אדלברט שטיפטר

אַדַלְבֶּרְט שְׁטִיפְטֶר (בגרמנית: Adalbert Stifter; ) היה סופר, משורר, צייר ופדגוג בוהמי-אוסטרי. הוא התבלט בתיאור נופי הטבע התוססים בכתביו והוא פופולרי עד היום בעולם דובר הגרמנית.

קורות חיים
ימין|ממוזער|250px|הבית שבו נולד אדלברט שטיפטר באוברפלן, הורני פלאנה של ימינו
שטיפטר נולד באוברפלן שבבוהמיה (כיום  בצ'כיה), בנם הבכור של יוהאן שטיפטר, אורג בדי פשתן עשיר, ואשתו מגדלנה. יוהאן נפטר בשנת 1817 לאחר שנמחץ על ידי עגלה שהתהפכה. שטיפטר התחנך בגימנסיה הבנדיקטינית ב, ובשנת 1826 למד משפטים באוניברסיטת וינה. בשנת 1828 התאהב בפאני גרייפל, אך לאחר מערכת יחסים שנמשכה חמש שנים, הוריה אסרו על התכתבות נוספת, אובדן שממנו מעולם לא התאושש.

ימין|ממוזער|250px|אמליה מוהאופט
בשנת 1835 הוא התארס לאמליה מוהאופט, והם נישאו בשנת 1837, אך הנישואים לא היו מאושרים. שטיפטר ואשתו, שלא הצליחה להרות, ניסו לאמץ שלוש מאחייניותיה של אמליה בזמנים שונים. אחת מהן, יוליאנה, ברחה מספר פעמים ולבסוף נעלמה. גופתה התגלתה ארבעה שבועות לאחר מכן בדנובה.

כאדם בעל דעות ליברליות מוצקות, אשר קיבל בברכה את מהפכות 1848, ואף הסכים ששמו יוצג כמועמד לפרלמנט של פרנקפורט, ואפילו נחשד כרדיקל, אבן הפינה של הפילוסופיה של שטיפטר הייתה בילדונג (התבגרות אישית ותרבותית באמצעות חינוך). במקום להפוך לפקיד מדינה, הוא הפך למורה פרטי לאריסטוקרטים של וינה, וזכה להערכה רבה ככזה. בין תלמידיו נמנו הנסיכה מריה אנה  ובנו של המדינאי הגרמני קלמנס ונצל פון מטרניך, . הוא גם הרוויח כסף ממכירת ציורים, ופרסם את סיפורו הראשון, "Der Condor" (הקונדור), בשנת 1840. סיפורו, שזכה להצלחה מיידית, החל קריירת כתיבה יציבה.

שטיפטר ביקר בלינץ בשנת 1848, ועבר לשם לצמיתות שנה לאחר מכן, שם הפך לעורך ה"לינצר צייטונג" וה"ווינר בוטה". בשנת 1850 מונה למפקח על בתי הספר היסודיים באוסטריה עילית.

בריאותו הפיזית והנפשית החלה להידרדר בשנת 1863, הוא היה שתיין וחלה קשה בשחמת הכבד בשנת 1867. בדיכאון עמוק, הוא חתך את צווארו בתער גילוח בליל 25 בינואר 1868 ומת שלושה ימים לאחר מכן.

עבודתו
שמאל|ממוזער|250px|חדר העבודה של שטיפטר בביתו בלינץ
יצירתו של שטיפטר מאופיינת בחתירה ליופי; דמויותיו שואפות להיות מוסריות ונעות בנופים מרהיבים המתוארים בפאר. רוע, אכזריות וסבל מופיעים לעיתים רחוקות על פני השטח של כתיבתו, אך תומאס מאן ציין ש"מאחורי הדיוק השקט והפנימי של תיאוריו במיוחד של הטבע, פועלת נטייה למוגזם, ליסודי ולקטסטרופלי, לפתולוגי". אף על פי שנתפס על ידי אחדים כחד-ממדי בהשוואה לבני זמנו המפורסמים והריאליסטיים יותר, חזונותיו של עולמות אידיאליים משקפים את נאמנותו הלא פורמלית לתנועת ה בספרות. כפי שניסח זאת קארל שורסקה, "כדי להמחיש ולהפיץ את תפיסת החינוך שלו, המורכבת מאדיקות עולם בנדיקטינית, הומניזם גרמני ומוסכמות הבידרמאייר, שטיפטר העניק לעולם את הרומן שלו "Der Nachzommer" (שלהי קיץ)".

רוב יצירותיו הן סיפורים ארוכים או רומנים קצרים, שרבים מהם פורסמו בגרסאות מרובות, לעיתים שונו באופן קיצוני. יצירותיו העיקריות הן הרומנים הארוכים "Der Nachzommer" (שלהי קיץ) ו-"Witiko" (ויטיקו).

"Der Nachzommer" (שלהי קיץ) מאת שטיפטר (1857) ו-"Die Leute von Seldwyla" (אנשי זלדווילה) מאת גוטפריד קלר הוכרזו כשני הרומנים הגרמניים הגדולים של המאה ה-19 על ידי פרידריך ניטשה. "Der Nachzommer" נחשב לאחד הדוגמאות הטובות ביותר לרומן חניכה, אך זכה לקבלת פנים מעורבת מצד המבקרים באותה תקופה.  הציע את כתר פולין לכל מי שיוכל לסיים אותו, וכינה את שטיפטר סופר המתעניין רק ב"חיפושיות ובנוריות". הפירוט המוגזם שבגללו לעג הֶבֶּל לרומן הוא, לפי כריסטין אורטל שיוגרן, "דווקא מקור של קסם עבור חוקרים מודרניים, התופסים את מספר האובייקטים כמאפיין המבדיל של רומן זה ומעניקים לו הערכה רבה דווקא בגלל המשמעות הרבה של ה"דברים" שבו. רחוקים מלהיות מרכיבים זרים, כפי שהֶבֶּל ראה אותם, חפצי האמנות והטבע מעניקים רקע עשיר של יופי ומעין מראה המשקפת את הסיפור האנושי שבקדמת הבמה".

"Witiko" הוא רומן היסטורי המתרחש במאה ה-12, יצירה מוזרה שזכתה לביקורות שליליות רבות, אך זכתה לשבחים מהרמן הסה ותומאס מאן, ודיטריך בונהופר מצא נחמה רבה בקריאתו בעת שהיה כלוא בכלא טֶגֶל תחת מעצר נאצי.

שמאל|ממוזער|250px|דיוקנו של אדלברט שטיפטר (1863)
השפעה
במהדורה הגרמנית של "זיכרונות", קארל שורץ נזכר בפגישתו עם בתו של בעל הפונדק השווייצרי בו התארח, שספרו האהוב היה "Studien" (מחקרים) של שטיפטר. אירוע זה התרחש לפני 1852.

הוא צוין כמשפיע על ידי וינפריד גיאורג זבאלד, וגם ויסטן יו אודן וגם מריאן מור העריצו את עבודתו, כאשר האחרונה תרגמה יחד עם  את "Bergkristall" (קוורץ שקוף) כ"Rock Crystal " (קוורץ שקוף באנגלית) בשנת 1945. אודן כלל את שטיפטר בפואמה "Academic Graffiti" כאחד הידוענים, ספרותיים ואחרים, שתוארו במבנה של .

בספר "זאב הערבה" מאת הרמן הסה, תוהה הדמות הראשית הארי הלר "האם לא הגיע הזמן ללכת בעקבות אדלברט שטיפטר ולעשות תאונה בזמן גילוח".

גם תומאס מאן היה מעריץ של שטיפטר, וכינה אותו "אחד המספרים יוצאי הדופן ביותר, החידתיים ביותר, הנועזים בסתר והמרתקים באופן מוזר ביותר בספרות העולמית".

ברומן הסאטירי "מייסטרים דגולים" מאת תומאס ברנהרד, הדמות הראשית רגר נושאת נאום ארסי המבזה את יצירתו הבדיונית של שטיפטר.

רילקה והוגו פון הופמנסתאל היו חייבים רבות לאמנותו.

ספריו
ימין|ממוזער|250px|פסל של שטיפטר ב
ימין|ממוזער|250px|בול גרמני לציון 200 שנה להולדתו של שטיפטר
 Julius (יוליוס) (1830)
 Der Condor (הקונדור, 3 כרכים, 1839)
 Feldblumen (פרחי השדה) (1841)
 Das alte Siegel (החותם הישן) (1844)
 Die Narrenburg (טירת השוטה) (1844)
 Studien (מחקרים) (6 כרכים, 1844–1845)
 Das Haidedorf (הכפר בשדה) (1840)
 Der Hochwald (היער הגבוה) (1842)
 Abdias ("תורגם לעברית כ"עובדיה) (1842)
 Brigitta (בריגיטה) (1844)
 Der Hagestolz (הרווקים) (1844)
 Der Waldsteig ("תורגם לעברית כ"השביל שביער) (1845)
 Der beschriebene Tännling (הטנלינג המתואר) (1846)
 Der Waldgänger (המטייל ביער) (1847)
 Der arme Wohltäter (הנדבן המסכן) (1848)
 Prokopus (פרוקופיוס) (1848)
 Die Schwestern ("האחיות, תורגם לעברית כ"שתי אחיות) (1850)
 Bunte Steine (אבנים צבעוניות) (שני כרכים, 1853)
 Granit (גרניט)
 Kalkstein (אבן גיר)
 Turmalin (טורמלין)
 Bergkristall (קוורץ שקוף)
 Katzensilber (מוסקוביט)
 Bergmilch (חלב מערות)
 Der Nachsommer ("תורגם לעברית כ"שלהי קיץ) (1857)
 Die Mappe meines Urgrossvaters (התיקייה של סבא רבא שלי) (1864)
 Nachkommenschaften (צֶאֱצָאִים) (1865)
 Witiko (ויטיקו, רומן ב-3 כרכים, 1865–1867)
 Der Kuß von Sentze (הנשיקה של זנטזה) (1866)
 Erzählungen (סיפורים) (1869)

תרגומים לעברית
 שתי אחיות, תרגם מרדכי טמקין, ספריה-חקלאית, תרע"ט, יצא לאור מחדש במסגרת סדרת תרמיל של משרד הביטחון ב-1976
 עובדיה, תרגם מרדכי טמקין, הוצאת מצפה, 1926 יצא לאור מחדש במסגרת סדרת תרמיל של משרד הביטחון ב-1973
 השביל שביער, נובלה שיצאה לאור בכרך אחד עם הנובלה "סוזנה" של גרטרוד קולמאר תרגם עפר ניימן, הוצאת זיקית 2014
 שלהי קיץ, תרגם יונתן ניראד, הוצאת כרמל, 2021

לקריאה נוספת
 Arendt, Hannah (2007). "Great Friend of Reality". In: Reflections on Literature and Culture. Stanford, Calif.: Stanford University Press, pp. 110–114.
 Blackall, Eric (1948). Adalbert Stifter: A Critical Study. Cambridge: Cambridge University Press.
 Carroll Jeter, Joseph (1996). Adalbert Stifter's Bunte Steine. New York: Peter Lang.
 Devlin, F. Roger (2008). "Adalbert Sitfter and the 'Biedermeier' Imagination," Modern Age, Vol. L, No. 2, pp. 110–119.
 Frederick, Samuel (2012). Narratives Unsettled. Digression in Robert Walser, Thomas Bernhard, and Adalbert Stifter. Evanston, Ill: Northwestern University Press.
 Grossmann Stone, Barbara S. (1990). Adalbert Stifter and the Idyll: A Study of Witiko. New York: Peter Lang.
 Gump, Margaret (1974). Adalbert Stifter. New York: Twayne Publishers.
 Palm, Kurt (1999). Suppe Taube Spargel sehr sehr gut. Freistadt: Löcker (about Stifter's excessive eating habits) ()
 Ragg-Kirkby, Helena (2000). Adalbert Stifter's Late Prose: the Mania for Moderation. Rochester, N.Y.: Camden House.
 Schorske, Carl E. (1981). Fin-De-Siecle Vienna: Politics and Culture. Cambridge: Cambridge University Press.
 Sjögren, Christine Oertel (1972). The Marble Statue as Idea. Collected Essays on Adalbert Stifter's Der Nachsommer. Chapel Hill: University of North Carolina Press.
 Swales, Martin & Erika Swales (1984). Adalbert Stifter: A Critical Study. Cambridge: Cambridge University Press.

קישורים חיצוניים




 Adalbert Stifter website
 Herbermann, Charles, ed. (1913). "Adalbert Stifter". Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company.
 Works by or about Adalbert Stifter at the Internet Archive
 Works by Adalbert Stifter at LibriVox (public domain audiobooks)

ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:גרמנים מבוהמיה
קטגוריה:חברי האספה הלאומית של פרנקפורט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וינה
קטגוריה:ציירים אוסטרים
קטגוריה:אביב העמים: אישים
קטגוריה:סופרים אוסטרים
קטגוריה:מתאבדים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1805
קטגוריה:נפטרים ב-1868