פורט סלוקום

פורט סלוקום (באנגלית: Fort Slocum) היה מבצר צבאי אמריקאי שנבנה על האי דייווידס , לחופי העיר ניו רושל שבמדינת ניו יורק כדי לשמור על המוצא המערבי של האיסט ריבר. המבצר נבנה באמצע המאה ה-19 ושימש את צבא ארצות הברית עד 1965. נהרס ב-2008.

 ההיסטוריה של המבצר 
 מלחמת האזרחים 
ההתיישבות הראשונה של הצבא על האי דייווידס  החלה ב-1861, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, כשיחידה של האיחוד, הרגימנט הרגלים ה-63 של ניו יורק , הקימה מחנה על האי. בעקבות זאת חכרה ממשלת ארצות הברית, ב-1862, את האי לשימוש צבאי ממושך וצבא "האיחוד" הקים במקום בית חולים צבאי על שם ד"ר סמואל דה-קמפ (Samuel G. I. de Camp) שנועד לטפל בפצועי האיחוד ממלחמת האזרחים. בית החולים כלל כ-2,100 מיטות וב-1862 היה הגדול מבין בתי החולים של הצבא. תחילה טופלו בבית החולים הזה רק פצועי ה"איחוד" אבל החל מיולי 1863 (קרב גטיסברג) החלו לאשפז בו גם את פצועי הקונפדרציה שנפלו בשבי. עד 1865 הצטברו באי כ-2,500 אסירים של הקונפדרציה וזאת למרות שבאי סמוך (האי הארט ) הוקם כלא צבאי.

 לאחר מלחמת האזרחים 
ב-1867, לאחר מלחמת האזרחים, אישר הקונגרס של ארצות הברית לרכוש את האי לשימוש צבאי כשלצורך חיבור האי ליבשת נקבע קו מעבורת ייחודי לאי.

ב-1878 החלה לפעול על האי "לשכת הגיוס המרכזית של צבא ארצות הברית"  לאחר שהועברה לשם מגברנרז איילנד דבר שהביא להרחבת המחנה הצבאי שפעל על האי ובניית מבנים נוספים.

 ביצור האי 
ב-1885 פרסמה "מועצת הביצורים של ארצות הברית" , בהובלתו של מזכיר המלחמה, ויליאם אנדיקוט, את מסקנותיה ובין השאר המליצה על הקמת ביצורים והצבת ארטילריה על האי כחלק ממערך ההגנה על נמל ניו יורק.

תהליך ביצור האי נמשך מ-1891 ועד 1904 ובמהלך הפרויקט נבנו על האי עמדות מבוצרות והוצבו מספר סוללות ארטילריה שכללו תותחים בקטרים 5 אינץ' ו-6 אינץ' וכן מרגמות 305 מ"מ. בסה"כ הוצבו על האי חמש סוללות תותחים: סוללת קינאי (Battery Kinney), סוללת פרייזר (Battery Fraser), סוללת האסקין (Battery Haskin) וסוללת אוברטון (Battery Overton) וסוללת פרקטיס (Battery Practice). הסוללות נקראו על שם קציני צבא בעבר כשסוללת האסקין נקראה על שמו של גנרל ג'וזף האסקין  שבנו מייג'ור ויליאם האסקין  שירת כמפקד המבצר בשנים 1896-1894.

בתקופה זו נקבע גם שם המבצר ל"פורט סלוקום" על שם מייג'ור גנרל הנרי וורנר סלוקום  ששירת כקצין בכיר לצד האיחוד במלחמת האזרחים ובהמשך ייצג את ניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית.

בתחילת המאה ה-20 נבנו כ-10 מבצרים ממערב למבצר סלוקום שהגנו על מצר לונג איילנד ועל הכניסה לאיסט ריבר. מבצרים אלו, שכללו ביצורים מודרניים יותר ותותחים חדישים יותר, הפכו את מבצר סלוקום לקו הגנה שני ובהמשך החליט הצבא להפסיק את השימוש בו כמבצר ימי. על אף שהתותחים הישנים שעליו נשארו על מכונם נמחק מבצר סלוקום, ב-1907, ממצבת המבצרים הפעילים.

 מלחמת העולם הראשונה 
עם הצטרפות ארצות הברית למערכה במלחמת העולם הראשונה הפך המבצר למרכז הגיוס, הבחינה והאימון הגדול של ארצות הברית ושירת את רוב מדינות מזרח ארצות הברית. בשנים אלו עברו כל שנה באי כ-100,000 מתגייסים.

ב-1917 החל תהליך פירוק הנשק הארטילרי מהמבצר כשחלק הועבר למבצרים אחרים, חלק הועבר לזירה המערבית באירופה שם הותאם למודל הפעלה נייד (כמו למשל התקנה על רכבות) והיתר ניגרט. עד 1919 נלקחו כל התותחים והמרגמות מהאי.

 בין מלחמות העולם 
לאחר מלחמת העולם הראשונה שקל צבא ארצות הברית לסגור את המחנה על האי אך בסופו של דבר הוחלט להשאיר את המקום באחריות הצבא כשבפועל פעלו במקום יחידות צבאיות עורפיות וארגונים אזרחיים וממשלתיים. התקופה זו הוקצה תקציב לחידוש מערכות שונות שהתיישנו (כמו למשל החלפת מגדל המים (1929) והתקנת תשתית ביוב חדשה).

 מלחמת העולם השנייה 
במאי 1941, לאחר הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, הפך המבצר למחנה מעבר שהכין כוחות לקראת הפלגה לאנגליה. פעילות זו נעשתה תחת ארחאיות פיקוד חדש שהוקם לנהל את העברת כוחות הצבא האמריקאי מניו יורק לאנגליה .

בתחילת 1944 החל תהליך ריענון כוחות האמריקאיים באנגליה כשמגוייסים חדשים נשלחים לאנגליה וכוחות ותיקים הוחזרו לארצות הברית והובאו למבצר סלוקום כדי לעבור ריענון והחזרה לכשרות וסדרות חינוך לריענון פקודות הצבא. בנוסף שימש המבצר כמקום מעצר וענישה לחיילים שנשפטו באנגליה.

 לאחר המלחמה 
ב-1946, לאחר מלחמת העולם השנייה, הפך המבצר לבסיס חיל האוויר ומקום מושבו של הפיקוד של חיל האוויר הראשון של ארצות הברית. ב-1949 סגר חיל האוויר את הבסיס והחזיר את האי לצבא היבשה.

ב-1955 הפך המבצר חלק ממערך טילי הקרקע האוויר "נייק אייקס"  כשעל האי הוצבו המכ"ם ומערכת הבקרה כשסוללת הטילים עצמה הוצבה על אי שכן. ב-1960 נסגרה הסוללה והמערכות הוצאו מהאי.

ההיקף הגדול של המבנים על האי אפשרו לקיים פעילות משנית של יחידות צבאיות. כך למשל פעל על האי, החל מ-1951, בית ספר לכמרים צבאיים וכן בית ספר לתקשורת ומידע בו למדו חיילי צבא ארצות הברית ונציגי צבאות זרים על תקשורת, עיתונות, טלוויזיה, צילום ועוד.

 סגירת הבסיס 
בתחילת שנות ה-60 החל הצבא להוציא את יחידותיו מהאי ובסוף נובמבר 1965 ננטש האי לחלוטין. על אף שכל הציוד הצבאי נלקח מהאי נשארו במקום כ-90 מבנים שהחלו להתפורר עקב חוסר תחזוקה. קיומם של מבנים אלו הקשה על השמשת האי. ב-2004 אישר הקונגרס לצרף את המבצר לתוכנית של משרד ההגנה לשיקום בסיסים צבאיים שננטשו. התקציב הועבר למועצת העיר ניו רושל שהחלה ב-2008 להרוס את כל המבנים שעל האי מתוך כוונה להפוך את האי לפארק ציבורי. בספטמבר 2008 נהרס המבנה האחרון על האי שהיה מגדל המים שהיה המבנה המזוהה ביותר עם המבצר.

 בתרבות 
במאי 1944 חובר במבצר סלוקום שיר לכת צבאי ידוע בשם "Sound off, one, two".

 גלריה 

 לקריאה נוספת 
 Berhow, Mark A., ed. (2015). American Seacoast Defenses, A Reference Guide (Third ed.). McLean, Virginia: CDSG Press. .
 Lewis, Emanuel Raymond (1979). Seacoast Fortifications of the United States. Annapolis: Leeward Publications. 
 Rinaldi, Richard A. (2004). The U. S. Army in World War I: Orders of Battle. General Data LLC. 

 קישורים חיצוניים 

 פורט סלוקום - חלק 1, באתר fortwiki.com
 פורט סלוקום - חלק 2, באתר fortwiki.com
 פורט סלוקום והאי דייווידס, באתר home.earthlink.net (אורכב)
 פורט סלוקום - חלק 1, באתר davidsisland.westchesterarchives.com
 פורט סלוקום - חלק 2, באתר davidsisland.westchesterarchives.com
 פורט סלוקום, באתר nyheritage.org

 הערות שוליים 

קטגוריה:ניו יורק: היסטוריה
סלוקום
קטגוריה:בסיסי צבא בארצות הברית: צבא ארצות הברית