דרך עולי הרגל

דרך עולי הרגל (מכונה גם "דרך העלייה לרגל", ובפי חוקרים כיום גם "הרחוב המדורג" או "הרחוב המרוצף") הייתה הרחוב הראשי בירושלים העתיקה בסוף תקופת בית שני, ששימשה כדרך מרכזית עבור עולי הרגל שהגיעו לירושלים, במיוחד לרגל שלושת הרגלים.

הרחוב עוצב בצורה מפוארת והוא היה מסחרי, כאשר לאורכו הוקמו חנויות ועסקים.

הרחוב התחיל משעריה הדרומיים של העיר בדרום-מזרח החומה הראשונה, סמוך לבריכת השילוח, והמשיך צפונה לאורך הגיא המרכזי אשר לפי דברי יוסף בן מתתיהו הפריד בין העיר התחתונה ממזרח לעיר העליונה ממערב. משם הוביל הרחוב ישירות אל הר הבית. 

השם "דרך עולי הרגל" נגזר מהשימוש המרכזי של הרחוב כדרך לעולי הרגל שהגיעו לירושלים בימי שלושת הרגלים – פסח, שבועות וסוכות.

קטעים מן הדרך התגלו בחפירות ארכיאולוגיות עוד במאות ה-19 וה-20. במאה ה-21 החל מיזם של חשיפת הדרך על ידי רשות העתיקות וביוזמת עמותת אלע"ד ופתיחתה לקהל המבקרים. הדרך נחנכה ב-15 בספטמבר 2025, במעמד שר החוץ של ארצות הברית, מרקו רוביו וראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו.

בתום שנות חפירה רבות, נפתחה הדרך לקהל הרחב ב-20 בינואר 2026, וב-3 בפברואר 2026 ביקר בה נשיא מדינת ישראל, יצחק הרצוג, יחד עם ד"ר מרים אדלסון.

 תוואי הרחוב ומראהו 

ראשיתו של הרחוב המדורג הייתה בשערים הדרומיים של ירושלים ובבריכת השילוח הסמוכה להם. סעיף אחד של הרחוב עלה מבריכת השילוח וסעיף אחר עלה משער העיר הסמוך לבריכה, שהתגלה בחפירותיהם של פרדריק ג'ונס בליס וארצ'יבלד קמפבל דיקי בסוף המאה ה-19. שני הסעיפים התמזגו לרחוב אחד ברחבה עירונית גדולה (ראו להלן) וממנה המשיך הרחוב צפונה במעלה הגיא המרכזי (הטירופויון) והתפצלו ממנו רחובות משניים. שרידי הרחוב המרוצף התגלו עד למרחק של כ-300 מטרים מדרום לפינה הדרומית-מערבית של הר הבית, אך משם ועד סמוך להר הבית לא התגלו קטעים של הרחוב המרוצף. קטע הרחוב המרוצף הבא התגלה צמוד לפינת הר הבית, במרחק של כ-275 מטרים צפונה מאבן הריצוף האחרונה שהתגלתה באתרה. לפי הצעה אחת מתכנני הרחוב תכננו לבנותו לכל אורך הגיא המרכזי עד לפינת הר הבית אך הדבר לא עלה בידם והקטע הארוך שהתגלה ללא ריצוף לא הושלם עד לחורבן הבית השני. לפי הצעה אחרת, תוואי הרחוב המרוצף לא עבר לכל אורך הגיא עד לפינה הדרומית-מערבית של הר הבית כפי שסברו חוקרים בעבר, אלא סטה מעט מזרחה בנקודה כל שהיא, טיפס אל גבעת עיר דוד ועלה לעבר השערים הדרומיים של הר הבית (הידועים כ"שערי חולדה"). במעלה הגיא, מן הנקודה שבה עזב אותו הרחוב המרוצף, עבר רק רחוב משני שהיה צר יותר ולא מרוצף, ושקדם להקמת הרחוב המרוצף.

מן הפינה הדרומית-מערבית של הבית התפצלו רחובות: האחד נמשך מזרחה לאורך הכותל הדרומי והאחר נמשך צפונה לאורך הכותל המערבי. לפי הדעה הרווחת נמשך הרחוב הצמוד לכותל המערבי עד לקטע "הרחוב ההרודיאני" שהתגלה במנהרות הכותל, אם כי כמה חוקרים ערערו על הנחה רווחת זו.

הרחוב שנחשף בעיר דוד היה מדורג לרוב אורכו ומרוצף אבנים גדולות, ומצדדיו נבנו מדרכות מוגבהות. אבני הרחוב זהות לאלו הנמצאות בשערי חולדה, בכניסה להר הבית. חלק ממדרגות האבן ברחוב היו במבנה של שלח צר ושלח רחב לסירוגין, אם כי המרחק שבין מדרגה למדרגה משתנה בקטעים שונים של הרחוב.

רוחב הדרך ברוב אורכה היה כנראה כ-8 מטרים, ובחלקו הדרומי הצמוד לבריכת השילוח הגיע רוחבו לדעת רוני רייך ואלי שוקרון לכ-40 מטרים. הדרך משתמשת בראשיתה בטופוגרפיה של הגיא המרכזי, בו היא בנויה. תחת הרחוב נמצאו תעלות ניקוז שתפקידן היה לנקז גם חלקים מן העיר העליונה (הר ציון של ימינו) ומהר הבית. בריצוף הרחוב שולבו פתחי ביקורת שהובילו לתעלות ניקוז אלה לשם תחזוקתן השוטפת.

לאורך הרחוב היו חנויות, בתי מלאכה, מקוואות טהרה ומבנים נוספים ששירתו את עולי הרגל. ככל הנראה, החנויות ברחוב, ששימש כמרכז מסחרי, היו דו-מפלסיות. סביר להניח כי בין החנויות היו כאלה שמוכרות קורבנות ושולחנות־חלפנים להחלפת כספם המקומי של עולי הרגל בכספי מס מחצית השקל. בעבר היה הרחוב בגובה פני הקרקע, באוויר הפתוח, ועם הצעידה בו נחשפו הולכי הרגל יותר ויותר למראה הר הבית ועליו בית המקדש השני והסטיו המלכותי.ממוזער|קטע הרחוב שבמנהרות הכותל
הקצה הצפוני של הרחוב, שכיום נמצא במנהרות הכותל, תחום בחלקו בשני עמודים סמוכים בסגנון דורי, שמקובל לזהותם כחלק ממכלול הרחוב המקורי. ריצוף חלק זה של הרחוב לא הושלם מעולם: סילוק סלע האם מתוואי הרחוב לא הושלם; המחצבה במקום לא כוסתה; וסיתות הסלע כחיקוי מושלם לאבני הכותל כנהוג לא הוסדר עד הסוף. למעשה, ריצוף הרחוב מסתיים בגוש סלע בעובי ובגובה של כמה מטרים, וצמוד לו כמה אבני ריצוף שנועדו כנראה לכסותו לאחר הסרתו. ההנחה היא שמסיבה כלשהי הופסקה לפתע סלילת הרחוב, והפועלים עזבו את המקום מבלי שהשלימו את עבודתם.

 אתרים 
סמוך לקצה הדרומי של הרחוב ול הייתה בריכת השילוח, ולידה בית כנסת עתיק בשירות עולי הרגל שהיה שייך למשפחת תאודוטוס בן וטנוס, וסונפו אליו חדרי אירוח ומקוואות. אחד המבנים צפונה משם, היה ככל הנראה בסיס קטן של חיל המצב הרומי. עוד צפונה בהמשך הרחוב הייתה בימה מוגבהת, שיכלה לשמש את כרוז העיר.

במפגש הרחוב עם הפינה הדרום־מערבית של הר הבית נבנתה קשת רובינסון – מחלף הולכי רגל שקישר בין מפלס הרחוב ל, על ההר. מהפינה הזו גם הייתה התפצלות מהרחוב מזרחה, אל שערי חולדה. בהמשך הרחוב נמצא שער ברקלי, המזוהה כשער קיפונוס המוזכר במשנה, דרכו היו נכנסים גויים ונכרים להתרשם ממבנה בית המקדש השני. קשת וילסון, חלק מגשר וילסון הקדום שחיבר את העיר העליונה להר מעל דרך זו. השער האחרון שהוביל מהרחוב אל הר הבית הוא שער וורן, שהיה מעט מוגבה ממפלס הרחוב עצמו, ואליו הובילו מדרכות המעוצבות בצורת כיכר.

 כיכר העיר 
בדרום הרחוב התגלתה רחבה עירונית גדולה שאורכה 30.7 מ' ורוחבה, שרק חלקו גלוי כיום, הוא כ-15 מ'.  הארכיאולוגים שגילו את הרחבה ביקשו לזהותה ככיכר העיר התחתונה של ירושלים. מונח זה אומנם לא נזכר בכתביו של יוסף בן מתתיהו, אך משום שנזכרת בהם 'הכיכר העליונה' שהייתה בעיר העליונה, משתמע, לדעת חוקרים אלה, שהייתה גם 'הכיכר התחתונה' בעיר התחתונה. הכיכר הייתה רחבה מרוצפת גדולה, ובה, ככל הנראה, התנהל מרכז הפעילות המסחרית בירושלים של אותם ימים. בכיכר היה שוק, ומיקומו המרכזי על רחוב עולי הרגל, בו עברו עולי הרגל מבריכת השילוח לבית המקדש, סייע לו כלכלית. 

במקום התגלה שבר שולחן למדידת נפח שמטרתו הייתה ככל הנראה לספק יחידת מידה לנפח אחידה ברחבי השוק. ייתכן שהשולחן היה שייך למנהל השוק (אגורנומוס), שאפשר כי משרדו היה מצוי באזור הכיכר.

מכיכר זו הסתעפו מספר רחובות אחרים.  רחוב אחד , שהתגלה כבר על ידי בליס ודיקי, מוביל צפונה עם נטייה למערב, וייתכן שהוא הוביל ל שעליה הייתה העיר העליונה. מן הכיכר דרומה מסתעפים שני הרחובות שתוארו לעיל, האחד יורד במורד הגיא המרכזי אל בריכת השילוח והאחר, הסלול על מורדות הגבעה המערבית, הוביל אל שערי העיר הדרומיים שב.

 היסטוריה 
 לפני בניית הרחוב 

הרחוב נבנה לאורכו של הגיא המרכזי – גיא שנמצא במרכז האגן הגדול, משער שכם של ימינו עד קצת דרומית מבריכת השילוח, בין הר הבית, גבעת העופל והעיר התחתונה ממזרח ל ממערב.
ממוזער|דגם ירושלים שלפני בניית הרחוב. ניתן לראות מערכת גשרים בין שני צידי הגיא המרכזי.
במאה הראשונה לפני הספירה נבנתה בגיא תעלת ניקוז ראשית לעיר, גודלה כ-0.6 מטר רוחב על כ-1.5 מטרים גובה, והיא קורתה בלוחות אבן ישרים לכל אורכה. תעלת ניקוז זו קדומה להרחבת הר הבית בבניית מקדש הורדוס, ועם הרחבת ההר נבנתה תעלת מעקף מקורה שעקפה את הפינה הדרום־מערבית שלו.

כמו כן, כחלק מהחרבת הר הבית, נבנו ב גשרים ואמת מים בין העיר העליונה להר מעל גיא זה.

 תקופת הרחוב 
לאור הממצאים הארכיאולוגיים שהתגלו מתחת לאבני הריצוף של הרחוב, ובהם מטבעות רבים מן המאה הראשונה לספירה, הגיעו ארכיאולוגים למסקנה שסלילת הרחוב וריצופו לא הסתיימו בימי שלטונו של הורדוס, כפי שנהוג היה לחשוב בעבר. רוני רייך ויעקב ביליג טענו שהרחוב רוצף בימיו של הנציב הרומי אלבינוס (62–64 לספירה), זאת לאור הממצאים שהוכיחו שחלק מן הריצוף הונח במאה הראשונה לספירה ולאור דבריו של יוסף בן מתתיהו שכתב כי בתקופה זו הועסקו רבים בריצוף רחובות ירושלים באבן לבנה, בשל האבטלה הקשה שפקדה את העיר עם סיום בניית המקדש. לדעת חוקרים אחרים הסתיימה עבודת הריצוף עוד בשנות ה-30 לספירה, בתקופת נציבותו של פונטיוס פילאטוס. עם בניית הרחוב, הותאמו שתי תעלות הניקוז ההרודיאניות לרחוב החדש שנסלל.

 חורבן 
מעט אחרי הקמת הרחוב, בשנת 70, חרבה ירושלים על ידי הרומאים בסיום המרד הגדול. גם חלקים מן הרחוב חרבו או כוסו במפולות ובשכבות חורבן. במרוצת הדורות נלקחו רבות מאבני הרחוב לשימוש חוזר בבנייה, הן בתקופות קדומות והן בעת החדשה. אך רבות מאבני הריצוף נותרו באתרן וכך נשארו קטעים ארוכים מן הרחוב מרוצפים עד לחשיפתם המחודשת בחפירות הארכיאולוגיות.

תעלות הניקוז בסביבות הרחוב היו מוכרות גם לאחר חורבנו, וחלקן המשיכו להיות בשימוש לפחות עד התקופה המוסלמית הקדומה.

בתקופת השלטון הממלוכי על ירושלים מולא החלק הצפוני של הגיא המרכזי, במטרה להקל על המתפללים המוסלמים להגיע להר הבית. מהלך זה קבר בין היתר את הקטע הצפוני של הרחוב, שהיום מהווה חלק ממנהרות הכותל.

 ארכאולוגיה 
כיום, הרחוב נמצא מתחת לפני הקרקע, כשחלקו הדרומי החפור כ-3-6 מטרים מתחת לקרקע.

עד היום, נחשף הרחוב לכל אורכו בקטע שבין בריכת השילוח שבדרום עיר דוד, ועד לפינה הדרומית מערבית של הר הבית. בחפירות שניהלה רשות העתיקות במקום, נמצאו ממצאים רבים המעידים על החיים בתקופת בית שני.

בין הממצאים שהתגלו במהלך החפירות במקום ניתן למנות תיבת אבן נדירה מימי הבית השני, טבעת בת 2000 שנה, נר ברונזה למזל, מטבע כסף מתקופת המרד הגדול ועוד.

לצד קטע זה, נחשפו עוד שני קטעים נוספים:
 קטע נוסף מהקצה הצפוני של הרחוב, סמוך לרחבת הכותל המערבי, בתוך הגן הארכאולוגי ירושלים
 קטע שלישי, באורך מטרים ספורים, בצפון מנהרות הכותל

ריצוף הרחוב השתמר היטב, למעט במקומות מסוימים, בהם נראה כי נפרץ בכוח רב. לא נתגלו על אבני הריצוף כל חריצים של חישורי מרכבות, או סדקים ופגמים האופייניים לרחוב משומש. מידע זה מצטרף לדבריו של יוסף בן מתתיהו, על פיהם הרחוב רוצף בין השנים 62 ל–64 לספירה, והריצוף היה יחסית חדש בעת הריסתו.

בזמן תחילת העבודות הארכאולוגיות ברחוב, ההערכה הרווחת הייתה כי הרחוב נסלל ב, כמאה שנים קודם לתקופת בנייתו המוערכת כיום, בין 20 ל-30 לספירה. הערכה זו הביאה לרחוב את הכינוי "הרחוב ההרודיאני". הכינוי דבק ברחוב, למרות היותו שגוי.

הרחובות העתיקים המסועפים לרחוב ולתעלות הניקוז שלו לא נחפרו בינתיים.

 הקטע הדרומי 
ממוזער|קטע הרחוב הדרומי, הנמצא בתוך מנהרהקטע זה של הרחוב התגלה בשנת 2007.
ב נערכו חפירות ארכאולוגיות לאורך שש שנים ב-350 המטרים הדרומיים של הרחוב, מתוך 600 המטרים שלו שדרומית להר הבית. החפירות בוצעו על ידי רשות העתיקות בשיתוף עם עיריית ירושלים ועם משרד התיירות, כחלק מ-תוכנית שלם ובמימון עמותת אלע"ד. בחפירה נחשפו מבנים, וממצאים אחרים מתקופת הבית השני.

בניגוד לימי בית המקדש השני, בהם הייתה הדרך באוויר הפתוח, כיום הדרך נמצאת בתוך המנהרה שנחצבה כחלק מהחפירות. היא מחולקת לרוחבה בעיקרה לשתי מנהרות, כדי למנוע את קריסתה, וגובה בין מטר וחצי לכמעט שני מטרים. בחפירות הארכאולוגיות לאורך הרחוב נחשפו 7 שכבות בנייה, בין המאה השנייה לפנה"ס עד המאה השמינית לספירה.

ב-30 ביוני 2019 נחנך הקטע הדרומי של הרחוב בטקס חגיגי בנוכחות שרים, חברי כנסת, ובכירי ממשל נוספים. במהלך הטקס פרץ שגריר ארצות הברית בישראל דייוויד פרידמן באופן סמלי קיר דק בעזרת פטיש, וכך חשף את המנהרה. בקצה הצפוני של הדרך החפורה באותה תקופה היה קיר. צוותי החפירה עבדו על חפירת הקיר הזה, וכיום הרחוב העתיק מתחבר אל רחבת הכותל המערבי.

 ממצאים 
הממצאים שנמצאו בחלקו הדרומי של הרחוב העתיק כוללים חפצי יוקרה, בהם כמות גדולה של שברי שולחנות אבן מעוטרים, תכשיטים ומטבעות, כשאחד מהם הוטבע בצור בשנת 33 לספירה. חלק מהמטבעות שהתגלו היו ממטבעות המרד הגדול, שהוטבעו על ידי הממשלה הזמנית ביהודה, השלטון היהודי ב. בנוסף התגלו ברחוב גם כלי חרס, משקולות, בקבוקונים, בהם נאגרו בשמים או שמנים, ונרות. אחד הנרות המיוחדים שנמצאו ברחוב שימש כמנחת יסוד, והוטמן ביסודות מבנה המתוארך לתקופה שאחרי החורבן, במטרה להביא מזל ליושבי המבנה.

באחת החפירות נמצאה קבלה בכיכר העיר התחתונה של ירושלים, הנמצאת ברחוב. הקבלה מתוארכת לסוף ימי הבית השני. בחפירה אחרת נמצאה טביעת חותם מחימר, שעליה הכתובת "לאדניהו (השר הבכיר בממלכת יהודה) אשר על הבית". בנוסף נמצא ברחוב פעמון זהב העשוי מזהב טהור, שייתכן ששימש את הכהן הגדול.

הממצאים מעידים כי האוכלוסייה שהתגוררה באזור העיר התחתונה הייתה אמידה. זאת בניגוד להנחה הרווחת העולה מהמקורות העתיקים, הקובעת שתושבי האזור היו עניים.

מהחפירה במקום ניתן ללמוד על תזונת תושבי ירושלים בזמן המצור על ירושלים, ב.

מתחת לרחוב נחשפה ונפתחה לקהל תעלת הניקוז של עיר דוד, בה הסתתרו אחרוני המורדים בעת חורבן ירושלים. בין הממצאים הארכאולוגים שנמצאו בתעלות אלו: סירי בישול, מנורות שמן, מאות מטבעות ברונזה מימי המרד הגדול וחרב של לגיונר רומאי. התעלה עוברת בסמוך לרחוב ומשיקה לו במסר מקומות, ומיקומה בין בריכת השילוח לקטע החשוף המרכזי של הרחוב, ב.

 הקטע המרכזי 
ממוזער|מפת הגן הארכאולוגי ירושלים. קטע מצפון הרחוב מסומן בצהוב, בצד השמאלי העליון.

קטע חשוף של הרחוב נמצא בצמידות לקצה הדרומי של הכותל המערבי, בצמידות מדרום לשער המוגרבים ורחבת הכותל. קטע זה נמצא במתחם בית שני ב, והוא הממצא הבולט ביותר במתחם זה. לאורך הרחוב החפור נחשפה נחשפה שורת חנויות, ששימשו כנראה כשוק לממכר מנחות, קורבנות או פריטי פולחן אחרים הקשורים לעבודת המקדש. החנויות נמצאות בצמידות לכותל.

חלקים מהרחוב בקטע זה התגלו כבר בידי צ'ארלס וורן ב, ואחריו חשף בנימין מזר חלקים נוספים ממנו. אולם היה זה רוני רייך שחשף את הרחוב כמעט לכל אורכו בקטע זה, שאורכו 75 מטרים. רוחב הרחוב הוא כשמונה מטרים, והוא נתחם משני צדדיו באבני שפה גבוהות. הרחוב היה מכוסה כולו בערימת אבני כותל, שהושלכו מלמעלה בידי הרומאים במהלך חורבן ירושלים לאחר המרד הגדול בשנת 70. רייך פינה את רוב האבנים והעבירן למקום אחר בתחומי הגן הארכאולוגי. החנויות במקום נתגלו הרוסות כמעט לגמרי, ושרידי האפר, המעיד על השרפה שהשתוללה בהן, נראים עדיין (נכון ל-2008) על קירותיהן. רוני רייך ויעקב ביליג גם חפרו קטע קטן של עפר מתחת לאבני הריצוף והוציאו ממנו 15 מטבעות שונים. המטבע המאוחר ביותר נטבע על ידי פונטיוס פילאטוס, נציב יהודה בין 26 ל-36, דבר שלימד כי הרחוב רוצף לאחר מכן. אבני הריצוף, שנתגלו כשהן אינן בלויות, העידו כי הרחוב יצא משימוש זמן לא רב לאחר סיום סלילתו. הגילוי סתר את ההנחה שהייתה מקובלת עד אז, על פיה הרחוב נבנה מוקדם יחסית, על ידי המלך הורדוס.

מעוצמת פגיעת אבני הכותל ברחוב נסדק חלק מאבני הריצוף, כאשר חלקן נדחקו אל תוך תעלות הניקוז התת-קרקעיות. אחת מאבני הריצוף שלא נהרסה, אלא נתגלתה באתרה, היא מכסה של קו ביוב המחבר אל תעלת ניקוז. האבן, באורך ורוחב של כחצי מטר, כוללת שני שקעים משולשים במרכזה, אליהם הייתה מחוברת כנראה טבעת ברזל, שאפשרה להרימה מן הרצפה במקרה הצורך. ממצא זה מתאים למתואר במשנה, במסכת מידות (פרק ג' משנה ג), המספרת על בית המקדש השני ומידותיו:

 מנהרות הכותל 

אחד מקטעי הרחוב נמצא לאורך מנהרות הכותל. אבני הרחוב בקטע זה חלקות מאוד ושטח הפנים שלהן מגיע ל-2 על 3 מטרים רבועים, כל אחת.

חלקים הרחוב נתגלו בידי צ'ארלס וורן כבר ב. וורן הניח כי הרחוב נסלל בימי הורדוס, ולכן קרא לו "הרחוב ההרודיאני", שם שהשתמר בפי חוקרים במשך שנים רבות. מאחר שמפלס ההליכה במנהרות הכותל קבוע כמעט לכל אורכו, לעומת מפלס הרחוב שעוקב אחר הטופוגרפיה המקורית של הגיא המרכזי, הרי שבחלק הדרומי של המנהרות עובר הרחוב העתיק בעומק של כמעט 20 מטרים מתחת לרגלי המבקרים, ואילו בחלקו הצפוני של הכותל יכולים המבקרים לדרוך על הריצוף העתיק ממש.

חלק זה של הרחוב חשוף במנהרות לאורך של כמה מטרים בלבד. השערה אחת ההולכת לפי ההנחה הישנה והמוטעית שזיהתה את סלילת הרחוב עם הורדוס, קובעת כי שהפסקת העבודה התרחשה בשנת 4 לפנה"ס, עם מותו של הורדוס.

 במקורות 
תיאורים היסטוריים של הרחוב מופיעים בכתביהם של היסטוריונים יהודיים ורומיים, בהם יוסף בן מתתיהו, אשר מתאר את הרחובות הראשיים של ירושלים העתיקה ואת השווקים שלאורכם.

ראו גם
 העיר התחתונה
 הגיא המרכזי
 ירושלים בתקופת בית שני
 התקופה הרומית בארץ ישראל

הערות שוליים

יפו
קטגוריה:העיר העתיקה
קטגוריה:עיר דוד
קטגוריה:ירושלים: תיירות
קטגוריה:ירושלים: היסטוריה
קטגוריה:עלייה לרגל
קטגוריה:האימפריה הרומית
קטגוריה:הכותל המערבי