הכובע עושה את האדם

הכובע עושה את האדם (בגרמנית: Der Hut macht den Mann; Der Stil kommt vom Anzug) הוא שמה של עבודה קטנת ממדים בטכניקה מעורבת וקולאז' על נייר וקרטון משנת 1920, מעשה ידי האמן הגרמני מקס ארנסט. היצירה נוצרה בעיר קלן והפכה לאחת היצירות הפופולריות מהשלב הדאדאיסטי המוקדם של האמן. כיום היא נמצאת באוסף המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק תחת הכותרת "The Hat Makes the Man".

 תיאור היצירה 
ממוזער|חוברת של לבוש גברים ברלינאי עם כובעים, 1910
מקס ארנסט השתמש ביצירה זו בגלופת הדפס מתוך קטלוג מכירות של חותנו, יצרן הכובעים מקלן יעקב שטראוס, אשר הציגה דגמים שונים של כובעים להזמנה. ארנסט, שניהל במשך שישה שבועות את מפעל הכובעים של חותנו, יצר דמויות דמויות מגדל באמצעות צביעת ההדפס המקורי.

דמויות הכובעים מורכבות מצורות גליליות וקובייתיות בצבעי כחול, אדום, ירוק וצהוב, הממלאות את הרווחים שבין הכובעים המודפסים. דמות המגדל הימנית כוללת שתי רגליים, ודמות אחרת מכילה שני צווארים. הדמות השמאלית מורכבת מכובעים גזורים שהודבקו על הגלופה, ונסגרה באמצעות משטח טרפזי שחור. כל הדמויות מסתיימות בראשן בכובע. קווי המתאר והצללים הודגשו באמצעות דיו שחורה. הרקע נצבע בלבן אטום, אך ניתן להבחין בכובעים המודפסים שמתחתיו.

גיליון העבודה נחתך בהתאם להרכב הקומפוזיציה והודבק על קרטון בגוון כהה. בפינה הימנית התחתונה, לצד החתימה "max ernst" מתחת לאחת מרגלי הכובעים, נוסף הכיתוב בכתב יד: bedecktsamiger stapel- / mensch nacktsamiger wasserformer / („edelformer“) kleidsame nervatur / auch / !umpressnerven! / (c’est le chapeau qui fait l’homme) / (le style c’est le tailleur).Ulrich Bischoff: Max Ernst 1891–1976. Jenseits der Malerei (1988) S. 16

 פרשנות היצירה 
הפופולריות של היצירה מיוחסת לעושר האסוציאציות שהיא מעוררת. הביטוי "הכובע עושה את האדם" מרמז על ביטויים דומים כגון "הבגד עושה את האדם" או "הטון עושה את המוזיקה".Susanne Lücke, Max Ernst "Euclid": ein mentales Vexierbild. A. Bongers, 1994, , S. 20.

המילים "עצבי הדחק" (umpressnerven) ו"עצבי לבוש אצילי" (kleidsame nervatur) מציעות התבוננות בדמויות המגדליות כישויות מגוחכות בעלות כובעים גבריים. פרשנות זו משתלבת עם רעיונות מתחום הפסיכואנליזה, אשר מתייחסים למטפורות של סממנים מיניים, הן בתחום הבוטניקה והן בתיאוריה הפסיכואנליטית.Ulrich Bischoff: Max Ernst 1891–1976. Jenseits der Malerei (1988) S. 16; 18

זיגמונד פרויד זיהה בשנת 1905, בספרו "הבדיחה ויחסה ללא מודע", את הכובע כאביזר הכרחי של הגבר הבורגני וכסמל סמוי לתשוקות מודחקות. ארנסט מנצל אסוציאציה זו כאשר הוא יוצר ערימות כובעים המזכירות סמלים פאליים, ובכך מדגיש את המשמעות הפסיכולוגית של הכובעים המסתירים את התשוקות החבויות שמתחתם.Bilderläuterung des Museum of Modern Art, New Yor

 הקשר אמנותי 
ממוזער|עמוד 3 בקטלוג לתערוכה הראשונה של מקס ארנסט בפריז, 1921
הכובע, אשר נתפס כסמל למעמד הבורגני השמרני, היה יעד לביקורת מצד הדאדאיסטים. במקביל, הקוביות והגלילים שמהם מורכבות הדמויות ביצירה זו מתפקדים כפרודיה על הסגנון הקוביסטי, אשר נחשב אז למיושן בעיני הדאדאיסטים.Ulrich Bischoff: Max Ernst 1891–1976. Jenseits der Malerei (1988) S. 18

כבר בשנת 1919 יצר ארנסט קשר עם המשוררים הצרפתיים פול אלואר (1895–1952) ואנדרה ברטון (1896–1966), אשר היו ממובילי תנועת הדאדא בפריז. בשנת 1921 ביקרו בני הזוג אלואר את ארנסט ורעייתו לואיז בקלן, ולשנה לאחר מכן עבר ארנסט לפריז והתגורר בביתם של בני הזוג.Lothar Fischer: Max Ernst, Rowohlt, Reinbek 1979, S. 41, 45–47

בהשפעת קשריו עם אלואר וברטון שלח ארנסט לפריז בשנת 1921 מבחר קולאז'ים, חפצים, רישומים וציורים לתערוכת היחיד הראשונה שלו, "Exposition Dada Max Ernst", בגלריה "Au Sans Pareil" שבשדרות קלבר 37.Robert Lebel, Michel Sanouillet, Patrick Waldberg: Der Surrealismus. Dadaismus und metaphysische Malerei. Köln 1987, S. 116 הקולאז' "הכובע עושה את האדם" הוצג בתערוכה זו תחת הכותרת "C’est le chapeau qui fait l’homme".

 היסטוריית בעלות 
הקולאז' "הכובע עושה את האדם" נמכר בשנת 1935 על ידי פול אלואר למוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.Provenienzhinweis des Museum of Modern Art, New York דברי המוזיאון, אלואר רכש אותו ישירות ממקס ארנסט. עם זאת, קטלוג תערוכת פריז של 1921 מזכיר כבעלים הראשון אדם בשם "מר P. S.",Seite 4 im Katalog Exposition Dada Max Ernst (1921) enthält unter der Katalognummer 4 hinter dem Titel C'est le chapeau qui fait l'homme den Hinweis „appartient à M. P. S.“, deutsch: gehört M(onsieur) P. S. אשר נתפס בדיעבד כישות בדיונית כחלק ממופע דאדאיסטי שנערך במהלך הפתיחה החגיגית של התערוכה.M.P.S. is a reference to Philippe Soupault, who was present at the opening of the exhibition on May 2, 1921. The other ownership abbreviations listed in the catalog also refer to various Parisian Dadaists, who staged a mock trial as part of the vernissage. Soupault, among others, took on a role in this theatrical performance.

For details on the event and its participants, see Robert Lebel, Michel Sanouillet, Patrick Waldberg: Der Surrealismus. Dadaismus und metaphysische Malerei, Cologne 1987, p. 116.

A photograph of the opening captures several key figures: René Hilsum, Benjamin Péret, Serge Charchoune, and Philippe Soupault (standing on a ladder holding a bicycle), Jacques Rigaut (hanging upside down), André Breton and Simone Kahn. Notably, Max Ernst was not present at the event.

 השפעה 
בשנת 2004 יצר האמן הבריטי דמיאן הירסט פסל מברונזה וברזל צבועים בשם "The Hat Makes the Man (after Max Ernst)". ביצירתו הירסט ציטט את עבודתו של ארנסט בכך שהציג ארבע דמויות "חובשות כובעים", המסודרות על גבי שלוש פלטפורמות., damienhirst.com, abgerufen am 3. November 2012

 הערות שוליים 

קטגוריה:דאדא
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20