אדריכלות עממית של הרי הקרפטים

האדריכלות העממית (ורנקולרית) של הרי הקרפטים נשענת על מקורות סביבתיים ותרבותיים תוך יצירת עיצובים ייחודיים ושימוש בחומרים מקומיים ובטכנולוגיות מסורתיות. בהרי הקרפטים ולמרגלות הגבעות הסובבות אותם, עץ וחימר הם חומרי הבנייה המסורתיים העיקריים.

 השפעות התרבות והדת 
 נצרות מזרחית 
ממוזער| כנסיית קריבקה המוצגת כיום במוזיאון לאדריכלות ותרבות עממית בלבוב, אוקראינה. הייתה במקור בסמביר ראיון, בשטח האתנוגרפי של שבט בויקו. העיצוב התלת-חלקי והכיפתי שלו והבנייה כולה עשויים מעץ ומייצגים את הסגנון האזורי.
מכיוון שרוב התושבים האוקראינים, הרוסים והרומנים הם נוצרים אורתודוקסים מזרחיים, טכניקות הבנייה שלהם שילבו באופן מסורתי אלמנטים והקשרים דתיים בבניינים שלהם, שהיו שונים משכניהם, הנוצרים המערביים והיהודים. האדריכלות המקומית משלבת בין אלמנטים אדריכליים מזרחיים אורתודוקסים ממקור ביזנטי לבין אלמנטים אדריכליים גותיים, לדוגמה מגדלים מחודדים, שמכוסים ברעפי קירוי. בכנסיות ניתן לראות את דרגת האומנות בעץ, אליה יכלו להגיע אומנים מבריקים. הכנסיות הן ביטויים נפלאים של המורשת התרבותית של אזור הררי זה.

כל הכנסיות באזור מחולקות לשלושה חלקים: האכסדרה, הספינה (החלל המרכזי) וההיכל, וכוללות איקונוסטזיס – קיר של איקונות. הצורה החיצונית של המבנה היא לרוב צורת צלב, תמיד תכלול כיפה מרכזית ולעיתים מספר כיפות נוספות. אנשי הקהילה פונים מזרחה במהלך התפילה ואין ספסלים. הדלת הראשית וחלונות הכנסייה פונים דרומה כמו בעיצוב סולארי פסיבי, המאפשר להפיק תועלת מרבית מקרינת השמש, הודות לעיצובו, לאיכות רכיביו ולאוורור יעיל. איקונות ופריטי דת אחרים מוצגים בפינת איקונות מיוחדת, בדרך כלל על הקיר המזרחי. החלל הפנימי-המבואה הוא עם תקרה קמורה וחשוך בדרך כלל, פס שחור של פיח הוא עדות למסורת בת מאות השנים של הדלקת נרות. בחלק מן הכנסיות העשן ופיח הנרות גרמו לטשטוש הפרסקאות שצבעיהן דוהים בגללו. ציורי קיר אלו הם אופייניים בדרך כלל לכנסיות האורתודוקסיות של ימי הביניים, הם מצוירים בסגנון פשוט ותמים, במיוחד בהשוואה לאלו מן המנזרים המצוירים, ובדרך כלל צוירו על ידי אומנים מקומיים ואלמונים. במרבית המקרים הם מתארים אירועים מן הברית הישנה והחדשה, כאשר הנושאים האיקונוגראפיים הנפוצים ביותר הם: יום הדין ו-סבלו של ישו.

הכנסיות נבנו מעץ כתגובה לאיסור הונגרי מן המאה ה-13 לבנות כנסיות מאבן, ובמהלך המאה ה-18 הגיעו לשיא עושרן ויופיין האומנותי, בעקבות הפלישה הטטארית האחרונה במהלכה רבות מהן נבזזו והועלו באש, הן נבנו מחדש על ידי נגרים מקומיים שאימצו את הסגנון הגותי הניכר עד ימינו בכנסיות בטרנסילבניה. מאפייני כנסיות העץ הם: גג בשיפוע חד מרוצף ברעפים (במקרים רבים זהו גג כפול), מה שמאפשר להתקין חלונות בחלק הגבוה של הקירות במטרה להגביר את כמות האור הנכנסת; מבואה בקצה המערבי; ומגדל פעמונים דק המעוטר בצריחים זעירים. דוגמאות לכך הן הכנסיות שבטורד שטי ובסנה.

מסורת בניית כנסיות עץ בכל רחבי מזרח אירופה היא ארוכת שנים. המודעות למצבן המתבלה והרעוע עלתה ובשנים האחרונות עולה בהתמדה מספרן של הכנסיות שעוברות שימור. שמונה מהן כלולות ברשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.

 יהדות 

בתי כנסת במזרח-מרכז אירופה ידועים בעיצובם הייחודי, העשוי כולו מעץ.

 חומרים וטכניקות 
ימין|ממוזער| בקתת עץ ממוזיאון פתוח באזור קישוצה בסלובקיה. אזור זה השוכן למרגלות הגבעות, גובל בשני תת-רכסי הרי הקרפטים, הרי המייפל ממערב והבסקידים המוראביים-שלזיים מצפון. חורפים קרים ומושלגים ושפע של עצים מאפיינים את האזור ומאפשרים את השימוש בבולי עץ ובלוחות עץ.
הפרטים משתנים ממקום למקום, אך רוב הבתים באזור זה היו באופן מסורתי בעלי תוכנית מלבנית בת קומה אחת; חדר אחד או שניים, ארובה מרכזית, גג גמלון גמלון אלכסוני או גג אלכסוני וחזיתות חיצוניות מטויחות ומסוידות סיד.

החומרים היו מקומיים, עצי אלון בעיקר, בוץ, קש, אבני שדה, סיד וגללי בעלי חיים. הגגות באזורים מיוערים והררים מצופים בדרך כלל ברעפי עץ, בעוד שבאזורים שטוחים ופתוחים יותר, נעשה שימוש מסורתי במצעי קש.

בסוף המאה ה-19 שלטו שני סוגי בנייה, בנייה עם בולי עץ אופקיים, ובנייה עם מסגרת ומילוי. קירות עץ היו נפוצים באזורים שבהם היה עץ זמין. במקומות עם מקורות עץ דלים מאוד או עם מחסור קיצוני בעץ, ניתן להשתמש גם בטכניקות של אדנים וספים בשילוב זרדים.

עבור בניית בולי עץ אופקיים, היה צורך לגלף את בולי העץ על מנת שיהיו מחוברים זה לזה. חריץ האוכף הפשוט הוא הקל ביותר ולכן הנפוץ ביותר. חיבור זנבות יונה משמש אנשים עם ניסיון רב יותר בעבודות עץ.
ממוזער| בית עם גג קש וקירות טיח מסוידים בסיד, ממוזיאון הכפר הלאומי דימיטרי גוסטי בבוקרשט, רומניה. השימוש בטיח וקש מרמז שהוא אינו מהרי הקרפטים עצמם, אלא מעמק או מישור סמוכים.
אנשים רבים באזור זה מדפנים את בתי העץ שלהם מבפנים ומבחוץ כדי למנוע כניסת לחות, לשפר את הבידוד, להסתיר פגמים בבנייה וגם לצורך אסתטי. הטיח המסורתי עשוי חימר, מים, גללים וקש או מוץ. על ידי מריחת מספר שכבות, נוצר גימור חלק, ולאחר מכן מצפים בסיד ומים כדי לייצר צבע לבן נאה וגם כדי להגן על החימר מפני הגשם.

גגות קש הם מסורתיים, אך פופולריותם פוחתת כבר למעלה ממאה שנה משום שהם דליקים ועלולים להוות מקור לשריפה. רצפות עפר נפוצות, והן מתקשות על ידי שטיפה בתערובת זבל, אם כי רצפות עץ עדיפות.

בדרך כלל, אורך הקיר הארוך של בית הוא בין 7.9 מטר ל-9.1 מטר, ואורך הקיר הצדדי הוא בין 3.7 מטר ל-5.2 מטר. מרכז הבית נשלט על ידי תנור חרס מסורתי באוקראינית: פיץ' .

 אתרי מורשת עולמית 
 כנסיות העץ של אזור הקרפטים בפולין ובאוקראינה
 כנסיות העץ במרמורש
 כנסיות העץ בסלובקיה
 כנסיות העץ האורתודוקסיות בהרי הקרפטים
 כנסיות העץ בדרום פולין הקטנה
 סגנון האדריכלות של זקופנה

 הערות שוליים 


קטגוריה:הרי הקרפטים
קרפטים, עממית
קטגוריה:אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:אתרי מורשת עולמית בסיכון