ויליאם שארפ (סופר)

ויליאם שארפ (באנגלית: William Sharp; 12 בספטמבר 1855 – 12 בדצמבר 1905) היה סופר ומשורר סקוטי שחיבר בעיקר ביוגרפיות של משוררים, שהחל מ-1893 אף כתב בשם העט הנשי פיונה מקלאוד (Fiona Macleod), שם בדוי שנשמר בסוד במהלך רוב ימי חייו. הוא אף שימש כעורכם של כרכי שירה מאת המשורר המיתולוגי הגאלי אוסיאן, וכן כרכי שירה של משוררים וסופרים נוספים, כגון: וולטר סקוט, מת'יו ארנולד, אלג'רנון צ'ארלס סווינברן ויוג'ין לי-המילטון.

 ראשית חייו 
שארפ נולד בפייזלי והתחנך באקדמיית גלאזגו וכן באוניברסיטת גלאזגו, שבה למד בשנים 1871–1872 מבלי להשלים תואר. בשנת 1872 הוא חלה בטיפוס. במהלך 1874–1875 הוא עבד במשרד עורכי דין בגלאזגו. ב-1876 התערערה בריאותו והוא נשלח למסע לאוסטרליה. ב-1878 התקבל שארפ למשרה בבנק בלונדון.

 קריירה 
שארפ התוודע לדנטה גבריאל רוסטי דרך סר נואל פאטון, והצטרף לקבוצה הספרותית של רוסטי שכללה את הול קיין, פיליפ ברק מרסטון וסווינברן. ב-1884, נישא שארפ לבת דודתו, אליזבת והחל מ-1891 הקדיש עצמו לכתיבה במשרה מלאה, כשהוא מרבה במסעות.

כמו כן, בערך בתקופה זו, פיתח שארפ זיקה רומנטית עזה לאדית וינגייט רינדר, סופרת שאף היא נמנתה על חוג האישים הקלטי מאדינבורו שהקיפו עצמם במודע את פטריק גדס וה-"Evergreen". שארפ ייחס מאוחר יותר לאותה רינדר (כשהאקרונים שלה באנגלית היה – "EWR") את ההשראה לשם העט הנשי, "פיונה מקלאוד", וב-1894 אף הקדיש לה את רומן הביכורים שלו בשם עט זה ("Pharais"). לשארפ הייתה מערכת יחסים מורכבת ואמביוולנטית עם ויליאם בטלר ייטס במהלך שנות ה-1890, תקופת התחייה הקלטית, קשר אמנותי שהיה מהותי לתקופה זו. בתחילה, חש ייטס שמקלאוד "מקובלת" יותר משארפ, ומאוחר יותר הפנים את זהותם. בשל הזהות הכפולה, חש שארפ מתח הולך וגובר.
ימין|ממוזער
בהזדמנויות שבהן היה צורך ל"פיונה מקלאוד" לכתוב למישהו שלא היה מודע לזהות הכפולה, שארפ היה מכתיב את הטקסט לאחותו (מרי ביאטריס שארפ), שכתב ידה הועבר לאחר מכן בתור כתב היד של פיונה.

 הרמטיציזם 
בתקופת הזדהותו כמקלאוד, שארפ היה חבר בשחר המוזהב. באוגוסט 1892, פרסם שארפ את מה שהפך לגיליון היחיד של ה-"Pagan Review", שבו שארפ, תחת שמות עט מגוונים ושונים (כולל: WH Brooks, WS Fanshawe, George Gascoigne, Willand Dreeme, Lionel Wingrave, James Marazion, Charles Verleyne ו-Wm. Windover) הביע תמיכה בייסוד דת נאו-פגאנית חדשה שתבטל את אי השוויון בין המינים. המאמר התקבל בשלילה; בין היתר כתבו המבקרים שהפגניות שלו הייתה רחוקה מהכתבים הפגאניים של העולם העתיק. ה-Saturday Review כתב:

מותו
הוא נפטר באחוזת קסטלו די מניאצ'ה, מניאצ'ה, בסמוך לעיירה ברונטה שבסיציליה, איטליה, שם התארח אצל אלכסנדר נלסון הוד, הרוזן החמישי של ברונטה (1937-1904), ונקבר שם בבית הקברות שבאחוזתו של רוזן זה. הוא תיאר את הדוכסות ואת הפן ההיסטורי שלה בחיבורו Attraverso la Ducea Nelson.

ב-1910, הוציאה לאור אליזבת שארפ ממואר ביוגרפי של ויליאם שארפ, כדי לנסות להסביר את ההכרח היצירתי שעמד מאחורי ההונאה וכמו כן היא ערכה מהדורה מלאה של יצירותיו.

התחייה הבלגית
שארפ החל לגלות עניין באוונגרד הבלגי כבר בשלב מוקדם ובמספר מסות שיצאו לאור במגזינים ספרותיים בשפה האנגלית, הנחיל את הידע על תנועת בלגיה הצעירה (צרפתית: La Jeune Belgique). על מסות אלו נמנו שני חיבורים ששמם היה La Jeune Belgique, על שם תנועה ספרותית זו, מאמר ביוגרפיה וביקורת ששמו היה מטרלינק, על שם המחזאי הבלגי הנודע, התבוננות ביצירותיהם של יאן ואן רויסברוק ומוריס מטרלינק, וכן סקירה של שני מחזות מאת מטרלינק: הנסיכה מאלן (צרפתית: La Princesse Maleine) והפולשת (צרפתית: L'Intruse), בבימויו של ז'ראר הארי (1892). שארפ תרגם לאנגלית את Le Barbare לאוגוסט ז'נאר (1892). תרגומו לאנגלית מצרפתית את Les Flaireurs (עברית: הרודפים) בשם The Night-Comers (אורחי הלילה), יצא לאור ב-1895, בכתב העת The Evergreen: A Northern Seasonal: Autumn.

עיבודים מוזיקליים
הפואמות שחוברו על ידי פיונה מקלאוד משכו את תשומת לבם של מלחינים בארצות הברית ובריטניה, במחצית הראשונה של המאה ה-20, כחלק מתנועת התחייה הקלטית. עד עתה, העיבוד המוזיקלי המוכר הטוב ביותר, הוא העיבוד לדרמה המוזיקלית The Immortal Hour (שעת האלמוות), שנכתב כלברית לאופרה באותו שם מאת רותלנד בוטון, שהלחנתה הושלמה ב-1914 וזכתה להצלחה כבירה. ב-1922, האופרה הועלתה על הבמה בלונדון ב-216 הופעות רצופות ובשנה שלאחר מכן, ב-160 הופעות, כשהיא מועלית על הבמה בניו יורק ב-1926. האופרה זכתה לביצוע מחודש ב-1953, בתיאטרון סדלר'ס ולס, לונדון. ההקלטה הראשונה של היצירה המלאה, בחסות קרן רותלנד בוטון, התקיימה ב-1983, ושוחררה שנה לאחר מכן במארזי ויניל ותקליטור, מאת Hyperion Records.

עיבודים מוזיקליים נוספים כוללים:
 Samuel Barber : Two Poems of the Wind (1924)
 Arnold Bax: A Celtic Song Cycle, (1904) and other songs
 Rutland Boughton: Five Celtic Songs
Frederick Delius: I-Brasil, (1913)
 Christopher Edmunds: Kye-Song Of Saint Bride for soprano, chorus and orchestra (1951)
 John Foulds: Five Mood Pictures (1917)
 Norman Fulton: Three Songs of Fiona McLeod (1962)* Charles T. Griffes: Three Poems of Fiona MacLeod (1918)
 Fritz Hart: four volumes of Five Songs, opp. 73 to 77
 Helen Hopekirk: Six Poems by Fiona Macleod (1907) and other songs
 Herbert Howells: Five Songs for Low Voice and Piano
 David Moule-Evans: Two Celtic Songs (1945)
 Philip Sainton: Leaves, Shadows and Dreams
 Caroline Holme Walker: When the Dew is Falling

יצירות

לקריאה נוספת
 "William Sharp (Fiona Macleod): A Memoir" (1910, 1912) Elizabeth A. Sharp
 William Sharp: "Fiona Macleod", 1855–1905 (1970) Flavia Alaya
 The Sexual Tensions of William Sharp: A Study of the Birth of Fiona Macleod, Incorporating Two Lost Works, 'Ariadne in Naxos' and 'Beatrice'" (1996) Terry L. Meyers (Sharp's sexual orientation was likely bi-sexual; William Halloran's edition of Sharp's letters [see below] reverses Halloran's earlier revelation that Sharp fathered a child with Edith Rinder).
 In Library of World's Best Literature Ancient and Modern, Thirty Volumes, Edited by Charles Dudley Warner, R. S. Peale and J. A. Hill, publishers, 1897. In Volume 6 is a section (pp. 3403–3450), devoted to Celtic literature, written by William Sharp and Ernest Rhys.

קישורים חיצוניים

 ויליאם שארפ בפרויקט גוטנברג
 ויליאם שארפ בארכיון האינטרנט
 פיונה מקלאוד בארכיון האינטרנט
 ויליאם שארפ ב-LibriVox
 ויליאם שארפ בספריית הקונגרס, קטלוג הספרייה כולל 61 פריטים
 פיונה מקלאוד בספריית הקונגרס, קטלוג הספרייה כולל 42 פריטים


 "The Little Book of the Great Enchantment" Biography of William Sharp by Steve Blamires (RJ Stewart Publications 2008)
 Guide to the William Sharp Papers at The Bancroft Library
 The life and Letters of William Sharp and "Fiona Macleod" Edited by William F. Halloran

הערות שוליים

קטגוריה:סקוטים
קטגוריה:סופרים בריטים הידועים בשם עט
קטגוריה:ויליאם בטלר ייטס