אלפרד הרמסוורת', ויקונט נורת'קליף הראשון

אלפרד צ'ארלס ויליאם הרמסוורת', ויקונט נורת'קליף הראשון (באנגלית: Alfred Harmsworth; 15 ביולי 1865 – 14 באוגוסט 1922) היה איל עיתונות ומוציא לאור בריטי. בעליהם של הדיילי מירור והדיילי מייל ואחד הראשונים לקדם את תחום העיתונות הפופולרית להמונים. הוא נחשב לאחד האנשים המשפיעים ביותר במהלך התקופה האדוארדית. ה אמר שהוא "הדמות הגדולה ביותר שצעדה אי פעם במורד רחוב פליט". עם זאת, הוא נחשב גם אנטישמי ואימפריאליסט.

בתחילת המאה ה-20 התגברו הניסיונות לפתח עיתונות פופולרית המיועדת למעמד הפועלים ונוטה להדגיש נושאים סנסציוניים. הרמסוורת' היה השחקן הגדול והמוביל ביותר בתחום זה. ידועה אמירתו כי "חדשות זה משהו שמישהו רוצה להדחיק. כל השאר זה פרסומת". ללורד נורת'קליף היה תפקיד רב עוצמה והשפעה במהלך מלחמת העולם הראשונה, במיוחד בביקורת על הממשלה ומינוף של  כדי לשנות את הרכבה. הוא היה מעורב גם בהתנהלות מול בעלי הברית האמריקנים וגם במאבק בתעמולת האויב הגרמני.

חברת  שלו העסיקה סופרים כמו  ו, וחברת הבת שלה, פרסמה סדרת מגזינים עממית להרחבת ההשכלה ואנציקלופדיות לילדים ולמבוגרים. מגזין קומיקס שהחל לפרסם בסוף המאה ה-19 הפך אותו למונופול גם בתחום זה, עד שנות השלושים של המאה ה-20.

 ביוגרפיה 
 בצעירותו 
הרמסוורת' נולד ב, פרבר של העיר דבלין, אירלנד. הוא בנם של  ו הרמסוורת', כאחד מארבעה עשר ילדים, ששלושה מהם מתו בגיל צעיר. בצעירותו התחנך בבית הספר  בלינקולנשייר, אנגליה משנת 1876, ובבית הספר 'הנלי האוס' בקילברן, לונדון משנת 1878. מורה בהנלי האוס עודד אותו לפתוח עיתון פנימי בבית הספר, במה שהיה ניסיונו הראשון בעיתונות. ב-1880 ביקר לראשונה ב שנוסד על ידי אביו ובו כיהן מאוחר יותר כגזבר.
ממוזער|נורת'קליף נוהג באחד הרכבים הראשונים באנגליה

 איל עיתונות 
הוא יזם בעצמו את הקמת העיתון הראשון שלו, , ולאחר מכן נעזר לניהולו גם באחיו הרולד, ויקונט רות'רמר הראשון, שהיה מיומן בעסקים. להרמסוורת' היה חוש אינטואיטיבי למה שקהל הקוראים רצה לקנות, והוא החל להוציא לאור סדרה של עיתונים ומגזינים זולים אך מוצלחים. מתוכם, הוא פיתח את חברת ההוצאה לאור של עיתונות הגדולה בעולם, .

הרמסוורת' קנה כמה עיתונים כושלים והפך אותם לקבוצת חדשות רווחית, בעיקר על ידי פנייה לציבור הרחב. הוא התחיל עם עיתון  הלונדוני במהלך 1894, ולאחר מכן מיזג שני עיתונים באדינבורו כדי ליצור עיתון בשם Edinburgh Daily Record. ב-4 במאי 1896 החל לפרסם את הדיילי מייל בלונדון, עיתון שהפך להצלחה מסחררת ושבר שיאי תפוצה בחייו של הרמסוורת'. לאחר מכן יצר הרמסוורת' עיתון של יום ראשון, שהיה המוביל בתפוצתו בבריטניה. הוא גם יזם את מגזין הרמסוורת', תוך שימוש באחד מהעורכים הטובים ביותר בבריטניה, .

במהלך 1903 יזם הרמסוורת' גם את הקמת הדיילי מירור. ב-1905 הוא רכש את האובזרבר וב-1908 רכש גם את הטיימס. באותה שנה קנה גם את הסאנדיי טיימס, וחברת הבת שלו החלה לפרסם אנציקלופדיות למבוגרים ולילדים. בכך הגיעה השפעתו העיתונאית לשיא. ב-1914 שלט נורת'קליף ב-40% מתפוצת עיתוני הבוקר, 45% מתפוצת עיתוני הערב ו-15% מתפוצת עיתוני יום ראשון בבריטניה.

נורת'קליף הכניס את אחיו הצעירים לאימפריית התקשורת שלו, וכולם הצליחו לשגשג בה: הרולד סידני הרמסוורת', ויקונט רות'רמר הראשון, ,  וסר .

נורת'קליף ביקר בירושלים בתחילת 1922 במסגרת נסיעתו מסביב לעולם, וערך בה מספר פגישות עם נציגי הקהילות שהשפיעו גם על ראשי הציונות. הוא נפגש עם יעקב ישראל דה האן שניסה להשפיע עליו לכיוון אנטי-ציוני. בין השאר, תקפו עיתוניו של נורת'קליף פרויקטים שונים של הציונות. גם לאיתמר בן-אב"י היה קשר עם נורת'קליף, והוא קיבל ממנו תפקיד עיתונאי.

 נישואין וילדים 
ממוזער|רעייתו מרי
הרמסוורת' התחתן עם  לבית מילנר ב-11 באפריל 1888. לבני הזוג לא היו להם ילדים משותפים.

ללורד נורת'קליף היו ארבעה ילדים מוכרים משתי נשים שונות. הראשון, אלפרד בנג'מין סמית', נולד כשהרמסוורת' היה בן שבע עשרה, והאם הייתה משרתת בת שש עשרה בבית הוריו. סמית' מת ב-1930. עד שנת 1900, הרמסוורת' הכיר פילגש אירית בשם קתלין ורוהן, שמעט ידוע עליה מלבד שמה, ולזוג נולדו שני בנים נוספים ובת. ורוהן נפטרה ב-1923.

 תוארי אצולה 
הרמסוורת' התחיל את דרכו בהשגת תוארי אצולה עם התואר ברונט בשנת 1904. בשנת 1905, הועלה למעמד של ברון נורת'קליף, כשברקע היו רינונים כי התואר נרכש מידיו של המלך אדוארד השביעי. בשנת 1918, הרמסוורת' התקדם לתואר ויקונט נורת'קליף, כאות הערכה עבור שירותו במלחמת העולם הראשונה.

 פעילות ציבורית נוספת 
בשנת 1894 מימן הרמסוורת' משלחת לארץ פרנץ יוזף בקוטב הצפוני, מתוך כוונה להגיע עד לקוטב עצמו.

בשנת 1903 יזם הרמסוורת' את , הפרס הבינלאומי הראשון למרוצי סירות מנוע. באותה שנה, היה נוכח בהדגמה של תעופה אווירית והכריז על האתגר האטלנטי - הראשון שיצליח להטיס מטוס מארצות הברית לאירופה, יזכה ב-10,000 פאונד (כמיליון דולר בערכים של ימינו), הוא חזר והציע את הפרס גם ב-1914, ובסופו של דבר הוא ניתן למנצחים על ידי וינסטון צ'רצ'יל.

 מלחמת העולם הראשונה 
הבעלות של נורת'קליף על שורה ארוכה של עיתונים משפיעים הביאה לכך שמאמרי המערכת שלו השפיעו על כלל הציבור באנגליה. המשמעות היא שבעידן שלפני הרדיו, הטלוויזיה או האינטרנט, נורת'קליף שלט בעיתונות הבריטית "כפי שמעולם לא היה לפני או אחרי כן על ידי אדם אחד". נורת'קליף הוביל בעיתוניו לפני מלחמת העולם הראשונה קו אנטי גרמני נוקשה, מה שהוביל את העיתון הלונדוני  להכריז כי "לצד הקייזר, לורד נורת'קליף עשה יותר מכל אדם חי כדי להביא למלחמה".

עיתוניו דיווחו על  בהתלהבות כזו, שהייתה זרז משמעותי לסיים את ממשלתו הליברלית של ראש הממשלה הרברט הנרי אסקווית', מה שאילץ את אסקווית' להקים ממשלת קואליציה רחבה. העיתונים של נורת'קליף דחפו להגברת החימוש והקמת משרד תחמושת, כשהשר הראשון בתפקיד היה דייוויד לויד ג'ורג', בהמשך עזר נורת'קליף גם לקידומו של ג'ורג' לראשות הממשלה בשנת 1916. לויד ג'ורג' הציע בתמורה לנורת'קליף תפקיד בקבינט שלו, אך נורת'קליף סירב ובמקום זאת מונה לנהל את התעמולה הממשלתית. עד כדי כך השפיע נורת'קליף על התעמולה האנטי-גרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה, שספינת מלחמה גרמנית נשלחה להפגיז את ביתו, בניסיון להתנקש בחייו. במקום מגוריו הקודם עדיין אפשר לראות חור של פגז מתוך כבוד לאשתו של הגנן, שנהרגה בפיגוע. לימים, נמנה גם אדולף היטלר על מעריציו של נורת'קליף (שנחשב אנטישמי ואנטי ציוני) וכתב במיין קאמפף כי "אני עצמי למדתי המון מתעמולת האויב הזאת".

בתחילת המלחמה התנגד נורת'קליף למשלוח חיילים בריטיים ליבשה. לפי הייסטינגס, הוא זעק בישיבה עם מנהליו הבכירים, "מה הדברים האלה שאני שומע על שיגור חיל משלוח בריטי לצרפת? זו שטות. חייל אחד לא יצא מהמדינה הזאת... תכתבו את כל זה בעיתון מחר", אבל לבסוף השתכנע על ידי אנשיו לתמוך במהלך.
 מותו והנצחתו 
ממוזער|אנדרטה לזכר נורת'קליף
בריאותו של לורד נורת'קליף התדרדרה במהלך שנת 1921 בעיקר בגלל זיהום של חיידקי Streptococcus. גם מצבו הנפשי התדרדר ונסיעה מסביב לעולם לא עזרה לו. הוא מת מדלקת פנים הלב בביתו בלונדון, ב-14 באוגוסט 1922. הוא השאיר במותו משכורת עבור שלושה חודשי עבודה לכל אחד מששת אלפים עובדיו. תוארי האצולה של נורת'קליף לא עברו בירושה לאיש.

ברחוב פליט מוצבת אנדרטה לזכרו. גופתו נקברה בבית הקברות  בצפון לונדון.

מאחר שהוא סיפק ספינה למשלחת לקוטב, הנציח אותו רוברט פירי בקריאת קרחון על שמו.

לאורך הקריירה העיתונאית שלו קידם נורת'קליף את הסיוע לתוכנית התיישבות במערב אוסטרליה. עיירה שנוסדה במיוחד כדי לסייע להתיישבות החדשה נקראה , כהכרה בקידום התוכנית על ידיו.

 ראו גם 
 הרולד סידני הרמסוורת', ויקונט רות'רמר הראשון
 הטיימס, דיילי מייל, דיילי מירור והאובזרבר

 קישורים חיצוניים 



 הערות שוליים 

קטגוריה:עיתונאים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1865
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1922