הטלוויזיה בערבית

הטלוויזיה בערבית הייתה חטיבה של רשות השידור שעסקה בהפקה של שידורי תוכניות טלוויזיה בשפה הערבית החל מ-1968. ברוב שנות קיומה כרצועת שידור כחלק מהערוץ הראשון, ובשנותיה האחרונות גם במסגרת ערוץ 33. 

החטיבה נסגרה יחד עם שאר פעילות רשות השידור ב-2017, והחליפה אותה החטיבה הערבית בתאגיד השידור הישראלי, המפעילה את ערוץ מכאן 33.

בשנת 1985 זכתה הטלוויזיה בערבית בפרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
היסטוריה
במסגרת חוק רשות השידור מ-1965 נקבע, בין השאר, כי מטרת הרשות היא "לקיים שידורים בשפה הערבית לצרכיה של האוכלוסייה הדוברת ערבית ושידורים לקידום ההבנה והשלום עם המדינות השכנות בהתאם למגמות היסוד של המדינה". אולם לא הוחל בשידורי טלוויזיה בישראל, למעט
הטלוויזיה הלימודית שהחלה לפעול במסגרת נפרדת ב-1966. לעומת זאת באותה תקופה שידורי טלוויזיה החלו לפעול בעיראק ובאלג’יריה כבר ב-1956, בלבנון ב-1959 ובמצרים ובסוריה ב-1960, ורבים מערביי ישראל החלו לרכוש מקלטים ולצפות בשידורים. בתקופה שלפני מלחמת ששת הימים שידרו המצרים תעמולה אנטי-ישראלית ושר ההסברה ישראל גלילי יזם מהלך להקמת "טלוויזיה לשעת חירום" שמטרתה הייתה שידור בערבית לצורכי תעמולת נגד, פנימית מול ערביי ישראל וגם חיצונית מול תושבי ארצות ערב. בסוף 1967 הוחלט להקים "טלוויזיה לשעת חירום" על בסיס התשתית של ל"הטלוויזיה הלימודית" ששידוריה "יכוונו בעיקר לשטחים המוחזקים ולערביי ישראל". החלטה זו לא מומשה במקומה החלה במקביל באותה עת הקמתה של הטלוויזיה הישראלית, במסגרת רשות השידור, ותוכנן שיהיו בה כ-3 עד 4 שעות שידור ביום בערבית. צוות ההקמה של השידורים בערבית כלל את שלמה ענברי, כראש מחלקת החדשות וענייני היום בטלוויזיה בשפה הערבית, וסלים פתאל, כמנהל מחלקת התוכניות. צוות ההקמה נתקל תחילה בקשיים, בעיקר מבחינת גיוס כוח אדם, לאחר שניסו תחילה לגייס ללא הצלחה עובדים יהודים דוברי ערבית הם פנו לגייס עובדים מקרב ערביי ישראל, מזרח ירושלים והגדה המערבית.

ב-13 באוגוסט 1968, שודרה לראשונה בטלוויזיה הישראלית מהדורת החדשות בערבית, בהגשת גלוריה סטיוארט וסעיד אל-קאסם. בין הנושאים שכללה המהדורה הראשונה היו: דיווח על נחיתתם בטעות של שני מטוסים סוריים מדגם מיג-17 במנחת בצת יום קודם, כתבה על מחנה הפליטים ג'באליה במטרה לְהָזֵם שמועות שישראל הרסה אותה וכתבה על יום חיל הים הישראלי. מהדורת החדשות שודרה תחילה רק פעמיים בשבוע, בימי שלישי וחמישי, במשך חצי שעה ולאחריה שודרה תוכנית מתחלפת נוספת בת חצי שעה. התוכניות בערבית כללו תוכניות לאישה, חידון, תוכנית מוזיקה, תוכנית רפואה ותוכנית ראיונות ששודרו לסירוגין. ב-1969 גדל מספר ימי השידור בערבית לארבעה (ראשון, שני, שלישי וחמישי) בין 18:30 ל-19:30. באפריל-מאי 1969. ב-27 באפריל 1969 עלתה לשידור תוכנית הילדים "סמי וסוסו", בבימוי אנטואן סאלח ובכיכובו של ג'ורג' איברהים. תוכננו לה עשרה פרקים בלבד, אך בעקבות הצלחתה הוחלט להמשיך את שידורה והיא הופקה עד 1974 (ושודרה בשידורים חוזרים אחר כך פעמים רבות). היא גם זכתה לפופולריות רבה גם בקרב צופי טלוויזיה יהודים וביולי 1969 הוחלט להוסיף לה כתוביות בעברית.

בנובמבר 1969 החלה "הטלוויזיה בערבית" לשדר שבעה ימים בשבוע, כאשר בערב שישי הוחל בשידור סרט קולנוע בערבית, ממיטב הקולנוע המצרי.

בינואר 1978 הפכה הטלוויזיה בערבית לחטיבה נפרדת בתוך רשות השידור, עד אז פעלה כמחלקה לשידורים בערבית.

שידורי הטלוויזיה בערבית זכורים גם בשל שדרני לוח שידורי התוכניות שהיו בהם והבולטת בהם הייתה השדרנית ג'יהאד נסאר שנהייתה מוכרת בעקבות תפקיד זה ואף מזוהה עמו.

 תכנים 
אקטואליה
 החדשות בערבית
סדרות
המסעדה הגדולה
ספורט
 השבוע בספורט
ילדים ונוער
 סמי וסוסו
קישורים חיצוניים


הערות שוליים

טלוויזיה בערבית