מי טלפריקו

מי טלפריקו (בספרדית: Mi Teleférico; בתרגום מילולי: הרכבל שלי) היא רשת רכבלים (הגייה רַכַּבְלִים) במטרופולין לה פאס בירת בוליביה, שמחברת בין לה פאס לעיר הצמודה אל אלטו. הרשת נחנכה ב-30 במאי 2014 עם שלושה קווים: הקו האדום, הקו הצהוב והקו הירוק, שאורכם יחד עשרה קילומטרים. נכון ל-2025 יש ברשת עשרה קווים ובהם 30 תחנות (ועוד שש תחנות ביניים). אורך הרשת כ-33.8 קילומטרים.

הרשת נבנתה על ידי קבוצת דופלמאייר גאראוונטה השווייצרית-אוסטרית, והיא מסוג "מעלית גונדולות", שבה הקרוניות, המכונות "גונדולות", מחוברות לכבלים בנקודות קבועות, והכבלים הם שנעים במעגל בין שתי תחנות.

מי טלפריקו היא עמוד השדרה של התחבורה העירונית במטרופולין לה פאס, ומשלימים אותה האוטובוסים המקומיים, בשונה מערים אחרות בעולם, שיש בהן רכבלים כהשלמה לתחבורה הראשית של כלי רכב. מי טלפריקו מוכרת בספר השיאים של גינס כרשת הרכבלים הגדולה ביותר בעולם, וגם הגבוהה ביותר.

במסגרת הפרויקט הוקם קו בעיר אורורו, שהוא קו תיירותי המוביל לגבעה שעליה פסל בגובה 45 מטר של מרים אם ישו.

 רקע 
לה פאס שוכנת בקניון הנהר צ'וקיאפו  בהרי האנדים, בגובה של כ-3,640 מטר, ומשתרעת גם על המדרונות התלולים. אל אלטו הצמודה אליה נמצאת ברום המדרון המערבי בגובה של כ-4,150 מטרים, על מישור האלטיפלאנו שהוא הרמה שנמשכת מצפון לדרום בהרי האנדים. הבדלי הגובה היקשו על התחבורה בתוך לה פאס ובינה לבין אל אלטו, ובנוסף לכך הרחובות צרים וצפופים. הדרך מאל אלטו ללה פאס היא ארוכה ומפותלת ונסיעה ברכב נמשכת שעה, לעומת 10 דקות ברכבל.

הרשת נועדה בראש ובראשונה לשרת את הפועלים המתגוררים באל אלטו ולאפשר להם גישה נוחה למקומות העבודה בעיר, לקניות ולבילוי. אל אלטו היא העיר השנייה בגודלה בבוליביה אחרי סנטה קרוס דה לה סיירה, והבירה לה פז היא השלישית. היא התהוותה כשילידים מקבוצת איימרה עברו לשכון בקרבת הבירה כדי למצוא מקור מחייה ליד העיר הגדולה. בשנת 1985 אל אלטו הוכרה כעיר, והיא צמחה במהירות ומונה כמיליון איש, רובם ילידים.

לפני בניית הרכבל, הנסיעה בין לה פז לאל אלטו הוגבלה לרחובות צפופים ומפותלים, והתחבורה הציבורית היחידה הייתה מורכבת מאוטובוסים ומיניבוסים שנתקעו לעיתים קרובות בפקקים בתנועה הכאוטית. רעיון חיבור שתי הערים באמצעות רכבל הוצע מספר פעמים מאז שנות ה-70.

 רשת הרכבלים 
קרונית אחת מסיעה עד עשרה אנשים, ומהירות הנסיעה היא כ-18 קילומטר לשעה. מחיר נסיעה הוא 3 בוליביאנו לכל קו (פחות מחצי דולר), מעט יותר ממחיר נסיעה באוטובוס שהוא 2 בוליביאנו, אך עדיין בהישג ידו של הציבור. קרוניות יוצאות כל 12 שניות, והקווים פועלים 17 שעות ביום, עם זמנים שונים ביום ראשון. מותר להעלות אופניים לקרונית תמורת כרטיס נוסף.

ב-2018 רשמה הרשת לראשונה שיא תעבורה של 318,000 נוסעים ביום אחד. ב-2025 הגיעה הרשת לציון דרך של 520 מיליון נוסעים בעשר שנות קיומה.

 הקמה 
ממוזער|מפת הקווים במי טלפוניקו. הקו הכחול עולה לאל אלטו.ביולי 2012, נשיא בוליביה אבו מוראלס איימה ניסח הצעת חוק לבניית רכבל לחיבור אל אלטו עם המרכז ומדרום ללה פאס ושלח אותה לאספה המחוקקת הרב-לאומית. מוראלס קרא לראש עיריית לה פאס, ראש עיריית אל אלטו, ומושל מחלקת לה פאס להשתתף בפרויקט. את הפרויקט מימן האוצר הלאומי של המדינה בהלוואה פנימית מהבנק המרכזי של בוליביה.

השלב הראשון של המערכת כלל את הקו האדום, הקו הצהוב והקו הירוק, שהם גם צבעי הדגל של בוליביה. הוא החל לפעול ב-30 במאי 2014, שנתיים אחרי תחילת הבנייה.ממוזער| מראה פנורמי של לה פאס בלילה, כפי שצולם מגונדולה (קרונית) מעל אל אלטו.
ב-1 ביולי 2014 הכריז מוראלס על השלב השני בהקמת הרשת, חמישה קווים נוספים שיוקמו בשנים הקרובות. ב-26 בינואר 2015 התקבל החוק המתיר את בניית השלב שני שיגדיל את מספר הקווים החדשים לשישה, והתחייב לפרויקט של 450 מיליון דולר. קו שביעי הוכרז בפברואר 2016, ושמיני הוכרז ביולי 2016. ב-13 ביולי 2017 הוכרז כי עלות השלב השני תוגדל ל-506 מיליון דולר.

השלב השני נכנס לפעולה ב-2017 עם חנוכת הקו הכחול ב-3 במרץ 2017, אחריו הקו הכתום ב-29 בספטמבר 2017, וב-24 במרץ 2018 נפתחו הקו הלבן והקטע הראשון של הקו התכול. אחריהם הקו הסגול והקו החום, ואחרון הקו הכסוף, שהשלים את המעגל.

לכל הקווים ולכל התחנות שם ספרדי וכן שם בשפת איימארה.

 קווים 
לרוב הקווים יש קיבולת מקסימלית של 3000 נוסעים לשעה, ולקו התכול קיבולת של 4000 נוסעים לשעה. כל קרונית מסיעה עד 10 נוסעים. קרוניות יוצאות כל 12 שניות, והרשת פועלת 17 שעות ביממה.

הקווים האדום, הצהוב והירוק משרתים בין 80,000 ל-90,000 נוסעים ביום.

קו  תחנות  אורך  משך הנסיעה  תחנות  קרוניות  קיבול נוסעים לשעה לכיוון  מהירות במטר/שנייה  מגדלים הקו האדום  de 16 Julio /Jach'a Qhathu - Estación Central/Taypi Uta    10 min  3  109  3000 נוסעים לשעה לכיוון  5 m/s  19 הקו הצהוב  Mirador/Qhana Pata - Chuqui Apu/Libertador    13.5 min  4  169  3000 pphpd  5 m/s  31 הקו הירוק  Chuqui Apu/Libertador - Irpawi/Irpavi    16.6 min  4  165  3000 pphpd  5 m/s  27 הקו הכחול  Rio Seco/Waña Jawira - 16 de Julio/Jach'a Qhathu    17 min  5  208  3000 pphpd  5 m/s  38 הקו הכתום Estación Central/Taypi Uta - Héroes de la Revolución/Villarroel    10 min  4  127  3000 pphpd  5 m/s  26 הקו הלבן  Plaza Villarroel - San Jorge    13.1 min  4  131  3000 pphpd  5 m/s  26 הקו התכול  El Prado - Chuqui Apu/Libertador    11.8 min  4  155  4000 pphpd  6 m/s  26 הקו הסגול  6 de Marzo - San Jose    16.2 min  3  190  4000 pphpd  6 m/s  34 הקו החום  Monumento Busch - Las Villas    3.8 min  2  27  2000 pphpd  5 m/s  7 הקו הכסוף  16 de Julio/Jach'a Qhathu - Mirador/Qhana Pata    11.7 min  3  117  3000 pphpd  5 m/s  21ממוזער| תחנת 16 ביולי של הקו האדום.

 תקריות 
ב-14 בפברואר 2015 נפל עץ אקליפטוס על הקו הצהוב והותיר את הנוסעים תקועים למשך שלוש שעות. 19 נוסעים סבלו מחבלות ופציעות קלות אחרות, אך לא היו נפגעים חמורים, ונגרם נזק קל לשלוש קרוניות.

 קישורים חיצוניים 


הערות שוליים

קטגוריה:לה פאס
קטגוריה:בוליביה: תחבורה
קטגוריה:רכבלים