אפרים מרגולין

אפרים מרגולין (16 באוקטובר 1926 – 10 במרץ 2024) היה איש עסקים ישראלי-אמריקאי, פילנתרופ, עורך דין לזכויות אזרח, ואחד האדריכלים המוקדמים של התשתית הלאומית בישראל שלאחר הקמת המדינה. במהלך קריירה ארוכה ורבת־תחומים, הוא ייסד בניו יורק את חברת Margolin Consultants – חברה לתעסוקה ולמיזוגים ורכישות –, עמד בראש ארגונים לזכויות אזרח והגנה פלילית בקליפורניה, ויזם פעילויות פילנתרופיות משמעותיות לתמיכה במוסדות ישראליים. מרגולין זכה להערכה רבה הן בזכות תרומתו המוקדמת להתפתחות ישראל והן בזכות הישגיו בשדה המשפט האמריקאי.

 ראשית חייו 
מרגולין נולד באירופה להורים יהודים – מקורות שונים מציינים כי נולד באוקראינה או בברלין – וחלק מילדותו עבר עליו בעיר לודז' שבפולין, בטרם נמלט מאימת הנאציזם באמצע שנות ה־30. לפי כמה דיווחים, אביו היה מנהיג מקומי בארגון "ההגנה", ולפי אחרים הוא היה הפילוסוף יוליוס מרגולין ששרד את מחנות הגולאג הסובייטיים. המשפחה התאחדה בתל אביב תחת המנדט הבריטי. כשהוא גדל על רקע מתיחות פוליטית ותביעה גוברת לעצמאות יהודית, נמשך מרגולין הצעיר לתנועות ציוניות כמו בית"ר אשר היה חבר תנועתה, וגם בהאצ"ל, והכיר מנהיגים שעתידים היו לעצב את המדינה, ובהם מנחם בגין אשר היה מזכירו האישי והושפע רבות מזאב ז'בוטינסקי. במהלך מלחמת העצמאות בשנת 1948, נמנה עם מגיני תל אביב, הפעיל מרגמות וניצל בקושי מסכנות שהעמיקו את מחויבותו רבת השנים לביטחונה של ישראל. הוא היה בחוף כפר ויתקין כאשר אוניית האלטלנה הגיעה ביוני 1948, וכוחות ההגנה פתחו באש והרגו כמה מחברי האצ"ל—אירוע שהיה לרגע מכריע בחייו כמו גם בחיי המדינה החדשה. הלקחים מאותה תקופה מוקדמת עיצבו את מחויבותו להקדיש את חייו להגנה על החוק, חירות וצדק לכל.

 הקריירה המקצועית 
הקריירה המקצועית של מרגולין החלה בהנדסה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא עבד בחברת הנפט האנגלו-איראנית באיראן, ולאחר מכן פיקח על בניית שדה תעופה בבחריין עבור חיל האוויר הבריטי. לאחר תקופת לימודים באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, גויס – על פי חלק מהמקורות, בחשאי – לסייע ברכישה ובהצטיידות של סירות טורפדו עבור חיל הים הישראלי, פעילות שהקנתה לו מוניטין של מפעיל לוגיסטי בעל תושייה. לאחר הקמת המדינה חזר מרגולין לישראל כדי לפקח על הקמת העיר באר שבע בקצב מהיר, והיה חלוץ בשימוש בבטון טרומי לפיתוח תשתיות חיוניות בתנאי מדבר קשים. חוויותיו מתועדות בספר הזיכרונות שלו, Building Dreams: My Heart Belongs to Israel (2012).

ב-1949 סיים לימודי פילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן בשנות החמישים המוקדמות עבר מרגולין לארצות הברית, בתחילה לצורך לימודי המשך בהנדסה ובמשפטים. על פי עדותו, הוא הוחזק באליס איילנד במשך מספר חודשים בשל חששות הנוגעים לרקע שלו באצ"ל, לפני ששוחרר והתקבל ללימודים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל. בין ייל, אוניברסיטת פנסילבניה, ותקופת התמחות בבית המשפט העליון בישראל, פיתח מרגולין את כישוריו המשפטיים. לבסוף התיישב בסן פרנסיסקו ופתח בקריירה בת 63 שנה במשפט חוקתי ובהגנה פלילית. לצד עיסוקו בפרקטיקה פרטית, עסק בקביעות בתיקים בולטים בפרו-בונו, בעיקר בתחום זכויות אזרח, חופש הביטוי ומאבק באפליה. בשנת 1973 התמנה לנשיא הראשון של California Attorneys for Criminal Justice (CACJ), ייסד בה את ועדת האמיקוס המשפיעה – שבה חיבר או פיקח על אלפי תזכירים וכתבי טענות בערעורים – והיה פעיל בארגון הארצי של עורכי הדין הפליליים (NACDL), באיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות (ACLU) ובקונגרס היהודי האמריקאי. מרגולין, שנודע בדבקותו העזה בהגינות ובצדק, ניהל תיקים תקדימיים רבים ובהם את התביעה של חושף השחיתויות ג'פרי וויגאנד  נגד תעשיית הטבק, שהביאה להסדרים פורצי דרך בתחום בריאות הציבור.

בנוסף לפעילותו המשפטית והייעוצית, התפרסם מרגולין גם בפעילות פילנתרופית ענפה. יחד עם רעייתו פלורנס (שלפי חלק מהמקורות מכונה גילדה), תמך בפרויקטים תרבותיים וחינוכיים בארצות הברית ובישראל. הם היו בין התורמים המייסדים או התומכים המרכזיים בקרן תל אביב, בעיר אילת, בטכניון, באופרה הישראלית-אמריקאית ובאופרה של בוסטון. כמו כן, מימנו נטיעת 40,000 עצים ב"יער השלום מרגולין" של קק"ל בסמוך לקריית גת בין ירושלים לבאר שבע, דבר שהעיד על להיטותם להמשיך ולקדם צמיחה סביבתית וחברתית בישראל. עד שנותיו האחרונות חילק מרגולין את זמנו בין מגוריו במנהטן לבין ביקורים תכופים בישראל, והמשיך להיות פעיל בקהילות יהודיות מקומיות ובארגונים ללא מטרות רווח.

מרגולין הלך לעולמו ב־10 במרץ 2024, בגיל 97. מעריציו ועמיתיו תיארו אותו הן כבונה של ישראל והן כלוחם זכויות אזרח בארצות הברית. הוא זכור בזכות תפקידו בעיצוב המוסדות הראשונים של המדינה, בזכות מנהיגותו בקרב עורכי הדין הפליליים, ובזכות מסירותו הבלתי מתפשרת לשירות פרו-בונו. הוא הותיר אחריו את בניו ומשפחה מורחבת, לצד מורשת מקצועית ותרומה פילנתרופית שסללה גשר בין בניין האומה הישראלית לבין עולם המשפט האמריקאי.

 קישורים חיצוניים 



 הערות שוליים 

קטגוריה:בית"ר
קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:קליפורניה: חוק ומשפט
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2024