אביב (מקס פכשטיין)

אביב (בגרמנית: Frühling הוא ציור משנת 1918 מאת האמן האקספרסיוניסט הגרמני מקס פכשטיין. היצירה, אשר צוירה בטכניקת שמן על בד, נחשבת לאחת הדוגמאות הבולטות לאמנות האקספרסיוניסטית ולתרומתו של פכשטיין כחבר מרכזי בקבוצת הגשר. פכשטיין היה חבר בתנועת הגשר מאז שנת 1906, לצד אמנים כאמיל נולדה, ארנסט לודוויג קירכנר, אריך הקל וקרל שמיט-רוטלוף. התנועה שאפה לחדש את השפה האמנותית ולבטא תגובה רגשית דרך עיוות צורה ושימוש נועז בצבעים לא טבעיים. בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה, חזר פכשטיין לעיתים קרובות לתיאורים של שלווה כפרית והרמוניה בין האדם לטבע, כפי שמודגם ביצירה זו.

 תיאור היצירה 
בציור נראית סצנה פסטורלית צבעונית, שבה דמות בודדת עובדת את האדמה, מוקפת בצמחייה עבותה ועצי פריחה. משיכות המכחול רחבות ונמרצות, והפלטה הצבעונית חיה וססגונית. העצים הפורחים ממוקמים במרכז הקומפוזיציה ומשדרים תקווה והתחדשות.

 השפעות וסגנון 
פכשטיין הושפע רבות מאמנים צרפתיים בני זמנו, ובעיקר מאמני הפוביזם כמו אנדרה דרן ומוריס ולאמנק. השפעתם ניכרת ביצירותיו לאחר ביקורו בפריז בשנת 1908, שם פגש גם יצירות של וינסנט ואן גוך. כך למשל, בציורו "גשר על הסן עם אוניית קיטור קטנה" ניתן לראות את השפעת הפוביזם בצבעים ובהרכב הקומפוזיציה. הציור מעיד על גישתו הייחודית של פכשטיין: הוא סיגל לעצמו את הסגנון האקספרסיוניסטי אך העשיר אותו בטקסטורות ובטכניקות הייחודיות לו. השימוש בדימויים כמו עצים פורחים וחקלאים בעבודה מהדהד את ציוריו של ואן גוך, הן בסגנון והן בסמליות – פריחה כסמל לחיים חדשים ותקווה.

קשר והשוואות ליצירות אחרות
ביצירה אביב של מכס פקשטיין ניכרת השפעה ישירה של יוצרים אחרים, ובעיקר של חבריו לקבוצת "הגשר" ושל אמנים צרפתים בני זמנו, אך גם מתבלטת בה גישה אישית ועמוקה לטבע ולחיים הכפריים. כמו אצל ואן גוך, שממנו שאב השראה הן בסגנון המכחול הטקסטורלי והן בסמליות של עצים פורחים, גם פקשטיין מתייחס לאביב כאל ביטוי של חיים מחודשים ואופטימיות. עם זאת, בעוד שהפוביסטים כמו דרן וולאמנק הדגישו את הצבעוניות המוגזמת והקו הפשוט לצורך הפעלת רגש מיידי, ביצירה אביב פקשטיין משתמש בצבעים עזים לא רק כדי לעורר רגש, אלא גם כדי לבטא התמזגות עמוקה של האדם עם הטבע, כפי שמשתקף בדמות העובד שנבלעת בנוף. בכך הוא יוצר חיבור בין האידאולוגיה של "הגשר", שמבקשת לפרוץ מסגרות אמנותיות ישנות, לבין צורך אישי עמוק להירפא מהטראומה של המלחמה דרך התמסרות לטבע וליצירה.

 הקשר ביוגרפי והיסטורי 
היצירה צוירה חודשים ספורים לפני סיום מלחמת העולם הראשונה, בה שירת פכשטיין. הטראומה מהמלחמה הביאה אותו לשוב לטבע ולחיים כפריים כחוף מבטחים רגשי ואמנותי. בדבריו תיאר את תהליך היצירה כשקול לעבודה חקלאית תובענית, בה הוא "קוצר" את פירות השראתו ומזדהה עם הדמויות שהוא מתאר. בעיני פכשטיין, האמנות הייתה דרך להתקרב לטבע, ולשוב אל עולם פשוט וטהור יותר, רחוק מהאימה וההרס של המודרנה. בציור זה, דמות האדם נטמעת בסביבה הפסטורלית, ומתמזגת איתה. בכך הופך הציור לסמל של איחוד בין האדם והטבע ולביטוי של כמיהה לשלום פנימי וחיצוני.

הערות שוליים

קטגוריה:ציורי נוף
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20