מנזר סלבטיו

מנזר סלבטיו (בלטינית: Kloster Salvatio או Saluatio) היה מנזר ציסטרציאני שפעל במהלך התקופה הצלבנית בארץ ישראל. המנזר שכן ככל הנראה בחרב'ת תנור, כ-15 ק"מ מערבית לירושלים, בסמוך למושב מטע, שם נמצאו שרידים מתאימים.
היסטוריה
המנזר נוסד בשנת 1161 כשלוחה של מנזר מורימונד, דרך מנזר בלאמנד. לאחר שנת 1174, המנזר אינו מוזכר עוד במקורות היסטוריים.<ref>Bernard Hamilton: The Cistercians in the Crusader States. In: M. Basil Pennington (Hrsg.): One yet Two. Monastic Tradition East and West. Orthodox-Cistercian Symposium, Oxford University 26 august – 1 september 1973 (= Cistercian Studies Series. 29). Cistercian Publications, Kalamazoo MI 1976, , S. 405–422, hier S. 406.

מבנים ותכנון אדריכלי
הריסות הכנסייה, שזוהו על ידי ההיסטוריון לאמנות דניס פרינגל ככנסיית המנזר סלבטיו, ממוקמות בצדו המזרחי של מתחם חורבות רחב יותר. גודלה של הכנסייה הוא כ-22 מטרים לאורך וכ-13.5 מטרים לרוחב, והיא המבנה השמור ביותר באתר.
על פי ההערכות, בקיר המזרחי הפנימי של הכנסייה הייתה אפסיס חצי-עגולה, אשר חלונה נשמר בקיר החיצוני, הסגור באופן ישר. הקיר הצפוני של הכנסייה נותר עומד בגובה משמעותי, ובתוך המבנה נמצאו קונסולות ושרידי קמרונות, המעידים כי הייתה תקרה מקומרת.

לקריאה נוספת

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:ארץ ישראל: כנסיות ומנזרים
קטגוריה:יהודה: אתרים ארכאולוגיים