גירוש אדם וחוה מגן עדן (בנג'מין וסט)

גירוש אדם וחוה מגן עדן (באנגלית: The Expulsion of Adam and Eve from Paradise) הוא ציור שמן שיצר האמן האמריקאי בנג'מין וסט בשנת 1791.

תיאור היצירה
בציור מתוארת סצנה דרמטית: מלאך מכונף לבוש גלימה לבנה ובד אדום מתנופף מגורש את אדם וחוה מגן עדן. חוה, עטויה בגד דמוי עור, כורעת על ברכיה, בוכה ומתחננת לחסד, בעוד אדם מסתיר את פניו בידו השנייה. עננים בצבעי זהב ולבן מפנים את מקומם לנוף כהה ודרמטי, שכולל סמלים כמו נחש מפוספס, אריה התוקף סוסים, ועיט הנוחת על אנפה – כולם אלמנטים שמסמלים את אובדן ההרמוניה לאחר החטא הקדמון, אף שאינם מופיעים במפורש במקרא. הציור משלב דרמטיות תיאטרלית, ניגוד חד בין אור לחושך, וטקסטורות צבע עשירות. הוא נוצר כחלק ממיזם רחב היקף של וסט לעטר את קפלת וינדזור באנגליה, מיזם שבוטל בידי המלך ג'ורג' השלישי בשנת 1801.

רקע ליצירה
הציור נוצר כהכנה לציור קיר גדול שתוכנן להיות חלק מסדרה עבור קפלה בטירת וינדזור, מקום מושבה ההיסטורי של משפחת המלוכה הבריטית. אף כי הפרויקט בוטל, היצירה נותרה עדות לחזונו האמנותי של וסט. בנג'מין וסט, יליד פנסילבניה, היה אחד האמנים האמריקאים הראשונים שזכו להכרה בינלאומית. את מרבית הקריירה שלו עשה בלונדון, שם נהנה מחסותו של המלך ג'ורג' השלישי והדריך דור של אמנים אמריקאים צעירים, ובהם רמברנדט פיל ותומאס סאלי.

פרשנות

הציור מתפרש גם כביטוי למשמעות תאולוגית עמוקה של הסיפור המקראי. בנג'מין וסט, שכונה "רפאל האמריקאי", פעל בתקופת מלחמת העצמאות האמריקאית ומלחמת שבע השנים. הוא נולד בפנסילבניה אך התיישב בלונדון בשנת 1763, שם זכה לפטרונותו של המלך ג'ורג' השלישי ולתמיכה כספית של הכתר. וסט תכנן את הציור במסגרת מיזם לעיטור הקפלה המלכותית בטירת וינדזור, אשר בוטל בשנת 1801. לאחר מכן, ציור זה נחשב לאבוד עד שהתגלתה גרסתו מחדש במכירה פומבית בלונדון בשנת 1989.

בציור מופיע מלאך היוצא מתוך ענן אפל, לבוש לבן ואוחז בידו הימנית באלומת אור חדה – סמל ל"חרב המתהפכת". מבטו חודר, שיערו סוער וגלימתו האדומה נושאת רמז למוות ושפיכות דמים. לפניו עומדים אדם וחוה. אדם, המתבייש בהכרתו החדשה בטוב וברע, מסתיר את פניו בידו. בידו השנייה הוא אוחז בחוה, האם הראשונה, הכורעת ארצה ודומעת. היא נראית כמתחננת לרחמים. לפניהם מזדחל הנחש, ותיאורו בציור "מהדהד צחוק מרושע".

הציור מביא לידי ביטוי את השבר שנוצר לאחר אכילת הפרי האסור: עיניהם של אדם וחוה נפקחות — אך לא לחכמה, אלא לבושה. הם נעשים מודעים לכך שהם עירומים ומנסים לכסות עצמם בעלי תאנה. לעומת זאת, בציור הם לובשים בגדים עשויים עור עם צמר שלם – מעשה שמבטא את ההחלטה של אלוהים "לספק" להם ביגוד, רמז לטלה האלוהי הנושא את חטאי העולם.

מגע כף רגלו של המלאך בזו של אדם מרמז, לפי הטקסט, על "האדם החדש" – דמות שיש לה טבע כפול, אלוהי ואנושי. תנוחת הברך של חוה מרמזת על טבעה המתווך של "החוה החדשה", מרים. הטקסט מציין כי הגירוש איננו רק תוצאה של כעס או עונש, אלא "מעשה של אהבה ותיקון". לו היו אדם וחוה אוכלים מעץ החיים במצבם החוטא, היו נותרים כך לנצח. לכן, על פי התיאור, היה על אלוהים לשלוח את בנו כדי לגאול את האנושות מחטאה. "ישו הוא עץ החיים", והחיים הנצחיים זמינים לאדם רק באמצעותו.

הערות שוליים

קטגוריה:ציורי התנ"ך
קטגוריה:אדם וחוה בציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-18
קטגוריה:בנג'מין וסט: ציורים