הפארק הלאומי ניאה

הפארק הלאומי ניאה (במלזית: Taman Negara Gua Niah), השוכן באי בורנאו ב במדינת סראוואק של מלזיה, הוא האתר של מערות ניאה שהן אתר ארכאולוגי. המערות הוכרזו ב-2024 כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.

היסטוריה
הביולוג הבריטי אלפרד ראסל וולאס התגורר במשך 8 חודשים ב עם מהנדס כרייה בשם רוברט קולסון, שחיפש בדיל ועפרות מינרלים במה שהוא כיום צפון סראוואק. במרץ 1864 כתב קולסון לוולאס על מציאת עצמות במספר מערות בסראוואק. בבירור נוסף, נודע לוולאס כי המערה המדוברת "שוכנת במחוז שבין סראוואק וברוניי, על הר במרחק מה בפנים הארץ". במאי 1864 מונה ג'י ג'יי ריקטס, הקונסול הבריטי בסראוואק, לחקור את המערות. ריקטס לא נשאר בתפקיד זמן רב, ולאחר מכן נבחר  לבצע את העבודה. אוורט סקר 32 מערות בשלושה אזורים, כולל ניאה/סוביס (ליד העיר ).

בשנות ה-50 של המאה ה-20 חיפש , אוצר , עדויות לפעילות אנושית עתיקה בסראוואק. בין השאר הוא ערך חיפוש גם במערת ניאה, שלא הראתה עדות לפעילות אנושית קדומה באזור. עם זאת, הוא הסיק שבני אדם קדומים היו יכולים לחיות במערה, מכיוון שהמערה הייתה קרירה ויבשה והיו בה מיליוני עטלפים וסיסים שיכולים לשמש כמזון. לכן באוקטובר 1954 חקרו הריסון ושני מעמיתיו, מייקל טווידי ויו גיב במשך שבועיים את מערות הניאה. הם מצאו עדויות לפעילות אנושית ממושכת, מגורים וקברים. בשנת 1957 ארגן מוזיאון סראוואק משלחת גדולה יותר עם אמצעי הובלה וציוד מחברת הנפט Brunei Shell Petroleum and Sarawak Oilfields Ltd. בחפירות נמצאו כלי חרס, מגרדי קונכיות, קישוטי קונכיות, מכתשי אבן, כלי עצם ושרידי מזון. באמצעות תיארוך פחמן-14 של שכבות הפחם האתר תוארך לגיל 40,000 שנה, כלומר לתקופה הפלאוליתית התיכונה. צוות המשלחת בראשות  גילה את "הגולגולת העמוקה" ב"תעלת הגיהנום" (המכונה כך משום שהייתה חמה בצורה יוצאת דופן) בעומק 2.5 עד 2.8 מטרים מתחת לפני השטח בפברואר 1958. זוהי גולגולת חלקית שממנה התגלו הלסת העליונה, שתי שיניים טוחנות וחלק מבסיס הגולגולת. הגולגולת שברירית מאוד ואינה מאובנת. המורפולוגיה של הגולגולת מעידה שהיא שייכת לנקבה בשנות העשרה המאוחרות לחייה עד אמצע שנות העשרים. בסמוך לגולגולת נמצאו עצם הירך השמאלית והחלק העליון של השוקה הימנית שהיו שייכים לאותו פרט. טום האריסון גילה גם אתרי קבורה נאוליתיים מלפני 2,500 עד 5,000 שנים. התגליות הובילו לעוד משלחות ב-1959, 1965 ו-1972.

האזור הוכרז כ"אנדרטה היסטורית לאומית" בשנת 1958. ב-23 בנובמבר 1974 הוכרז האזור כפארק לאומי. הפארק הלאומי נפתח לציבור ב-1 בינואר 1975.

ב-1960, הגיע דון ברות'וול למסקנה שהגולגולת העמוקה שייכת לזכר מתבגר שעשוי להיות קרוב גנטית לאוסטרלי יליד טסמניה. בשנות ה-60 של המאה ה-20 הובאו 122 שרידי אדם מניאה לנבאדה, ארצות הברית. קיימים חוסרים של קשרים פלאוגאוגרפיים, סטרטיגרפיים וארכאולוגיים כדי לתמוך בעבודתו של טום הריסון. לכן, עבודת שטח נוספת נערכה על ידי אוניברסיטת לסטר, בשיתוף אוניברסיטאות אחרות מבריטניה, אוסטרליה, ארצות הברית ומוזיאון מדינת סארוואק בשנים 2000 עד 2003 כדי לבסס היסטוריה מפורטת יותר של מערות הניאה. מיזם זה היה ידוע בשם "פרויקט מערת ניאה". תיארוך נוסף של הפחם והגולגולת העמוקה עצמה נעשה בשנת 2000 והוא הראה שהשלד הוא בן 37,000 שנים. בשנת 2006, מחקרים מפרויקט מערת ניאה גילו שבני האדם הקדמונים שחיו במערות הניאה השתמשו כנראה בטכנולוגיות של מלכודות עבור יונקים ודגים, טכנולוגיית קליעים, חפירת פקעות, ניקוי רעלים מצמחים ושריפת יערות. תיארוך אורניום-תוריום שנעשה בשנים 2013 עד 2014, אישר גם הוא את גיל הגולגולת. בשנת 2016, מחקר נוסף שנעשה על ידי דארן קורנו ציין כי הגולגולת העמוקה דומה יותר למתבגרת והיא דומה יותר לאנשים הילידים של בורנאו ולא לילידי טסמניה, או ל שטוענת כי האוכלוסייה המקורית של דרום-מזרח אסיה היגרה מאוסטרליה ולאחר מכן שולבה עם אנשים מסין.

בשנים 2010 ו-2021, ממשלת מדינת סארוואק הציעה את הפארק לתואר אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. הוא נוסף לרשימת אתרי המורשת העולמית במסגרת הכנס של ועדת המורשת העולמית בניו דלהי ב-27 ביולי 2024. בשנת 2020, כל 122 חלקי שרידי האדם שנלקחו מניאה הוחזרו לסראוואק.

גאוגרפיה
מערות הניאה ממוקמות בקצה הצפוני של הר אבן גיר בשם Gunung Subis (הר סוביס). הכניסה ממוקמת בפתח המערבי של המערה. המערות שוכנות במרחק של 15 ק"מ מים סין הדרומי ו-50 מטר מעל פני הים. רוחב הפתח המערבי של מערות הניאה הוא 150 מטר וגובהו 75 מטר.

ארכאולוגיה
שמאל|ממוזער|250px|גולגולת מערת ניאה. "הומו סאפיינס", בן 45,000 עד 39,000 שנים.
המערה היא אתר פרהיסטורי חשוב בו נמצאו שרידי אדם מלפני 40,000 שנה. זהו היישוב האנושי המתועד העתיק ביותר במזרח מלזיה. מחקרים עדכניים יותר שפורסמו בשנת 2006 הראו עדויות לפעילות אנושית ראשונה במערות ניאה מלפני 46,000 עד 34,000 שנים. המערה המצוירת, הממוקמת בגוש אבן גיר קטן בהרבה משלה, כ-150 מטרים מהקצה הדרום-מזרחי של גוש המערה הגדולה, כוללת ציורי סלע בני 1,200 שנה. ארכאולוגים טענו לתאריך מוקדם בהרבה לכלי אבן שנמצאו בעמק מנסולי, ליד להד דאטו בסבה, אך ניתוח תיארוך מדויק טרם פורסם.

פריטים שנמצאו במערת ניאה כוללים כלי חיתוך ושבבים מהפלייסטוקן, גרזינים נאוליתיים, קרדומים, כלי חרס, תכשיטי צדפים, סירות, מחצלות, ולאחר מכן כלי ברזל, קרמיקה וחרוזי זכוכית המתוארכים לתקופת הברזל. הממצא המפורסם ביותר הוא גולגולת האדם המתוארכת בסביבות 38,000 שנים לפני הספירה. במערה המצוירת יש ציורים וארונות קבורה מעץ המכונים 'ספינות מוות'.

בין 1954 ל-1966 נחפרו כאן כ-750,000 שברי עצמות בעלי חיים. אחד מהם זוהה כעצמות המסרק של טיגריס צעיר.

בתרבות המקומית
המערות ידועות גם בזכות תעשיית . הם יעד תיירותי פופולרי בסראוואק. כל קטע מהתקרה במערות שבהן מקנן סיס קיני המאכל הוא בבעלות פרטית ורק לבעלים יש את הזכות לאסוף את הקינים. האיסוף מתבצע פעמיים בשנה (בדרך כלל בינואר וביוני). האספן מטפס במעלה מאות מטרים על מוט בודד אל תקרת המערה ומגרד את הקן באור נרות מהבהב.

אתר המורשת העולמית
מערות ניאה הוכרזו אתר מורשת עולמית של אונסק"ו במסגרת כנס ועדת המורשת בניו דלהי ב-27 ביולי 2024. בדברי ההסבר להכרזה נכתב:

גלריה

הסבר על כל תמונה מוצג בהצבת הסמן עליה.

לקריאה נוספת
 Kennedy, Kenneth A. R., "The Deep Skull of Niah: an Assessment of Twenty Years of Speculation Concerning its Evolutionary Significance", Asian Perspectives, XX(I), 1977

קישורים חיצוניים



 A short description of the caves as a touristic destination.
 Another version from the Sarawak Forestry with a map of the caves
 Article with a picture of some paintings and death ships.

 הערות שוליים 

קטגוריה:מלזיה: גאוגרפיה
קטגוריה:מלזיה: גאולוגיה
ניאה