לזרוס שטראוס

לַזַרוֹס שְׁטְרַאוּס (בגרמנית: Lazarus Straus; ) היה סוחר ויזם גרמני-אמריקאי יהודי. הוא ייסד את חברת L. Straus & Sons, ולאחר מותו של , הפך לבעלים של חנות הכלבו מייסיס.

קורות חיים
בפפאלץ הבווארי
לזרוס שטראוס נולד ב-25 באפריל 1809 ב. הוא היה בעל קרקעות ב וב במה שהיום היא ריינלנד-פפאלץ (אז תחת דגל צרפת) והיה סוחר תבואה. הוא לא לקח חלק פעיל במהפכת 1848, אך היה ליברלי והזדהה איתה. שטראוס חש מאוים מאפליה, חשד ותביעה משפטית מתקרבת ב, שבה היה אמור לתת דין וחשבון על תמיכתו הכספית במהפכה. מכיוון שתקוותו לאזרחות מלאה לבעלי אמונה יהודית לא התגשמה עקב דיכוי המהפכה, הוא היגר לארצות הברית, שם הגיע לפילדלפיה בשנת 1852, שהייתה באותה תקופה מרכז ליהודים גרמנים בארצות הברית.

בג'ורג'יה
ימין|ממוזער|250px|לזרוס ושרה שטראוס, בערך 1860
לזרוס שטראוס פעל לפי המלצה שימצא הזדמנויות טובות יותר בדרום ונסע למדינת ג'ורג'יה, שם עבד בתחילה כרוכל באוגלת'ורפ. הוא השתמש במריצה כדי לספק סחורה לבעלי מטעים ולמשפחותיהם וגם מסר הודעות. שטראוס השתמש במהרה ברווחים ממכירת נכסיו בגרמניה כדי לפתוח חנות כללית בעיירה הקטנה , ובשנת 1854 הצטרפו אליו אשתו ובניו. בתו קרולינה מנישואיו הראשונים נשארה בגרמניה. משפחת שטראוס הייתה המשפחה היהודית היחידה בעיירה.

אף על פי שהוא עצמו החזיק בעבדים, לזרוס שטראוס היה מתנגד לעבדות בארצות הברית. כאשר מדינות הדרום התאחדו בקונפדרציה ופרשו ממדינות הצפון (מדינות האיחוד), פרצה מלחמת האזרחים האמריקנית, שבעקבותיה האספקה הפכה דלילה והמחירים עלו. חבר מושבעים גדול בטלבוטון קבע שהמחירים הגבוהים הם באשמת הסוחרים היהודים וגינה אותם על "התנהגותם המרושעת והבלתי פטריוטית".

אף על פי שהוא מעולם לא גורש מהעיירה, שטראוס היה כל כך לא פופולרי בקרב התושבים האנטישמיים של העיירה, שמזגם התלהט כל כך עקב המלחמה, שהוא ברח מטלבוטון עם משפחתו בשנת 1863 ועבר לקולומבוס. שטראוס לא רצה להמשיך ולחיות בקהילה שהטילה צל כבד כל כך על אופיו. כמה מתושבי טלבוטון ניסו לשכנע את שטראוס להישאר. הוא השאיר את השליטה על בית המשפחה לבנו נתן, שבסופו של דבר החליף את הבית תמורת סוס.

בקולומבוס סחרה החברה בבעלותו, "חברת הייבוא והייצוא של ג'ורג'יה", במוצרי יום-יום מאירופה, תוך עקיפת המצור של מדינות הצפון. בסוף מלחמת האזרחים, הסתערו הפרשים תחת פיקודו של הגנרל  ובזזו את העיירה. שטראוס ניבא אז שלדרום ייקח כמה עשורים להתאושש, ולכן עזב את ג'ורג'יה בשנת 1865 ועבר לניו יורק. הוא נפטר משארית מלאי הכותנה שלו, שהיה הנכס החשוב ביותר שלו, ושילם חובות בניו יורק ובפילדלפיה. עם 25,000 הדולרים שנותרו לו ודירוג האשראי הטוב שלו, הוא רצה להתחיל מחדש שם.

בניו יורק
שמאל|ממוזער|250px|סימון L. Straus & Sons לצד הלוגו של Villeroy & Boch, 1908
יחד עם בנו איזידור, ייסד לזרוס שטראוס עסק לכלי זכוכית וכלי שולחן ברחוב צ'יימברס 165. עם הצטרפותם של שני בניו האחרים לחברה, היא פעלה בשם L. Straus & Sons. במהרה נוספו למגוון מוצרי הצריכה חרסינה יקרה מחו"ל, שעונים, אגרטלים וחפצי נוי מברונזה. בשנת 1873, משפחת שטראוס פתחה מחלקה משלה במרתף חנות הכלבו של  ברחוב 14. בשנת 1882 הוא ייסד את חברת New York and Rudolstadt Pottery Co. Inc, שייצרה כלי חרסינה איכותיים ברודולשטאדט וייבאה אותם לאמריקה. לאחר מותו של מייסי בשנת 1877, שטראוס רכש תחילה מניות בחנות של מייסי בשנת 1884, ואז את כל חנות הכלבו בשנים 1895–1896, אותה פיתחה המשפחה לחנות הכלבו הגדולה ביותר בארצות הברית. בשנת 1895, חברת שטראוס הפעילה שני מפעלים אירופיים נוספים בנוסף לרודולשטאדט בקרלובי וארי ובלימוז'.

מייסיס הייתה רק אחת מרכישותיה הרבים של משפחת שטראוס בתחום הקמעונאות וחנויות הכלבו. בשנת 1876, שנת  של פילדלפיה, הם פתחו שם אולם תצוגה סיטונאי וחנות קמעונאית. לאחר התערוכה, שטראוס התקשר בחוזה עם ג'ון ואנאמייקר כדי לאחסן את מלאי החברה בחנות הכלבו של ואנאמייקר בפילדלפיה. בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19, החזיקה L. Straus & Sons במחלקות גדולות בחנויות כלבו מרכזיות כמו בבוסטון (.RH White Co ו-.Jordan Marsh & Co), שיקגו (.JH Walker & Co ו-.Mandel Bros), בולטימור (.Joel Gutman & Co), פילדלפיה (Strawbridge & Clothier, לאחר סכסוך חוזי עם ואנאמייקר), וושינגטון די. סי. (Woodward & Lothrop) וברוקלין (Wechsel & Abraham, לימים Abraham & Straus). בנוסף, החזיקה חברת שטראוס בסניפים בלונדון, פריז, בוהמיה ובמקומות אחרים.

כפילנתרופ שטראוס תמך, בין היתר, בפרויקטים מדעיים ובמוסדות חינוך, כגון פרויקט המחקר של מאיר קייזרלינג על תולדות יהודי ספרד בחצי האי האיברי. הוא היה חבר ב ונחשב כבעל שורשים עמוקים בקהילה היהודית של ניו יורק; הנרי הול כינה אותו "יהודי בולט" בספרו "אנשי העסקים המצליחים של אמריקה: העיר ניו יורק"; בית ההיסטוריה הבווארי תיאר אותו כ"אבי יהדות גרמניה בניו יורק". הוא תרם תרומות לתחזוקת בית החולים מאונט סיני ו"בית מונטיפיורי למחלות כרוניות". שלושה מבניו "זכו למוניטין ניכר בחברה בתפקידים חשובים".

לזרוס שטראוס נפטר ב-14 בינואר 1898, בגיל 88 במעונו ברחוב 56 מערב 23 במנהטן, ניו יורק. סיבת המוות נקבעה כאי-ספיקת מסתם אבי העורקים, שחמת הכבד, כליה מצומקת ואי-ספיקת לב. הוא היה מעורב בעסקי החברה עד השבועות האחרונים לחייו.

מורשתו הכתובה מאוחסנת בספריית העיר ניו יורק.

הערכה
לאון האריס כתב בספרו "נסיכי הסוחרים" משנת 1979: "משפחת הסוחרים היהודית היחידה באמריקה הדומה לרוטשילדים של אירופה היא משפחת שטראוס. זו המשפחה היחידה, מלבד , שצברה הון עצום ויצרה אורח חיים מרשים לא פחות מבחינת יוקרה, פאר ושירות מאשר זה של הרוטשילדים".

בספרו על אתרי ההיסטוריה היהודית של בוסטון, כינה מייקל א. רוס את משפחת שטראוס "טיטאן בין מפעילי חנויות הכלבו האמריקאיות".

משפחה
לזרוס שטראוס היה הבכור מבין ארבעה עשר ילדיו של יצחק שטראוס, אשר בשנת 1806 הזמין את נפוליאון בונפרטה לפתח קונספט לאמנציפציה של יהודים בבוואריה בגדה השמאלית של הריין, ואשתו יוהאנטה. יצחק שטראוס אימץ את שם המשפחה שטראוס בשנת 1808 בעקבות צו נפוליאוני.

נישואיו הראשונים לבת דודתו, דבורה פאני לוי (נפטרה ב-1843), הביאו לעולם את בתו בשנת 1838. לאחר מות אשתו הראשונה, הוא נישא לאחותה שרה לוי (1823–1876) בשנת 1844, עמה נולדו לו ארבעה בנים ובת; ביניהם היזם וחבר הקונגרס האמריקאי (שירת בבית הנבחרים של ארצות הברית) איזידור שטראוס (1845–1912), אשר נספה עם אשתו  בטביעת הטיטניק, היזם נתן שטראוס (1848–1931),שעל שמו העיר נתניה, ונציג ארצות הברית באימפריה העות'מאנית אוסקר סולומון שטראוס (1850–1926). בתו הראשונה הייתה קרולינה שטראוס (1838–1880), בתו השנייה הייתה הרמין שטראוס (1846–1922), ובנו הרביעי היה יעקב אוטו שטראוס (1849–1851), אשר נפטר באופן טראגי כתינוק בגיל שנה וחצי בלבד.

קישורים חיצוניים

Straus Family Photographs - Straus Historical Society

הערות שוליים

קטגוריה:מהגרים מגרמניה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני-יהודי
קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1809
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1898