אסומתוורולי

שמאל|ממוזער|250px|דף מהבשורות של אנבנדידי בכתב אסומתוורולי, המאה התשיעית
אַסּוֹמְתַּווְרוּלִי (בגאורגית: ასომთავრული, בגאורגית עתיקה : ႠႱႭႫႧႠႥႰႳႪႨ) הוא הכתב הגאורגי העתיק ביותר. פירוש השם אַסּוֹמְתַּווְרוּלִי הוא אותיות גדולות, כאשר אַסּוֹ (ასო) פירושה אות, ומְתַּווָארִי (მთავარი) פירושו ראשי או בכיר. הכתב ידוע גם בשם מרגּוולוֹבָאנִי (მრგვლოვანი) - מעוגל מהמילה מרגְּווָאלִי (მრგვალი) - עגול. הכתב נקרא כך בגלל הצורה המעוגלת של האותיות. למרות שמו, "הראשי" אין לכתב זה גם אותיות קטנות. הוא נכתב באותיות גדולות בלבד.

אסומתוורולי היה הכתב העיקרי שהיה בשימוש עד המאה ה-9, שבה החל הכתב הנוסחורי  להיות דומיננטי, והשימוש בכתב האסומתוורולי הצטמצם, והיה בשימוש במיוחד עבור כותרות, ראשי פרקים וקישוטים בתוך טקסטים שנכתבו בכתב הנוסחורי. עם זאת, מונומנטים אפיגרפיים מהמאות ה-10 עד ה-18 המשיכו לכלול כתב אסומתוורולי, ובתקופה מאוחרת יותר הפך האסומתוורולי לדקורטיבית יותר. אסומתוורולי שימש לכותרות ולאותיות הראשונות של פרקים ברוב כתבי היד הגאורגיים מהמאה התשיעית שנכתבו בכתב הנוסחורי. עם זאת, ניתן למצוא כמה כתבי יד שנכתבו במלואם באסומתוורולי עד המאה ה-11.

האסומתוורולי הוא נדבך מרכזי בחקר כתבי היד הגאורגיים ואמנותם, הן מבחינה פלאוגרפית והן מבחינה אורנמנטלית. מכיוון שהוא הכתב הגאורגי קדום ביותר, ניתן לשייך טקסטים לתקופות מוקדמות. הכתב שימש גם לכתובות על אבן (אפיגרפיות) מתקופות מוקדמות. חקר האסומתאוורולי מאפשר לעקוב אחר התפתחות צורות האותיות, הסגנונות הקליגרפיים השונים של הכתב לאורך ההיסטוריה של גאורגיה. מבחינה אורנמנטלית, גם לאחר שהכתב הנוסחורי הפך לדומיננטי יותר בגוף הטקסטים בכתבי היד, האסומתוורולי המשיך לשמש באופן נרחב עבור ראשי פרקים מעוטרים. עיטורים גאומטריים, צמחים ודמויות היו מאפיין קישוטי מרכזי ויזואלי בכתבי היד, גם טקסטים שנכתבו בכתב אחר.

מקור הכתב
השיח המדעי על מוצא האלפבית האסומתוורולי מתמקד בשלושה צירים מרכזיים:

מסורות מקומיות - המסורת הגאורגית מייחסת את יצירת הכתב למלך פרנוואז הראשון במאה ה-3 לפנה"ס, בעוד חלק מהחוקרים מציעים קשר לכמרים גאורגיים פגניים מכת המיתרה מהמאה ה-5 לפנה"ס שהאמינו באל הפרסי מיתרה  ועברה רפורמה בשנת 284 לפנה"ס על ידי פרנוואז הראשון.

השפעות חיצוניות - ממצאים אפיגרפיים מראים דמיון טיפולוגי לכתב היווני, הפהלווי (הכתב הסאסאני) והסוגדי (צפון-מזרח איראן).

תאוריות חדשות - פרופ' פרופסור חוּאַן ס. קוֹדוֹנְיֶיר  מאוניברסיטת ואיאדוליד  מציע כי הכתב עוצב במנזרים גאורגיים בארץ ישראל בתקופה הביזנטית, בהשפעת הקהילה הנוצרית המקומית. עבודה זו נתמכת גם על ידי החוקר הגאורגי בֶּסִיק חוּרצילַווַה,

התאוריה של קודונייר מקבלת חיזוק מממצאים ארכאולוגיים: הכתובות העתיקות ביותר באסומתוורולי התגלו בכנסיית המולד בבית לחם (430 לספירה) ובמנזר ביר אל-קוט שליד בית ג'אלה. הנסיך בָּכּוּר או בקוריוס מגאורגיה, ששימש כדוכס פלשתינה (Dux Palestinae) תחת הקיסר ולנטיניאנוס השני במאה ה-4, מזוהה כפטרון אפשרי של הפרויקט. למרות היותו פגאני בראשית דרכו, ביקוריו התכופים במנזרים בארץ ישראל עשויים להעיד על המרה דתית מאוחרת.

בעוד ההיסטוריון הארמני קוריון מהמאה ה-5 מייחס את המצאת הכתב למסרופ משטוץ, חוקרים גאורגים דוחים טענה זו בשל הבדלים מבניים בולטים בין האלפביתים. יתרה מכך, הממצאים הפלאוגרפיים מארץ ישראל מקדימים בכ-150 שנה את פעילותו של משטוץ.

שילוב הראיות מצביע על תהליך הדרגתי: השלטון הרומי בארץ ישראל סיפק את התנאים הפוליטיים להמצאת הכתב, בעוד הנזירים הגאורגים בירושלים ובית לחם העניקו לו את המסגרת התרבותית-דתית. תרגום התנ"ך לגאורגית במאה ה-5 שיקף את הצורך המעשי במערכת כתב ייעודית, שתשרת הן את הצרכים הליטורגיים והן את הזהות הלאומית המתגבשת.

נזירים הגאורגים מילאו תפקיד מרכזי בפיתוח האלפבית הגאורגי, ובמיוחד בגרסתו הקדומה של האסומתוורולי. לפי מחקרים עדכניים, האלפבית נוצר ככל הנראה בקרב חוג של נזירים גאורגים בארץ ישראל, בתקופה הביזנטית. נזירים אלה פעלו במנזרים באזור ירושלים ובית לחם, שם גם נמצאו הכתובות העתיקות ביותר באסומתוורולי, כגון במנזר ביר אל-קוט ובכנסיית המולד בבית לחם. הכתובות המוקדמות ביותר של הכתב האסומתוורולי נמצאו בישראל במנזר ביר אל-קוט  שליד בית לחם. כתובות אלה עתיקות אף יותר מהכתובות ממנזר בולניסי 

הנזירים הגאורגים היו בעלי השכלה דתית רחבה, עסקו בהעתקת כתבי קודש, תרגום טקסטים ליטורגיים, ושימשו כמרכזים רוחניים ותרבותיים. הצורך בתרגום כתבי הקודש לשפה הגאורגית, מתוך מטרה להנגישם לקהילות המקומיות, דרש מערכת כתב ייחודית שתתאים למבנה הפונולוגי של השפה. לכן, הנזירים לא רק השתמשו בכתב אלא היו כנראה שותפים פעילים ביצירתו, עיצובו והפצתו.

מעבר לכך, הנזירות הנוצרית בכלל, ובמיוחד זו שפעלה במזרח, התאפיינה ביצירת מסגרות חינוכיות, ספריות ופעילות תרגום ענפה – תנאים שאפשרו את פיתוח האלפבית והפצתו בקרב קהילות גאורגיות בארץ ישראל ובקווקז.

צורת אותיות כתב האסומתוורולי
האותיות הקדומות של כתב האסומתוורולי היו אותיות בגובה שווה. ההיסטוריון והפילולוג הגאורגי פָּאוולֶה אִינְגוֹרוֹקווָה  סבור שהכיוון של אסומתוורולי, כמו זה של היוונית, היה בתחילה בוסטרופידון, אם כי הכיוון של הטקסטים המוקדמים ביותר ששרדו הוא משמאל לימין.

ברוב אותיות האסומתוורולי, הקווים הישרים הם אופקיים או אנכיים ונפגשים בזוויות ישרות. האות היחידה עם זוויות חדות היא Ⴟ . היו ניסיונות שונים להסביר חריג זה. הבלשנית והיסטוריונית האמנות הגיאורגית הלן מצ'בריאני סוברת שהאות Ⴟ היא שילוב המונוגרפיה של ישו, המורכבת מהאותיות האסומתוורוליות Ⴈ  ו-Ⴕ . לפי החוקר הגאורגי רָמַז פָּטָרִידְזֶה , הצורה דמוית הצלב של האות ჯ מציינת את סוף האלפבית, ויש לה תפקיד זהה לאות הפיניקית תאו , היוונית כי ו-X לטינית , אם כי לאותיות אלה אין תפקיד זהה בפיניקית, יוונית או לטינית.

130px 130pxמטבעות של תמר המלכה והמלך גיאורגי הרביעי לאשה נטבע באמצעות כתב ההאסומתוורולי, 1200–1210 לספירה.

{| class="wikitable" style="line-height:1.2;width:30em;"
|+אותיות כתב האסומתוורולי
|- style="text-align:center;"
|bgcolor="#ffffff"| Ⴀאני
|bgcolor="#ffffff"| Ⴁבאני
|bgcolor="#ffffff"| Ⴂגאני
|bgcolor="#ffffff"| Ⴃדוֹני
|bgcolor="#ffffff"| Ⴄאֶני
|bgcolor="#ffffff"| Ⴅויני
|bgcolor="#ffffff"| Ⴆדזֶני
|bgcolor="#ffffff"| Ⴡהֶ
|bgcolor="#ffffff"| Ⴇתאני
|bgcolor="#ffffff"| Ⴈאיני
|bgcolor="#ffffff"| Ⴉקאני|bgcolor="#ffffff"| Ⴊלאסי
|bgcolor="#ffffff"| Ⴋמאני
|bgcolor="#ffffff"| Ⴌנארי
|bgcolor="#ffffff"| Ⴢאיוֹטה
|bgcolor="#ffffff"| Ⴍאוֹני
|bgcolor="#ffffff"| Ⴎפּארי
|bgcolor="#ffffff"| Ⴏז'אני
|bgcolor="#ffffff"| Ⴐראֶה
|- style="text-align:center;"
|bgcolor="#ffffff"| Ⴑסאני
|bgcolor="#ffffff"| Ⴒטארי
|bgcolor="#ffffff"| Ⴣויאֶה
|bgcolor="#ffffff"| ႭჃאוּני
|bgcolor="#ffffff"| Ⴔפּֿארי
|bgcolor="#ffffff"| Ⴕכּאני
|bgcolor="#ffffff"| Ⴖר'אני
|bgcolor="#ffffff"| Ⴗקארי
|bgcolor="#ffffff"| Ⴘשׁיני
|bgcolor="#ffffff"| Ⴙצ'יני
|bgcolor="#ffffff"| Ⴚצאני
|bgcolor="#ffffff"| Ⴛדזילי
|bgcolor="#ffffff"| Ⴜצילי
|bgcolor="#ffffff"| Ⴝצ'ארי
|bgcolor="#ffffff"| Ⴞחאני
|bgcolor="#ffffff"| Ⴤחארי
|bgcolor="#ffffff"| Ⴟג'אני
|bgcolor="#ffffff"| Ⴠהאֶה
|bgcolor="#ffffff"| Ⴥהוֹאֶה
|}

כתב אסומתוורולי מעוטר
כתבי היד שנכתבו בכתב נוסחורי שימשו אותיות האסומתוורולי לכותרות מעוטרות. הם שימשו בתחילת פסקאות שהחלו קטעי טקסט חדשים. בשלבים המוקדמים של התפתחותם של טקסטים בכתב הנוסחורי, אותיות האסומתוורולי לא היו משוכללות והובחנו בעיקר על ידי גודל ולפעמים על ידי כתיבה בדיו המופק מצינובר. מאוחר יותר, מהמאה העשירית, הפכו האותיות למעוטרות . ניתן להשתמש בסגנון של כותרות האסומתוורולי כדי לזהות את העידן שבו נכתב הטקסט. בכתבי היד הגיאורגים של התקופה הביזנטית, כאשר סגנונות האימפריה הביזנטית השפיעו על ממלכת גאורגיה, כותרות היו מאוירות באיורי ציפורים וחיות אחרות.

 120px 120pxאותיות אסומתוורולי גדולות דקורטיביות: Ⴋ (מ) ו-Ⴇ (ת), מאות ה-12-13

מהמאה ה-11 התפתחו גרפמות דקורטיביות של אסומתוורולי - גרפמה פרחונית, גרפמה מחודדת (בצורת חץ) וגרפמה מנומרת. השניים הראשונים נמצאו על יצירות מהמאה ה-11 וה-12, והשלישית שימשה עד המאה ה-18. גם לצבע הדיו יוחסה חשיבות. האות Ⴃ (דוֹני) בכתב האסומתוורולי נכתבה לעיתים קרובות עם אלמנטים דקורטיביים בצורת דגים וציפורים. הצורה המסולסלת של האסומתוורולי שימשה גם כאשר האותיות ארוגות או מעורבבות זו בזו, או שהאותיות הקטנות יותר כתובות בתוך אותיות אחרות ושימשה בעיקר לכותרות של כתבי יד או ספרים, אם כי ישנן כתובות שלמות שנכתבו רק בצורה "המסולסלת" של האסומתוורולי.

250pxכותרת הבשורה על-פי מתי בכתב אסומתוורולי מסולסל

כתבי יד בכתב אסומתוורולי

אופן כתיבת אסומתוורולי
הטבלה הבאה מציגה את שלבי הכתיבה של כל אות בכתב האסומתוורולי:

500px|מרכז

קישורים חיצוניים

  (2012) ქართული ხელნაწერები : დამწერლობისა და შემკულობის საკითხები''', מתוך הספרייה הלאומית הגאורגית, , 

הערות שוליים

אסומתוורולי
קטגוריה:גאורגיה: שפות