אלחסירס

אלחסירס (בספרדית: Algeciras) היא עיר ורשות עירונית בספרד, השייכת למחוז קדיס שבקהילה האוטונומית אנדלוסיה. היא ממוקמת בקצה הדרומי של חצי האי האיברי, סמוך למצר גיברלטר, והיא העיר הגדולה ביותר במפרץ גיברלטר (בספרדית: Bahía de Algeciras).

נמל אלחסירס הוא אחד מהנמלים הגדולים באירופה ובעולם בשלושה תחומים: כמות מכולות, כמות מטענים ושינוע סחורות. האזור העירוני משתרע משני עבריו של נהר ריו דה לה מיאל , הנהר הדרומי ביותר ביבשת אירופה.

נכון ל־1 בינואר 2020, עמד מספר התושבים הרשומים בעיר על 123,078 נפש, והיא העיר השנייה בגודל האוכלוסייה שלה במחוז קדיס לאחר חרס דה לה פרונטרה, וגדולה יותר מאשר עיר הבירה קדיס.

האזור המטרופוליני הסובב את אלחסירס כולל גם את העיריות לוס בריוס, לה לינאה דה לה קונספסיון, קסטלחאר דה לה פרונטרה, חימנה דה לה פרונטרה, סן רוקה וטריפה, עם אוכלוסייה כוללת של 263,739 תושבים.

 השם 
השם הערבי של היישוב שהוקם על ידי המוסלמים לאחר כיבוש חצי האי האיברי היה אל-ג'זירה אל-ח'דרַאא (الجزيرة الخضراء, "האי הירוק"), בהתייחס לאי ורדה (Isla Verde).

המונח אל-ג'זירה (Al-Jazīra(t)) נתן את שמו לגרסה הספרדית המודרנית אלחסירס.

מיקומה של אלחסירס שימש בעבר כאתר בו היו קיימות הערים הרומיות בשם פורטוס אלבוס (Portus Albus, "הנמל הלבן"), קייטריה (Caetaria, היא חטארס), ויוליה טראדוקטה (Iulia Traducta).

בתקופה הביזנטית המאוחרת היה המקום מוכר ביוונית בשם מסופוטאמנוי (Μεσοποτάμενοι), שמשמעו "בין נהרות/תעלות".

 היסטוריה 
אזור העיר היה מיושב מאז פרהיסטוריה, והשרידים הקדומים ביותר שנמצאו שייכים לאוכלוסיות הניאנדרטלים מהתקופה הפלאוליתית.
ממוזער|291x291 פיקסלים| מפת האתרים הרומיים (סגולים) והפוניים (כתומים) בעיריית אלחסירס.
בשל מיקומו האסטרטגי הוא היה נמל חשוב תחת הפיניקים, והיה אתר הנמל הרומי הרלוונטי של פורטוס אלבוס ("הנמל הלבן"), עם שתי ערים סמוכות בשם Caetaria (אולי נוסדה על ידי האיבריים ) ויוליה טראדוקטה, שנוסדה על ידי הרומאים.

בשל מיקומה האסטרטגי הייתה אלחסירס נמל חשוב תחת שלטון הפיניקים, ושימשה כאתר לנמל הרומי המרכזי פורטוס אלבוס (Portus Albus, "הנמל הלבן"). בקרבת מקום נמצאו שתי ערים נוספות: קייטריה (Caetaria), אשר ייתכן שנוסדה על ידי האיברים, ויוליה טראדוקטה (Iulia Traducta), שנוסדה על ידי הרומאים.

שמאל|ממוזער| מטבע עתיק מתקופת רומא, הנושא אזכור לעיר רומית עתיקה בשם "Iulia Traducta". שמיקומה משויך לעיר אלחסירס (Algeciras) שבדרום ספרד. 
בסוף המאה העשרים הוצע כי מיקומה של יוליה טראנסדוקטה היה באזור וילה וייחה שבאלחסירס.

לאחר שהוחרבה על ידי הגותים ובני בריתם הונדלים, הייתה העיר תחת שליטת הממלכה הוויזיגותית עד אשר טארק בן זיאד נחת באלחסירס ובטריפה באפריל 711.

בשנת 859 לספירה הטילו כוחות ויקינגים, שהגיעו על סיפונם של 62 דרקארים (ספינות ויקינגיות) בהנהגת המצביאים האסטיין וביורן צד-ברזל, מצור על העיר במשך שלושה ימים והחריבו חלקים נרחבים ממנה. לאחר שבזזו את בתי העשירים, העלו הוויקינגים באש את מסגד אלג'אמה ואת מסגד בנדראס.

לאחר התארגנות מחודשת בסמוך למדינה, הצליחו התושבים להשיב לעצמם את השליטה בעיר ולהבריח את הפולשים, תוך שהם לוכדים שני כלי שיט.

העיר נהנתה מתקופה קצרה של עצמאות כמדינת טאיפה בין השנים 1035–1058. היא נקראה אל-ג'זירה אל-ח'דרַאא ("האי הירוק"), על שם האי ורדה הסמוך לחוף. שמה המודרני נגזר משם ערבי זה (ראו גם אלג'יר ואל-ג'זירה).

בשנת 1055 גירש האמיר אל-מותעדד מסביליה את הברברים מאלחסירס ותבע את השליטה בעיר עבור הערבים.

בהצהרה על כוונתה לבלום את התפשטות קסטיליה שהחלה בשנת 1265, פנתה נסריד גרנדה בבקשת סיוע לעיר מדינה פאס בסוף 1274, והעבירה את השליטה באלחסירס (יחד עם טריפה) לידי השושלת המרינית.García Fernández, Manuel (1987). "Algeciras 1344–1369" (PDF). Estudios de historia y de arqueología medievales. 7–8: 59–76

בשנת 1278 הטילו כוחות ממלכת קסטיליה, בפיקודו של אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה, ובנו סנצ'ו, מצור על אלחסירס.

מצור זה היה הראשון בסדרת ניסיונות לכבוש את העיר והסתיים בכישלון מצד הכוחות הקסטיליאניים. צי מלחמה שנשלח על ידי קסטיליה הושמד בעת שניסה לחסום את נמל העיר.

השליטה המרינידית בעיר התחזקה עוד יותר בעשורים שלאחר מכן, ואלחסירס הפכה למעוז מרינידי שממנו יצאו פשיטות (רזיות) לעבר היישובים הנוצריים הצעירים באזור גואדלקיביר התחתון ובאזור גואדלטה.

ביולי 1309 הטיל פרננדו הרביעי, מלך קסטיליה, מצור ראשון על אלחסירס וכן על גיברלטר. גיברלטר נפלה לידיים נוצריות, אך אלחסירס המוסלמית החזיקה מעמד במשך שלושת העשורים הבאים, עד אשר אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה, פתח במצור השני על העיר בשנת 1342.

במצור השתתפו מספר אצילים בולטים, בהם חואן נונייס דה לארה, חואן מנואל, פדרו פרננדס דה קסטרו וחואן אלפונסו דה לה סרדה, אדון ג'יברלאון. כמו כן, הצטרפו ללחימה אבירים מצרפת, אנגליה וגרמניה, ואף פיליפ השלישי, מלך נווארה, שהגיע עם פמליה של 100 פרשים ו-300 חיילי רגלים.

במרץ 1344, לאחר מספר שנות מצור, נכנעה אלחסירס.

לאחר כיבוש העיר הפך אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה, את אלחסירס למושב בישופות חדש, שהוקמה בצו האפיפיור קלמנס השישי ב־30 באפריל 1344, במסגרת הבולה האפיפיורית Gaudemus et exultamus. הבישופות הועמדה תחת סמכותו של הבישוף של קדיס.

הבישופים של קדיס המשיכו לשאת בתואר אלייזירה (Aliezira, כפי שנקראה), עד שנת 1851, אז, בהתאם להסכם קונקורדט בין ספרד לכס הקדוש, שולבה הטריטוריה שלה בבישופות קדיס.

אלייזירה אינה עוד מושב בישוף פעיל, אך היא מופיעה ברשימת הדיוקסיות הטיטולריות של הכנסייה הקתולית.Annuario Pontificio 2013 (Libreria Editrice Vaticana 2013 ), p. 829

לאחר שנותרה כמעט ללא הגנה במהלך מלחמת האזרחים הקסטיליאנית, נכבשה אלחסירס בקלות בשנת 1369 על ידי נסריד (ממלכת) גרנדה, בסיוע צי מרינידי.Gómez de Avellaneda Sabio 2018, p. 101.

העיר נהרסה בהוראת מוחמד החמישי, סולטאן גרנדה. על פי המסורת, ההרס התרחש מיד לאחר הכיבוש ב-1369, אך יש הסבורים כי מדיניות האדמה החרוכה של הנסרידים בוצעה רק בשנת 1375, לאחר שכשלו ניסיונות ההתיישבות המחודשת של גרנדה.Gómez de Avellaneda Sabio 2018, p. 110; 112.

המצודה הועברה לגיברלטר, שנשלטה על ידי הנסרידים לאחר נסיגת המרינידים מחצי האי האיברי. אף כי סמכות השיפוט הועברה רשמית לגיברלטר בשנת 1462, בעקבות כיבושה על ידי קסטיליה, ישנן עדויות להמשך קיומם של יישובים לא רשמיים של חקלאים ורועי צאן באזור, לפחות משנת 1466 ואילך.
שמאל|ממוזער| איור מצויר משנת 1716 בערך, המתאר את הריסות אלחסירס.
אלחסירס הוקמה מחדש לאחר שנת 1704 על ידי פליטים מגיברלטר, בעקבות כיבוש הטריטוריה על ידי כוחות אנגלו-הולנדיים במהלך מלחמת הירושה הספרדית. כבר בשנת 1705 תואר המקום כ"ערימה של אבנים... רק כמה בקתות פזורות פה ושם, בין אינספור חורבות".

התחושה הזמנית בקרב האוכלוסייה העקורה והתקווה לשוב לגיברלטר התפוגגו עם הסכם אוטרכט בשנת 1713.Ocaña Torres et al. 2001, p. 19. מלבד גיברלטרים, תהליך ההתיישבות מחדש במאה ה-18 כלל גם מתיישבים משאר חצי האי האיברי וממקומות אחרים, כאשר האיטלקים בלטו במיוחד בקרב האחרונים.Ocaña Torres et al. 2001, pp. 53. אוכלוסיית העיר גדלה במהירות – מ-1,845 תושבים בשנת 1725 ל-6,241 בשנת 1787.Ocaña Torres et al. 2001, p. 62.

המבנה החברתי של אלחסירס כלל מספר קטן יחסית של אצילים ומשקל משמעותי יחסית לכמורה.Ocaña Torres et al. 2001, pp. 63-64. בדומה לשאר אזור קמפו דה גיברלטר, גידול בקר מילא תפקיד חשוב בכלכלה במהלך המאה ה-18, הודות לשפע המרעה.Ocaña Torres et al. 2001, p. 72.

בשל ריבוי הסכסוכים הבינלאומיים באזור המצר במהלך המאה ה-18, הפכה פעילות שודדי ים נגד אוניות אויבות לספרד או ספינות נייטרליות שסיפקו מצרכים לאויב, לחלק משמעותי מהכלכלה.Ocaña Torres et al. 2001, pp. 83–86.

אלחסירס בוצרה כדי להגן מפני פשיטות בריטיות, באמצעות מבצרים כמו מבצר איסלה ורדה, שנבנה כדי להגן על נקודות אסטרטגיות.

העיר נבנתה מחדש בתוכניתה הריבועית הנוכחית על ידי קרלוס השלישי, מלך ספרד, בשנת 1760.

ביולי 1801 נערך קרב אלחסירס, שבו לחמו הציים הצרפתי והספרדי נגד הצי המלכותי הבריטי סמוך לחופי העיר. הקרב הסתיים בניצחון בריטי.
ממוזער| מראה אווירי של אלחסירס שצולם במאי 1928.
אלחסירס הייתה לזירת פתרון משבר בינלאומי משמעותי כאשר אירחה את ועידת אלחסירס בשנת 1906. הוועידה, שנערכה בקסה קונסיסטוריאל (Casa Consistorial בית העירייה), שימשה כפורום בינלאומי לדיון בעתידה של מרוקו. היא אישרה את עצמאות מרוקו אל מול איומים מצד גרמניה, תוך הענקת שליטה לצרפת על המערכת הבנקאית והמשטרה במדינה.

ביולי 1942 הקימו צוללנים איטלקים בסיס סודי על סיפון מכלית הנפט האיטלקית אולטרה, שעגנה באלחסירס, במטרה לתקוף כלי שיט בגיברלטר.

בתקופת שלטונו של פרנסיסקו פרנקו חוותה אלחסירס פיתוח תעשייתי משמעותי, שיצר מקומות עבודה רבים לתושבים המקומיים שאיבדו את פרנסתם בעקבות סגירת הגבול בין גיברלטר לספרד על ידי פרנקו בין השנים 1969–1982.

בשנת 1982 תוכנן מבצע כושל בשם מבצע אלחסירס, שגובש על ידי הצבא הארגנטינאי במטרה לחבל במתקנים הצבאיים הבריטיים בגיברלטר במהלך מלחמת פוקלנד. הרשויות הספרדיות התערבו רגע לפני ביצוע התקיפה, וגירשו מהמדינה שני פעילי מונטונרוס וקצין קישור צבאי ארגנטינאי שהיו מעורבים בתוכנית.

 גאוגרפיה 
 מיקום 
ממוזער| מפה טופוגרפית של העיר
אלחסירס ממוקמת בקצה הדרומי של חצי האי האיברי, בתחום הקומארקה קאמפו דה גיברלטר. מיקומה האסטרטגי סמוך למצר גיברלטר שהיא נקודת מעבר צרה המחברת בין האוקיינוס האטלנטי לים התיכון, כמו גם הנקודה הקרובה ביותר בין אירופה ליבשת אפריקה, היווה לאורך ההיסטוריה גורם מרכזי בחשיבותו של נמל העיר.

העיר עצמה שוכנת בגדה המערבית של מפרץ גיברלטר, מול צוק גיברלטר, השולט על הגדה המזרחית של המפרץ.

העיר משתרעת על פני שטח כולל של 87.96 קמ"ר וגובלת בעיריות לוס בריוס וטריפה. החלק התחתון של נהר פלמונס מהווה חלק מגבולה של אלחסירס עם העירייה לוס באריוס.

המטרופולין שנוצר סביב אלחסירס והיישובים הסמוכים הוא השישי בגודלו באנדלוסיה והשלישי בגודלו מבין אלו שאינם שוכנים לאורך חופי האזור.

 אקלים 
לאלחסירס אקלים ים-תיכוני סובטרופי (Csa לפי שיטת קפן), עם חורפים מתונים וגשומים, וקיצים חמים ויבשים המלווים לעיתים בגלי חום. תנודות הטמפרטורה בעיר קטנות בשל ההשפעה האוקיינית החזקה. אין תיעוד לשלג בעיר מאז המאה ה-19.
+ נתוני אקלים עבור אלחסירס בממוצע בין השנים (1980 - 2016) חודש  ינואר  פברואר  מרץ  אפריל  מאי  יוני  יולי  אוגוסט  ספטמבר  אוקטובר  נובמבר  דצמבר  שנתית טמפרטורה יומית ממוצעת מרבית (°C) 16.1  16.7  17.8  18.9  21.7  24.4  27.2  27.8  26.1  21.7  18.9  16.7  21.2 טמפרטורה יומית ממוצעת מזערית (°C) 11.1  11.1  12.2  13.3  15.6  17.8  20.0  20.6  20.0  16.7  13.9  12.2  15.4 כמות משקעים ממוצעת (מ"מ) 121.9  106.7  106.7  66.0  38.1  10.2  0.0  2.5  25.4  76.2  149.9  132.1  835.7

 אוכלוסייה 
+ אוכלוסיית אלחסירס לאורך השנים 1999–2024 שנה  1999  2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008 אוכלוסייה 103,106  104,087  105,066  106,710  108,779  109,665  111,283  112,937  114,012  115,333

 שנה  2009  2010  2011  2012  2013  2014  2015  201720212024 אוכלוסייה 116,209  116,417  117,810  116,917  114,277  117,974  118,920  121,133123,435125,047
לאחר חורבנה בשנת 1379, העיר נחשבת לנטושה לחלוטין עד ליישובה מחדש על ידי פליטים מגיברלטר בשנת 1704.Algeciras City Council (ed.). "Environmental Diagnosis of Algeciras, p. 121.

חקר הדמוגרפיה בתקופה זו הוא משימה מורכבת. מנתוני הכנסיות עולה כי מספר הלידות בשנת 1724 עמד על 120, ובשנת 1736 הגיע לכ-200, כמעט כפול בתוך שתים עשרה שנים. מפקד פלורידבלנקה משנת 1786 מציין אוכלוסייה של 6,346 תושבים, בעוד שמפקד האוכלוסין של 1857 מתעד 16,198 תושבים.VV. AA. (2001). Historia de Algeciras. Diputación de Cádiz. pp. 48 y 88. .

מאמצע המאה ה-20, שיעור גידול האוכלוסייה היה כמעט קבוע, ועד שנות ה-90 של המאה ה-20 חצה רף 100,000 התושבים.

 אוכלוסיית הזרים באלחסירס לפי לאום (2022) מדינה  גברים  נשים  סה"כ  אחוז מכלל האוכלוסייה   3,494  2,842  6,336  62.7%   150  238  388  3.8%   123  160  283  2.8%  סין  133  132  265  2.6%   104  124  228  2.3%   75  142  217  2.1%   65  132  197  1.9%   113  70  183  1.8%   106  55  161  1.6%   55  101  156  1.5%   79  76  155  1.5%   33  57  90  0.8%   48  38  86  0.8%   37  39  76  0.7%   48  25  73  0.7%   38  28  66  0.6%   24  42  66  0.6%   25  39  64  0.6%   43  19  62  0.6%   22  30  52  0.5%   19  33  52  0.5%   9  43  52  0.5%   12  20  32  0.3%   24  5  29  0.2%   10  16  26  0.2%   7  15  22  0.2%   12  5  17  0.1%   2  8  10  0.09%

 כלכלה 
ממוזער| נמל אלחסירס
אלחסירס היא בעיקר מרכז תחבורה ועיר תעשייתית. עיקר פעילותה קשור לנמל אלחסירס, המשמש כנקודת המעבר המרכזית בין ספרד לטנג'יר ולנמלים נוספים במרוקו, וכן לאיים הקנריים ולמובלעות הספרדיות סאוטה ומלייה.

נמל אלחסירס מדורג במקום ה-16 ברשימת הנמלים העמוסים בעולם. בנוסף, בעיר קיימת תעשיית דיג משמעותית, והיא מייצאת מגוון מוצרים חקלאיים מהאזור הסובב אותה, כולל דגנים, טבק ובעלי חיים (צאן ובקר).

בסוף המאה ה-20 הפכה אלחסירס ליעד תיירותי משמעותי, עם טיולי יום פופולריים לטריפה, לצפייה בנדידת ציפורים; לגיברלטר, לחזות באתרי הטריטוריה ובתרבותה; ולמפרץ גיברלטר, לשיט תצפית על לווייתנים.

 תחבורה 
ממוזער|267x267 פיקסלים| נמל דייגים באלחסירס
שמאל|ממוזער|200x200 פיקסלים| תחנת האוטובוסים של סן ברנרדו
שמאל|ממוזער|200x200 פיקסלים| קישורי תחבורה של אלחסירס
שמאל|ממוזער|200x200 פיקסלים| חותמת דרכון מנמל אלחסירס
 תחבורה ציבורית 
התחבורה העירונית באוטובוסים מנוהלת על ידי חברת C.T.M (Cooperativa de transporte de Marruecos). החברה מפעילה 15 קווים עירוניים ובין עירוניים.

 רכבת 
חברת הרכבת אלחסירס-גיברלטר (Algeciras Gibraltar Railway Company.) הקימה את קו הרכבת אלחסירס–בובדייה, המחבר בין תחנת הרכבת של אלחסירס לבין בובדייה ואנטקרה, ומשם ממשיך הקו אל שאר חלקי ספרד. קו הרכבת מסתיים בסמוך לנמל אלחסירס.

 כבישים 
המסלולים העיקריים המשרתים את אלחסירס הם:
 כביש אירופה E15
 כביש אירופה E05
 Autopista AP-7
 Autovía A-48
 N-340
 GR 7

 נמל תעופה 
שדות התעופה הקרובים ביותר לעיר הם:
 נמל התעופה של גיברלטר - עד 20 ק"מ.
 נמל התעופה של Jerez - עד 100 ק"מ.
 נמל התעופה של מאלגה - עד 120 ק"מ.

בנוסף, נמל המסוקים של אלחסירס משמש להובלה בהיטס לסאוטה ואזורים נוספים באזור.

 ספורט 
אלחסירס CF, מועדון הכדורגל המקומי, נוסד בשנת 1912. הקבוצה משחקת בדרך כלל בליגה השלישית בספרד, הסגונדה דיוויסיון B, ובעבר שיחקה גם בליגות הנמוכות יותר, הטרסרה דיוויסיון, וכן בליגה השנייה, הסגונדה דיוויסיון. משחקי הבית של המועדון נערכים באצטדיון אסטרדיו נואבו מיראדור.

אלחסירס BM, מועדון הכדוריד המקצועני, שיחק בליגה העליונה בליגה הספרדית בכדוריד בין השנים 2005–2008. הקבוצה פורקה בעקבות חובות כבדים לאחר שירדה לליגת המשנה בשנת 2008.

 ילידי אלחסירס ידועים 
 יחיא בן יחיא אל-לית'י
 פאקו דה לוסיה
 אל-מנסור אבן אבי עמיר
 אלברו מורטה

 ערים אחיות 
 , סאוטה
 , דאח'לה

 ראו גם 
 אנדלוסיה
 מחוז קדיס
 קמפו דה גיברלטר

 באור 

 קישורים חיצוניים 




 Ayuntamiento de Algeciras 
 Expoalgeciras: Images Gallery 
 Andalucía pueblo a pueblo - Fichas Municipales  
 ALGECIRAS  


 מקורות 




הערות שוליים

קטגוריה:ספרד: ערי חוף
קטגוריה:פיניקים: מושבות
קטגוריה:חצי האי האיברי
קטגוריה:ים אלבוראן: ערי נמל
קטגוריה:אנדלוסיה: ערים
קטגוריה:ספרד: ערי נמל