סיגנוס CRS Orb-3

Orbital-3, הידועה גם בשם Orb-3, הייתה משימת שיגור של החללית הלא-מאוישת סיגנוס, שפותחה על ידי חברת Orbital Sciences האמריקנית. השיגור תוכנן להתבצע ב־28 באוקטובר 2014, בשעה 22:22:38 לפי זמן UTC. זו הייתה המשימה הרביעית של חללית סיגנוס לתחנת החלל הבין-לאומית, והמשימה החמישית של משגר אנטארס. עם זאת, זמן קצר לאחר ההמראה, המשגר אנטארס התפוצץ – דבר שהוביל לכישלון המשימה.

 החללית 
זו הייתה אמורה להיות הטיסה השלישית מתוך שמונה טיסות של אורביטל סיינסס במסגרת חוזה שירותי אספקה מסחריים (CRS-1) עם נאס"א. זו הייתה הניסיון הראשון לשגר את אנטארס 130, המשתמש בשלב שני משופר מסוג קסטור 30XL, והטיסה האחרונה של מודול המטען הלחץ בגודל הסטנדרטי של סיגנוס.

במסורת של אורביטל סיינסס, חללית סיגנוס זו נקראה S.S. דיק סלייטון על שם אחד משבעת המרקורי, האסטרונאוטים הראשונים של נאס"א ומנהל פעולות הטיסה, שנפטר ב-1993. מאחר שהשיגור נכשל, גם החללית הבאה נקראה על שם דק סלייטון.
ממוזער|חללית סיגנוס אורב-3 משולבת עם משגר אנטארס.

 שיגור ופעולות מוקדמות 

המשימה תוכננה לשיגור ב-27 באוקטובר 2014 בשעה 22:45 UTC מנמל החלל האזורי המרכז-אטלנטי במתקן הטיסות וולופס שבאי וולופס, וירג'יניה, עם מפגש ועגינה עם תחנת החלל הבינלאומית בשעות הבוקר המוקדמות של 2 בנובמבר 2014. זה היה השיגור הלילי הראשון של משגר אנטארס וחללית סיגנוס. השיגור בוטל עקב חששות בטיחות לאחר שסירת מפרש נכנסה לאזור אסור פחות מעשר דקות לפני השיגור. נקבע עיכוב של 24 שעות, והזדמנות השיגור הבאה נקבעה לשעה 22:22:38 UTC ב-28 באוקטובר 2014.

 כשל השיגור 
ממוזער|סרטון של ההמראה וההתפוצצות של המשגר
משגר אנטארס שנשא את חללית אורב-3 שוגר כמתוכנן מכרית שיגור 0A בנמל החלל האזורי התיכון-אטלנטי ב-28 באוקטובר 2014. כחמש עשרה שניות לאחר ההמראה אירע כשל בהנעה בשלב הראשון. המשגר החל ליפול בחזרה לכן השיגור, וקצין בטיחות הטווח הפעיל את מערכת סיום הטיסה רגע לפני הפגיעה.

ההתפוצצות שנוצרה הורגשה בפוקומוק סיטי, מרילנד, במרחק של כ-32 ק"מ מהאתר. השריפה באתר טופלה במהירות וניתן לה להיכבות מעצמה במהלך הלילה. בדיקה ראשונית של נתוני הטלמטריה לא מצאה חריגות בהכנות לשיגור, ברצף השיגור או בטיסה, עד לזמן הכשל.

בהודעה לעיתונות, נאס"א ציינה כי לא היו בעיות ידועות לפני השיגור, לא היו נפגעים או נעדרים, אך כל המטען אבד והיה נזק משמעותי לכן השיגור. ב-29 באוקטובר 2014, צוותי חוקרים החלו לבדוק את ההריסות באתר ההתרסקות, ובאותו יום סקר מצא כי לא נגרם נזק חמור לכן השיגור או למכלי הדלק באתר, אם כי נדרשו תיקונים.

חקירה שלאחר מכן מצאה כי משאבת הטורבו של חמצן נוזלי התפוצצה, מה שגרם לגל הלם שקרע קווי דלק סמוכים והצית שריפה מדליפת דלק. השריפה פגעה ברכיבים שונים בחלק ההנעה, מה שהוביל לכיבוי הדרגתי של המנועים, אם כי לא ניתן היה לקבוע סיבה ספציפית לכשל. סיבות אפשריות כללו מיסב משאבה פגום, שאיפת פסולת רופפת או פגם בייצור.

 מטען 
אורב-3 נשאה מגוון מטענים שהוזמנו על ידי נאס"א, חלקם נקבעו זמן קצר לפני השיגור. חללית סיגנוס נשאה כ-2,215 ק"ג של אספקה וניסויים המיועדים לתחנת החלל הבינלאומית. היא כללה מספר קיובסאטים שתוכננו להשתחרר מתחנת החלל.

 Flock-1d 
Planet Labs שיגרה את פלוק-1d, קבוצה של 26 לווייני ננו לצורך תצפית כדור הארץ. לאחר התאונה, החברה הצהירה כי הכישלון לא יפגע בהתקדמותם, בשל גישתם הכוללת שימוש בלוויינים רבים במספר קונסטלציות.

 Arkyd-3 
ארקיד-3 הייתה קיובסאט 3U שהיוותה הדגמה טכנולוגית של החברה הפרטית פלנטרי ריסורסס. החברה ארזה מספר טכנולוגיות לוויין לא-אופטיות של דגם הלוויין הגדול יותר ארקיד-100 – בעצם את כל הבסיס של דגם ארקיד-100 שהוצג בינואר 2013, אך ללא הטלסקופ החללי – בתוך "קופסה חסכונית" של ארקיד-3, או A3, לבדיקה מוקדמת בחלל כננו-לוויין. ארקיד-3 נארזה כקיובסאט 3U בגודל של 10×10×30 ס"מ. החברה התקשרה עם ננו-ראקס כדי להביא את A3 לתחנת החלל, שם תוכנן להשתחרר מתא האוויר במודול קיבו.

המערכות שנבדקו כללו אוויוניקה, מערכת עוקב כוכבים ובקרה (חיישנים ומפעילים), ומערכת הנעה משולבת שתאפשר פעולות קרבה ללווייני ארקיד בעתיד.

ניסיון זה לאימות והבשלה של טכנולוגיית הלוויינים של פלנטרי ריסורסס תוכנן לשיגור באוקטובר 2014, לפני שיגור ובדיקת טיסה של ארקיד-100 ב-2015.

 מטענים נוספים 
אורב-3 נשאה שמונה עשרה ניסויים של תלמידים שנועדו לחקור היווצרות גבישים, נביטת זרעים, גידול צמחים ותהליכים אחרים במיקרו-גרביטציה כחלק מתוכנית תוכנית ניסויי חלל של תלמידים (SSEP). היא גם נשאה את ניסויי התלמידים הראשונים המופעלים על ידי ArduLab בקוד פתוח.

שני קיובסאטים של רדיו חובבים, RACE ו-GOMX-2, היו על הסיפון, לצד לוויינים נוספים. על גבי GOMX-2 היו שני מטענים. מטען אחד היה ניסוי חלוץ למערכת קוונטית לשזירה של פוטונים קטנים,Ling, Alexander "Alexander Ling's Team Webpage" שתוכננה על ידי המרכז לטכנולוגיות קוונטיות. המטען השני היה ניסוי בלם מפרש להוצאת קיובסאט ממסלול על ידי הגברת הגרר האווירודינמי.

 ניתוח הכשל והשלכותיו 
עם השלמת חקירה ראשונית, אורביטל ציינה כי הסיבה הסבירה לכשל שיגור אורב-3 הייתה כשל במשאבת טורבו באחד ממנועי AJ-26, גרסה משופצת של המנוע הרוסי NK-33. דוח של נאס"א מחקירת הכשל פורסם באוקטובר 2015. למרות הסכמה בין נאס"א ואורביטל כי משאבת הטורבו כשלה, היו חילוקי דעות לגבי הסיבה השורשית (עיבוד שבבי או פסולת).

עד ינואר 2015, החלו תיקונים במתקן הטיסות וולופס; הם הושלמו בסתיו 2016. כדי לעמוד בהתחייבויותיה לשירותי אספקה מסחריים עם נאס"א, אורביטל סיינסס שיגרה שתי חלליות סיגנוס משופרות באמצעות משגר אטלס 5 – CRS OA-4 (דק סלייטון II) בדצמבר 2015 ו־CRS OA-6 (ריק האסבנד) במרץ 2016 – בזמן שבחרה ובדקה מנוע חדש למשגר אנטארס. אורביטל סיינסס כבר ערכה הערכה ובדיקה של מנוע חלופי ל-AJ-26 לפני התקרית, ובשנה שלאחר ההתפוצצות בחרה באנרגומאש RD-181, הגרסה המיוצאת של RD-191, להחליף את ה-AJ-26 במשגר אנטארס. הרוסים בחרו באותו מנוע (RD-193) להחליף את מנוע NK-33 בשימוש בסויוז 2. משגר אנטארס שעוצב מחדש טס שוב ב-2016.

 גלריה 

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:טיסות חלל פרטיות