נישואי אהבה

נישואי אהבה הם נישואים שנעשים ביוזמת בני הזוג בלבד, עם או בלי הסכמת הוריהם, בניגוד לנישואים מאורגנים (ע"ע נישואי שידוך). אין הגדרה ברורה לנישואי אהבה, אך המונח היה בשימוש נפוץ ברחבי העולם בתקופת העידן הוויקטוריאני. המונח עדיין בשימוש במדינות חבר העמים הבריטי כמו הודו, פקיסטן, בנגלדש וסרי לנקה, וכן בנפאל ובמצרים.

 אירופה 

על פי ההיסטוריונית האמריקאית סטפני קונץ, נישואין בקרב האנגלו-סקסים אורגנו במטרה לבסס יחסי שלום וסחר. היא מציינת כי במאה ה-11 נישואין נקבעו על בסיס הבטחת יתרונות כלכליים או קשרים פוליטיים, ולרצונות בני הזוג לא הייתה חשיבות רבה. במיוחד מצופה היה מהכלה לציית לרצונו של אביה. קונץ טענה כי למרות שנישואי אהבה לא היו אוניברסליים, נישואין המבוססים על אהבה ומחויבות אישית החלו להופיע כבר במאה ה-14, וצברו תאוצה במאה ה-18.

בשנת 1140 נכתב Decretum Gratiani  על ידי גרטיאן, אשר קבע כי הסכמת בני הזוג היא תנאי הכרחי לנישואין. הספר הפך לבסיס למדיניות הכנסייה הנוצרית בנוגע לנישואין.

נישואיהם של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, ואלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה, בשנת 1840 הפכו את נישואי האהבה למקובלים יותר בתודעה הציבורית הבריטית בתקופה הווקטוריאנית, והובילו לעלייה בשכיחותם.

 הודו 
בהודו, נישואי אהבה החלו להיות נפוצים באזורים עירוניים בשנות ה-70 של המאה ה-20. בתחילה התרחשו נישואי אהבה בין קהילות שהיו מקובלות זו על זו. כיום, נישואי אהבה חוצים לעיתים קרובות גבולות אתניים, קהילתיים ודתיים.

בסקר שנערך בשנת 2012 על ידי Ipsos עבור ערוץ הטלוויזיה NDTV, נמצא כי 74% מהמשתתפים הצהירו כי הם מעדיפים נישואי שידוך. בשנת 2010, הוועדה הלאומית למען נשים (NCW) פרסמה דו"ח ובו תיעדה 326 מקרים של רצח על רקע כבוד המשפחה בשנה החולפת, שרובם התרחשו בעקבות נישואים בין-קאסטות בהודו.

בסקר משנת 2014 שנערך על ידי קרן האוכלוסין של האו"ם והמרכז הבין-לאומי לחקר נשים, 11.7% מהגברים ו-8.5% מהנשים שנסקרו הצהירו כי בחרו את בני זוגם ונישאו להם עם או בלי הסכמת משפחתם. הגבולות בין שני סוגי הנישואין החלו להיטשטש. המונח "נישואי אהבה-שידוך" מתאר צורת נישואין חדשה המשלבת בין נישואי שידוך (נישואים מאורגנים) לבין נישואי אהבה. נישואי אהבה נתפסים כהכתבת רצונם של בני הדור הצעיר על פני משאלותיהם של בני הדור המבוגר.

 פקיסטן 
בפקיסטן, נישואי מאורגנים הם הנורמה ונישואי אהבה נדירים בחברה. מדי שנה מדווחים מספר מקרים של רצח על חילול כבוד המשפחה. ברוב המקרים האישה היא זו שנרצחת, אך במקרים מסוימים 2 בני הזוג נרצחים. לפי הוועדה לזכויות אדם של פקיסטן, דווחו בתקשורת כ-869 מקרים כאלה, אך צוין כי ייתכן שמקרים רבים נוספים אינם מדווחים.

 בנגלדש 
בבנגלדש, קיימת נורמה חברתית ותרבותית חזקה האוסרת על ידידות או קשרים רומנטיים בין גברים לנשים. דווחו מקרים רבים של אהבה נכזבת בקרב נערים, ובמקרים מסוימים, נערים שהתאהבו עשויים להיענש בלקיחת החוק לידיים על ידי אספסוף בעקבות בקשת הנערה או משפחתה. כאשר מתקיים קשר רומנטי בין שני אנשים, הם נוהגים להיפגש ולהתראות בחשאי, ואם משפחותיהם אינן מסכימות לנישואיהם, הם עשויים לברוח ולהינשא ללא אישור הוריהם.

בהשפעת הנטייה הדתית האסלאמית והשמרנות החברתית הרווחת, קיימת דיכוי חמור של קשרים רומנטיים וידידות בין המינים. קשה מאוד לפתח מערכת יחסים רומנטית או למצוא בן זוג לנישואים על פי בחירה אישית. בפרט, גברים מתקשים למצוא בת זוג, משום שעליהם להפוך למפרנסים, כיוון שהחברה הבנגלית היא שמרנית ופטריארכלית. החברה נשענת במידה רבה על מערכת נישואים מאורגנים.

הורים רבים מתנגדים לזוגיות של ילדיהם מסיבות שונות, כגון אי-שביעות רצון מהנער או מצבו הכלכלי. במקרים כאלה, הנערה עשויה להינשא בכפייה לנער שהוריה בחרו עבורה, ואם היא בורחת עם אהובה, הוריה עשויים להגיש תלונה למשטרה נגדו. דפוס חברתי ותרבותי זה נותר נפוץ בבנגלדש. זוגות מסוימים אף עלולים להתאבד בשל חוסר תמיכה מצד משפחתם והחברה.

 במצרים 

במצרים, נישואי אהבה, ובמיוחד נישואים בין-דתיים, נחשבים בדרך כלל ללא מקובלים מבחינה חברתית. נישואים בין-דתיים נתפסים לעיתים קרובות כניסיון לגייס מאמינים מדתות אחרות, ולעיתים אף מובילים לאלימות עדתית. על פי החוק המצרי, גבר מדת אחרת חייב להתאסלם כדי להינשא לאישה מוסלמית. עם זאת, אישה נוצרייה רשאית להינשא לגבר מוסלמי מבלי להתאסלם, אך עליה להציג אישור כנסייתי, הניתן לעיתים נדירות.

 ראו גם 
 נישואים בכפייה

 לקריאה נוספת 


 הערות שוליים 

קטגוריה:סוגי נישואים