלוהות מסוימת אוחזת בווינייטה  מלבנית, המחקה את תוכנית הקומה של הארמון והחצר המלכותית. הוינייטה המלבנית נקראת סרך, על שם המילה המצרית ל"חזית". יש אינספור וריאציות של עיצוב החזית בסרך. המורכבות והפרטים של עיצוב החזית השתנו בצורה יוצאת דופן בהתאם לאובייקט שעליו הוא נוכח. נראה שלא היו כללים אמנותיים נוקשים לעיצוב הסרך עצמו. שמו של פרעה נכתב בתוך החלל הפנוי המייצג את חצר המלוכה.

השימוש במערכת סמלים
ממוזער|שמאל|220px|שבר גרניט ועליו שם הורוס של ח'ופו, מדג'דו.
המשמעות הסמלית של "שם הורוס" עדיין שנויה במחלוקת. נראה ברור, לפחות, ששמו של שליט הופנה היישר לאלוהות על גבי הסרך. ברוב המקרים היה זה הבז של האל הורוס. הדבר מבוסס על המסורת והאמונה המצרית כי שליט חי היה בדרך כלל המבשר והנציג הארצי של האל הורוס. דוגמה טובה היא שמו של שליט השושלת השנייה נב-רע . שמו נכתב בסימן השמש (Râ) ובסימן של סל (néb). בסך הכל, השם נקרא "אדון השמש של הורוס", ובכך משלב את הורוס כפטרון המלכותי בשם השליט. חוקרים מצביעים על כוחו הסימבולי והאקספרסיבי של בז ההורוס: מרחף גבוה בשמים, מושיט את כנפיו לרווחה ולכאורה משקיף על כל מצרים, חיה הרלדית זו ייצגה נוכחות בכל מקום וכוח נפרש. בנוסף, שמותיהם של שליטי התקופה השושלתית הקדומה מראים, בתרגום, אגרסיביות מדהימה, המבטאת בבירור את רצונם של שליטי מצרים להיות מי "שלא ניתן לגעת בו" ובלתי ניתנים להפסד, הודות לאל הורוס. בתקופת השושלת השנייה, שמות הסרך של השליטים חושפים אופי שוחר שלום למדי, המביע את רצונם של הפרעונים לשלוט בעולם בלתי מתערער ומלא סדר והרמוניה: האותיות של שם ההורוס של השליט סח'מיב , פר-אן-מאעת (שפירושו "מי שהשיג מאעת"), ברורה לכך. כפי שכבר הוזכר, רוב שליטי מצרים העדיפו את הורוס כפטרון שמם השושלתי.

במקרים בודדים, במיוחד בעיצומה של השושלת השנייה, נראה שלפחות שני שמות סרך סותרים את מסורת הורוס. הדוגמה הבולטת ביותר היא המלך סת-פרי יב סן . הוא החליף תחילה את דמות הבז של בסרך שלו בחיה המהלכת של האל סת. לאחר מכן, שמו נכתב בצורת רבים, ובכך הופנה לסת כמו גם להורוס. שמות הסרך של חסידיו סח'מיב וחעא סח'מוי נבנו באופן דומה. חעא סח'מוי הרחיק עוד יותר והציב את שתי הדמויות האלוהיות של הורוס וסת מעל הסרך שלו, בניסיון להדגיש את הדואליזם של שם סרך. אפשר להסביר את ההתנהגויות המדהימות של שליטי השושלת השנייה על ידי האמונה המצרית ששליט ייצג את הורוס וסת באותם דרכים. השערה נוספת היא שהשליטים פשוט רצו לבטא את הדואליזם הזה על ידי שינוי מרצון של המראה של הסרך והחלפת הדמויות האלוהיות בראשו.

היסטוריה
ממוזער|שמאל|220px|שם הורוס של שושנק החמישי , אוסרפתחי, חרוץ מעל נחבת וודג'אט. שבר של בסיס, בזלת שחורה. מפיום, מצרים. השושלת ה-22. המוזיאון הבריטי, לונדון
כפי שכבר הוזכר, "שם הורוס" הוא התואר המלכותי העתיק ביותר הידוע. שורשי הצגתו מחייבים לחזור אחורה לתקופת נקאדה השנייה ב-3400 לפני הספירה, וניתן לראות את התפתחותו על עצמים מנקאדה השנייה ועד השושלת הראשונה. עם זאת, בזמן הקדום, סרכי השליטים עדיין היו אנונימיים. מאוחר יותר נכתב שם השליט ליד הסרך או הושמט לחלוטין. במקרים רבים הסרך חסר את בז ההורוס, ובמקרים אחרים, כמו הסרך של השליט כא , נראה שהסרך מוחזק על ידי הורוס הפוך. במהלך התקופה התיכונה והמאוחרת של נקאדה השלישית (3200–3030 לפני הספירה), החלו שליטים לכתוב את שמם בתוך סרכיהם. מספר מהדוגמאות המוקדמות הידועות ביותר הן שמותיהם של עקרב השני וכא . תחת שליטים אלו הוצג הסרך בצורתו הסופית. במהלך השושלת הראשונה, ניתן להבחין באופנה מוזרה: על כמה חותמות חרס מקברי אבידן של השליט חור אחע, קע והשליטה מאר-נית' , שמות ההורוס של כל השליטים שזוהו ארכאולוגית מנערמר ועד קע רשומים בשורה אחת רציפה. לכל שמות ההורוס האלה חסר סרך. הסיבה המדויקת לכך אינה ידועה, אך היא מוכיחה מורכבות בתוך מסורת השמות המלכותית, שאינה מובנת במלואה אפילו כיום.

סרכים מיוחדים
במהלך התקופה הקדם-שושלתית והפיתוח של שמות הסרכים, שלוש דוגמאות של סרכים מיוחדים מעוררות עניין מיוחד מאוד עבור אגיפטולוגים והיסטוריונים.

הדוגמה הראשונה היא הסרך של שליט קדם-שושלתי המכונה "בז כפול" . לסרך של השליט המסוים הזה יש חלק עליון שכפוף פנימה בחדות באמצע. החלק הפנימי של הסרך מלא בהרבה מאוד נקודות קטנות. זה גורם לחלק העליון של הסרך להיראות כמו סימן הירוגליפים של הר דו-ראשי, הסימן ל"מדבר" או "ארץ זרה". נקודה מסקרנת נוספת של סרך הבז הכפול הן שתי דמויות הבז, כל אחת נמצאת על פינה אחרת של הסרך הכפוף ופונות זו לזו. אגיפטולוגים והיסטוריונים משוכנעים שלשם השליט יוצא הדופן הזה יש משמעות עמוקה יותר. ככל הנראה הוא מצביע על מצרים התחתונה וסיני, שכן שמו של הבז הכפול נמצא רק בשני אתרים אלו.

סרך יוצא דופן שני הוא זה של השליט חור-אחע. בסרך מוצג בז הורוס מושיט את רגלו אל הסרך עם ציפורניו ומחזיק מקבת ומגן, ויוצר את המילה אחע, שמשמעותה "לוחם הורוס". הסידור מסקרן, מכיוון שבדרך כלל בז ההורוס וההירוגליפים בתוך הסרך היו מחוץ להישג ידם ובלתי תלויים זה בזה. המניע והמשמעות העמוקה יותר של הסרך של אחע אינם ידועים.

הדוגמאות השלישיות לסרכים יוצאי דופן הן אלו של מספר שליטות, כולל הסרך של השליטה מאר-נית' . במשך זמן רב האמינו חוקרים כי התואר המלכותי של סרך שמור לשליטים גברים בלבד. מסיבה זו, חשבו זמן רב שמאר-נית' הייתה גבר, עד שטביעות חותמות בוץ חשפו את התואר הנשי mwt nesw ("אם (ה)שליט"). אסטלת הקבר של מאר-נית' הוכיחה גם את המגדר האמיתי של שליטה זו. לפיכך, מאר-נית' הייתה השליטה המצרית הראשונה שהורשתה להשתמש בסרך. עם זאת, הסרך שלה בנוי על תקן האלה נית' , לא על ידי דמות בז. מקרה דומה הוא של המלכה חתשפסות מהשושלת השמונה-עשרה. גם היא השתמשה בסרך, וכמו המלכה מאר-נית', נחשבה על ידי חוקרים לגבר עד לא מכבר. מלכה אחרת, סובקנפררע  מהשושלת השתים-עשרה, השתמשה אף היא בסרך. היא הייתה הפרעה הנשית הראשונה שהשתמשה בחמשת השמות המלכותיים המלאים. נקבה אפשרית נוספת עשויה להיות המלכה חנטקאוס הראשונה מהשושלת הרביעית. אף על פי כן, מקרים אלו מלמדים שתמיד היו חריגים אפשריים בהקצאת המגדר של הסרך כתואר מלכותי. למעשה, נראה היה שלמצרים הקדמונים אין בעיות גדולות יותר עם שלטון נשי.

ראו גם
 שם נבטי
 סרך

הערות שוליים

קטגוריה:כתב במצרים העתיקה
קטגוריה:מיתולוגיה מצרית