רנה ויוויאן

רנה ויוויאן (צרפתית: Renée Vivien, נולדה כפולין מרי טארן; 11 ביוני 1877 – 18 בנובמבר 1909) הייתה משוררת בריטית שכתבה בשפה הצרפתית. היא הייתה סופרת לסבית בולטת בפריז בתקופת הבל אפוק (תקופת תור הזהב באירופה), ונחשבת לאחת המשוררות הלסביות המשמעותיות הראשונות של המאה העשרים. יצירותיה זוכות לאחרונה לתשומת לב מחודשת עקב התעוררות העניין בשירה סאפית. רבים משיריה הם אוטוביוגרפיים, העוסקים בעיקר בנושאים בודלאריים של רומנטיקה קיצונית וייאוש תכוף. מלבד שירה, היא כתבה מספר יצירות בפרוזה, ביניהן ״L'Etre Double״ בהשראת "כריסטבל"  של סמואל טיילור קולרידג', וביוגרפיה לא גמורה של אן בולין, שפורסמה לאחר מותה. היא גם הייתה נושא לביוגרפיות רבות, כשהבולטות ביותר הן של ז'אן פול גוז'ון , אנדרה ג'רמיין ואיב-ג'ררד לה דאנטק.

 קורות חיים 
 ראשית חייה 
רנה ויוויאן נולדה בשם פאולין מרי טארן בלונדון, אנגליה לג'ון טארן, חקלאי בריטי שהתעשר באמצעות השקעות בנדל"ן, ולאם אמריקאית, מרי גילט בנט. פאולין למדה בקולג' בלסייז בהמפסטד, לונדון, שם, בשנת 1883, הוענקה לה מדליית כסף על ידי ה-Alliance française על הישגיה בלימודי צרפתית. בשנת 1886, בזמן שלמדה בבית הספר בפריז, אביה נפטר. עם מותו, חזרה פאולין ללונדון כדי לקבל את ירושתו. כפי שנטען, אמה של פאולין ניסתה להכריז עליה כבלתי שפויה מבחינה משפטית כדי לקבל במקומה את כספי הירושה של בעלה. אך המזימה נכשלה, ופאולין נלקחה מאמה והוכרה כחוסה של בית המשפט עד שתגיע לבגרות. בשנת 1899, לאחר שמלאו לה 21, חזרה פאולין לצרפת עם כספי הירושה שלה. בערך בתקופה זו החלה להשתמש בשם רנה ויוויאן.

 מערכות יחסים 
ויוויאן נשאה בליבה מערכת יחסים רומנטית לא ממומשת עם חברת ילדות ושכנתה, ויולט שיליטו, שלפי הסברה מוזכרת בשיריה של ויוויאן באמצעות המילים "ויולט" ו"סגול". לאחר מותה של שיליטו ממחלת הטיפוס, ויוויאן חשה אשמה בשל מערכת היחסים שלה עם היורשת האמריקאית נטלי בארני, שאותה הכירה לה שיליטו שנה קודם לכן, משום שהיא, ויוויאן, הרגישה שדחקה את שיליטו הצידה לטובת בארני. תחושות האשמה של ויוויאן נחשבות לגורם סביר שתרם – לצד הבגידות של בארני – לסיום מערכת היחסים בין ויוויאן לבארני בשנת 1901.
טקסט=Portrait of Renée Vivien by Lucien Lévy-Dhurmer, before 1909|ממוזער| Lucien Levy-Dhurmer (נ' 1909), "דיוקן של רנה ויוויאן"
בשנת 1902, ויוויאן פיתחה מערכת יחסים רומנטית עם הברונית העשירה הלן ואן זוילן , אחת מבנות משפחת רוטשילד של פריז. לאחר החוויה הסוערת שלה עם נטלי בארני, מצאה ויוויאן תמיכה רגשית ויציבות נחוצות מאוד במערכת היחסים שלה עם ואן זוילן. למרות מעמדה החברתי של ואן זוילן, שלא אפשר לה לנהל מערכת יחסים פומבית, השתיים המשיכו ברומן דיסקרטי במשך מספר שנים, ולעיתים קרובות נסעו לטיולים יחד. במכתבים לאיש סודה, העיתונאי והחוקר הקלאסי הצרפתי ז'אן שארל-ברון, כתבה ויוויאן שהיא רואה עצמה נשואה לברונית.

בעודה עם הלן ואן זוילן, קיבלה ויוויאן מכתב מקרימה טורקהן פאשה (Kérimé Turkhan Pacha), מעריצה מאיסטנבול ואשתו של דיפלומט טורקי. השתיים החלו בהתכתבות נלהבת, ואחריה במפגשים חשאיים קצרים. קרימה, אף שהייתה משכילה ומעורה בתרבות הצרפתית, חיה בהתאם למסורת האסלאמית, מה שהכתיב חיים מבודדים ומכוסים, בהם לא יכלה לנסוע בחופשיות או לעזוב את בעלה. בינתיים, ויוויאן המשיכה את מערכת היחסים שלה עם הברונית דה זוילן.

ב-1907 עזבה זוילן את ויוויאן לטובת אישה אחרת, מה שהותיר אותה המומה ומושפלת. מכה נוספת הגיעה ב-1908 כשקרימה, שעברה עם בעלה לסנט פטרסבורג, סיימה את הרומן שלהן.

ויוויאן, שהושפעה קשות מהאובדנים הללו, פנתה יותר ויותר לאלכוהול ולסמים. הסופרת הצרפתייה קולט, שהייתה שכנתה של ויוויאן בין השנים 1906 ל-1908, הנציחה את התקופה הזו בספרה "הטהור והטמא" , הספר מורכב מסדרת שיחות על מין, מגדר ומשיכה. קולט בוחנת נושאים הקשורים לזהויות מיניות ומערכות יחסים, ומציגה מגוון רחב של דמויות וחוויות מתוך עולמם של אנשים שחיים מחוץ למוסכמות המיניות של זמנה. הספר נכתב בשנות ה-20 ופורסם במקור ב-1932, אך אמינותו העובדתית מוטלת בספק; נטלי בארני, על פי הדיווחים, לא הסכימה עם האופן שבו קולט הציגה את ויוויאן.

 מסעות בעולם 
ויוויאן הייתה משכילה וטיילה רבות, במיוחד בהשוואה לנשים בתקופתה. היא נהגה לבלות את חודשי החורף במצרים, ביקרה בסין וסיירה בחלקים נרחבים של המזרח התיכון, כמו גם באירופה ואמריקה.

לאחר כאב הלב שנגרם לה על ידי הברונית הלן ואן זוילן וקרימה טורקהן פאשה, ברחה ויוויאן ליפן ולאחר מכן להוואי עם אמה בשנת 1907. ויוויאן חלתה במהלך המסע.

ביתה בפריז היה דירת קרקע מפוארת בכתובת שדרות יער בולון  23, (כיום 23, Avenue Foch ) שנפתחה אל גן יפני. היא רכשה ריהוט עתיק מלונדון וחפצי אמנות אקזוטיים מהמזרח הרחוק. היא הניחה שפע של פרחים טריים ותפוחי ליידי  כמנחה לאוסף המקדשים, הפסלונים, האייקונות ופסלי והבודהה שלה.
טקסט=שלט רחוב בכיכר רנה ויוואן|ממוזער|כיכר רנה ויוואן – ברובע המארה בפריז
כיכר ציבורית נקראת על שמה בפריז: Place Renée-Vivien במארה, הרובע ההיסטורי המרכזי של בירת צרפת.

 מחלה ומוות 
בעת ביקורה בלונדון בשנת 1908, ניסתה ויוויאן להתאבד על ידי שתיית מנת יתר של לאודנום. בזמן שהמתינה למותה היא השתרעה על ספתה כשזר של סיגליות מונח על לבה. ויוויאן שרדה את ניסיון ההתאבדות.

בזמן שהותה באנגליה, היא חלתה בדַּלֶּקֶת קְרוּם הָרֵאָה (פלאוריטיס) והמשיכה להיחלש עם שובה בסופו של דבר לפריז. לפי הביוגרף ז'אן פול גוז'ון, סבלה ויוויאן מדלקת קיבה (גסטריטיס) כרונית, שנבעה משנים של שימוש לרעה בכלורל הידראט ואלכוהול. היא אף החלה לסרב לאכול. בקיץ 1909 היא נזקקה למקל הליכה.

ויוויאן מתה בפריז בבוקר 18 בנובמבר 1909 בגיל 32; סיבת המוות שדווחה אז הייתה "גודש בריאות", אך ככל הנראה נגרמה מדלקת ריאות שהסתבכה בעקבות אלכוהוליזם, שימוש בסמים ואנורקסיה נרבוזה. היא נקברה בבית הקברות פאסי באותה שכונה פריזאית שבה התגוררה.

 יצירות 
 יצירות שפורסמו 
ויוויאן כתבה אך ורק בצרפתית. היא פרסמה את אוסף השירה הראשון שלה, "Etudes et préludes" ("לימודים ופתיחות"), בשנת 1901. היא המשיכה לפרסם עוד 12 אוספי שירה במהלך חייה. פמיניסטיות עכשוויות רואות בה אחת הנשים הראשונות שכתבו שירה לסבית בגלוי.

בשנת 1903 הפיקה ויוויאן תרגום לשירת סאפו מתוך המהדורה של הנטרי תורנטון וורטון, בשם "Sapho, traduction nouvelle avec le texte grec (Sapho: A New Translation with the Greek Text"). [עמ' 78] היא למדה יוונית על ידי לקחה שיעורים פרטיים עם מורה, Gaetan Baron, כי היא רצתה לקרוא את הומרוס ביוונית המקורית. [עמ' 93] בשנת 1904 פרסמה ויוויאן את הרומן האוטוביוגרפי שלה "אישה הופיעה לי". בשנת 1976 תורגם הרומן לאנגלית על ידי ג'נט פוסטר ופורסם בהוצאת Naiad Press. נאיאד פרסמה גם תרגום לאוסף השירה של ויוויאן, "המוזה של סיגליות", בשנת 1977.

ויוויאן גם פרסמה שירה ופרוזה בשיתוף עם המאהב, הלן ואן זוילן, תוך שימוש בשם הבדוי, . עם זאת, הייחוס האמיתי של יצירות אלה אינו ודאי; כמה חוקרים מאמינים שהם נכתבו אך ורק על ידי ויוויאן, כמו גם כמה ספרים אחרים שפורסמו תחת שמו של Zuylen.
ממוזער| עמוד שער לביוגרפיה של ויוויאן על אן בולין, שפורסמה ב-1909
במהלך חייה הקצרים, ויוויאן הייתה משוררת פורייה ביותר שזכתה לכינוי "מוזה של הסיגליות", שנבעה מאהבתה לפרח. האובססיה שלה לסיגליות (כמו גם לצבע הסגול) הייתה כנראה תזכורת לחברת הילדות האהובה שלה, ויולט שיליטו.

היא לקחה ללב את כל הגינונים של פרנסיאניזם ושל סימבוליזם, כאחד המשוררים האחרונים שתבעו נאמנות לבית הספר. יצירותיה כוללות סונטות, פסוקים האנדקסילביים ושירת פרוזה.

כמעט כל הפסוק שלה הוא אוטוביוגרפיה מצועפת שנכתבה בשפה הצרפתית, שרובו מעולם לא תורגמו לאנגלית. ספרי הפסוק העיקריים שלה שפורסמו הם Cendres et Poussières (1902), La Vénus des aveugles (1903), A l'heure des mains jointes (1906), Flambeaux éteints (1907), Sillages (1908), Poèmes en Prose (1909), Danette un coin (19), Danette un coin (19). (1910).

השירה שלה זכתה לתשומת לב רבה עוד יותר עם הגילוי מחדש העכשווי של יצירותיה של סאפו, שהביאה איתה עוד יותר שבחים.

 רשימת יצירות 
 ; appearing under the name R. Vivien
  appearing under Pauline M. Tarn

הערה : ספרים מאוחרים יותר פורסמו לאחר מותה.


 אוספים 
 [a]

 יצירות זמינות בתרגום לאנגלית 









 רשימת משוררים המתארים יחסי מין בין נשים 




  at Google Books.






 קישורים חיצוניים 









 מכּתביה 



 הערות שוליים 

קטגוריה:משוררים סימבוליסטים
קטגוריה:משוררות לסביות
קטגוריה:משוררות אנגליות
קטגוריה:משוררים אנגלים
קטגוריה:סופרות בריטיות
קטגוריה:סופרות בריטיות הידועות בשם עט
קטגוריה:להט"ביות בריטיות
קטגוריה:סופרות לסביות בריטיות
קטגוריה:סופרים להט"בים בריטים
קטגוריה:משוררים בריטים
קטגוריה:משוררות בריטיות
קטגוריה:אנגלים ממוצא אמריקאי
קטגוריה:משוררות צרפתיות
קטגוריה:סופרות צרפתיות
קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:משוררים צרפתים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות של פאסי
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1877
קטגוריה:נפטרות מאנורקסיה נרבוזה
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1909
קטגוריה:צרפתיות שנפטרו ב-1909
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1877