ולדימיר לוקסוריה

ולדימיר לוקסוריה (נולדה ב-24 ביוני 1965) היא אקטיביסטית איטלקייה, אישיות טלוויזיה ושחקנית. לוקסוריה הייתה חברת פרלמנט מטעם מפלגת ההקמה הקומוניסטית, כחלק מקואליציית האיחוד בראשות רומנו פרודי.

היא הייתה חברת הפרלמנט הטרנסג'נדרית המוצהרת הראשונה באירופה, והשנייה בעולם לאחר ג'ורג'ינה בייר מניו זילנד. היא איבדה את מושבה בבחירות של אפריל 2008. בבחירות הכלליות של 2006 באיטליה, לוקסוריה נבחרה לבית התחתון האיטלקי מטעם מחוז לאציו 1 ברומא. היא איבדה את מושבה בבחירות של 2008. לאחר פרישתן של בייר ולוקסוריה, לא דווח על חברי פרלמנט טרנסג'נדרים בעולם עד 2011, אז נבחרה אנה גרודזקה לפרלמנט הפולני.

 ביוגרפיה 
לוקסוריה נולדה בפוג'ה, פוליה, ועברה לרומא ב-1985 כדי ללמוד שפות זרות וספרות. היא החלה לשחק, בעיקר בקברט, ובמהלך תקופה זו פיתחה את הזהות המגדרית הלא-חד-משמעית שלה כסימן היכר. שם המשפחה שבחרה, "לוקסוריה", פירושו תאווה בלטינית. היא קיבלה את הקרדיט המשחקי הראשון שלה בסרט "ארוחת ערב בתשע" של פאולו ברצ'יה ב-1991, והחלה לארגן מסיבות ומצעדי גאווה, כולל תפקידה כמנהלת "מוקאסאסינה", מסיבה מממנת עצמית של המעגל לתרבות הומוסקסואלית מריו מיילי.

היא סיימה תואר בשפות זרות וספרות באוניברסיטת רומא לה סאפיינצה עם עבודת תזה על ג'וזף קונרד. היא ארגנה את מצעד הגאווה הראשון באיטליה, שהתקיים ברומא ב-2 ביוני 1994 והמשיך כעשרת אלפים משתתפים. בין 2001 ל-2003 היא הופיעה בתיאטראות ברחבי איטליה עם המחזמר "רגשות" לצד סברינה סלרנו ואמברה אנג'וליני. הקריירה שלה לא התמקדה רק בהופעות במה, וב-2005 היא הנחתה תוכנית טלוויזיה על נוסטלגיה למוזיקה ותרבות שנות ה-80 בערוץ All Music. היא גם הפכה למוכרת בזכות השתתפותה בארגוני צדקה לפני שהחלה את דרכה בפוליטיקה.

לוקסוריה מזדהה כטרנסג'נדרית ומעדיפה שימוש בלשון נקבה. עם כניסתה לפרלמנט, היא החליטה להפסיק ללבוש את בגדי הדראג קווין האופייניים לה – שילוב נוצץ של פאייטים, בואות נוצות ופאות גבוהות – ואמרה שהפרלמנט "אינו דיסקוטק" וכי "לא יהיה שימושי לעורר פרובוקציה בדרך כה טיפשית". Retrieved 15 February 2008 לאחר שניסיונה להיבחר מחדש נכשל באפריל 2008, היא השתתפה בתוכנית "L'Isola dei Famosi", המתוארת כ"תשובת הסלבריטאים האיטלקית ל'הישרדות'". בתוכנית, שהתקיימה בהונדורס, היא ניצחה את הדוגמנית הארגנטינאית בלן רודריגס בסקר ציבורי. היא אמרה על ניצחונה: "הציבור האיטלקי הוכיח שהוא מתקדם יותר מהפוליטיקאים שלנו, שחשבו שאגיע לפרלמנט לבושה כמו אילונה סטאלר (צ'יצ'ולינה)". היא התחייבה לתרום מחצית מפרס של 200,000 אירו לקרן החירום הבין-לאומית של האו"ם לילדים ואמרה: "אני יודעת שלא יהיו לי ילדים ואני רוצה לעזור לילדים מוחלשים בדרכי שלי".
ממוזער|right|לוקסוריה במצעד הגאווה של בולוניה 2012
ב-2012 היא נבחרה להנחות את המהדורה של תוכנית הטלוויזיה "L'Isola dei Famosi" בערוץ RaiDue.

ב-2017, בראיון עם מאורו לאונרדי לשבועון האיטלקי "Novella 2000", היא סיפרה לראשונה על התקרבותה לקתוליות. הראיון עורר סערה תקשורתית, ובמהלך שידור ב־Rai 1 היא חזרה על דבריה, וכך גם בראיון ב-2022.

 חיים פוליטיים 
ממוזער|לוקסוריה עם נשיא בית התחתון האיטלקי פאוסטו ברטינוטי ב-2006

 בחירות 2006 
למרות שמחוז לאציו 1 נחשב למושב בטוח של מפלגת ההקמה הקומוניסטית, בחירתה לא הייתה חפה מקשיים, במיוחד לאחר שנחשף כי עבדה כעובדת מין לזמן קצר לאחר הגעתה לרומא, בשל הקושי למצוא עבודה רגילה כטרנסג'נדרית. קלמנטה מסטלה, מנהיג מפלגת UDEUR המרכזית, כינה אותה "צ'יצ'ולינה מגוחכת". אלסנדרה מוסוליני אמרה, בהתייחסות ללוקסוריה, ש"עדיף להיות פשיסטית מאשר הומו" (באיטלקית: "meglio fascista che frocio"). עם זאת, שמה של לוקסוריה הוצב שני ברשימת המועמדים הקומוניסטים בלאציו, אחרי מנהיג המפלגה פאוסטו ברטינוטי, מה שהגדיל את סיכוייה להיבחר (איטליה משתמשת בשיטת ייצוג יחסי). במהלך הבחירות, היא ומועמד נוסף הותקפו על ידי קבוצה של כ-15 אנשים, שלטענתה כללה פוליטיקאים מהברית הלאומית. הם יידו לעברה שומר (באיטלקית "finocchio", מילה שמשמעותה גם "הומו"). הפוליטיקאים המעורבים הושעו מהמפלגה, ולוקסוריה מתחה ביקורת על המשטרה בשל הזמן שלקח להגיב לתקרית.

 שירות 
שירותה בפרלמנט האיטלקי החל בצורה סוערת, כאשר באוקטובר 2006 חברת הפרלמנט מפורצה איטליה, אליזבטה גרדיני, התעקשה שלוקסוריה לא תורשה להשתמש בשירותי הנשים בבניין הפרלמנט וקראה ליצירת שירותים שלישיים.365gay.com  Gay.com גרדיני תיארה את נוכחותה של לוקסוריה שם כ"אלימות מינית" וזכתה לגינויים מצד חברי קואליציה על גילוי דעות קדומות הדומות לגזענות. לוקסוריה הצהירה כי השתמשה בשירותים אלה במשך שנים וכי שימוש בשירותי הגברים יגרום לבעיות גדולות יותר. Retrieved 15 February 2008

בבחירות הכלליות של 2008, מפלגת ההקמה הקומוניסטית הצטרפה לקואליציית שמאל בשם "השמאל – הקשת", אך הקבוצה זכתה רק ב-3.2% מהקולות ואיבדה את כל מושביה בפרלמנט. קואליציית הימין-מרכז של סילביו ברלוסקוני ניצחה בניצחון סוחף. לוקסוריה לא נבחרה מחדש. פאולו פררו, אז מנהיג המפלגה, אמר שהיה פתוח לרעיון שתחזור לפוליטיקה כמועמדת לבחירות לפרלמנט האירופי ב-2009 לאחר ניצחונה ב**"L'Isola dei Famosi"**, אך לוקסוריה אמרה שאין לה תוכניות לחזור לפוליטיקה.

 זכויות להט"ב 
לוקסוריה היא מזמן תומכת נלהבת בזכויות להט"ב ומשתתפת פעילה באירועים לקידום שוויון להומוסקסואלים. היא עזרה לארגן את פסטיבל הגאווה הראשון באיטליה ב-1994 והמשיכה בפעילותה במהלך כהונתה כפוליטיקאית; במאי 2007 היא השתתפה במצעד הגאווה השני במוסקבה.

היא ניצלה את מעמדה הבולט בפוליטיקה האיטלקית לאחר בחירתה כפלטפורמה לקידום זכויות להט"ב. לקראת הבחירות, היא הפכה את זכויות הלהט"ב לנושא מרכזי בקמפיין שלה והרגישה שהיא מייצגת את קהילת הלהט"ב, תוך שהיא אומרת: "אנחנו לא רוצים זכויות יתר – אנחנו רוצים את זכויותינו". בנוסף, לוקסוריה קראה לאפשר איחוד אזרחי לזוגות חד-מיניים ולאפשר למקלט מדיני עבור "כל ההומוסקסואלים שמנסים להיכנס לאיטליה ממדינות שבהן הומוסקסואליות נענשת במוות".

קישורים חיצוניים



 הערות שוליים 

קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1965