משה רומנו (רקדן)

משה רומנו (1936 – 30 באוגוסט 2014) היה רקדן, מנהל חזרות ומנהל אמנותי ישראלי. רומנו נמנה עם קבוצת הרקדנים המייסדת של להקת בת-שבע ושימש מנהלה האמנותי בראשית שנות השמונים. הוא נודע בגישתו האכפתית לרקדנים ובתרומתו לקידום כוריאוגרפים ישראלים צעירים. רומנו התפרסם כ”איש של אנשים“: הקשבה נדיבה לצורכי הרקדנים, קפדנות בחזרות ויכולת יוצאת דופן לשמר ”זיכרון גופני“ של כוריאוגרפיות ישנות. בתקופת הניהול שלו הוטמעו בבת-שבע שיטות עבודה שהשפיעו על דור שלם של יוצרי מחול בישראל.

 ביוגרפיה 
רומנו נולד ב־1936 ופנה אל אמנות המחול אחרי שסיים את שירותו בצה״ל, כשבחר ללמוד בלט קלאסי בסטודיו של מיה ארבטובה בתל אביב ואחר כך מחול ספרדי בספרד. ב-1962 הצטרף אל התיאטרון הלירי, וכבר בשנה שלאחר מכן נקלט בלהקת בת-שבע. שם השתתף ברפרטואר הראשוני של הלהקה, שכלל יצירות שנוצרו במיוחד עבורה בידי כוריאוגרפים בעלי שם עולמי. בין השאר הופיע ב״דרך הלימוד״ מאת מרתה גרהם; ב״מחוללים״ ו״אוהל המראות״ של רוברט כהן; ב״הציידים האגדיים״ ו״תהילים״ מאת גלן טטלי; וכן ב״האירוסין״, ״פנים״ ו״מסכה״ של נורמן מוריס.

בשנת 1962 הצטרף רומנו ללהקת התיאטרון הלירי של הכוריאוגרפית האמריקאית אנה סוקולוב, שם התוודע לסגנון המחול המודרני.

 קריירה מקצועית 
 1962 – הצטרף לתיאטרון הלירי של תל אביב כרקדן.
 1963 – התקבל ללהקת בת-שבע, והופיע ברפרטואר שכלל יצירות של מרתה גרהם, גלן טטלי, רוברט כהן ונורמן מוריס – כוריאוגרפים בינלאומיים שהוזמנו ליצור במיוחד עבור הלהקה הצעירה.
 1970 – בעקבות פציעת גב חדל מלרקוד בקביעות ומונה למנהל החזרות והבמה של הלהקה. במקביל שימש עוזרו של הכוריאוגרף ג'ון קרנקו ביצירת ”עמי-ים, עמי-יער“.
 1972 – הוזמן ללונדון לשמש מנהל חזרות ב-London Contemporary Dance Theatre; זמן קצר לאחר מכן מונה גם למנהל אמנותי שותף.
 1980–1983 – מנהל אמנותי של להקת בת-שבע. בתקופה זו יזם הזדמנויות לכוריאוגרפים ישראלים, הרחיב את הרפרטואר ועיצב את תהליך העבודה בלהקה.

 חיים אישיים 
רומנו לא נישא; הוא הותיר אחריו אח ושלושה אחיינים. בשנותיו האחרונות התגורר בתל אביב ותרם מזמנו לארכיון הלהקה. באוגוסט 2014, לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן, נפטר בבית-החולים איכילוב.

 הערות שוליים 

קטגוריה:רקדנים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014