רעידת האדמה בסן פרננדו (1971)

רעידת האדמה בסן פרננדו (באנגלית: San Fernando earthquake) הידועה גם בשם רעידת סילמאר (Sylmar earthquake), התרחשה בשעות הבוקר המוקדמות של ה-9 בפברואר 1971, למרגלות הרי סן גבריאל  בדרום קליפורניה. גודל הרעידה היה Mw=6.6 בסולם מגניטודה לפי מומנט, והעוצמה הסייסמית המקסימלית הייתה בדרגה XI (קיצונית). תאוצת הקרקע המקסימלית הגדולה ביותר שנמדדה הגיעה ל-1.25g ונצפתה בסמוך לסכר פאקוימה . מוקד הרעידה היה בעומק 9 קילומטרים והיא נמשכה שם 12 שניות. האירוע היה אחד בסדרה שהשפיעה על מחוז לוס אנג'לס בסוף המאה ה-20. הנזקים היו חמורים בצפון עמק סן פרננדו, וקריעת פני השטח מדרום לאפיצנטר על ידי ההעתקים, הייתה נרחבת. אפקטים סייסמיים חמורים גרמו לנזקים לבתי מגורים ועסקים.

האירוע פגע במספר מתקני בריאות בסילמאר , סן פרננדו ואזורים צפופים אחרים מצפון למרכז לוס אנג'לס. המרכז הרפואי אוליב ויו  ובית החולים לווטרנים  חוו שניהם נזקים כבדים מאוד, ומבנים שקרסו בשני האתרים, גרמו לרוב מקרי המוות שהתרחשו (כמה עשרות). הבניינים בשני המתקנים נבנו בסגנונות מעורבים, והמהנדסים לא הצליחו ללמוד ביסודיות את תגובות הבניינים, מכיוון שהם לא היו מצוידים במכשירים לקליטת תאוצות קרקע חזקות; זה גרם למינהל הווטרנים להתקין מאוחר מדי סיימומטרים באתרים בסיכון גבוה. אתרים אחרים ברחבי אזור לוס אנג'לס הוכשרו כתוצאה מפקודות מקומיות, וכמות חסרת תקדים של נתוני תאוצות קרקע נרשמה, יותר מכל אירוע אחר עד אז. ההצלחה בתחום זה הובילה להתחלת תוכנית המכשור לקליטת תאוצות קרקע של קליפורניה.
התחבורה ברחבי אזור לוס אנג'לס נפגעה קשות, עם כשלים בכבישים וקריסה חלקית של כמה מחלפים מרכזיים בכביש המהיר. כל 10,585 הקילומטרים הרבועים של מחוז לוס אנג'לס הוכרזו כאזור אסון על ידי מושל קליפורניה רונלד רייגן. הכישלון הכמעט מוחלט של סכר ואן נורמן  התחתון הביא לפינוי של עשרות אלפי תושבים במורד הזרם, אם כי ייתכן שהחלטה קודמת לשמור על המים במפלס נמוך יותר' תרמה להצלת הסכר מפני הצפה. בתי ספר הושפעו, כפי שהיו במהלך רעידת האדמה בלונג ביץ' ב-1933, אבל הפעם סגנונות בנייה מתוקנים שיפרו את התוצאה של אלפי מבני בתי הספר באזור לוס אנג'לס. תוצאה נוספת של האירוע כללה מאות סוגים שונים של מפולות שתועדו בהרי סן גבריאל. כפי שקרה בעקבות רעידות אדמה אחרות בקליפורניה. החקיקה הקשורה לקודי בנייה עודכנה שוב, עם חוקים שהתייחסו ספציפית לבניית בתים או עסקים בקרבת אזורי שבר פעילים ידועים, ובראשם חוק אלקוויסט פריולו לחקר אזורים סייסמיים המועדים לפורענות.

 טקטוניקה אזורית 
הרי סן גבריאל הם קטע באורך של כ-60 ק"מ של הרכסים הרוחביים (מזרח-מערב) והם גובלים בצפון בהעתק סן אנדראס (בנקודה הדרומית ביותר של הקו של העתק סן אנדריאס הצפוני במפת ההעתקים למטה - יש להגדיל אותה), בדרום בהעתק Cucamonga ששייך להעתקי סיירה מאדרה  שגובל בהרי סן גבריאל בצד הדרום מערבי של ההרים (במפת ההעתקים למטה מדובר בשבר החוף של מאליבו). הרי סן ברנרדינו, סנטה אינז  וסנטה מוניקה  הם גם חלק מהרכסים הרוחביים של מזרח-מערב. תחום הרכסים משתרע מאיי התעלה שבמפרץ קליפורניה (האיים שממערב למאליבו במפת ההעתקים שלמטה) ועד הרי סן ברנרדינו הקטנים, 480 ק"מ מזרחה (ראו מפת תבליט למטה). מערכת השבר החזיתית בבסיס הרי סן גבריאל משתרעת מאזור השבר של סן ג'קינטו  במזרח ועד סמוך לחוף מאליבו במערב (ראו במפת ההעתקים שלמטה), ומוגדרת בעיקר על ידי שבר צפוני בינוני עד רדוד, עם תזוזה אנכית שמרנית המוערכת ב-1,200–1,500 מ'Morton, D. M.; Baird, A. K. 1975. Tectonic Setting of the San Gabriel Mountains, San Fernando, California, Earthquake of 9 February 1971, Bulletin 196. California Division of Mines and Geology, pp. 3, 5..
מרכז|ממוזער|מפה נוספת להתמצאות. הרי סן ברנרדינו הקטנים הם הרכס שממש ממזרח לפאלם ספרינג.
מרכז|ממוזער|מפת העתקים אזורית
עדויות פליאומגנטיות הראו שהרכסים הרוחביים המערביים נוצרו כאשר הלוח הפסיפי נע צפונה ביחס ללוח הצפון אמריקאי. כשהלוח זז צפונה, חלק מהשטח שהיה פעם מקביל לחוף, הסתובב בכיוון השעון, מה שהותיר אותו בכיוון מזרח-מערב. הרכסים הרוחביים יוצרים את ההיקף של סדרת אגנים שמתחילה בתעלת סנטה ברברה  בקצה המערבי. כשנעים מזרחה, יש את אגן ונטורה, עמק סן פרננדו ואגן סן גבריאל, עם שברים הפוכים פעילים (סן קאייטנו , ההר האדום , סנטה סוזנה  וסיירה מאדרה ) כולם לאורך הגבול הצפוני. מספר קטן של רעידותאדמה הרסניות התרחשו, עם שלושה בסנטה ברברה (1812, 1925  ו-1978 ) ושניים בעמק סן פרננדו (1971 ו-1994), אם כי ההעתקים האחרים באגן בעלי שיעור החלקה רביעוני גבוה, לא יצרו רעידות אדמה גדולות.

 רעידת האדמה 
רעידת האדמה בסן פרננדו התרחשה ב-9 בפברואר 1971, בשעה 6:00:41 בבוקר שעון האוקיינוס השקט (14:00:41 UTC) עם משך תנועה קרקע חזקה של כ-12 שניות כפי שתועדו על ידי סיסמומטרים. Oakeshott & Gordon, pp. 323, אם כי דווח כי כל האירוע נמשך כ-60 שניות. מישור ההעתק שפעל ברעידה זו, היה חמישה קילומטרים צפונית לעמק סן פרננדו. נזק ניכר נראה בחלקים מקומיים של העמק, וגם למרגלות הרי סן גבריאל שמעל להעתק. ההעתק שהיה אחראי לרעידה לא נחשבה לאיום, וזה הדגיש את הדחיפות לזהות העתקים דומים אחרים במטרופולין לוס אנג'לס. הטלטלה (תאוצות הקרקע המקסימליות) הייתה מעל לדרישות תקני הבנייה, וחרגה ממה שהמהנדסים תכננו אליו, ולמרות שרוב הדירות בעמק נבנו בשני העשורים הקודמים, אפילו מבנים מודרניים עמידים בפני רעידות אדמה ספגו נזק חמור.

מספר מאפיינים מרכזיים של האירוע היו משותפים עם רעידת האדמה בנורת'רידג' ב-1994. בהתחשב ששתיהן נוצרו משברי לחיצה (שברים הפוכים - Reverse Faults)  בהרים מצפון ללוס אנג'לס, וכל אחת משתי הרעידות היו כתוצאה מכך דומות בגודלן. מכיוון שתיהן התרחשו באזורים עירוניים ותעשייתיים, והביאו לפגיעה כלכלית משמעותית, הן נחקרו בצורה יסודית על ידי הרשויות ועל ידי המדעניםBolt, B., 2005. Earthquakes: 2006 Centennial Update – The 1906 Big One (Fifth ed.), W. H. Freeman and Company, pp. 106–107,.

 קריעת פני השטח 
העתקים בולטים במגמת N72°W נצפו לאורך אזור השבר של סן פרננדו מנקודה דרומית לסילמאר, המשתרעת כמעט ברציפות לאורך 9.7 ק"מ מזרחה עד לקניון טוג'ונגה הקטן. שברים נוספים קרעו את פני השטח רחוק יותר מזרחה והיו מפוזרים יותר, בעוד שבחלק המערבי של האזור המושפע ביותר, היו צלקות פחות בולטות. אף על פי שאזור מערכת השברים של סיירה מאדרה מופה בעבר, וסווג לפי שם לשברים המרכיבים אותו, מקבצי ההעתקים ברעידה זו הביאו לדרך טבעית לזהות אותם כפי שסווגו במהלך המחקרים האינטנסיביים שהתקיימו מיד לאחר רעידת האדמה. הם סומנו כמקטע (סגמנט) Mission Wells, מקטע Sylmar, מקטע Tujunga, אזור Foothills ושבר הוותיקיםP.P.. 1971, p. 57.

כל המקטעים חלקו את המרכיבים המשותפים של העתק הפוך עם מרכיב של החלקה-אופקית שמאלית, בכיוון כללי (סטרייק) מזרח-מערב ונטייה/dip  צפונה. כמות ההחלקה המצטברת הגדולה ביותר של 2.01 מ' התרחשה לאורך מקטעי Sylmar ו-TujungaP.P.. 1971, p. 44.

 גלישות קרקע ומפולות 
ה-.U.S.G.S הזמין חברה פרטית ואת חיל האוויר של ארצות הברית לצלם תצלומי אוויר מעל 97 מיילים (250 קמ"ר מהאזורים ההרריים מצפון לעמק סן פרננדו. ניתוח העלה כי רעידת האדמה גרמה ליותר מ-1,000 מפולות. כמו כן תועד סלע מנופץ מאוד לאורך ראשי הרכס, ומפולות סלעים (שנמשכו מספר ימים) והיו תוצאה הן מרעידה העיקרית והן מהרעידות העוקבות. המספר הגדול ביותר של הגלישות מרוכז מדרום-מערב למוקד הרעידה העיקרית ובסמוך לאזורים שבהם פעלו העתקים על פני השטח. אורך הגלישות נע בין 15 מ' ל-300 מ', וניתן היה לסווג אותן עוד יותר כמפולות סלעים, גלישות קרקע ומפולות שלגיםP.P.. 1971, p. 99.

 תאוצות קרקע ועוצמות סייסמיות 
 ושם תאוצת קרקע מקסימלית
בתחילת 1971, עמק סן פרננדו היה זירת רשת צפופה של סייסמומטרים, בעיקר מדי תאוצה, שסיפקה בסך הכל 241 אקסלרוגרמות . זה הפך את רעידת האדמה לאירוע המתועד ביותר, באותה תקופה, במונחים של סייסמולוגיית תאוצות קרקע; לשם השוואה, רעידת האדמה באלסקה בשנת 1964 לא סיפקה תיעוד תאוצות קרקע. חלק מהסיבה שהיו כל כך הרבה תחנות ללכוד את האירוע הייתה פקודה משנת 1965 שחייבה בניינים חדשים שנבנו בבוורלי הילס ובלוס אנג'לס בגובה של למעלה משש קומות להיות מצוידים בשלושה מהמכשירים הללו (אחד לכל רכיב של תנודה: 2 אופקיים ואחד אנכי). התניה זו מצאה בסופו של דבר את דרכה לחוק הבנייה האחיד  כנספח, מספר שנים מאוחר יותר. מאה שבעים וחמש מההקלטות הגיעו מבניינים אלה, עוד 30 היו על מבנים הידראוליים , והשאר היו מתקנים קרקעיים שמוקמו ליד העתקים, כולל מערך של יחידות על פני העתק סן אנדראסOakeshott & Gordon, p. 273-303..

לתאוצת הקרקע המקסימלית שנמדדת באתר, קיים מתאם לעוצמה הסייסמית שנצפתה בו. הרציונל הלוגי למתאם זה, מוצג בתרשים הזרימה בצד הימני של הטבלה המציגה את עיקרי המתאם (ראו משמאל בתצלום הכתום). המתאם הוצג אמפירית לראשונה על ידי בנו גוטנברג וצ'ארלס ריכטר, בשנת 1942, ושופר מאז באמצעות ידע אמפירי שהצטבר באזורים השונים בעולם, עד כדי ניסוח משוואות אמפיריות שמציגות את המתאם לכל אזור סייסמי בנפרד. העוצמות הסייסמיות שהוערכו ברעידת האדמה הזו, היו על פי הסולם המקובל להערכת עוצמות סייסמיות בארצות הברית - סולם מרקאלי המתוקן (Modified Mercalli intensity scale - MMI). הסולם הוא בעל 12 דרגות, והן מסומנות בספרות רומיות, כדי למנוע בלבול עם ערכים של מגניטודה. להלן טבלה למספר אתרים מרכזיים בקליפורניה:ממוזער|המִתאם הקיים בין הסולמות השונים להערכת העוצמה הסייסמית לתאוצת הקרקע המקסימלית באתר (1gal=1cm/sec.2) .

MMILocationsהערותMMI XI (Extreme)Sylmarהפרוור בעמק סן פרננדוMMI X (Extreme)San Fernandoעמק סן פרננדו (ה-Valley)MMI IX (Violent)Kagel Canyonקניון קיגל (מדר'-מע' להרי סן גבריאלMMI VIII (Severe)Granada Hills, Newhallגבעות גרנדה, בסמוך למחלף ניוהולMMI VII (Very strong)Los Angeles, Northridgeפרוור נוסף בעמק סן פרננדו בסמוך לסילמארMMI VI (Strong)Malibu, Ontarioפרוור של לוס אנג'לסMMI V (Moderate)Santa Barbara, San Diego, Barstowערים בדר' קליפורניה במרחק דומה מלוס אנג'לסMMI IV (Light)Las Vegas, Parkfield, Bishopכנ"ל - בסביבות 200 מייל מ-L.A.MMI III (Weak)Merced, Moss Landing, Palo Verdeאין מכנה משותף
המכשיר שהותקן בסכר פאקוימה רשם שיא תאוצת קרקע מקסימלית אופקית של 1.25g , ערך שהיה גדול פי שניים מכל דבר שנראה אי פעם ברעידת אדמה. התאוצה הגבוהה במיוחד הייתה רק חלק אחד מהתמונה, בהתחשב בכך שלמשך ותדירות הגלים הסייסמיים יש תפקיד גם במידת הנזק שיכול להתרחש. מד התאוצה הותקן על משטח בטון על רכס גרניט, ממש מעל אחד מעמודי הסכר הקשתי. סדקים שנוצרו בסלעים ומפולת סלעים הגיעו לטווח של 4.6 - 15 מ' מהמכשיר, והבסיס נותר ללא פגיעה, אך התגלתה הטיה קטנה (חצי מעלה) של היחידה שהייתה אחראית כנראה לסגירת מגעי המטוטלת האופקיים. הסייסמומטר המשיך להקליט במשך שש דקות (עד שנגמר הנייר) וסיפק למדענים נתונים נוספים על 30 מהרעידות העוקבות.

 נזקים 
ממוזער|הנזקים המבניים במחלף ניוהול
האזורים שהושפעו ביותר מטלטול הרעידה היו הקהילות המרוחקות מצפון ללוס אנג'לס, הַתָּחוּם בקצה הצפוני של עמק סן פרננדו בבסיס הרי סן גבריאל. למחוזות הבלתי מאוגדים של ניוהול  - ראו תמונת הנזק במחלף משמאל -, סאוגוס  וצומת סולמינט נגרם נזק בינוני, אפילו לבניינים חדשים יותר. האזור שבו היו ההשפעות הכבדות ביותר בין המאפיינים הגאוגרפיים הבאים: הרי סנטה סוזנה בצפון-מערב, הרי סנטה מוניקה ונהר לוס אנג'לס בדרום, והרי ורדוגו במזרח. אובדן החיים שהיה מיוחס ישירות לרעידת האדמה הסתכם ב-58 (מספר התקפי לב ומקרי מוות אחרים הקשורים לבריאות לא נכללו בנתון זה). רוב מקרי המוות התרחשו במתחמי בתי החולים וטרנס ו-Olive View, והשאר אותרו בבתי מגורים פרטיים, גשר הכביש המהיר קורס וקריסת תקרה במשימת חצות במרכז לוס אנג'לסOakeshott & Gordon, pp. 323-325.

הנזק הגדול ביותר היה בסמוך למרגלות ההרים. בנייני בתי החולים, הכבישים העיליים והיכל Sylmar Juvenile Hall היו על סחף גס שכיסה יותר מקילומטר של חומר משקע המגובש באופן רופף. בעיר סן פרננדו, מערכות המים, הביוב והגז התת-קרקעיות סבלו מחיתוכים רבים, וחלקים מסוימים ניזוקו כל כך עד שהם ננטשו. תזוזה של הקרקע פגעה במדרכות ובכבישים, כאשר סדקים באספלט ובבטון הקשיחים יותר עולים לרוב על רוחב המעבר בקרקע הבסיסית. רצועה של נזקים עזים הייתה רחוקה יותר, ליד שדרות וונטורה בקצה הדרומי של העמק. כל האפקטים הללו נבעו מתגובת אתר סייסמיתOakeshott & Gordon, pp. 350-353.

בתי חולים פדרליים, מחוזיים ופרטיים סבלו מדרגות שונות של נזק, כאשר ארבעה מתקנים מרכזיים בעמק סן פרננדו ספגו נזק מבני, ושניים מהם קרסו. המרכז הרפואי אינדיאן הילס, הבניין הרפואי Foothill, ובניין Pacoima Lutheran Professional ניזוקו קשות. גם בתי אבות נפגעו. בית האבות Foothill, בעל קומה אחת, ממוקם קרוב מאוד לקטע של ההעתק ששבר את פני השטח והורם למעלה שלושה מטרים גבוה יותר מהרחוב. צלקות רצו לאורך המדרכה ולרוחב המבנה. הבניין לא היה בשימוש ונשאר על כנו. למרות שמבנה הבטון המזוין נפגע מהרעידה העיקריתOakeshott & Gordon, pp. 341-346.
ממוזער|הנזק לסכר ואן נורמן התחתון

 סכר ואן נורמן 
סכר ואן נורמן העליון והתחתון  ניזוקו קשות. הסכר התחתון היה קרוב מאוד לפריצה, וכ-80,000 בני אדם פונו למשך ארבעה ימים תוך הורדת מפלס המים במאגר. זה נעשה כאמצעי זהירות כדי להתמודד עם קריסה נוספת עקב רעידה עוקבת חזקה. חלק מהתעלות באזור הסכרים ניזוקו ולא היו ניתנות לשימוש, והסוללות חוו צניחה אך לא היוו סכנה. הנזק בסכר התחתון היה מורכב מגלישת קרקע שעקרה קטע מהסוללה. שפת העפר של הסכר נפלה לתוך המאגר וגררה איתה את ריפוד הבטון, בעוד מה שנותר מהסכר היה רק מטר וחצי מעל פני המים. האגם העליון שקע ב-0.91 מ' ונעקר ממקומו כ-1.5 מ' כתוצאה מתנועת הקרקע, וציפוי הבטון של הסכר נסדק וקרסP.P.. 1971, pp. 126-129..

 תחבורה 
ממוזער|המעבר בין כביש 210  (לכיוון מערב) לכביש 5  (לכיוון דרום) קרס על כביש סן פרננדו  שמתחת למחלף
הפרעה מהותית לכ-16 קילומטר של כבישים מהירים בצפון עמק סן פרננדו התרחשה, כאשר רוב הנזק התרחש במחלף  Foothill Freeway / Golden State Freeway , ולאורך קטע של כ-7.8 קילומטרים של הכביש המהיר 210 . בכביש המהיר 5 , הנזק המשמעותי ביותר היה בין מחלף ניוהול פס  בקצה הצפוני / I-5 למחלף הדרומי / I-5 (ראו צילום למעלה, בפרק "נזקים"). כביש הגישה לגשר וסדקים וחבטות בו, הפכו אותו לבלתי שמיש. כמה מפולות אירעו בין שדרות בלבואה  לכביש 14 של מדינת קליפורניה , אך הנזק המשמעותי ביותר אירע בשני המחלפים הגדולים. לכביש המהיר של עמק אנטילופ  נגרם נזק ממעבר ניוהול לצפון מזרח, כמו גם פיצול ופיצוח בגשרי נהר סנטה קלרה  והגשרים בסולמינטP.P.. 1971, p. 369..

בעוד מחלף ניוהול פאס היה עדיין בבנייה, הרכיבים הנדרשים של הגשר הושלמו. תנודת הקרקע גרמה לשניים מקטעי הגשר בגובה כ-58 מטר ליפול מגובה מרבי של 43 מ', יחד עם אחד מהעמודים התומכים. מסלולי הגשר החליקו מהתומכים שלהם משני קצותיהם, עקב חוסר קשרים מתאימים ומרווח לא מספיק. הסטה אופקית של הקרקע במקום נשללה כגורם מרכזי לכשל, ובנוסף לקטעים שנפלו ולמנוף שנפגע במהלך הקריסה, נפגעו גם חלקים נוספים במעבר העילי. סדקי גזירה נצפו בעמוד הקרוב ביותר לחיבור המערבי, והקרקע בבסיסו של אותו עמוד הראתה עדות לסיבוב.

 לקחים מרעידת האדמה ויישומם 
בעקבות רבות מרעידות האדמה הגדולות בקליפורניה, המחוקקים במדינה פעלו במהירות לפיתוח חקיקה הקשורה לבטיחות סייסמית. לאחר רעידת האדמה בלונג ביץ' 1933 (M=6.4), התקבל בחודש שלאחריה חוק פילד , המחייב בנייה עמידה בפני רעידות אדמה במבני בתי ספר ציבוריים. זאת לאחר שרעידת האדמה הפכה 230 מבני בתי ספר בלוס אנג'לס רבתי, לבלתי ראויים לשימוש. לאחר רעידת האדמה בלומה פריאטה של 1989, נקבעו חוק מיפוי הסיכונים הסייסמיים  וחוק הסנאט 1953  שקובע דרישות בטיחות סייסמית בבתי חולים. בעקבות רעידת האדמה בסן פרננדו, מהנדסי רעידת אדמה וסייסמולוגים מארגונים מדעיים ידועים, כמו גם ועדת רעידת האדמה החדשה של מחוז לוס אנג'לס, הצהירו על המלצותיהם שהתבססו על הלקחים שהופקו. רשימת הפריטים הזקוקים לשיפור כללה: תקני בנייה, סכרים וגשרים שהפכו עמידים יותר לרעידות אדמה, בתי חולים שתוכננו להישאר פעילים והגבלת פיתוח בקרבת אזורי שבר ידועים. חקיקה חדשה כללה את חוק אלקוויסט פריולו לחקר אזורים סייסמיים המועדים לפורענות ופיתוח תוכנית הצבת המכשור למדידת תאוצות קרקע גדולותGeschwind, C., 2001. California Earthquakes: Science, Risk, and the Politics of Hazard Mitigation. Vol. 83. Johns Hopkins University Press. pp. 166, 170, 171..

 חוק אלקוויסט פריולו לחקר אזורים סייסמיים המועדים לפורענות 

חקיקה זו, שהוכנסה כהצעת חוק 520 של הסנאט, ונחתמה בחוק בדצמבר 1972, הייתה ידועה במקור בשם Alquist-Priolo Geologic Hazard Zones Act, ומטרתה הייתה להפחית נזקים והפסדים עקב קרעים או זחילות בפני השטח על ידי העתקים פעילים. החוק מגביל בניית מבנים המיועדים לאכלוס בני אדם על פני העתקים פעילים פוטנציאלית. מכיוון שיש הנחה שסביר להניח שקרע על פני השטח יתרחש במקום שבו התרחשה תזוזה כזו על פני השטח בעבר, על הגאולוג של המדינה הוטלה האחריות להעריך ולמפות העתקים שיש להם עדות לפעילות במהלך ההולוקן, ויצירת אזורי רגולציה סביבם הנקראים אזורי שבר רעידת אדמה (EFZs - Earthquake Fault Zones). סוכנויות ממלכתיות ומקומיות (כמו גם בעל הנכס) אחראים לאכיפת מגבלות הבנייה או עמידה בהן. שם החוק כיום אוזכר בפרק הקודם: "חוק אלקוויסט פריולו לחקר אזורים סייסמיים המועדים לפורענות".

 התוכנית הצבת המכשור למדידת תאוצות קרקע גדולות 
לפני רעידת האדמה בסן פרננדו, כמה מהנדסי מבנים וסייסמולוגים כבר האמינו שהבסיס הקיים לתכנון סיסמי דורש שיפור. למרות שמכשירים רשמו תאוצות של 0.33g במהלך רעידת האדמה באל סנטרו של 1940 , עד שנות ה-60 חוקי/תקני הבנייה דרשו ממבנים לעמוד רק בתאוצה אופקית של 0.1g. אפילו באותה תקופה, המהנדסים היו נגד הרעיון של בניית מבנים כדי לעמוד בתאוצות קרקע שנראו ברעידת אל סנטרו. אך לאחר רעידת אדמה ב-1966 שתאוצת הקרקע המקסימלית המרבית הגיעה לשיא של 0.5g, ומקסימום של 1.25g a נצפתה בסכר פאקוימה במהלך רעידת סן פרננדו, החל ויכוח האם הדרישה הנמוכה הזו מספיקה.

למרות הסייסמוגרפיה המשכנעת מהאירוע של 1940 באל סנטרו, מדענים לא תרו אחר נתונים של תאוצות קרקע מקסימליות גבוהות שהתרחשו ברעידות אדמה. רעידת האדמה בסן פרננדו הוכיחה את הצורך במידע נוסף עבור יישומים הנדסיים של רעידת אדמה. תוכנית המכשור לתאוצות קרקע חזקות של קליפורניה החלה בשנת 1971, במטרה למקסם את נפח הנתונים על ידי אספקה ותחזוקה של מכשירים במבנים נבחרים. עד סוף שנות ה-80, התוכנית הכינה יותר מ-450 סייסמומטרים במבנים, גשרים, סכרים ותחנות כוח. רעידות האדמה בעמק אימפריאל של שנת 1979  ו-Whittier Narrows של 1987  הוצגו כאירועים "רווחיים" שתועדו באותה תקופה, מכיוון ששניהם יצרו נתונים חשובים שהגדילו את הידע, כיצד אירועים מתונים יחסית משפיעים על מבנים. הצלחתו של רעידת האדמה בעמק אימפריאל הודגשה במיוחד, בגלל בניין ממשלתי מודרני שנבנה לאחרונה טולטל עד כדי כישלון קונסטרוקטיביLee, W., H., K. 2002, Challenges in observational seismology. International Handbook of Earthquake & Engineering Seismology, Part A, Volume 81A (First ed.), Academic Press, p. 273,.

 ראו גם 
 רעידת האדמה בנורת'רידג' לוס אנג'לס (1994) בעלת מוקד הסמוך מאד למוקד רעידת סן פרננדו
 סולם ריכטר – מידת רעש, מידת אדם (ספר) - פרק 15, "הנה זה בא שוב".

 ביאורים 

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:רעידות אדמה
קטגוריה:סייסמולוגיה
*
קטגוריה:תאוריות גאולוגיות
קטגוריה:תאוריות מדעיות