ימין רדיקלי באירופה

במדעי המדינה, המונחים ימין רדיקלי, ימין ריאקציוני, ימין פופוליסטי וימין קשה משמשים בדרך כלל להגדיר זרם של מפלגות לאומיות, בימין או בימין הרדיקלי באירופה מאז סוף שנות ה-70. העקרונות המאפיינים את המפלגות הללו בדרך כלל, כוללים: התנגדות לגלובליזציה ולהגירה – בעיקר הגירה בלתי מבוקרת וכזו שמגיעה ממדינות עולם שלישי, ביקורת על רב-תרבותיות והתנגדות בדרגות משתנות לאיחוד האירופי. בשוליים היותר קיצוניים יש גם המתנגדים לדמוקרטיה ליברלית לטובת "דמוקרטיה לא-ליברלית" או דיקטטורה סמכותנית מוחלטת.

על קשת הדעות של המפלגות הללו אפשר למצוא מצד אחד מפלגות המאמינות בשמרנות לאומנית, שמרנות לאומית או פופוליזם ימני, ובקצה השני מפלגות עם אידאולוגיות קיצון לאומניות ואף עם נאו פשיזם. בחלק ממפלגות אלו היו גורמים אנטישמיים או מנהיגי עבר שלהן שהתבטאו בצורה אנטישמית.

 טרמינולוגיה 
ממוזער|מפגיני ימין רדיקלי בהפגנה נגד הגירה באוסטריה
קרן פרידריך אברט, בספר משנת 2011, מגדירה את המונחים "ימני קיצוני" ו"ימני פופוליסט" בצורה שונה ומבדילה ביניהם.

לפי הפרופ' למדעי המדינה , במדינות אירופיות רבות נוטים להשתמש בכינויים 'ימין רדיקלי' ו'ימין קיצוני' לסירוגין ביחס לאותן מפלגות, אולם בגרמניה קיים בידול בין מפלגות המכונות "ימין רדיקלי" (Rechsradikalismus) והן נמצאות מחוץ למיינסטרים הפוליטי, אך אינן מאיימות על הדמוקרטיה ולכן הן שחקניות בשוק הדעות הפוליטי, לעומת מפלגות המכונות "ימין קיצוני" (Rechsextremen) ומאיימות על הקיום הדמוקרטי ועל החוקה ולכן ניתן לאסור את קיומן על פי החוק הגרמני.

המונח ימין רדיקלי מקורו בשיח הפוליטי בארצות הברית, שם הוא יושם על קבוצות אנטי-קומוניסטיות שונות שהיו פעילות בעיקר בשנות החמישים בתקופת המקארתיזם. המונח והמושג הנלווה אליו חדרו גם למערב אירופה דרך מדעי החברה. לעומת זאת, המונח "קיצוניות ימנית" התפתח בקרב חוקרים אירופיים, במיוחד בגרמניה, כדי לתאר קבוצות ימין שנוצרו בעשורים שלאחר מלחמת העולם השנייה, כמו המפלגה הנציונל-דמוקרטית של גרמניה ו הצרפתיים, ומשם המונח נדד גם לארצות הברית.

 מאפיינים 
על פי החוקרת טרי גיבנס , למפלגות הימין הרדיקלי השונות באירופה יש מספר מאפיינים משותפים. אחת התכונות המרכזיות שמגדירות אותן היא לאומיות. היא מציינת שני מאפיינים מובהקים: האחד, הבעת עמדה קשוחה נגד הגירה, כולל דרישות לפיקוח על מהגרים, לגירוש מהגרים לא חוקיים ולקדימות של אזרחים על פני מהגרים בהטבות סוציאליות. השני, בניגוד להתנהלותן של מפלגות קיצון ימניות בעבר, המפלגות הללו מקפידות לפעול בתוך המערכת הפוליטית, אף שהן בדרך כלל אנטי ממסדיות.

על פי החוקר ינס רידגרן , הימין הרדיקלי נותן עדיפות לנושאים חברתיים-תרבותיים, ובפרט לנושאים הקשורים לזהות הלאומית. התוכנית הפוליטית המרכזית שלו מבוססת על הרעיון של אתנופלורליזם , המדגיש ומקדם את ההפרדה בין קבוצות אתנו-תרבותיות שונות תוך הטמעה תרבותית, בניגוד לאינטגרציה תרבותית ולרב-תרבותיות בתוך המדינה. בהתאם לכך מפלגות ימין רדיקלי הן לרוב אירוסקפטיות או אף מתנגדות לקיומו של האיחוד האירופי.
ממוזער|מפגינים בצרפת
העיתונאי ניק רובינס-אירלי אפיין את הימין הרדיקלי האירופי כמי שממוקד לעיתים ב"רגשות עוינים מאוד כלפי אירופה וכלפי מהגרים, ובפחדים מחודשים בנוגע לביטחון".

גל הגירת הפליטים לאירופה במאה ה-21 הוביל לעלייה משמעותית בתמיכה במפלגות הימין הרדיקלי. מאמר מ-2016 בניו יורק טיימס טען שההצבעה הבריטית ה"בלתי מתקבלת על הדעת" לעזוב את האיחוד האירופי היא תוצאה של "כעס פופוליסטי נגד הסדר הפוליטי הקיים".

מאמר משנת 2014 של קרן פרידריך אברט ניסה לאבחן את הגידול בכוחן של מפלגות הימין הרדיקלי באירופה, וטען כי אי השוויון הכלכלי מגדיל את הפער "בין מנצחי הגלובליזציה למפסידים שלה. הקבוצה הראשונה מתגוררת באזורים עירוניים, יש לה מקומות עבודה יציבים יחסית וגישה לתקשורת ולתחבורה מודרנית, אך היא חוששת שבקרוב היא תחלוק את גורלה של הקבוצה השנייה. הקבוצה השנייה, בינתיים, משתייכת לעובדים עניים או מובטלים, מעמד הפועלים או כאלה שמחשיבים את עצמם כחלק מהמעמד הבינוני והנמוך וחוששים – למען עצמם או עבור ילדיהם – מהידרדרות חברתית נוספת. אנשים כאלה חיים באזורים דה-מתועשים, או באזורים כפריים או עירוניים למחצה, בשולי המטרופולינים הגלובליים, אליהם אין להם גישה".

 חיבורים ושיתופי פעולה 
 קשרים לימין הרדיקלי בארצות הברית 
חוקרי מדע המדינה מציינים שני הבדלים מהותיים בין הימין הרדיקלי באירופה ובין מקביליו האמריקנים: ראשית, השיטה הדו-מפלגתית בארצות הברית מונעת מהימין הרדיקלי שם להגיע להישגים אלקטורליים משמעותיים, ולכן הוא נאלץ להשתלב בתוך המערכת הפוליטית הקיימת, בשולי המפלגה הרפובליקנית. שנית, בעוד באירופה קיימות מגבלות חוקתיות על שיח קיצוני, ולפיכך מפלגות הימין הרדיקלי נאלצות למתן את דעותיהן, בארצות הברית הן נהנות מהגנת התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית ויכולות להביע דעות בוטות יותר.
ממוזער|ויקטור אורבן
נטען כי בחירתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ב-2016 זכתה לשבחים וגם הובילה להתחזקות של הימין הרדיקלי האירופי, ובעקבות בחירתו הורחבו הקשרים בין הצדדים, כאשר היועץ לביטחון לאומי מייקל פלין נפגש עם מפלגת החירות האוסטרית, והאסטרטג הראשי של הבית הלבן לשעבר, סטיב באנון, הקים את , רשת שנועדה לקדם מטרות של ימין רדיקלי באירופה. טראמפ גם הביע תמיכה מסוימת במועמדותה של מארין לה פן בבחירות לנשיאות צרפת ב-2017.

בפברואר 2025, סגן נשיא ארצות הברית ג'יי. די. ואנס נשא נאום בוועידת מינכן לביטחון, בו גינה את ביטול  לאחר שמועמד הימין הרדיקלי קלין ג'אורג'סקו זכה ברוב הקולות, ומתח ביקורת על האיחוד הנוצרי-דמוקרטי הגרמני על פסילתה הגורפת של מפלגת אלטרנטיבה לגרמניה.

 קשרים לרוסיה 
חלק ממפלגות הימין הרדיקלי באירופה, כמו האיחוד הלאומי (צרפת), אלטרנטיבה לגרמניה, , מפלגת החירות האוסטרית, הליגה הצפונית (איטליה), מפלגת התקפה (בולגריה), מחזיקות בערוצי קשר עם שלטונו של ולדימיר פוטין, ובמסגרת זו הן מכירות בשלטונו ולעיתים גם בכיבושיו כלגיטימיים, זוכות לתמיכה ובחלק מהמקרים גם חותמות על הסכמי שיתוף פעולה עם מפלגת השלטון רוסיה המאוחדת.

 קשרים לישראל 
ממוזער|מארין לה פן
מפלגות ימין רדיקלי רבות, כולל השוודים הדמוקרטים, מפלגת החירות האוסטרית,  ועוד, ביקשו לשפר את הקשרים עם ישראל ועם מפלגת הליכוד, מתוך שאיפה שהדבר יסייע להן להתמודד עם האשמות באנטישמיות מבית, ומתוך הבנה שרבים מהאינטרסים, כמו מאבק באסלאם הקיצוני, משותפים לשני הצדדים.

ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, קידם את פיתוח היחסים הללו, במיוחד עם הליגה הצפונית האיטלקית ועם מפלגת פידס ההונגרית של ויקטור אורבן, על מנת לגבש ולהגדיל את התמיכה הבינלאומית במדיניותה של ישראל, וגם זכה לתמיכה של הוגי דעות בימין. מנגד, בשמאל הישראלי מביעים ביקורת על הקשר הזה, בעיקר בטענה לזיהוי של המפלגות הללו עם אנטישמיות בעברן.

בשנת 2023 השתתפה מפלגת הליכוד בוועידה שערכה מפלגת הפטריוטים באירוח של מתאו סלביני ברומא. בשנת 2024, נאם השר עמיחי שיקלי באספה של מפלגת ווקס, וכמו כן הוא נפגש עם ראשי ונציגי מפלגות ימין רדיקלי נוספות באירופה, וגם הביע תמיכה במועמדותה לנשיאות צרפת של מארין לה פן.

 קשרים בינלאומיים אחרים 
לאורך השנים נטען כי גם משטרים שונים במדינות ערב, ובהן מצרים, סוריה, איחוד האמירויות הערביות וערב הסעודית מנסות לבסס קשרים עם הימין הרדיקלי האירופי, בעיקר עקב דאגה משותפת לגבי עליית האסלאמיזם.

מפלגת הצדק והפיתוח ומפלגת התנועה הלאומית, המרכיבות יחד את הקואליציה הממשלתית השלטת בטורקיה, פיתחו קשרים עם יוביק. עם זאת, רוב מפלגות הימין הרדיקלי באירופה, מחזיקות בדעות אנטי-טורקיות נוקשות.

במהלך כהונתו של ז'איר בולסונארו בברזיל, ממשלת ברזיל פיתחה קשרים הדוקים עם מפלגות ימין רדיקלי בהונגריה, איטליה ופולין. בנוסף, בולסונארו פיתח קשרים עם מפלגת ווקס הספרדית ועם מפלגת צ'גה הפורטוגזית. גם הדיקטטור לשעבר של הרפובליקה המרכז-אפריקאית, ז'אן-בדל בוקאסה, קיבל תמיכה נרחבת מהחזית הלאומית, ונתן למפלגה להשתמש בטירתו בצרפת כמתקן אימונים.

 קשרים לקבוצות ימין חוץ-פרלמנטריות 
לצד מפלגות הימין הרדיקלי, ישנן גם קבוצות חוץ-פרלמנטריות, אשר מסוגלות להביע מערך הטרוגני יותר של דעות ימניות. הקבוצות האלו הן לרוב דתיות במהותן, הקשורות לזהות נוצרית או לנאו-פגאניזם. לעיתים ניתן למצוא בקבוצות כאלה דעות אנטי קפיטליסטיות או אנטישמיות, ושמותיהן נקשרות לעיתים גם לפעילות אלימה.

 רשימת מפלגות ימין רדיקלי באירופה 
בין המפלגות האירופיות המסווגות בדרך כלל כמפלגות ימין רדיקלי, ניתן למצוא את: מפלגת העצמאות הבריטית, יוביק ההונגרית, ווקס הספרדית, פידס ההונגרית, מפלגת החירות האוסטרית, אלטרנטיבה לגרמניה, השוודים הדמוקרטים, צ'גה הפורטוגזית, הליגה הצפונית האיטלקית, האחים של איטליה, , המפלגה למען החירות ההולנדית, , מפלגת העם השווייצרית, המפלגה הלאומית-דמוקרטית של גרמניה, , האיחוד הלאומי הצרפתית, חוק וצדק הפולנית, , מפלגת הפינים, המפלגה הלאומית הסלובקית, המפלגה הדמוקרטית הסלובנית,  ועוד.

בעשור האחרון, בחלק גדול מהמדינות, היו המפלגות הללו מפלגות שלטון או שותפות לקואליציה ממשלתית, ובין השאר בהונגריה, פולין, איטליה, פינלנד, הולנד, סלובקיה, סלובניה, אוסטריה ועוד.

 ראו גם 
 ימין רדיקלי
 ימין רדיקלי בישראל
 פוליטיקת ימין
 פופוליזם ימני

 הערות שוליים 

קטגוריה:מדע המדינה
קטגוריה:ימין רדיקלי
קטגוריה:אירופה: פוליטיקה