בלו רידג' פארקווי

בלו רידג' פארקווי (באנגלית: Blue Ridge Parkway) הוא כביש לאומי  וכביש נופי לאומי  בארצות הברית, הידוע ביופיו הנופי. הפארקווי, שהוא הפארק הליניארי הארוך ביותר בארצות הברית, עובר לאורך 469 מיילים (755 ק"מ) דרך 29 מחוזות בווירג'יניה וצפון קרוליינה, ומקשר את הפארק הלאומי שננדואה לפארק הלאומי גרייט סמוקי מאונטיינז. הוא עובר בעיקר לאורך קו הרכס של הבלו רידג' (הרכס הכחול) - שרשרת הרים מרכזית שהיא חלק מהרי האפלצ'ים. קצהו הדרומי נמצא בכביש 441 של ארצות הברית  על הגבול בין הפארק הלאומי גרייט סמוקי מאונטיינז לגבול הקְוָואלָה  של שבט הצ'ירוקי המזרחי שבצפון קרוליינה , ממנה הוא ממשיך צפונה לפארק הלאומי שננדואה בווירג'יניה. הכביש ממשיך דרך ה"שננדואה" כסקייליין דרייב, שם הכביש ממשיך דרומה כ-Blue Ridge Parkway., דרך נופית דומה, המנוהלת על ידי יחידה אחרת, של שירות הפארקים הלאומיים. גם סקייליין דרייב וגם החלק של וירג'יניה ב-בלו רידג' פארקווי הם חלק מכביש 48  של מדינת וירג'יניה.

הפארקווי הוא היחידה המתויירת ביותר של מערכת הפארקים הלאומיים  בכל שנה מאז 1946 למעט ארבע שנים (1949, 2013, 2016 ו-2019). בשנת 2024 ביקרו בפארקווי 16,733,639 מטיילים כאשר רק אזור הבילוי הלאומי שער הזהב (Golden Gate) מקדים אותו בכ-450,000 מבקרים. הקרקע משני צידי הכביש נמצאת בבעלותה ומתוחזקת על ידי שירות הפארקים הלאומיים, ובמקומות רבים קרקעות הפארק גובלות ברכוש של שירות היערות של ארצות הברית. אין תשלום עבור המעבר בכביש; עם זאת, כלי רכב מסחריים אסורים ללא אישור ממטה שירות הפארקים, שממוקם ליד אשוויל, צפון קרוליינהWhisnant, Anne M., 2006. Super-Scenic Motorway: A Blue Ridge Parkway History. Chapel Hill: University of North Carolina Press. pp. 45–46.. הכביש אינו מתוחזק בחורף, וקטעים העוברים בגובה גבוה במיוחד' ודרך מנהרות' לרוב בלתי עבירים ולכן סגורים מסוף הסתיו ועד תחילת האביב. מזג האוויר משתנה מאוד בהרים, כך שתנאים וסגירות משתנים לעיתים קרובות במהירות. המהירות המותרת לעולם אינה גבוהה מ-45 מייל לשעה (72 קמ"ש) והיא נמוכה יותר בחלקים מסוימים.

בנוסף לכביש, בפארקווי יש מרכז לאמנות עממית הממוקם בסמן מייל 382 ומרכז מבקרים הממוקם בסמן מייל 384, שניהם ליד אשוויל. ישנם גם אזורי חניה רבים בראשי השבילים עבור מסלולי ההליכה השונים המצטלבים את הפארק, ומספר אתרי קמפינג הממוקמים לאורך הפארק מאפשרים לינה. מרכז המוזיקה בלו רידג'  (גם הוא חלק מהפארק) נמצא בגאלאקס , ומונט מיטשל  (הנקודה הגבוהה ביותר במזרח צפון אמריקה) נגיש רק דרך North Carolina Highway 128 , אשר חוצה את הכביש המהיר בעמוד מייל 355.4National Park Service 2004. Blue Ridge Parkway: North Carolina, Virginia (Map). [c. 1:500,000]. Washington, DC: Government Printing Office. .

 תיאור הדרך 
ממוזער|מייל 0 - הכניסה הצפונית (המבט דרומה) לבלורידג' פארקווי, ליד רוקפיש גאפ .
הפארקווי עובר מהקצה הדרומי של ה-סקייליין דרייב של הפארק הלאומי שננדואה בווירג'יניה ב-Rockfish Gap, עד לכביש 441 של ארצות הברית  בפארק הלאומי Great Smoky Mountains ליד העיירה צ'ירוקי , צפון קרוליינה. זהו כביש מהיר דו מסלולי בלתי מחולק במשך רוב מסלולו. הגישה נשלטת באמצעות מחלפים עם כבישים מקומיים וכבישים מהירים של המדינה/ארצות הברית. הכביש חוצה ללא מחלפים מספר כבישים מהירים בין-מדינתיים לאורך תוואיו, והוא נישא על פני נחלים, נקיקי רכבת וחוצה כבישים על ידי 168 גשרים ושישה וָיַאדוּקטים. אזורי מנוחה ותצפיות נופיות לאורך צידי הכביש.
ממוזער|שלט המתאר את מסלול הבלורידג' פארקווי בכניסה הדרומית שלו, במחוז סְוֶויְן  צפון קרולינה.
מחוץ לאזורי אשוויל, בּוּן ורואנוק, הוא נמנע במידה רבה ממרכזי אוכלוסייה מרכזיים, והכביש מקביל למספר כבישים מהירים בארצות הברית ובין-מדינתיים לאורך קטעים מהמסלול שלו, המשמשים בדרך כלל לתנועה ארוכה יותר. בשל כך, הדרך והנופים שלה מתוכננים להיות האטרקציה עצמה, ולא רק אמצעי לנסיעה יעילה. השימוש במחלפים ובהפרדת דרגות בכבישים חוצים נועד לאפשר תנועה זורמת יותר, ונופים טובים יותר, מאשר צמתים תכופים ורמזורי עצירה יאפשרו.
הפארקווי משתמש בכבישים צדדיים קצרים כדי להתחבר לכבישים מהירים אחרים, ואין מחלפים ישירים עם הכבישים הבין-מדינתיים, מה שמאפשר ליהנות מחיות בר ומנוף אחר, מבלי לעצור לתנועה חוצה. עמדות מייל לאורך הכביש מתחילים במַייל אפס בקצה הצפון מזרחי בווירג'יניה (ברוקפיש גאפ , ווממשיכים עד מייל 469 בקצה הדרומי בצפון קרולינה (ליד צ'ירוקי). ניתן למצוא את עמדות המייל בצד ימין של הכביש בזמן נסיעה דרומה בכביש הפארק. עיירות וערים מרכזיות לאורך הדרך כוללות את וויינסבורו , רואנוק וגאלאקס  בווירג'יניה; ובצפון קרוליינה, בּוּן  ואשוויל, שם היא עוברת על פני השטח של אחוזת בילטמור. מנהרות Blue Ridge Parkway נבנו דרך הסלע - אחת בווירג'יניה ו-25 בצפון קרוליינה.

 מזג אוויר קר 
ממוזער|ריינג'רים בפארקווי במזג אוויר קר במיוחד.
חלק גדול מהכביש המהיר ממוקם בגובה רב, עם תנאים קרים, רטובים וחשופים לרוח חזקה, כל זאת יותר מאשר באזורים שמסביב. הנקודה הגבוהה ביותר בכביש הפארק (דרומית לווינסוויל , ליד הר פסגה  בצפון קרוליינה) היא בגובה 1,845 מ' מעל פני הים על ריצ'לנד בלסם  בעמוד מַייל 431. קטעים של החניון עשויים להיסגר זמנית כדי לתקן נזקים שנגרמו על ידי האקלים החורפי הקר של ההרים או לצורך תחזוקה אחרת. פרוטוקול הגנת משאבי הטבע של הפארקווי מגביל את השימוש בכימיקלים להמסת קרח, ואזורים מסוימים עשויים להישאר סגורים לתקופות ממושכות. במהלך סגירת כבישים נעשה שימוש בדרכים חלופיות, אך לסגירות לטווח קצר עלולות לא להיות דרכים עוקפות. קטעים של הכביש המהיר ליד המנהרות סגורים לעיתים קרובות בחורף בגלל תנאי הקרח.

 נקודות עניין מיוחדות בווירג'יניה 
 מַייל 0 - רוקפיש גאפ , ליד וויינסבורו, וירג'יניה, הוא הקצה הצפוני של ה-בלו רידג' פארקווי. צפונה הכביש מתחבר ישירות לסקייליין דרייב, המתפתל 169 ק"מ דרך הפארק הלאומי שננדואה
ממוזער|מבט אווירי פנורמי של רוקפיש גאפ , וירג'יניה, המראה את המחלף בין הכביש הבינמדינתי I-250  לבין "אחיו" I-64 וסקייליין דרייב
 מייל 5 עד 9.3 ל-Humpback Rock (מרכז מבקרים) יש מסלול הדרכה עצמי דרך אוסף של מבני חווה ישנים באפלאצ'ים. מסלול הליכה מאזור החניה (במייל 6.1) באורך 1.21 ק"מ, מוביל ל-"הסלעים" (The Rocks), שמראה הדבשת שלהם נותן לאזור את שמו. שביל הדרכה עצמית של גרינסטון במייל 8.8.
 מייל 10.7 - Ravens Roost מציע נופים של הר טורי ושל עמק שננדואה ממערב. הנוף בנוי מעל מצוק, ולכן הוא משמש לעיתים קרובות לטיפוס צוקים ולגלישה.
 מייל 16 - אגם Sherando הוא אזור בילוי ביער הלאומי ג'ורג' וושינגטון , במרחק של 7.2 ק"מ מהכביש המהיר דרך כביש VA 814. אפשרויות שחייה, פיקניק וקמפינג. מחויב בתשלום.
 מייל 29 - רכס וויטסטון - סיפק לרבים מאנשי ההרים  אבן חידוד עדינה.
 מייל 34.4 - יֶאנְקי הורס רידג' הוא לכאורה המקום שבו נפל סוסו של חייל צבא האיחוד והיה צריך לירות בו. שלוחה משוחזרת של מסילת ברזל עתיקה מספקת גישה למפלי ויגוואם.
 מייל 58 עד 63.6 - אאוטר קריק זורם 16 ק"מ במורד הבלו רידג' עד לנהר ג'יימס. אגם אוטר ממוקם במייל 63.1,לפעילות דיג, והליכה.
 ממוזער|אחת מהפסגות מעל אגם אוטר.מייל 63.8 - נהר ג'יימס ותעלת קאנווהה  הוא המקום שבו גשר להולכי רגל מוביל את הנהר אל מנעולי התעלה המשוחזרים ותערוכות. שביל הדרכה עצמי עוקב אחר המצוק מעל הנהר.
 מייל 71 - Petites Gap - מסלול לולאה קצר של הר אוניון מוביל דרך רודודנדרון ודפנה ההרים.
 מייל 83.4 - Falling Water Cascades - ניתן לראות מפלי מים הנופלים לאורך שביל לולאה של 2.6 ק"מ.
מייל 84 עד 87 - פסגות אוטר  - הן שלוש פסגות הרים שהיו אתרי צפייה פופולריים מאז ימיו של תומאס ג'פרסון. אוטובוס הסעות מספק שירות לפסגה החדה (ראו צילום משמאל) - כרוך בתשלום.
מייל 114.9 - ערוץ נהר רואנוק  נראה לאחר הליכה קצרה.
מייל 120.4 - הר רואנוק  - טיול ברכב של 6.0 ק"מ. דרך לולאה חד כיוונית, עם מדרגות תלולות, חוצה את ההר. חל איסור על כלי רכב נגררים.
 ממוזער|טחנת Mabry (מַייל 176.1).מייל 129.6 תצפית על עמק רואנוק ובכלל זה על העיר הגדולה ביותר לאורך הפארקווי.
צייל 129.6 - Roanoke Valley Overlook - תצפית על עמק רואנוק ובכלל זה רואנוק, העיר הגדולה ביותר לאורך הפארקווי.
 מייל 154.5 -Smart View נקרא על כך שיש לו "תצוגה חכמה ונכונה". בקתה סמוכה שנבנתה בשנות ה-90 של המאה ה-20 ידועה כמקום לצפייה בפריחה של עץ ה-Cornus בתחילת מאי.
 מייל 167 עד 174 - אזור הבילוי Rocky Knob  משקיף על ערוץ Rock Castle.
 מייל 176.1 טחנת מאברי. הופעלה על ידי E.B. Mabry משנת 1910 עד 1935. שביל מוביל לטחנת קמח, למנסרה, לנפחיה ותערוכות אחרות שלו. כישורים עתיקים מודגמים בקיץ ובסתיו.
 מייל 188.8 - Groundhog Mountain שם יש מגוון רחב של גדרות כפריות. מגרשי פיקניק ומגדל תצפית נמצאים גם הם בקרבת מקום.

 נקודות עניין מיוחדות בצפון קרולינה 
ממוזער|שלט ב־Cumberland Knob על גבול וירג'יניה-צפון קרוליינה (ראו המפה בראש הערך), המספר על תחילת בניית הפארקווי בספטמבר 1935
הבלורידג' פארקווי חוצה את קו מדינת צפון קרוליינה-וירג'יניה במַייל 216.9. בשנת 1749 הקים פיטר ג'פרסון , אביו של הנשיא השלישי של ארצות הברית תומאס ג'פרסון, יחד אחרים, את החברה הנאמנה של וירג'יניה, ויחד עם ג'ושוע פְרָיי , הרחיב את הסקר של גבול וירג'יניה-צפון קרוליינה, שהחל זמן מה קודם לכן. מפת פריי-ג'פרסון המפורטת, שצוטטה על ידי בנו תומאס בספרו מ-1781 "הערות על מדינת וירג'יניה" , הופקה ועל ידי פיטר ג'פרסון ו-פריי.
 מַייל 217.5 - Cumberland Knob, בגובה 879 מ' מעל פני הים, והוא החלק המרכזי של אזור בילוי קטן בפארקווי. בסמוך לאתר, התחילה בניית הפארקווי בספטמבר 1935 (ראו צילום שילוט המעיד על כך משמאל).
 מייל 218.6 - גן העדן של ציידי השועלים - במורד שביל הליכה קצר, הוא המקום שבו הציידים יכלו להקשיב לכלבי הציד שלהם המתפרצים בעמק למטה.
 מייל 238.5 בקתת ברינג'ר נבנתה על ידי מרטין ברינגר בערך ב-1880, והתגורר בה עד שנות השלושים של המאה ה-20, כאשר החווה המבודדת  נרכשה מאלמנתו עבור הפארק. הבקתה המקורית עומדת שם היום.
 מייל 238.5 עד 244.7 - דוטון פארק נקרא על שמו של חבר הקונגרס רוברט ל. דוטון , תומך נלהב ושכן של הפארקווי. בפארק יש קילומטרים רבים של מסלולי הליכה, אכסניה, ארוחת ערב, אזור פיקניק ומגרש קמפינג.
 מייל 258.6 - Northwest Trading Post מציע חפצי אוֹמנות ממחוזות צפון-מערב קרולינה.
 מייל 260.6 סלע ג'מפינוף נמצא בסופו של שביל יער קצר.
 מייל 264.4 - "הגוש" הוא כתם שלצמחייה עשבונית עשב המספק נוף למרגלות הגבעות המיוערות.
 מייל - 272 - פארק E. B. Jeffress שבו שביל בהדרכה עצמית למפלים The Cascades. שביל נוסף מוביל לבקתה עתיקה ולכנסייה.
 ממוזער|לין קוב ויאדוקט באמצע אוקטובר, 2010.מייל 285.1 - העקבות של דניאל בון, כשהיה בדרכו מערבה, וחצה את מה שהיום הפארקווי.
 מייל 292 עד 295 - Moses H. Cone Memorial Park  - כולל טיולי הליכה, דיג ושבילי סוסים. Flat Top Manor, ביתו לשעבר של מוזס ה. קון , משמש כעת כמרכז כלי השיט של הפארקווי.
 מייל 304.4 - לין קוב ויאדוקט  - הקטע האחרון של הפארקווי שנבנה, מקיף את צלע הר גראנדפאדר . מרכז מבקרים ממוקם בקרבת מקום ומספק גישה לשביל מתחת לוויאדוקט (ראו תמונה משמאל).
מייל 308.3 - "Flat Rock" - מספק נוף נהדר של הר גראנדפאדר ועמק לינוויל .
מייל 316.3 - אזור הפנאי והנופש Linville Falls מספק שבילים עם תצפיות על מפלי Linville ועל ערוץ Linville. מגרש קמפינג ואזור פיקניק קיימים שם גם כן.
מייל 331 - המוזיאון למינרלים בצפון קרוליינה מסביר את עושר המינרלים של המדינה.
מייל 339.5 - Crabtree Meadows & Crabtree Falls הוא אזור פנאי לפיקניקים, מגרש קמפינג, חנות מתנות ומסלולי הליכה
מייל 349.2 - Laurel Knob מספק נוף של הר גראנדפאדר, הר לינוויל , הר הוקסביל  והר השולחן.
מייל 355.4 - Mount Mitchell State Park, אליו מגיעים דרך NC 128, והוא הנקודה הגבוהה ביותר ממזרח לנהר המיסיסיפי.
מייל 359.8 - Walker Knob, הידוע בעבר בשם Balsam Gap , ממוקם במקום שבו נפגשים ההרים השחורים  וההרים הקראגיינים הגדולים . אלה גם אלה במערב צפון קרוליינה.
מייל 361.2 - Glassmine Falls  הם מפלים בגובה 240 מ' הנראים מתצפית בצד הפארק.
מייל 363.4 עד 369.6 - הגנים הקרגאגיינים בהרים הקראגיינים הגדולים המכוסים ברודודנדרון סגול מאמצע עד סוף יוני. Craggy Pinnacle Trail ושבילים נוספים (364.1 ו-364.6); מובילים לאזור פיקניק ושבילים נוספים (367.6).
מייל 382 - מרכז אומנות ומלאכת יד פולקלוריסטי, הוא מתקן הדגל של Southern Highland Craft Guild . הוא מציע מכירות ותערוכות של אומנות מסורתית ועכשווית של אזור האפלאצ'ים. יש תוכניות פרשניות, שלוש גלריות, ספרייה וחנות ספרים.
מייל 384 - מרכז מבקרים של הפארקווי הוא החדש ביותר לאורך הפארקווי. התערוכות מתמקדות בהיסטוריה ובמורשת של הפארקווי ומערב צפון קרוליינה.
ממוזער|Looking Glass Rock, סלע פלוטוני שממוקם בהרי האפאלצ'ים ליד ברווארד , צפון קרוליינה.מייל 408.6 - הר פסגה  היה חלק מאחוזת בילטמור. האחוזה הפכה לבית הספר הראשון ליערנות בארצות הברית ולגרעין היער הלאומי פסגה . נמצא כאן גם אתר הנופש Pisgah Inn, בזיכיון על ידי שירותי פארק.
מייל 417 - 417 Looking Glass Rock  - סלע פלוטוני דמוי זכוכית הנראה ממקומות רבים על הפארקווי שמתחיל בהר פסגה (ראו תמונה משמאל).
מייל 420.2 - Shining Rock Wilderness  הוא האזור הערבתי הגדול ביותר בצפון קרוליינה, המשתרע על פני כ-75 קמ"ר, עם כ-40 ק"מ של שבילים ופסגות מעל 1,800 מ'. הערבה נקראת על שם הסלע הזוהר .
מייל 420.2 - Black Balsam Knob  הוא אזור חשוף עשב (קריֵח) עם נוף פנורמי ממש מחוץ לערבת הסלע הזוהר ביער הלאומי פסגה . האזור ערבתי כולל גם את קולד מאונטיין .
מייל 422.4 - בית המשפט של השטן  - הוא פסגת הר חשופה מחוספסת, עשירה במסורות הצ'רוקי.
מייל 423.5 - Herrin Knob Overlook - שביל הליכה המקיף את הר Tanasee Bald ו-Herrin Knob. המסורת מספרת כי טאנאסי הקירח  (423.7) הוא ביתו של ענק הצ'ירוקי המיתולוגי צול קאלו.
מייל 431 - Richland Balsam  היא הנקודה הגבוהה ביותר בכביש הפארק בגובה 1,845 מ'. יש מסלול הדרכה עצמי שעובר בתוך יער שרידי אשוח.
מייל 435.7 - רכס ליקלוג אירח פעם את אנשי הבקר ואת עדריהם לפני שהפך לחלק מהיער הלאומי. האזור מקבל את שמו מבעלי הבקר שהניחו סלעי מלח לובולי בקידוחים בקרקע.
מייל 451.2 - Waterrock Knob  מספק פנורמה של ה-Great Smokies, מרכז מבקרים, שביל טיול רגלי, תחנת נוחות ותערוכות.
מייל 458.2 - Heintooga Ridge Road עובר צפונה מהפארקווי 8.8 מייל 14.2 ק"מ אל Heintooga Overlook בפארק הלאומי Great Smoky Mountains.
מייל 469 - הקצה הדרומי של הפארקווי, מצטלב עם U.S.441  בפארק הלאומי Great Smoky Mountains ליד העיירה צ'רוקי, צפון קרוליינה.

 היסטוריה 
ממוזער|מבנה ששימש חלוצים בחווה ב-Humpback Rocks. החווה משמשת כיום כמרכז המבקרים בשם זהה בסמוך ואחרי הכניסה הצפונית לפארקווי.
החל בתקופת נשיאותו של פרנקלין דלאנו רוזוולט, הפרויקט נקרא במקור הכביש הנופי המהיר האפלאצ'י. התוכניות המקוריות קראו לכביש המהיר לחבר את הפארק הלאומי שננדואה והפארק הלאומי הגדול סמוקי מאונטיין עם הכביש הפונה מערבה לטנסי בלינוויל , צפון קרוליינה, או ממשיך דרומה דרך צפון קרוליינה. שר הפנים הרולד ל. אִיקֶס  הרכיב פאנל של שלושה אנשים כדי לחקור את המסלולים האפשריים שהכביש המהיר יכול לעבורWhisnant, Anne Mitchell 2006. Super-Scenic Motorway: A Blue Ridge Parkway History. The University of North Carolina Press.. פאנל זה, שנקרא על שם היו"ר שלו, ג'ורג' רדקליף, המליץ על מסלול טנסי. עם זאת, רוזוולט נשאר ידיד עם ג'וזפוס דניאלס, הממונה על רוזוולט כמזכיר הצי של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה. דניאלס רצה שהכביש המהיר יעבור דרך צפון קרוליינה ושכנע את איקֶס לבחור בנתיב צפון קרוליינה. הסרט התיעודי של ברוס באוורס The Blue Ridge Parkway: The Long and Winding Road נותן לחבר הקונגרס רוברט דאטון את הקרדיט על שינוי המסלול. הסרט התיעודי טוען שדוטון  פעל כדי להעביר את חוק הביטוח הלאומי  רק לאחר שינוי המסלול.

רוב הבנייה בוצעה על ידי קבלנים פרטיים תחת חוזים פדרליים תחת הרשאה של Ickes בתפקידו כמנהל עבודות ציבוריות פדרליות. העבודה החלה ב-11 בספטמבר 1935, ליד קמברלנד נוב בצפון קרוליינה; הבנייה בווירג'יניה החלה בפברואר שלאחר מכן. ב-30 ביוני 1936, הקונגרס אישר רשמית את הפרויקט כ-Blue Ridge Parkway והציב אותו בסמכות השיפוט של שירות הפארקים הלאומיים. חלק מהעבודות בוצעו על ידי סוכנויות עבודה ציבוריות שונות של הניו דיל. מינהלת התקדמות העבודות ביצעה בניית כבישים מסוימים. צוותים ממינהל החירום ביצעו עבודות נוף ופיתוח של אזורי בילוי בפארק. אנשי צוות מארבעה מחנות של חיל השימור האזרחי עבדו על ניקוי בצד הדרך, נטיעות בצד הדרך, דירוג מדרונות ושיפור שדות ואדמות יער סמוכים. במהלך מלחמת העולם השנייה, צוותי חיל השימור האזרחי הוחלפו בסרבני מצפון בתוכנית השירות הציבורי האזרחי.
ממוזער|דיר חזירים מוגן בפני דובים, בחוות חלוצים.
בניית הפארק יצרה מקומות עבודה באזור, אך גם עקרה תושבים רבים ויצרה כללים וכללים חדשים עבור בעלי קרקעות, כולל דרישות הקשורות לאופן שבו חקלאים יכולים להעביר יבולים. התושבים לא יכלו עוד לבנות על אדמותיהם ללא רשות, או לפתח קרקע למעט שימוש חקלאי. הם לא הורשו להשתמש בפארקווי לנסיעות מסחריות, ונדרשו להעביר ציוד וחומרים בדרכים צדדיות.

שבט הצ'ירוקי המזרחי שבצפון קרוליינה הושפע גם הוא מההפארקווי שנבנה דרך אדמותיהם. מ-1935 עד 1940, הם התנגדו לוותר על זכות הקדימה דרך גבול הקוואלה, והצליחו להשיג תנאים נוחים יותר מממשלת ארצות הברית. באופן ספציפי, הצעת החוק המתוקנת "ציינה את תוואי הכביש המהיר, והבטיחה את התשלום של 40,000$ עבור אדמת השבט, וחייבה את המדינה לבנות כביש מהיר רגיל דרך עמק סוקו". (הכביש המהיר אליו מתייחסים הוא חלק מכביש 19 של ארצות הברית ). מנהיגי הצ'רוקי השתתפו בהקדשות כאשר קטעי הצ'רוקי נפתחו בשנות ה-50.

בניית הפארקווי הושלמה עד סוף 1966, למעט חריג אחד בולט. הקטע של 7.7 מייל (12.4 ק"מ) כולל את דרך לין קוב ויאדוקט סביב הר גראנדפאדר לא נפתח עד 1987Brown, Jeff, January 2015. Road with a View: Blue Ridge Parkway. Civil Engineering Magazine. American Society of Civil Engineers: 42–45. .

עקב נזק חמור בשנת 2004 מהוריקן פרנסס , ואז שוב על ידי הוריקן איבן , אזורים רבים לאורך הפארקווי נסגרו עד אביב 2005, עם שני אזורים שלא תוקנו במלואם עד אביב 2006.

נופי הפארקווי היוו את הגרסה של צפון קרוליינה על "רבע" הדולר של אמריקה היפה  ב-2015.

 הצעת ההרחבה 
הרחבה של הפארקווי מקצהו ב-Beech Gap, צפון קרוליינה לנקודה צפונית לאטלנטה, ג'ורג'יה, הוצעה בשנת 1961 על ידי חבר הקונגרס של צפון קרוליינה, רוי א. טיילור . המסלול הוצע לעבור בהר ווייטסייד , מפל הכלה וייל , ערוץ Cuilasaja ומפלי אסטואה , ויסתיים בין אטלנטה לגיינסוויל, ג'ורג'יה , לאחר חציית נהר הצ'אטהוצ'י  ויעבור ממזרח לאגם סידני לנייר . עד 1963 שירות הפארקים הלאומיים הציע תחנת מסוף בכביש המהיר 75 צפונית למרייטה, ג'ורג'יה , בסביבת פארק שדה הקרב הלאומי של הר קנסאו . הנשיא לינדון ב. ג'ונסון חתם על הצעת חוק להארכת הכביש המהיר בשנת 1967. הוצע לוח זמנים של חמש שנים, עם תקציב של 87,536,000 דולר (שווה ערך ל-611 מיליון דולר ב-2023). בשנת 1970 התכנון נקטע על ידי הפיתוח המסחרי החזוי של קרקע בנתיב המוצע. הגדלת העלויות הקשורות לשינוי מסלול ולחלוף הזמן עלו במקביל למאמצים לצמצם את החוב הלאומי ולחששות מההשפעה הסביבתית של הפרויקט, והפרויקט נתקע ב-1973. הפרויקט בוטל רשמית ב-11 בספטמבר 1985; מעולם לא התרחשו עבודות בנייה.

 אקולוגיה 
ממוזער|פריחת הרודודנדרון בפארקווי.
שיחים פורחים ופרחי בר שולטים לאורך הפארקווי באביב, כולל רודודנדרונים ועצי כלב (Dogwood) , העוברים מהעמקים להרים כשמזג האוויר הקר נסוג ומתחמם מעט. צמחים חד שנתיים ורב שנתיים קטנים יותר כמו פרחים ממשפחת המורכבים (חיננית) והאסטר פורחים במהלך הקיץ. עלווה סתוית מבריקה מתרחשת על פסגות ההרים מאוחר יותר בספטמבר, ויורדת לעמקים באוקטובר. לעיתים קרובות בתחילת עד אמצע אוקטובר ובאמצע עד סוף אפריל, ניתן לראות את כל שלוש העונות: על ידי מבט מטה מהכביש הקר והסוער אל העמקים הירוקים והחמים. אוקטובר הוא דרמטי במיוחד, שכן העלים הצבעוניים בולטים ומתרחשים ברובם באותו זמן, בניגוד לפרחים.

עצים עיקריים לאורך הפארקווי כוללים בעמקים: עצי אלון, היקורי ועצי לִיריודנדרון , בגבהי ביניים אאסקולוס  ועצי מֵילָה, ובגבהים הגבוהים עצי מחט כמו אשוח ואשוחית. עצים ליד רכסים, פסגות ומעברי הרים מעוּוַתים לעיתים קרובות בגלל הרוח, וקרח מתמשך המושקע על ידי עננים חולפים בחורף.

הפארקווי שימש גם מסדרון להתפשטות של מינים פולשים רבים, כגון Celastrus orbiculatus, רוזה מולטיפלורה ו-Privet.

 מנהרות 
ממוזער|מנהרת הצוק - היחידה במדינת וירג'יניה.
ישנן 26 מנהרות שנבנו לאורך הפארקווי. האחת, מנהרת הצוק נמצאת בווירג'יניה. ועשרים וחמש נמצאות בצפון קרוליינה.
תקני התכנון ציינו השפעה מינימלית על פני השטח. מנהרות הרכב נבנו לעיתים קרובות כדי להפחית צלקות נוף מוגזמות, שחתכים פתוחים היו מייצרים. הם משמשים באזורים של שטח תלול, שבהם הרכסים ניצבים בניצב לכביש. השטח המחוספס יותר של צפון קרוליינה דרש את רוב המנהרות. רוב העבודה על חפירת המנהרה נעשתה בעבודת יד וסופקה על ידי חיל השימור האזרחי בשנות ה-30 של המאה ה-20. נעשה שימוש במכונות קטנות מתוך כוונה ליצור עבודת כפיים בזמנים כלכליים קשים. כן היו להם מקדחות אוויר דחוס מקוררות במים על משאיות המכונות "ג'מבו". לאחר קדיחה של החורים הראשוניים במצע, נעשה שימוש בדינמיט לפיצוץ הסלע. מיקום המנהרות לפי אבני המַייל ואורכן ביחידות רגל אמריקאיות ראו כאן.

קישורים חיצוניים



 ביאורים 

 הערות שוליים 

*
קטגוריה:ארצות הברית: רכסי הרים