כינור ותחריט

כינור ותחריט (באנגלית: Violin and Engraving) הוא ציור שמן מאת האמן הספרדי חואן גריס, שנוצר בשנת 1913. יצירה זו נחשבת לדוגמה נדירה לניסיונותיו הראשונים של גריס בטכניקת הפאפייה קולֶה (papiers collés), לפני פריצתו המשמעותית בשנת 1914. היצירה נמצאת ברשות מוזיאון המטרופוליטן לאמנות.

רקע
גריס עזב את מדריד ועבר לפריז בשנת 1906, שם התיישב בבאטו-לאוואר שבמונמארטר, בניין ששימש בית וסטודיו לאמנים שונים, ובהם פבלו פיקאסו. בתקופה זו חווה גריס מקרוב את התפתחות הקוביזם, בעודו מתפרנס כמאייר. עד 1911 החל לרכוש מוניטין כאחד מחלוצי הקוביזם, ובשנה שלאחר מכן פיתח סגנון ייחודי שהתאפיין ברשתות של פסים אנכיים משתנים, אשר בהמשך הפכו לאלכסוניים או בצורת מניפה. מבנים אלו אפשרו לו ליצור קומפוזיציות מתוחות אך דינמיות, המציעות מבט רב-כיווני על האובייקטים המוצגים.

תיאור הציור
ביצירותיו המוקדמות של 1912 ו-1913 שילב גריס אזורים בצבע אחיד או בעלי טקסטורות משורטטות יחד עם דוגמאות מזויפות, כגון דמוי עץ או טפטים. מאפיינים אלו הפכו בהמשך לחלק מהותי מטכניקת הפאפייה קולֶה. אף שפיקאסו וז'ורז' בראק היו הראשונים שפיתחו טכניקה זו, גריס היה זה שהציג לראשונה יצירה עם מרכיב פאפייה קולֶה, The Washstand (1912, אוסף פרטי), בתערוכת "Section d’Or" בגלריית לה-בואטי שבפריז בשנת 1912, וזכה לתשומת לב רבה בזכות "המקוריות הסקרנית של דמיונו".

"כינור ותחריט" הוא ככל הנראה היצירה הרביעית או החמישית שבה השתמש גריס בפאפייה קולֶה. כמו בעבודות קודמות, בהן שולב אלמנט מחיי היום-יום (מראה, קלף משחק או דף מספר), גם כאן הוא שילב מרכיב המייצג את עצמו במציאות – תחריט. היצירה יוצאת דופן בשל החקירה הקונספטואלית שהאלמנט המודבק מעורר: התחריט הוא העתק של יצירת האקוורל View of Saint Germain en Laye and its Chateau מאת הצייר הבריטי ג'וזף מלורד ויליאם טרנר (1830 לערך, הלובר, פריז). התמונה מציגה טירה ברקע עם דמויות פעילות לאורך גדות הסן. לא ברור אם גריס ראה ישירות את הדימוי, אך ייתכן שהכיר אותו דרך פרסומו הראשון ב-1832 באסופת הספרות המאיירת The Keepsake.
היא דוגמה מובהקת לסגנון הקוביסטי הסינתטי. היצירה מציגה קומפוזיציה מורכבת של אלמנטים גאומטריים חופפים ומרובדים, היוצרים דימוי מפורק ומופשט של כינור. הכינור, אחד המוטיבים החוזרים באמנות הקוביסטית, מופיע כאן לצד תחריט דקורטיבי, המספק ניגוד בין המשטחים המצוירים והמודפסים.

גריס משלב בטכניקה שלו צבעי שמן עם קולאז' של נייר מודפס, אשר מחקה את מרקם התחריט, ובכך מטשטש את הגבולות בין המציאות לאמנות. השימוש בצבעים מאופקים ובקומפוזיציה הדוקה משווה ליצירה תחושת סדר והרמוניה, בניגוד לפירוק הצורני האופייני לקוביזם האנליטי. השילוב של חפצים יומיומיים עם אלמנטים אמנותיים מייצג את הגישה החדשנית של הקוביזם הסינתטי, אשר שאף לשלב בין המציאות המוחשית לבין ייצוגים חזותיים מופשטים.
גריס בחר את הדימוי בקפידה וגזר אותו כך שידגיש את הדמות המרכזית המראה ציורים ממוסגרים לאישה ובנה הקטן. הקומפוזיציה בנויה כך שהתחריט עצמו ממוסגר על גבי הבד, מה שיוצר משחק עם מושגים של שכפול, ייצוג והצגת אמנות. השימוש בדימויכחלק מקולאז׳ מאפשר לגריס לחקור אפשרויות טכניות של טרומפ-לויל (trompe-l'œil) ודו-משמעות חזותית.

פרשנות והתקבלות
במכתב משנת 1913 לסוחר האמנות שלו, דניאל-הנרי קנוויילר, כתב גריס בתגובה לשאלה שהעלה הרוכש הראשון של הציור, מייקל ברנר מהגלריה Brenner and Coady שבניו יורק:
"אתה צודק; למעשה, באופן עקרוני, יש להשאיר את התמונה בדיוק כפי שהיא. אך ברגע שמר ברנר הוא הבעלים של התמונה, הוא חופשי להחליף את התחריט בכל דבר אחר – אפילו בדיוקנו, אם ירצה. אולי זה ייראה טוב יותר, ואולי גרוע יותר, כפי שקורה כשבוחרים מסגרת לתמונה, אך זה לא יפגע באיכויותיה של היצירה."

בהתחשב בבחירת התחריט, עריכתו הקפדנית ומיקומו, נראה כי תגובתו של גריס הייתה מלאה באירוניה. היחס בין דימוי, מסגרת וקומפוזיציה, כמו גם הרעיון של שכפול והחלפה, המשיך להוות חלק מרכזי ביצירותיו המאוחרות בטכניקת הפאפייה קולֶה.

מאמצים להשבה
היצירה "כינור ותחריט" הייתה חלק מאוספו של אלפונס קאן, אספן אמנות צרפתי ידוע. במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר קאן נמלט מפריז עקב רדיפות הנאצים, אוספו נבזז על ידי הכוחות הנאצים. לאחר המלחמה, חלק מהיצירות מאוספו של קאן התגלו במקומות שונים, כולל מוזיאונים ובאוספים פרטיים.

הערות שוליים

קטגוריה:ביזת יצירות אמנות בידי הנאצים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20