מרטין שונגאואר

מַרְטִין שׁוֹנְגַוּאֶר (בגרמנית: Martin Schongauer; ), הידוע גם בשם Martin Schön ("מרטין יפה") או Hübsch Martin ("מרטין היפה") על ידי בני דורו, היה חרט וצייר אלזסי. הוא היה אמן הדפס החשוב ביותר מצפון להרי האלפים לפני אלברכט דירר, אמן צעיר ממנו שאסף את יצירותיו. שונגאואר הוא הצייר הגרמני הראשון שהיה חרט משמעותי, אם כי נראה שהיו לו רקע משפחתי והכשרה בצורפות, מה שהיה מקובל לחרטים מהתקופה המוקדמת.

רוב העבודות של שונגאואר ששרדו הם 116 תחריטים, כולם עם המונוגרמה שלו, אם כי אינם מתוארכים, שהיו ידועים היטב לא רק בגרמניה, אלא גם באיטליה ואף עשו את דרכם לאנגליה וספרד. ג'ורג'ו וזארי כתב שמיכלאנג'לו העתיק את אחד התחריטים שלו, בציור . סגנונו אינו מראה שום זכר להשפעה איטלקית, אלא שהוא סגנון גותי ברור ומאורגן היטב, השואב את השראתו הן מהציור הגרמני והן מ.

מחקר שנערך במאה ה-21, המתבסס על עבודתו של היסטוריון האמנות הגרמני בן המאה ה-19 , מייחס לו 116 תחריטים, כאשר רבים מהם גם הועתקו על ידי אמנים אחרים (כולל המונוגרמה שלו), כפי שהיה מקובל בתקופתו. בן זמנו הפורה  הכין עותקים של 58 תחריטים, בדיוק מחצית מתפוקתו של שונגאואר, והשתמש במוטיבים או דמויות בתחריטים נוספים, וחרט גם כנראה כמה רישומים שאבדו.

יש כמה רישומים משובחים, כולל רישומים מתוארכים וחתומים במונוגרמה שלו, וכמה ציורי שמן ופרסקו ששרדו.

קורות חיים
שמאל|ממוזער|250px|"המשפחה הקדושה", 26 x 17 סנטימטר, המוזיאון לתולדות האמנות, וינה
שונגאואר נולד בסביבות 1450–1453 בקולמר באלזס, השלישי מבין ארבעה או חמישה בנים של קספר שונגאואר, צורף ואריסטוקרט מאאוגסבורג שעבר לקולמר ב-1440 בערך; קספר הפך למאסטר בגילדת הצורפים בשנת 1445, מה שכנראה חייב מגורים במקום של לפחות חמש שנים. יש להניח שהוא לימד את בנו את אמנות החריטה, שהיא מיומנות מובהקת וקשה שצורפים השתמשו בה זמן רב על כלי מתכת. שניים מאחיו עבדו כצורפים בקולמר, ואילו אחר הפך גם הוא לצייר. קולמר נמצאת כיום בצרפת, אך הייתה אז חלק מהאימפריה הרומית הקדושה ודיברו בה בגרמנית.

באופן חריג ביותר עבור אמן גותי או רנסאנס, הוא נשלח לאוניברסיטה, כנראה בכוונה להפוך אותו לכומר או לעורך דין, והוא נרשם ללימודים באוניברסיטת לייפציג ב-1465, אך נראה שעזב לאחר שנה. בתקופה זו סטודנטים באוניברסיטה התחילו לעיתים קרובות בגיל שתים עשרה או שלוש עשרה. באופן מסורתי חשבו שהוא הוכשר כחרט על ידי החרט המכונה , אך חוקרים כיום מפקפקים בכך, בין השאר משום שלהדפסים של שונגאואר לקח זמן מה לפתח את ההתקדמות הטכנית שתלמיד של המאסטר .E.S כבר היה יודע.

משערים שהוא התאמן כצייר אצל המאסטר המקומי הראשי של קולמר  (נפטר ב-1472), שכן של הוריו, שהושפע מאוד מ של רוחיר ואן דר ויידן ואחרים, ואולי למד בהולנד, וציוריו המעטים של שונגאואר ששרדו משקפים זאת. זה היה כנראה בסביבות השנים 1466 ו-1469; הוא תועד ששהה בקולמר ב-1469. אחיו הגדול  כנראה קדם לו בסדנה זו.

התחריטים המוקדמים שלו מראים גם השפעות ברורות של כמה ציירים הולנדים קודמים, מה שמצביע על כך שהוא פעל לפי התבנית המסורתית של  בסיום הכשרתו. רישום אחד, מתוארך ל-1469, הוא העתק של דמותו של ישו ב של רוחיר ואן דר ויידן, שנעשה כנראה מול הציור. פרטים שונים של הלבוש, והצמחים האקזוטיים במנוחה בבריחה למצרים, גרמו לכמה חוקרים לשער שהוא ביקר גם בספרד, ואולי בפורטוגל.

הוא חזר לקולמר והקים סדנה ב-1471, כאשר קיבל תשלום עבור יצירת קישוט למזבח עבור הכנסייה הדומיניקנית שם, שנמצא כיום במוזיאון ונחשב לייצור של הסדנה. ציורו , שהוצגה זמן רב בכנסייה בקולמר עבורה נוצרה, אך הועברה לכנסייה הדומיניקנית הסמוכה בשנת 1973, מתוארכת ל-1473 (הציור המתוארך היחיד שלו). סגנונו מתכתב עם התחריטים המוקדמים ביותר שלו, שסודרו ברצף כרונולוגי מוסכם על בסיס הטכניקה והסגנון שלהם, ששניהם מראים התפתחות ניכרת. במקרים מסוימים נקבע  על ידי עותקים במדיות שונות שניתן לתארך.

ימין|ממוזער|200px|מדונה בגן הוורדים, מתוארך ל-1473, בתוך מסגרת מגולפת מבערך 1900
הכלכלה של יצירת הדפסים של המאה החמש עשרה אינה ברורה, ואף על פי שהדפסיו הפיצו את תהילתו ברחבי אירופה, ייתכן שהוא הסתמך יותר על ההכנסה מ"ייעודו המרכזי" בציור.

הוא נפטר בברייזאך בשנת 1491, אולי לפני שהגיע לגיל ארבעים. הוא עסק מאז 1488 בציור גדול של "יום הדין" בקתדרלה שם, ותועד כתושב שם ביוני 1489. זה היה ציור הקיר הגדול ביותר מצפון לאלפים, ולא היה שלם במותו.

בשנה שלאחר מכן הגיע אלברכט דירר, כחלק מ"שנות הנדודים" שלו, לקולמר כדי לפגוש אותו, רק כדי לגלות שהוא נפטר. דירר היה מעריץ שאסף את רישומיו וללא ספק הדפסים. ההדפס שלו על "הבריחה למצרים", בסדרת "חיי הבתולה שלו", כולל את אותם שני עצים אקזוטיים כמו של שונגאואר, כמחווה. בגרמניה דירר, שהדפסיו נודעו במהלך העשור שלאחר מכן, נתפס כמנהיג הבא של המסורת ששונגאואר הנהיג במשך עשרים שנה.

בין תלמידיו היו  האב, הצייר מאאוגסבורג ומעצב חיתוכי עץ (אך לא תחריטים), שהסתופף בצל קורתו מ-1488 עד 1490. הדיוקן המצויר של שונגאואר, עם הסמל שלו בצד שמאל למעלה, הוא יוצא דופן עבור אמן מהמאה החמש עשרה, אבל נראה שהפאנל, כיום במינכן, נעשה הרבה לאחר מותו, והוא אולי העתק של איור או ציור שנעשו בתאריך שעל הציור, 1483. הפאנל מיוחס להאנס בורגקמאיר האב, וייתכן שאת המקור שאבד צייר אולי אביו, , שסביר שפגש את שונגאואר באאוגסבורג, שבה, על פי התיעוד, ביקר שונגאואר לפחות פעם אחת.

תלמיד אחר של שונגאואר, הצייר אורבן הוטר (Urbain Huter), נחשב זה מכבר לצייר הראשי של , יצירה קרובה מאוד בעיצובה ובביצועה הן לתחריטים של שונגאואר עצמו והן לייצור הסדנה לציור של שונגאואר. יש להניח כי כמה חרטים שהדפסיהם הם העתקים של שונגאואר, ואשר היצירות המקוריות שלהם קרובות לסגנונו, היו תלמידים שלו. אלה כוללים את מאסטר I E, שלו מייחס ההיסטוריון להרס 55 הדפסים, 31 עותקים של המאסטר שלו, מאסטר BM, ומסטר A G, שלו מיוחסים 34 הדפסים, 13 עותקים של המאסטר שלו.

תחריטים

מאה ושישה-עשר תחריטים מקובלים בדרך כלל שבוצעו על ידו. רבים מהלוחות של תלמידיו וגם שלו חתומות, M†S, וכך גם עותקים רבים כנראה של אמנים ללא קשר אליו. סביר להניח שהוא החל לחתום על תחריטים בתחילת שנות השבעים של המאה ה-14. הנדיר ביותר שרד בשלוש עותקים, ובניגוד לרוב יצרני ההדפסים האחרים של המאה, כנראה שרדו דוגמאות מכל התחריטים שעשה.

הרוב הגדול של נושאיו הם דתיים, אבל יש קומץ של סצנות קומיות מהחיים הרגילים כמו היצירה המוקדמת "משפחת האיכרים היוצאת לשוק" או "שני החניכים נלחמים", מה שעשוי לשקף את הרקע שלו בבית של צורף. הדפס של פיל הוא מיזם ייחודי לז'אנר ה"פלא" הפופולרי; מתברר כי פיל אכן סייר ברחבי גרמניה בשנת 1483, לפני שטבע בתעלה.

שמאל|ממוזער|250px|"בתולה כסילה", תחריט
הוא גם ייצר תשעה מהדפסי העיטור הראשונים, שנועדו בתחילה לשמש בעלי מלאכה במדיות שונות, כולל מגלפים בעץ וצורפים, כדוגמאות לעיצובים המשוכללים והמתוחכמים. יש גם שני הדפסים של חפצי מתכת, מחתה לקטורת ומטה כמורה.

מהרקע המשפחתי שלו ומתקופתו באוניברסיטה הוא ללא ספק הכיר את הבורגנות המתפתחת של המסחר ואת המקצועות אשר היוו את שוק הצרכנים העיקרי של תחריטים באיכות גבוהה, אך הנושאים מהמיתולוגיה הקלאסית הפופולריים כל כך בהדפסים הגרמניים של המאה הבאה, וכבר היו קיימים בהדפסים האיטלקיים, אינם מופיעים כלל ביצירתו.

הסדר הכרונולוגי המוסכם של תחריטיו מראה על תחכום הולך וגובר של הטכניקה, אך הקומפוזיציות הצפופות והמפורטות ביותר, אך המאורגנות ביותר, קיימות די מוקדם, כאשר "מורכבות גותית מאוחרת" מפנה מקום לקומפוזיציות פשוטות יותר עם חלל ריק יותר ו"סדר ועיצוב כמעט קלאסיים". אבל כמה מההדפסים המוקדמים העמוסים היו הפופולריים והמשפיעים ביותר שלו, כפי שעולה ממספר העותקים שלהם. אלה כוללים את , המנוחה ב"בריחה למצרים", "מות הבתולה" ו"ישו נושא את הצלב".

ישנן מספר סדרות של תחריטים המציגים התפתחות זו, החל משתים-עשרה הסצנות ה"צפופות והסוערות" בסדרת הפסיון, אולי מ-1480 בערך, דרך "שנים-עשר השליחים", ושלטי האצולה העגולים עם , ועד לסמלים העגולים המאוחרים סביב השליחים ו"הבתולות החכמות והכסילות", ייתכן סביב 1490. ב"בשורה למרים", כל דמות תופסת את הגיליון שלה, ולכן לעיתים קרובות חושבים שהם ההדפסים האחרונים שלו, הרקע מיוצג רק על ידי קו קרקע פשוט.

הוא התעלה מעל ל- בשיטת תיאור הנפח באמצעות הצללה צולבת (קווים בשני כיוונים) שאותה פיתח בהמשך אלברכט דירר, והיה החרט הראשון שעיקם קווים מקבילים, כנראה על ידי סיבוב לוחית המתכת כנגד חרט קבוע. הוא גם פיתח טכניקת חרט שיצרה קווים עמוקים יותר על הלוחית, מה שאומר שניתן היה לייצר יותר עותקים לפני שהלוחית תישחק.

לפי , היה שונגאואר אחד מהחרטים הגרמנים הראשונים ש"התעלו מעל המגבלות הגותיות הן של תפאורה והן של סוג" וכי הוא "מממש רעיון של יופי שבגישתו הקרובה יותר לאידיאלים מוחלטים יותר פונה להערכה אוניברסלית הרבה יותר" מאשר חרטים קודמים כמו מאסטר .E.S.

יחד עם מאסטר .E.S, הוא היה אמן ההדפסים הצפוני הראשון שלא רק שהדפסיו הועתקו באופן נרחב על ידי אמני הדפסים אחרים, אלא שעיצוביו הועתקו על ידי ציירים, פסלים ואמנים בכל אמצעי האמנות. האיורים של השדים בתחריט "" של שונגאואר היו הפעם הראשונה ליצור הכלאות של סוגי דגים, ציפורים וחרקים ששימשו את הירונימוס בוש ואמנים אחרים לאורך המאה הבאה.

בספריות ובמוזיאונים מרכזיים יש אוספים טובים של הדפסים של שונגאואר, שרובם נפוצים, יחסית להדפסים מהמאה החמש עשרה, אם כי האיכות של העותקים משתנות במידה רבה. סימני המים השונים שנמצאו מצביעים על כך שהעותקים הודפסו על פני תקופות ניכרות, כאשר רובן נעשו כאשר לוחות הנחושת הראו סימני בלאי. מ"המנוחה בבריחה למצרים" שרדו כשישים עותקים, אם כי רק שבעה הם "מהאיכות הראשונה במעלה". עבור "ישו את נושא הצלב", התחריט הגדול ביותר שנעשה, המספרים המקבילים הן כשבעים וחמש עשרה.

ציורים
רק מעטים מציוריו שרדו, והבולט ביותר הוא  שצוירה עבור  בקולמר והיום מוצגת בכנסייה הדומיניקנית הסמוכה. זהו נושא גרמני, המזוהה במיוחד עם קלן ו, אבל שונגאואר מטפל בו בסגנון מאוד הולנדי. הוא נחתך בחלק העליון ובצדדים כדי להתאים למסגרת המגולפת המשוכללת מאוחר יותר.

 בקולמר מחזיק באוסף הגדול ביותר. שני לוחות דו-צדדיים (שנוצרו כנראה להקיף חלק מרכזי מפוסל) מ"קישוט מזבח אורליה", המתוארכים לשנים 1470–1475 בקירוב, מציגים את "הבשורה למרים" על הלוח החיצוני ו"לידת ישו" ו"אנטוניוס הקדוש" עם  בפנים. אלה נחשבים ברובם כעבודתו של המאסטר, בעוד שעשרים וארבעה לוחות מדלתות של קישוט המזבח לכנסייה הדומיניקנית נחשבים כמי שצוירו בעיקר על ידי הסדנה, ללא ספק לפי עיצוביו. מיוחס לו גם ציור של "לידת ישו" בברלין.

הציור הקטן "המשפחה הקדושה" בהמוזיאון לתולדות האמנות, בווינה קרוב בסגנון לתחריטים שלו, ולא גדול בהרבה מכמה מהם. ניתן להתייחס לפרטים יום-יומיים רבים, כמו הענבים שבסל, החיטה שנשא יוסף וכד המים בגומחה בקיר, כאל רמיזות לתאולוגיה של הנושא, במסורת הציור ההולנדי.

מחקר בצבעי מים וגואש של עלים ופרחים של אדמונית (כיום במוזיאון פול גטי) התגלה ב-1988; ציור זה קשור לפרחים בציור "מדונה בגן הוורדים".

ציורי הקיר של "יום הדין" בברייזאך נותרו על הקירות המערביים והדרומיים של הקתדרלה, אם כי "במצב הרוס".

לקריאה נוספת
ימין|ממוזער|200px|פסל מרטין שונגאואר מאת פרדריק אוגוסט ברתולדי מול , קולמר
 Bartrum, Giulia, German Renaissance Prints, 1490–1550; British Museum Press, 1995, 
 A. Hyatt Mayor, Prints & People: A Social History of Printed Pictures, Metropolitan Museum of Art/Princeton, 1971, , fully available online
 Hutchison, Jane Campbell, in KL Spangeberg (ed), Six Centuries of Master Prints, Cincinnati Art Museum, 1993, nos 6–8, 
 Alan Shestack, Fifteenth Century Engravings of Northern Europe, 1967, National Gallery of Art (Catalogue), LOC 67-29080 (no page numbers; a biography is followed by numbered entries, 34–115)
 Snyder, James. Northern Renaissance Art, 1985, Harry N. Abrams, 
 Maria del Carmen Lacarra Ducay. 'Influencia de Martin Schongauer en los primitivos aragoneses', Boletin del Museo e Instituto 'Camon Aznar'’, vol. xvii (1984), pp. 15–39.

קישורים חיצוניים

www.kulturpool.at, complete(?) set of images of the engravings in Austrian collections, mostly the Albertina in Vienna.
Martin Schongauer exhibition catalogs

ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:נוצרים רומים-קתולים גרמנים
קטגוריה:ציירים גרמנים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:ילידי 1450
קטגוריה:נפטרים ב-1491