דיוקן ההכתרה של ג'ורג' השלישי

דיוקן ההכתרה של ג'ורג' השלישי הוא ציור שמן מאת האמן הסקוטי אלן רמזי, אשר מציג את המלך ג'ורג' השלישי בלבוש ההכתרה המלכותי. הציור נוצר בשנת 1761–1762 בעקבות הכתרתו של המלך, ומהווה את הגרסה המרכזית מבין סדרת דיוקנאות שנוצרו לשימוש רשמי ברחבי האימפריה הבריטית. הדיוקן נשמר כיום באוסף המלכותי ונחשב לאחת מהיצירות החשובות שייצגו את דמותו הציבורית של המלך במאה ה־18.

 רקע ויצירת הדיוקן 
זהו הדיוקן המרכזי מגרסת הכתר של דיוקן המדינה של ג'ורג' השלישי בלבוש ההכתרה. הכתרתו של ג'ורג' השלישי התקיימה ב־22 בספטמבר 1761. הצייר הסקוטי אלן רמזי כבר צייר את המלך כנסיך ויילס בשנת 1758 עבור ג'ון סטיוארט, הרוזן מביוט - הפטרון החשוב ביותר של רמזי בלונדון, וכן יועצו ומורו של ג'ורג' השלישי. הצלחת דיוקן זה, וכן דיוקן נוסף של ביוט (שניהם מוצגים במאונט סטיוארט, אי ביוט), הביאה להזמנה חשובה זו. רמזי כתב בשנת 1766: "ציירתי, מן החיים, דיוקן גוף מלא שלו להנובר, פרופיל למטבע, ועוד דיוקן גוף מלא אשר לאחר ההכתרה הלבשתי אותו בלבוש הכתרה לפי פקודת הוד מלכותו. זמן קצר לאחר הגעתה של הוד מלכותה (המלכה), היא גם הואילה לשבת עבורי; ושני הציורים הללו בלבוש ההכתרה הם המקור שממנו צוירו כל ההעתקים שהוזמנו על ידי הלורד צ'מברלין". בדצמבר 1761 דיווח רמזי ללורד ביוט כי הוא עובד גם על גרסה בלבוש ההכתרה עבור הנובר, ואחת עבור לורד ביוט (מאונט סטיוארט). הוראס וולפול דיווח כי ראה את הציור (כנראה את זה) במרץ 1762, "צויר בדיוק לפי הגלימות שהמלך לבש בהכתרה".

250px|ממוזער|ימין|דיוקן ההכתרה של המלכה שרלוט
מעמדו של רמזי ותפקידו הרשמי
בשל טעות, ג'ון שקלטון  (שנפטר בשנת 1767) מונה שוב לצייר המלך הראשי עם עלייתו של ג'ורג' השלישי. עם זאת, רמזי קיבל את התואר "אחד מציירי הוד מלכותו בתפקיד רשמי" והשתלט על תפקיד צייר המלך. הסטודיו שלו בכיכר סוהו תואר כעמוס בדיוקנאות של הוד מלכותו בכל שלבי הציור. הביקוש לגרסאות של דיוקני המדינה הרשמיים היה עצום, וכלל הזמנות מבני משפחת המלוכה, שליטים, ראשי מדינות, מושלים קולוניאליים, שגרירים, גופים ציבוריים, מוסדות ואנשי חצר. נרשמו הזמנות עבור 150 זוגות דיוקנאות, 26 של המלך בלבד, ו־9 של המלכה בלבד. רמזי החליט "לתת את הצביעה הסופית לכולם במו ידי", אך נעזר בעוזרים, בהם דייוויד מרטין וּפיליפ ריינאגל.

מיקומים מוקדמים ותיעוד
ארבעה זוגות של דיוקנאות גוף מלא מאת רמזי מתועדים בארמונות המלוכה כבר בשלבים מוקדמים. דיוקן זה לא הופיע ברשימת תליית הדיוקנאות של ארמון בקינגהאם משנת 1774, ולכן ייתכן שנתלה בעבר בארמון סנט ג'יימס או בקרלטון האוס. אחד הזוגות צויר עבור אוגוסטה, נסיכת ויילס, והוכנס למסגרת בשנים 1767–1768 על ידי הנגרים המלכותיים ג'ון ברדבורן וויליאם פרנס. לקראת תערוכה בגלריית המלך בשנת 2004 הוצא הציור ממסגרתו הקבועה (מהשנים 1830–1839), שנקבעה בקיר אולם האוכל המלכותי בארמון בקינגהאם, והועבר זמנית למסגרת שתוכננה במקור עבור ציור אחר שסופקה אף היא על ידי ברדבורן ופרנס.

תיאור אמנותי
התנוחה האלגנטית מדגישה את כבודו ואת הריסון של המלך הצעיר. השפעות סגנון צרפתי עכשווי ניכרות, במיוחד מציוריהם של ז'אן־מארק נאטייה ולואי־מישל ואן לו. בפניה של ג'ורג' בציורו של רמזי יש ביטחון, עם שימוש בציור תחתון אפור; העור מוקרן בעדינות על ידי נגיעות קטנות של ורמיליון. עובי הבד והמרקמים מוצגים באפקטיביות, כולל אור משתקף מפרוות ההרמין. השילוב בין הדר לאצילות הביא להמשך הזמנות ממשפחת המלוכה. חוזקו של מעמד רמזי בחצר הודגם גם כאשר ג'ורג' סירב לבקשתו של הלורד אגלינטון לשבת לציור אצל ג'ושוע ריינולדס ואמר: "מר רמזי הוא הצייר שלי, מיילורד".

תולדות הבעלות
הדיוקן הוזמן על ידי ג'ורג' השלישי, נרשם בשנת 1767 בקרלטון האוס – מגוריה של אמו, הנסיכה אוגוסטה. ככל הנראה הוצב בשנת 1813 באולם הנוכחות בטירת וינדזור; בוודאות שב לקרלטון האוס בשנים 1816 ו־1819, ונרשם בחדר הכס (מס' 15) כפי שתועד באיורים של Pyne על מגורי המלוכה. בשנת 1841 הופיע באולם הכס של ארמון בקינגהאם (מס' 186).

גרסאות מוקדמות וסדנאות
גרסה מוקטנת מהסטודיו של רמזי, המבוססת על הדיוקן המקורי משנת 1761–1762, צוירה בגובה 147.3 ס"מ ורוחב 106.7 ס"מ (58 אינץ' × 42 אינץ'). זו גרסה מצומצמת של דיוקן ההכתרה הידוע שרמזי עבד עליו בדצמבר 1761 וסיים עד מרץ 1762. הוראס וולפול העיר כי היא "צוירה בדיוק מהגלימות שהמלך לבש בהכתרה. האריג המוזהב ופרוות ההרמין מעובדים לעילא; אולי יותר מדי, שכן הראש אינו יוצא כפי שצריך". הדיוקן המקורי מצוי באוסף המלכותי (RCIN 405307) ומידותיו 249.5 × 163.2 ס"מ. הוא נחרט בשנת 1767 על ידי W. W. Ryland. גרסאות מוקדמות גוף־מלא באיכות טובה מצויות גם בארמון הארכיבישוף בארמה, במאונט סטיוארט, בסטרטפילד סיי ובגלריית האמנות גילדהול.

הפצה המונית של הדיוקן
רמזי נדרש ליצור העתקים של דיוקני ההכתרה של המלך והמלכה במשך שארית חייו. העותקים נדרשו על ידי לשכת ההוצאות הפרטיות של המלך עבור מגורי המלוכה, וכן על ידי הלורד צ'מברלין עבור "האצולה, שגרירים ומושלים בפרובינציות", ובכלל זה המושבות האמריקאיות. תיעוד כולל מונה 170 דיוקנאות של המלך ו־150 של המלכה, מהם כמעט 100 קיימים בהווה. אף שרמזי אמר ללורד ביוט בשנת 1762 כי בכוונתו "לתת את הצביעה האחרונה לכולם", בפועל הדבר לא היה מעשי. הסטודיו שלו התמלא ב"דיוקנאות של הוד מלכותו בכל שלבי הציור", שהוזמנו בהתלהבות על ידי "גופים מרוחקים וקולוניות מעבר לים", עד כי "גם עם כל העזרה שעלה בידו להשיג, לא הצליח לעמוד בדרישות היומיומיות".

הסדנה והעוזרים
העוזרים העיקריים כללו את דייוויד מרטין, פיליפ ריינאגל הצעיר, ג'ורג' רות' וג'יי. ג'י. אקרדט, אך לא ניתן להבחין בבירור בין עבודת רמזי לזו של העוזרים. הדיוקנאות NPG 223 (המלך) ו־NPG 224 (המלכה), שהם גרסאות מוקדמות טובות של הסדנה, ככל הנראה נגעו בהם גם ידי רמזי עצמו בגמר.

גרסאות מאוחרות והתאמות
דיוקנאות של המלך מאת רמזי הופצו עד מותו בשנת 1784, כאשר גיל המלך הוכפל מ־23 ל־46. קיימים מקרים נדירים בהם שובץ ראש משנת 1771 שצייר יוהאן זופאני, על גוף של רמזי. רמזי גם צייר שני דיוקני פרופיל חצי־גוף של המלך בלבוש חצר ובלבוש לא פורמלי.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:ג'ורג' השלישי בציורים
קטגוריה:ציורים באוסף המלכותי של הממלכה המאוחדת
קטגוריה:דיוקנאות גברים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-18