על ההידמות למשיח

על ההידמות למשיח (בלטינית:  De Imitatione Christi) הוא ספר דבקות נוצרית שנכתב על ידי תומאס א קמפיס בלטינית בין השנים 1418–1427 בערך.An introductory Dictionary of Theology and Religious studies, by Orlando O. Espín, James B. Nickoloff 2007 , p. 609.. הטקסט מחולק לארבעה ספרים המכילים הוראות רוחניות מפורטות: (א) "עצות מועילות לחיי הרוח", (ב) "הנחיות לחיים הפנימיים", (ג) "על נחמה פנימית", ו-(ד) "על הסקרמנט הקדוש". גישת הדבקות של על ההידמות למשיח מדגישה את החיים הפנימיים ואת ההתבדלות מהחולין של העולם, בניגוד לחיקוי הפעיל של ישו המשיח שהיה נהוג בקרב זרמים נוצרים אחרים. הדבקויות בספרים מדגישות את המסירות לאוכריסטיה כמרכיב מרכזי בחיי הרוח.

על ההידמות למשיח הוא מדריך לחיי רוח שנוצר במסגרת תנועת דבוטיו מודרנה, אליה השתייך תומאס. הספר נחשב לעיתים לספר הדבקות הנוצרי הנקרא ביותר לאחר הביבליה, והוא נחשב לקלאסיקה דבקותית ודתית.. הספר נכתב באופן אנונימי בלטינית בהולנד בין השנים 1418–1427 לערך. פופולריות הספר הייתה מיידית, ולאחר המהדורה המודפסת הראשונה בשנים 1471–1472, הוא הודפס ב-745 מהדורות עד שנת 1650. על ההידמות למשיח זכה לכמות התרגומים הרבה ביותר לספר בזמנו מלבד הביבליה.A Journey Through Christian Theology by William P Anderson and Richard L. Diesslin 2000 , p. 98.

 היסטוריה 
שמאל|ממוזער|מהדורה משנת 1874 מטור, צרפתהאידיאל של הידמות לישו היה מרכיב חשוב בתאולוגיה, אתיקה ורוחניות נוצרית. התייחסויות למושג זה ולמימושו נמצאות במסמכים הנוצריים המוקדמים ביותר, כגון איגרות פאולוס.

אוגוסטינוס ראה בהידמות לישו את המטרה המרכזית של החיים הנוצריים, ואת התרופה לחיקוי חטא אדם הראשון. פרנציסקוס מאסיזי האמין בחיקוי פיזי ורוחני של המשיח, וקידם דרך של עוני והטפה כפי שישו היה עני בלידתו באבוס ומותו עירום על הצלב. נושא ההידמות לישו היה קיים בכל שלבי תאולוגיה ביזנטית, וניקולאס קבסילאס בן המאה ה־15 כתב בספרו "חיים במשיח" כי "לחיות את חיי האדם הפרטיים" תוך הידמות לישו כמעלה הנוצרית הבסיסית.A concise dictionary of theology by Gerald O'Collins, Edward G. Farrugia 2004 , p. 115.

על רקע זה, תנועת דבוטיו מודרנה הוקמה על ידי חרט חרוטה, שהיה מאוכזב ממצב הכנסייה ומה שהוא ראה כאובדן הדרגתי של מסורות נזיריות וחוסר בערכים מוסריים בקרב אנשי הדת. המיקוד הראשוני של התנועה היה גילוי מחדש של פרקטיקות דתיות אותנטיות והמרת אנשי הדת הפושרים.Paradigms, poetics, and politics of conversion by Jan N. Bremmer, Wout Jac. van Bekkum, Arie L. Molendijk 2006 , pp. 59–62. על ההידמות למשיח נכתב בתוך קהילת הדבוטיו מודרנה, כשהיא בשיא פריחתה בצפון אירופה, אך השפעתו חרגה הרבה מעבר לתנועה זו, שהסתיימה עם הרפורמציה הפרוטסטנטית.

הספר נכתב באופן אנונימי בלטינית בהולנד בין השנים 1418–1427 לערך, ועד המאה ה-17 יוחס ללא ערעור משמעותי לתומאס א קמפיס, יחוס שעדיין נתפס כנכון על ידי ז'אן מביון בשנת 1651. עם זאת, תוך ניצול האנונימיות של הספר ומתוך רוח גאווה לאומית מוגזמת, ייחסו בנדיקטינים איטלקים את הספר לג'ובאני גרסן, אב המנזר של סנט אטיין דה ורסיי בסביבות 1250, וחוקרים צרפתים טענו שהוא יצירתו של ז'אן ז'רסון, קנצלר אוניברסיטת פריז. חוקרים אחרים ייחסו אותו לבונוונטורה, ברנאר מקלרבו, היינריך מקלקר או לודולף מסקסוניה. מחלוקות אלו הובילו מבקרים מסוימים לטעון כי על ההידמות למשיח הוא אוסף של כתבים מיסטיים שונים מימי הביניים. עם זאת, תומאס א קמפיס מקובל כיום כמחבר על ידי חוקרים מודרניים, ומקורות סמכותיים שונים, כולל חברי מסדרו, מציינים אותו כמחבר. יתר על כן, כתבי יד שונים, כולל כתב יד אוטוגרפי אחד, נושאים את שמו.

האנונימיות של על ההידמות למשיח אינה מפתיעה בעיני חוקרים מסוימים, שכן כבר בפרקי הספר מובעת שאיפה לצניעות והסתרה עצמית. הכומר הישועי ג'וזף נ. טילנדה מציין כי המחבר כותב: "על האדם לאהוב להישאר לא ידוע" (ספר ראשון, פרק ב'), ביטוי המשקף אידיאל של ענווה אישית. ויליאם ק. קריסי מוסיף ציטוט אחר מהספר: "אל תיתן לסמכותו או ללמדנותו של הכותב להשפיע עליך, בין אם היא רבה או מועטה. אהבת האמת הטהורה לבדה היא שצריכה למשוך אותך לקרוא. אל תשאל 'מי אמר זאת?' אלא שים לב למה שנאמר" (ספר ראשון, פרק ה').

על ההידמות למשיח הפך לטקסט מפתח בתרגול הרוחני הנוצרי לאורך הדורות. כבר במאה ה-15 תורגם הספר לשפות רבות, ביניהן גרמנית, צרפתית ואנגלית, והוא שימש כמעין מדריך יומי להתבוננות פנימית, פרישות ומוסר אישי. מרטין לותר, על אף ביקורתו החריפה כלפי מוסדות הכנסייה, ציין את ערכו הרוחני של הספר, אף אם לא תמך בתאולוגיה של הדבוטיו מודרנה.

במאה ה-16 וה-17 שימש על ההידמות למשיח כחומר קריאה עיקרי במנזרים ובבתי ספר ישועיים. גם מחוץ לעולם הקתולי, בכנסיות פרוטסטנטיות מסוימות, אומץ הספר בשל ערכו המוסרי והדגש על חיי מידות פשוטים.

במהלך המאה ה-19 הפך הספר לאחד הספרים המודפסים ביותר בהיסטוריה, עם יותר מ-2,000 מהדורות, דבר שהקנה לו מקום לצד כתבים כגון הביבליה ודון קישוט. הוא נחשב עד היום לאחד הטקסטים הנוצריים המתורגמים ביותר, והשפעתו ניכרת גם בזרמים מודרניים של רוחניות נוצרית עכשווית.

 לקריאה נוספת 



 קישורים חיצוניים 

 המורה ללכת בדרך המשיח, תרגום לעברית מאת פרופ' יוהנס מילר, 1837.

 הערות שוליים 

קטגוריה:ספרים רוחניים