אנדרו רוברטס, הברון רוברטס מבלגרביה

אנדרו רוברטס, הברון רוברטס מבֶּלְגְרָבִיָה (באנגלית: Andrew Roberts; נולד ב-13 בינואר 1963), הוא חבר בית הלורדים בפרלמנט הבריטי, היסטוריון, עיתונאי, סופר, שעמד בראש הוועדה הפרלמנטרית בבריטניה לבדיקת אירועי ה-7 באוקטובר בישראל.

 קורות חייו 
רוברטס נולד בהמרסמית' שבלונדון, לקתלין וסיימון רוברטס. אביו, יליד קובהאם במחוז סארי, היה היורש של מחלבת ג'ובס, אחת הגדולות בדרום אנגליה, והזכיין הבריטי של רשת קנטאקי פרייד צ'יקן. רוברטס למד בבית הספר קראנלי בסארי ובאוניברסיטת קיימברידג', שם השלים תואר ראשון בהצטיינות יתרה וכתב את הדוקטורט שלו בהיסטוריה של העת החדשה. במהלך לימודיו כיהן כיו"ר אגודת הסטודנטים השמרנים של אוניברסיטת קיימברידג'. בשנים 1985–1988 עבד כבנקאי בבנק רוברט פלמינג ושות', וב-1991 פרסם את ספרו הראשון.

 השקפתו ההיסטורית והחברתית-פוליטית 
רבים מכתביו של רוברטס משקפים עמדות חברתיות-פוליטיות נאו-שמרניות. כך למשל, הוא סבור כי בתום מלחמת העולם הראשונה, מדינות ההסכמה היו צריכות לפרק את גרמניה למרכיביה התת-לאומיים כפי שהיה לפני איחוד גרמניה באמצע המאה ה-19, ולהטיל עליה מגבלות חמורות יותר כדי לרסן את מגמות הלאומנות שגבו ממנה מחיר הרסני. עוד הוא טוען, כי אם האסטרטגיה הצבאית של גרמניה הנאצית לא הייתה נקבעת על ידי אדולף היטלר אלא על ידי אדם אחר, גרמניה ככל הנראה הייתה נמנעת מפלישה ישירה לשטח ברית המועצות במסגרת מבצע ברברוסה, ובמקום זאת הייתה כובשת שטחים באגן הים התיכון בשורה של ניצחונות מהירים, שהיו מסייעים להעלאת המורל הגרמני ויכלו להוביל לניצחון על בעלות הברית. על פי רוברטס, הטעות האסטרטגית המרכזית הנוספת של גרמניה הייתה הכרזת המלחמה על ארצות הברית ארבעה ימים לאחר המתקפה על פרל הארבור, למרות שלא הייתה מחויבת לכך חוקית, הכרזה שהביאה בסופו של דבר לפלישת צבא ארצות הברית לאירופה ולשחרור השטחים שכבשו הנאצים.

רוברטס היה תומך נלהב של ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר, והוא מאמין כי המדיניות שהובילה כנגד אימוץ מטבע האירו תוך שמירה על קשרים חזקים עם כלכלות אירופיות, שמרה על כלכלת בריטניה במשבר גוש האירו לאחר המיתון הגדול. הוא הביע את תמיכתו בתגובה האמריקנית הצבאית למתקפות ה-11 בספטמבר, ובפלישה הצבאית שהובילה למלחמת עיראק. הוא השווה את טוני בלייר לווינסטון צ'רצ'יל ב"מנהיגותו המדהימה". בשנת 2003 כתב רוברטס: "העלאתו של צ'רצ'יל למעמד מנהיג בחסד עליון הגיעה בשנת 1940; עבור טוני בלייר היא תגיע כאשר עיראק תיפול בהצלחה ומאות כלי נשק להשמדה המונית ייחשפו במקום שבו הסתירו אותם עושי דברו של סדאם". כאשר כלי נשק כאלה לא נמצאו, רוברטס עדיין הגן על הפלישה מסיבות אסטרטגיות גדולות יותר, וטען כי דעותיו התבססו על הערכות אמינות של שירותי מודיעין כמו גם מקורות אחרים. לאחר התפטרותו של טוני בלייר מראשות הממשלה וממפלגת הלייבור, הכתיר אותו רוברטס כ"מנהיג מופתי במלחמה" בזכות "עמידתו הבלתי מתפשרת במלחמה בטרור", והצהיר כי הוא ייחשב כ"ראש ממשלה מצליח ביותר". במשאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי תמך רוברטס ביציאה מהאיחוד.

 עיתונות והרצאות 
רוברטס פרסם טורים בדיילי טלגרף ובספקטייטור. מאז 2014 הוא משתתף בסרטונים של קבוצת ההסברה השמרנית PragerU. בטלוויזיה האמריקנית הוא משמש כפרשן לענייני הממלכה המאוחדת, והשתתף במשדרים המיוחדים של הלווייתה של הנסיכה דיאנה ב-1997, ולאחר מכן במהלך שידורי רשת CNN לאחר מותה של המלכה אליזבת המלכה האם וחתונתם של צ'ארלס וקמילה פרקר בולס. בשנת 2003 הנחה סדרה היסטורית בת ארבעה חלקים בשם "סודות המנהיגות בערוץ BBC2 שבחנה את סגנונות המנהיגות השונים של צ'רצ'יל, היטלר, קנדי ומרטין לותר קינג.

 יחסו לישראל 
ב-2010 היה רוברטס היה אחד השותפים המייסדים של יוזמת ידידי ישראל שהקים ראש ממשלת ספרד לשעבר, חוסה מריה אסנאר.

לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל התייצב רוברטס לצידה של ישראל. הוא פרסם מאמר שבו השווה את אכזריותם של מחבלי חמאס לזו של הנאצים, ונשא בבית הלורדים נאום שבו מתח ביקורת על הצביעות של מדינות העולם כלפי ישראל. ב-2024 עמד בראש הוועדה הפרלמנטרית לחקר אירועי 7 באוקטובר של הפרלמנט הבריטי שחקרה את מתקפת החמאס על ישראל ב-7 באוקטובר, וחיבר את ההקדמה לדו"ח המפורט שפרסמה הוועדה במרץ 2025. לדבריו, כאדם לא-יהודי הוא רואה את עצמו כבעל חוב לעם היהודי, לדאוג לכך שהזוועות של אותו יום לא יישכחו ולא ניתן יהיה להכחישן.

 חיים אישיים 
רוברטס גרוש מאשתו הראשונה, קמילה הנדרסון, שאיתה נולדו לו שני ילדים. הוא נשוי בשנית לאשת העסקים סוזן גילכריסט, מנכ"לית חברת התקשורת Brunswick Group ויו"ר סאות'בנק סנטר. השניים מתגוררים בלונדון.

רוברטס עבד בעבר עם צוותי חשיבה של המרכז לחקר מדיניות והמרכז ללכידות חברתית, ובפברואר 2016 התמנה לנשיא האגודה השמרנית של אוניברסיטת קיימברידג'.

ב-14 באוקטובר 2022 נכלל רוברטס ברשימת מקבלי תוארי האצולה של בוריס ג'ונסון כמועמד לתואר ברון לכל חייו. ב-1 בנובמבר 2022 הוענק לו התואר הברון רוברטס מבלגרביה.

 ספריו 
 השועל הקדוש (1991) – ביוגרפיה של הרוזן מהליפקס, שר החוץ בממשלותיהם של צ'מברלין וצ'רצ'יל
 צ'רצ'יליאנים בולטים (1994) – אסופת מאמרים על חבריו ואויביו של צ'רצ'יל.
 מזכר אאכן (1995) – רומן מתח המבוסס על יחסיה של בריטניה עם איחוד אירופי בדיוני.
 סליסברי: טיטאן ויקטוריאני (1999) – ביוגרפיה של ראש ממשלת בריטניה רוברט ססיל. הספר זכה בפרס וולפסון להיסטוריה ובפרס "עט הכסף" על שם ג'יימס סטרן לספרות עיונית.
 נפוליאון וולינגטון (2001) – תחקיר על היחסים בין שני הגנרלים שזכה לסיקור במרבית עיתוני בריטניה.
 היטלר וצ'רצ'יל: סודות המנהיגות (2003) – סקירה של טכניקות המנהיגות של אדולף היטלר ווינסטון צ'רצ'יל, המפריכה רבות מהטענות של קלייב פונטינג וכריסטופר היצ'נס בנוגע לצ'רצ'יל. ב-2013 עובד הספר לסדרת טלוויזיה ב־BBC2.
 היסטוריה של העמים דוברי האנגלית מאז 1900 (2006) – ספר המשך לעבודה בת ארבעת הכרכים של צ'רצ'יל, שזכה בפרס המכון ללימודים בין-קולגיים.
 מנהיגים ומפקדים (2008) – סקירה של ארבע דמויות שעיצבו את האסטרטגיה של המערב במהלך מלחמת העולם השנייה, שזכתה בפרס הספרים הבינלאומי של צ'רצ'יל.
 אמנות המלחמה – סקירה כרונולוגית בת שני כרכים של המפקדים הצבאיים הגדולים בהיסטוריה, שערך רוברטס.
 סערת המלחמה: היסטוריה חדשה של מלחמת העולם השנייה (2009) – ניתוח מפורט של אירועי מלחמת העולם השנייה ומרכיבים מרכזיים שלה כמו אופי השלטון בגרמניה הנאצית. הספר הגיע למקום השני ברשימת רבי המכר של ה"סאנדיי טיימס" וזכה בפרס ספר השנה הצבאי של הצבא הבריטי לשנת 2010.
 נפוליאון (2014) – ביוגרפיה של נפוליאון שזכתה בפרס הביוגרפיה הטובה ביותר של לוס אנג'לס טיימס לשנת 2015.
 לרוץ עם הגורל: צ'רצ'יל בראי ההיסטוריה (2018) – ביוגרפיה של וינסטון צ'רצ'יל העולה בקנה אחד עם עבודותיו הקודמת של רוברטס על מלחמת העולם השנייה והדמויות המרכזיות הקשורות אליה.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:היסטוריונים בריטים
קטגוריה:ביוגרפים בריטים
קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:חברי האגודה המלכותית לספרות
קטגוריה:חברי בית הלורדים הבריטי
קטגוריה:לונדון: אישים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1963