הוגו שוכרדט

הוּגוֹ שׁוּכַרְדט (בגרמנית: Hugo Ernst Mario Schuchardt; ) היה בלשן גרמני, הידוע בעיקר בזכות עבודתו בשפות רומאניות, בבסקית, וכיום במיוחד כחלוץ בחקר שפות מעורבות, כולל פידג'ין, שפות קריאולות, ולינגואה פרנקה של אגן הים התיכון.

בגרמניה
שוכרדט גדל בגותה. בין השנים 1859–1864 למד בינה ובבון עם בלשנים חשובים רבים באותה תקופה, בעיקר אוגוסט שלייכר ו ביינה, כמו גם  ו בבון. בשנת 1864, שוכרדט קיבל דוקטורט עם עבודת גמר בשם "De sermonis Romani plebei vocalibus" ("על התנועות של הלטינית הוולגרית"). העבודה התבססה על עיון ב"כמות מדהימה של טקסטים שמעולם לא נחשבו לפניו" ופורסמה לאחר מכן בשנים 1866–1868 במהדורה בת שלושה כרכים בשפה הגרמנית בשם "Der Vokalismus des Vulgärlateins" ("התנועות של הלטינית הוולגרית").

ב-1870 קודם שוכרדט לדרגת פרופסור ('הביליטציה') באוניברסיטת לייפציג, וב-1873 הוא מונה לפרופסור לפילולוגיה רומאנית באוניברסיטת האלה-ויטנברג, שהייתה אז מעוזם של . בינתיים, שוכרדט עבד בעיקר על נושאים מסורתיים בפילולוגיה רומאנית עם אוריינטציה היסטורית חזקה, אך גם פיתח עניין ב ובערבוב שפות (כפי שנמצא ב ושפות קריאוליות).

מעבר לגראץ, אוסטריה
בשנת 1876, שוכרדט מונה לראש הקתדרה לפילולוגיה רומאנית באוניברסיטת גראץ, בעזרתו של . הוא עשה עבודת שטח בוויילס (1875) ובספרד (1879), שם אסף חומר למחקריו על שפות קלטיות ובסקית/רומאנית. שוכרדט החל להתעניין בשני תחומים חדשים, בלשנות של הקריאולית ושל הבסקית, ובכך הפך למייסד של שתי תת-הדיסציפלינות הלשוניות. הוא גם אחד הבלשנים הראשונים שהפיצו ברצינות את הרעיון ששפות קריאוליות אינן נחותות בשום אופן משפות אחרות, דבר שניתן לראות בצורה הטובה ביותר בדיונים המעוררים הערכה שלו על קריאולים ללא הערכות מזלזלות. עדיין מתלבטים לגבי שריד אחד לשאלת השוויון: האם לשפה הקריאולית יש מסלול התפתחותי נפרד או שהתפתחה לאורך מסלול אוניברסלי עם שפות אחרות? עם הפרסום שלו משנת 1888 "Auf Anlass des Volapüks" ("לרגל הוולאפיק") הוא קידם את יצירתה של  חדשה לכל העמים. באותה תקופה (1885), הוא פרסם ביקורת רבת השפעה על שיטות "המדקדקים הצעירים" עם הכותרת "Über die Lautgesetze. Gegen die Junggrammatiker" ("לגבי חוקי הצליל. נגד המדקדקים הצעירים").

שוכרדט עשוי להיות בולט ביותר בתור בסקולוג (מומחה לשפה הבסקית). בשנת 1887 ארגן הפילולוג  את מסעו של שוכרדט לכפר  במחוז הפירנאים האטלנטיים בצרפת, שם עשה עבודת שטח ונראה שלמד בסקית. בעקבות מסע זה, הוא פרסם יצירות רבות (יותר מ-100!) על הבסקים והרומנו-בסקים, אך לא חזר לארץ הבסקים. בפרסומים שונים, שוכרדט דן ביחסים אפשריים של הבסקית עם משפחות שפות אחרות – כיום הבסקית ידועה כ. שוכרדט צידד בתקיפות בנקודת המבט המיושנת של ההשערה הבסקו-איברית , לפיה יש קשר בין בסקית ובין השפה הקדומה איברית  שדוברה על ידי האיברים, בניגוד מוחלט לפתיחות הדעת הקודמת שלו.

באופן דומה, בדיון על , שהיה אז, שוכרדט הגן בתקיפות על רעיון הבנייה הארגטיבית כסעיף חובה-פאסיבי (בניגוד לתיאוריה מפוקפקת באופן דומה של הבנייה הארגטיבית כסעיף נומינלי ). לפיכך הוא התנגד במיוחד לפרנץ ניקולאוס פינק  בווינה, עימו ניהל מחלוקת מדעית ברצף של מאמרים.

שלהי חייו
אף על פי ששוכרדט הוזמן לפרופסורה בבודפשט ובלייפציג (בסביבות 1890), הוא סירב לעזוב את גראץ. לעומת זאת, בשנת 1900 שוכרדט יצא מוקדם לגמלאות. בהיותו פנוי אז מחובות ההוראה שלו, הוא ערך טיולים ממושכים לדרום איטליה, מצרים וסקנדינביה. הוא בנה וילה בגראץ (Johann Fux Gasse מס' 30) עבורו ועבור ספרייתו הענפה, וקרא לה 'וילה מלווינה', על שם אמו האהובה (מלווינה פון ברידל-ברידרי, Malvine von Bridel-Brideri).

בשני העשורים האחרונים לחייו, הוא עבד בעיקר על השפה הבסקית. שוכרדט התאכזב מ"השלום הבלתי צודק" שפגע בגרמניה ובאוסטריה בעקבות מלחמת העולם הראשונה, מה ומהלאומיות הצרפתית ("שוביניזם"), ובשל כך הוא לא התעניין עוד במחקר הרומאני, ואף ויתר על קשרים עם חלק מעמיתיו ממדינות אלו. במאמר (Bekenntnisse und Erkenntnisse 1919 – "וידויים ותובנות"), הוא נותן כמה תובנות היסטוריות בעל פה על נעוריו ואירועים היסטוריים של אותה תקופה, כמו גם על נקודת המבט שלו לגבי תוצאות מלחמת העולם הראשונה.

היחס לשוכרדט כיום
הוגו שוכרדט הוא אחד הבלשנים הבולטים במסורת הגרמנית של הפילולוגיה הרומאנית. כיום תרומתו היא בעיקר בעלת עניין היסטוריוגרפי. עבור הקהילה הבסקית, הוא אחד החוקרים הזרים הבולטים ביותר, לצד וילהלם פון הומבולדט ורק מעטים אחרים.

ספרייתו הפכה לחלק מספריית האוניברסיטה של גראץ; "וילה מלווינה" שלו אירחה את המחלקה לפילולוגיה רומאנית במשך זמן רב, אבל היא כיום בניין מנהלי של האוניברסיטה. חוקרים בגראץ עבדו כל הזמן על שוכרדט מאז, ביניהם מיכאלה וולף והבלשן ברנהרד הורש (בעצמו בסקולוג בעל עניין רב בהיסטוריוגרפיה של הבלשנות) שחיבר ארכיון מקוון של כל עבודתו של שוכרדט (ראו קישורים חיצוניים).

עם זאת, תרומתו המתמשכת ביותר לבלשנות המודרנית היא הפיתוח, יחד עם , של מודל הגל של  ועבודתו המהותית שמניחה את היסודות לקריאוליסטיקה המודרנית.

לקריאה נוספת
Bossong,Georg. 1984: "Wilhelm von Humboldt y Hugo Schuchardt: dos eminentes vascólogos alemanes." in: Arbor 467/468: 163-182
Meijer, Guus & Pieter Muysken. 1977: "On the beginnings of pidgin and creole studies: Schuchardt and Hesseling." In: Albert Valdman (ed.) Pidgin and creole linguistics, 21-45. Bloomington: Indiana University Press
Schuchardt, Hugo. 1928: Hugo Schuchardt-Brevier: Ein Vademecum der allgemeinen Sprachwissenschaft. Ed. by Leo Spitzer, rev. 2nd ed. (1st ed., 1922). Halle/Saale: Niemeyer
Schuchardt, Hugo. 1979: The ethnography of variation: Selected writings on pidgins and creoles. Edited and translated by T.L. Markey; Introduction by Derek Bickerton. Ann Arbor: Karoma
Vennemann, Theo & Terence H. Wilbur. 1972: "Schuchardt, the neogrammarians, and the transformational theory of phonological change." Four essays by H. Schuchardt. Ed. by Th. Vennemann & T.H. Wilbur. Frankfurt/M. (= Ling. Forsch. 26)

קישורים חיצוניים

Online archive of Schuchardt's works at the University of Graz
Hugo Schuchardt in the German National Library catalogue

ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:בלשנים ולשונאים גרמנים
קטגוריה:פילולוגים גרמנים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת האלה-ויטנברג
קטגוריה:חברי האקדמיה ההונגרית למדעים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1842
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1927