כניעת אלכסנדריה (1801)

כניעת אלכסנדריה באוגוסט 1802 הביאה לסיומה של המערכה הצרפתית במצרים.

רקע
חיילים צרפתים, שננטשו על ידי נפוליאון בונפרטה שעזב לצרפת כדי לא לחזור, הובסו על ידי הכוחות הבריטיים והעות'מאניים, ונסוגו לאלכסנדריה שם היו נצורים . ב-30 באוגוסט 1801 הציע הגנרל הצרפתי עבדאללה ז'אק-פרנסואה מנו  להיכנע והציע תנאים, שנחשבו, מקובלים בחלקם ובפרטים רבים תוקנו, על ידי הגנרל הבריטי ג'ון הלי-האצ'ינסון  והאדמירל לורד קית' .

תמליל
התמליל של הקפיטולציה מודפס במלואו ב"היסטוריה של המשלחת הבריטית למצרים" של רוברט ווילסון. כל מאמר כפי שהוצע על ידי הגנרל מנו מלווה בהערה: הכתבות המוצעות כפי שתוקנו על ידי הערות אלו מהוות את הכניעה כפי שהיא הוכנסה לבסוף לתוקף, והביאה את הסכסוך לסיומו הרשמי ב-2 בספטמבר 1801. המסמך חתום על ידי הגנרל הראשי מנו, אדמירל קית', סגן גנרל הלי ל-האצ'ינסון. ג'יימס קמפט , וקפודן פאשה  ו-, שייצגו את הכוחות העות'מאניים.

העברת עתיקות מצריות
לפי סעיף 16 של הכניעה "כתבי היד הערבים, הפסלים ושאר האוספים שנעשו עבור הרפובליקה הצרפתית, ייחשבו כרכוש ציבורי, וכפופים לרשותם של הגנרלים של הצבא המשולב". הדבר הוביל להעברת אבן רוזטה ועתיקות מצריות אחרות לידי הרשות הבריטית שנאספו על ידי הנציבות הצרפתית למדעים ואמנויות  וחוקרי המכון למצרים .

שלל
בעת הכניעה, גילו הבריטים את ספינות המלחמה הצרפתיות קוז, איג'פטין , ג'סטיס ורג'נרי , ושתי פריגטות ונציאניות  לשעבר בנמל אלכסנדריה. הבריטים ובני בריתם הטורקים הסכימו על חלוקת השלל. הבריטים קיבלו את איג'פטין, רג'נרי ו"ונציאנית מס' 2" - על שם הצרפתי לאובן (לשעבר מדוזה הוונציאנית) - על 26 תותחיה. העות'מאנים קיבלו את קוז עם 64 תותחים (לשעבר וולקנו הוונציאנית), ג'סטיס, על 46 תותחיה, ו"ונציאנית מס' 1" - Mantoue (Cerere לשעבר הוונציאני) - גם הוא של 26 תותחים. הטורקים קיבלו גם כמה קורבטות טורקיות שהיו בנמל. אדמירל לורד קית' מפקד כוחות הצי, העריך את שוויה של הפריגטה רג'נרי למטרות כספי פרסים ב-16,771  13 שילינג 6 פני.

קישורים חיצוניים

ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:מסע נפוליאון בארץ ישראל
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: אמנות והסכמים
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: אמנות והסכמים (1801–1922)
קטגוריה:1801