ארנלדוס מברשה

אַרְנַלְדוּס מִבְּרֵשָׁה (בלטינית: Arnaldus Brixiensis; באיטלקית: Arnaldo da Brescia; 1090 לערך – יוני 1155) היה קאנון רגולרי מלומברדיה, שהפך למנהיג פוליטי אשר קרא לכנסייה הקתולית לוותר על בעלות על רכוש ולקח חלק בהנהגת קומונת רומא. אף שנכשל בתור מנהיג פוליטי ורפורמטור דתי, הגותו בנושא העוני האפוסטולי נפוצה לאחר מותו בקרב הארנולדיסטים, ובאופן כללי בקרב התנועה הוולדנסית והפרטיצ'לים, אם כי לאחר הוקעתו הרשמית לא נותר שריד מכתביו. הוא נחשב בעיני הנצרות הפרוטסטנטית לאחד ממבשרי הרפורמציה הפרוטסטנטית.

 ביוגרפיה 
ארנלדוס נולד בברשה והפך לקאנון אוגוסטיני ולפריור במנזר בעיר. הוא מתח ביקורת על גורמים בני זמנו בכנסייה הקתולית שהיו מעורבים במאבק על קרקע בברשה נגד הרוזן-בישוף של ברשה. הוא קרא לכנסייה לוותר על דרישתה ולהחזיר את הבעלות על הקרקע לממשלת העיר כדי שלא תוכתם בהחזקת רכוש. על כך הוא הוקע בוועידת לטראנו השנייה ב-1139 וגורש מאיטליה.

לפי הכרוניקן אוטו מפרייזינג, ארנלדוס למד בפריז תחת שרביטו של הרפורמטור והפילוסוף פייר אבלר. ארנלדוס תמך בהצעותיו של אבלר לרפורמה בנזורה. הוא גם הושפע מהרפורמטור אנרי מלוזאן. הוא הסכים עם מספר סוגיות שלהן הטיפו, לרבות סוגיות של הטבלת תינוקות לנצרות והעושר הגדול של הכנסייה הקתולית. אלא, שבסינוד סנס ב-1141 עמדתם נדחתה על ידי ברנאר מקלרבו. ארנלדוס עמד לבדו מול החלטת הכנסייה לאחר הרשעתו של אבלר בכפירה, ועל כן חזר לפריז, שם המשיך להטיף נגד ברנאר. כתוצאה מכך, גזר עליו האפיפיור אינוקנטיוס השני שתיקה והגליה. ארנלדוס מצא מפלט בציריך תחילה, ולאחר מכן בבוואריה. כתביו נשרפו, הוא הוכרז דמגוג ובמניעיו הוטל דופי.
שמאל|ממוזער| גופתו של ארנלדוס מברשה נשרפת על המוקד על ידי שומרי האפיפיור; הדפס מאוחר יותר.

בשנת 1145, משכבר חזר לאיטליה, השלים ארנלדוס עם האפיפיור אאוגניוס השלישי, שהורה לו להתמסר לחסדי הכנסייה ברומא. כאשר הגיע לרומא הוא גילה שממשיכי דרכו של ג'ורדנו פיירלאוני תבעו את זכויותיה של קומונת רומא, השתלטו על העיר מידי כוחות האפיפיור וייסדו רפובליקה. ארנלדוס צידד בהם מידית, ולאחר הדחתו של פיירלאוני הפך עד מהרה למנהיג האינטלקטואלי של הקומונה, בקוראו לחירויות ולזכויות. ארנלדוס הטיף כי לכמרים שהיה בבעלותם רכוש לא הייתה סמכות לבצע סקרמנטים. הוא הצליח להניס את אאוגניוס לגלות ב-1146, דבר שבגינו נודה ב-1148. כאשר אאוגניוס חזר לעיר ב-1148, המשיך ארנלדוס להנהיג את הרפובליקה הפורחת למרות נידויו. 

לאחר מותו של אאוגניוס, ביצע האפיפיור אדריאנוס הרביעי מספר צעדים להשתלט חזרה על רומא במהרה. הוא חבר לפרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שכבש את רומא ב-1155 והבריח את ארנלדוס שוב לגלות. ארנלדוס נתפס על ידי הכוחות הקיסריים ונשפט על ידי הקוריה הרומאית כמורד, ולא כמין. הוא סירב לחזור בו מעמדותיו, ועל כן הורשע במרידה. הוא נתלה בחודש יוני וגופתו נשרפה. מאחר שהוא נתפס כגיבור בקרב חלקים גדולים מהעם ברומא ומהכמורה הזוטרה, אפרו הושלך לנהר הטיבר, כדי שלא יהיה לו קבר לעלות אליו כמרטיר.

ב-1882, לאחר צמצום כוחו של האפיפיור, הקימה העיר ברשה מונומנט לזכרו.

 אמונותיו 
ארנלדוס תקף את הכנסייה הקתולית עם קנאות רדיקלית לרפורמה מוסרית בקרב הכמורה. הוא דחה את הרעיון של מדינה תאוקרטית, ובמקום זאת האמין בהפרדת הדת מהמדינה. הוא האמין בעוני האפוסטולי, וכי על הכנסייה לשוב לטוהר אפוסטולי. ועידת לטראנו השנייה הוקיעה את הארנולדיסטים על שהתנגדו להטבלת תינוקות. הוא התנגד לסמכות של הכנסייה הקתולית, והאמין שהכמורה החוטאת איבדה את זכותה לקיים סקרמנטים. חלק ממבקריו תקפו אותו על כך שנחזיק בדעות פוגעניות על ההטבלה והאוכריסטיה.

קישורים חיצוניים

קטגוריה:תאולוגים נוצרים
קטגוריה:אנשים שנודו על ידי הכנסייה הקתולית
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בתלייה
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בפקודת הכנסייה הנוצרית
קטגוריה:נזירים רומים-קתולים איטלקים
קטגוריה:אוגוסטינים
קטגוריה:ילידי המאה ה-11
קטגוריה:נפטרים ב-1155