בית הקברות היהודי (יאקוב ואן רויסדאל)

בית הקברות היהודי הוא ציור שמן על בד מאת צייר הנוף ההולנדי יאקוב ואן רויסדאל, הנמצא כיום במכון דטרויט לאמנויות .

תוך תיאור בית הקברות בית חיים, הממוקם בדרום אמסטרדם, בעיירה אודרקרק אן דה אמסטל. בית חיים שימש מקום מנוחה לדמויות בולטות מקרב הקהילה היהודית-פורטוגזית הגדולה של אמסטרדם במאה ה-17. מצבות הקברים מנציחות את מנהיגי הקהילה היהודית-פורטוגזית שזה עתה הגיעה. אלמנטים מרכזיים בציור שונים מהנוף המציאותי של אודרקרק, שכן רויסדאל ביצע התאמות לשם השגת מטרות קומפוזיציוניות ואלגוריות. הממדיו הפיזיים של הציור כפולים מאלו של ציורי נוף טיפוסיים מן המאה ה-17. לאחר שנרשם לראשונה באנגליה בשנת 1835, הציור נעלם מהצגה ציבורית במשך שנים רבות, בטרם הופיע מחדש במספר מכירות פומביות בלונדון ובברלין. בשנת 1926 רכש את הציור מכון דטרויט לאמנויות, לאחר שזה נתרם על ידי יוליוס ה' האאס לזכר אחיו.

יאקוב ואן רויסדאל יצר שתי גרסאות של בית הקברות היהודי, בשנים 1653 ו-1655, בהיותו באמצע שנות העשרים לחייו, על פי החוקר אריך סימון.

 נושא וסמלים 
בשתי הגרסאות מציג רויסדאל את בית הקברות כגרסה נופית של ציור ואניטאס. ציורי ואניטס עוסקים בדרך כלל בטבע דומם או בסצנות ז'אנר, שבהן מופיעים גולגולות, ספרים, פרחים ונרות כסמלים למעבר הזמן ולארעיות הקיום האנושי. באופן דומה, רויסדאל השתמש בקברים נטושים, בכנסיות חרבות, בעננים סוערים, בעצים מתים, בשמיים משתנים ובמים זורמים כדי לסמל מוות וחולשת הדברים הארציים. יעקב רוזנברג וסיימור סלייב תיארו את "בית הקברות היהודי" כ"נוף מחנך מוסרית... שנצבע מתוך תוכנית אלגורית מכוונת".

יסודות הבניין המרכזי נבלעים בעלווה הצומחת מתוך עצים רקובים בקדמת הציור. ברקע בולטים סמלים נוספים של מוות. פלג המים הזורם במרץ על פני אבנים גדולות תחת קשת שבורה עשוי לסמל את הזמן החולף במהירות של חיי האדם. קורות האור החודרות מבעד לעננים הסוערים עשויות להתכתב עם מושג התקווה. העמוד הזקוף אך השבור – כאן מופיע כחצי גליל – מסמל ככל הנראה מוות. מעבר להיותו תזכורת לאי-הנמנעות של המוות (ממנטו מורי), הציור עשוי להציע גם מוטיבים של תקווה והתחדשות: זרימת המים מסמלת את מחזוריות החיים, בעוד העץ המת הכורע מעליהם מדגיש את נוכחות המוות. טבע משתקם ומחדש אזורים נטושים, ככל שהם נבלעים בהדרגה ביער המתפשט. הקשת בענן בציור – שלרוב נתפסה כסמל לתקווה ולהבטחה אלוהית עשויה לרמז כאן על "גשר לשמיים". הועלתה גם סברה כי הקשת מסמלת חידוש החיים, ומתכתבת עם מסר תאולוגי: לפי המסורת היהודית, תחיית המתים תהיה הסימן הראשון לבוא המשיח. מסר זה היה עשוי להיות מוכר לקהילה הפורטוגזית-ספרדית, שהמתינה לאירוע זה מבין כותלי בית חיים. ייתכן שהמשמעות הזו נוספה לציור לפי בקשת מזמין כלשהו, אולם אין תיעוד המעיד על קיומו של פטרון שהזמין את העבודה.

 המצבות 
טקסט=A view of the Jewish cemetery, Beth Haim, showing a various tombs among trees, with buildings in the background.|ממוזער| מבט על בית חיים, נראים כמה קברים המתוארים בציור.
רויסדאל תיאר בציוריו מצבות שראה בעת ביקורו בבית חיים. על פי החוקר מיכאל זל, "רויסדאל מתמקד בפינה של בית הקברות, ומבודד ארבע מן המצבות העתיקות, הייחודיות והבולטות ביותר של יהדות ספרד". הן מסמנות את קבריהם של המתיישבים הפורטוגזים הראשונים באמסטרדם – רבים מהם הגיעו ממשפחות בעלות ממון ותוארי אצולה.

אחת המצבות הבולטות בציור היא מצבתו של הרופא אליהו מונטאלטו, ששימש רופא בחצרה של מארי דה מדיצ'י. לאחר מותו ב-1616 הועברו עצמותיו לאודרקרק לקבורה. הכתובת שעל המצבה חקוקה באותיות עבריות, ושמו מאוית כשיר אקרוסטיכוני. בשתי גרסאות הציור, מוארת מצבתו של מונטאלטו באור מרוכז, כמעין קרן אור שמימית. עיצוב המצבה מזכיר מצבות מאזור הלבנט ואינו אופייני להולנד.  שמו הפרטי של מונטלטו מאוית בשיר אקרוסטיכון על הלוח האחורי האנכי.

מצבה נוספת מתארת את מקום מנוחתו של החכם יצחק עוזיאל, ששימש כרב הקהילה הספרדית בין השנים 1617–1622 ונודע כמומחה ללשון העברית. בשל יוקרתו, נקבע כי מצבתו לא תישא כתובת כלל, שכן עצם גדלה תעיד על מעמדו. לצד עוזיאל, מימין, נמצאת המצבה הגדולה ביותר בקבוצה – זו של אברהם ישראל מנדס, מתומכי הקהילה הפורטוגזית-יהודית השלישית. גוש האבן המרשים מעוטר בסמל משפחת מנדס.

קברו של אברהם פרנקו מנדס הזקן (Melchior Franco Mendez) מופיע בפינה השמאלית של הציור, מופרד מהשאר בזרם מים ובגשר עץ שנשבר. רויסדאל בחר להציבו בקצה התמונה, אף על פי שבמציאות מוקם לצד הקברים האחרים. בקדמת המצבה מופיע עמוד שבור – אלמנט שייתכן כי נפל משכבת האבן שכיסתה את קבריהם של מנדס ושלושה מבני משפחתו.
טקסט=Landscape few of a cemetery with a church in the background, adorned by a large spire.|ימין|ממוזער|בית חיים, עם נוף לכנסייה
בית הקברות בית חיים שוכן בדרום אמסטרדם, ליד נהר האמסטל. החוקר דוד אנריקה דה קסטרו היה הראשון לזהות את הקברים בציור כמצבות מבית הקברות באודרקרק. האתר משך גם אמנים אחרים, ובהם רמברנדט, שהתפעל מיופיו של הצריח בכנסיית אודרקרק.

יהודים פורטוגזים התיישבו באמסטרדם החל מסוף המאה ה-16, לאחר שגורשו מספרד בעקבות גזירות האינקוויזיציה. מאז ייסודו ב-1614 שימש בית הקברות בית חיים כמקום קבורה לפליטי האינקוויזיציה, והוא נחשב לסמל חירותם הדתית של היהודים באמסטרדם.

קבר אברהם ישראל מנדז, הממוקם לימין קברו של עוזיאל, הוא הגדול ביותר בקבוצה. המצבה מתאפיינת בגובהה המרשים ובפשטות הגאומטרית שלה. מנדז כיהן כאחד ממושלי הקהילה הפורטוגזית-יהודית השלישית, וכתובת הזיכרון על מצבתו מתארת אותו כ"מכובד מאוד". על אחד מצדי הגוש מופיע סמל משפחת מנדז, אם כי הוא כמעט בלתי קריא ואינו מתואר בפירוט בציור.

קבר אפל עם עמוד חצי-גלילי שהוקם על גבי הקברים בפינה השמאלית הרחוקה של הציור, מופרד משאר הקברים על ידי נחל שוצף ועץ שבור שנפל כמו גשר. הקבר מוקדש לאברהם פרנקו מנדס "הזקן" (בפורטוגזית: "o Velho"). (הוא היה ידוע גם בשם Abraham Franco O. Velho או Melchior Franco Mendez).

בציור, רויסדאל מיקם את קבר האבן השחור בקצה השמאלי, מעבר לנחל, אף על פי שבמציאות הוא היה ממוקם מול שלושת הקברים האחרים בבית החיים. נראה כי רויסדאל בחר למקם אותו כך משיקולי קומפוזיציה וצבעוניות. מבטו של הצופה מובל אל הקבר בעקבות קווי המתאר של העץ המת, עד שהוא מגיע לקברו של מנדס.

נראה שלקבר זה יש חשיבות מיוחדת, שכן רויסדאל חתם על העמוד החצי-שוכב שהונח על גבי קברו. עמוד זה נחשב לעמוד שקישט בעבר את ראש לוח האבן שכיסה את קבריהם של מנדס וליו ושלושה מבני משפחתו, וחיבר ביניהם. לוח האבן נסדק בסביבות 1676, והעמוד נפל והפך לגלוי מעל פני הקרקע. רויסדאל תיעד זאת בציוריו והדפסיו, אף כי הציב את העמוד בצד הנגדי מהמציאות.

בקומפוזיציה של רויסדאל מופיע עמוד עץ שבבית העלמין האמיתי תפקד כשלט—באחת הרישומים של טיילרס הוא מופיע כשלט דרכים, בציור שבדטרויט הוא מוצג כגדם עץ, ובגרסה שבדרזדן הוא כלל אינו מופיע. עמוד זה עמד בקרבת קברו של יעקב פריירה, אשר עצמו היה לוח שיש שטוח המופיע הן בציורים והן ברישום. קברו של פריירה עוטר במדליון ובו שלט אצולה. הוא בחר במיקום זה עבור קברו בשל קרבתו לשלושת הקברים האחרים. הן הקבר והן השלט נוצרו יותר מחצי מאה לפני מותו.

ליד קברים בולטים אלו שוכן מקום קבורה נוסף לאדם רם-מעלה, דון שמואל פלאצ'ה. פלאצ'ה הגיע לאמסטרדם כשגרירו של מולאי סידאן, מלך מרוקו. בבית החיים, קברו בפועל מורכב מלוח אבן המעוטר בשלט אצולה הכולל אריה ועטרה, לצד כתובות עבריות המתארות את מעמדו והישגיו הבולטים. בציור של רויסדאל מופיע הקבר בנפרד מהשלושה האחרים, והוא מוצב מעבר לנחל, בצדו השמאלי של הציור. קצהו התחתון של הקבר נמצא במים, ובמקום שלט האצולה המפורט המעטר את קברו במציאות, מופיע בציור רק סימון דמוי האות "Y". חוקרים מסוימים פירשו זאת כרמיזה של רויסדאל להכרחיותו של המוות, וכי ללא תלות במעמדו או עושרו של אדם, אין מפלט מן הקץ.

 המרכז הקומפוזיציוני ומיקום הקברים 
במרכז הציור ניצבים שני קברים לבנים, כשלצידם מופיעות שלוש דמויות מתאבלים—משפחה יהודית הכוללת אב, אם וילד, הלבושים שחורים. השתקפותם נראית ברקע הרחוק של הציור על גבי מכסי שתי פירמידות מוארכות. הקברים זוהו בידי החוקר זוורטס, בהתבסס על הכתובות הפורטוגזיות, כשייכים לרפאל חזקיה אתיאס ולרעייתו רחל.

 מיקום והקשר 
ממוזער|מפה של אודרקרק משנת 1867
בדרום אמסטרדם שוכן הכפר אודרקרק אן דה אמסטל, שם נמצא בית הקברות היהודי "בית החיים" על גדת נהר האמסטל, והוא משמש כנושא ציורו של יאקוב ואן רויסדאל. דוד אנריקה דה קסטרו היה הראשון לזהות את קבר השיש בציור דרזדן עם בית העלמין הפורטוגזי-יהודי באודרקרק. באתר ביקרו גם אמנים נוספים, כולל רמברנדט, שהתרשם מיופיו הייחודי של צריח הכנסייה באודרקרק, עם עיטוריו דמויי הכפתורים. פריץ לוגט זיהה את המבנה בציור דיו ועט של רמברנדט.

יאקוב ואן רויסדאל ביצע סקיצות באזור בשלב מוקדם של הקריירה שלו. בעת ביקורו באודרקרק, הוא עדיין התגורר עם אביו בעיר הולדתו הארלם. באותה תקופה, אודרקרק הייתה בעלת קהילה יהודית קטנה, אך הארלם הייתה העיר הראשונה בהולנד שאפשרה ליהודים לקיים את דתם בגלוי. לאחר נפילת גרנדה בשנת 1492, קיבלו המלכים פרדיננד ואיזבלה סמכות מלאה לאינקוויזיציה, מה שהוביל לגירוש יהודים מספרד ולהגעת פליטים פורטוגזים-יהודים לאמסטרדם בסביבות שנת 1590. רבים מהם חזרו ליהדותם לאחר שנאלצו לחיות כקתולים באיבריה במשך דורות. מאז הקמתו בשנת 1614, השנה בה ניתן ליהודים חופש דתי רשמי, שימש בית העלמין היהודי באודרקרק מקום קבורה לפליטים ספרדים ופורטוגזים שברחו מן האינקוויזיציה, וסימל את חירותם הדתית באמסטרדם.

ימין|ממוזער|הדפס של בית הקברות באודרקרק מכ. 1862

 דיוק לעומת דמיון אומנותי 
אלמנטים רבים בציור אינם משקפים את המראה האמיתי של אודרקרק, כולל חורבות הכנסייה: לא היה בשטח טירה או כנסייה, ולא מבנה עץ קטן, גבעות או נחלים שוצפים—את כל אלו רויסדאל המציא. החוקרת סבטלנה אלפרס מציינת "שינויים רדיקליים שחוללו באתר ... הקרובים, בהקשר זה, לייצוגו הדמיוני של ביצות". רק המצבות בבית החיים תואמות את הציור. חורבות טירת אגמונד אן דן חוף תועדו בגרסת דרזדן של הציור, ובגרסה מדטרויט מופיעים שרידיה הרומנסקיים של מנזר אגמונד בינן, סמוך לאלקמאר, אשר נהרס במהלך המרד ההולנדי נגד ספרד כ-80 שנה לפני ציורו של רויסדאל. אמנים הולנדיים השתמשו באתרים ייצוגיים, דוגמת חורבות, טחנות רוח ונופי ערים, להבעת פטריוטיות הולנדית. בסטודיו שלו בהארלם, שילב רויסדאל אלמנטים נופיים נוספים כדי להעניק לציור קומפוזיציה וסמליות מוגברת. מאפיינים אלה נמצאים בסקיצות שעשה יעקב ואן רויסדאל במקומות אחרים, אך אינן מופיעות בנוף אודרקרק.

 מקוריות ותולדות הציור 
היסטוריית הבעלות הידועה על הציור מתחילה רק ב-1739, והבעלים המקורי אינו ידוע. אין מידע ברור אם הוזמן בהזמנה אישית, אך יש השערות כי צויר עבור בן משפחתו של מונטלטו, שכן קברו מוצג בו באופן בולט ומואר. ב-22 בספטמבר 1783 נמכר הציור במכירתו הפומבית של פיטר לוקט באמסטרדם, ולאחר מכן הופיע במכירות בפריז בשנים 1790 ו-1802. סביב 1815 נרכש מפריז על ידי בנקאי בשם הויבנס, שהעבירו לאנגליה. לאחר שלוש מכירות נוספות, הציור עבר לאוסף מקינטוש בשנת 1828 ונרשם בקטלוג ב-1835. לאחר מכן נעלם מהציבור, עד שהתגלו עקבותיו בלונדון בשנות ה-20 של המאה ה-20. בשנת 1925 הוצג בתערוכה של אמנים ישנים במוזיאון בודה בברלין. ב-1926 נתרם למכון האומנות של דטרויט על ידי מר יוליוס ה. האס לזכר אחיו, ד"ר ארנסט וו. האס.

 גרסאות אחרות 
קיימת גרסה נוספת של הציור בדרזדן, אשר לפי הערכות נוצרה לאחר ציור דטרויט. ציור דרזדן מציג מכחול קליל יותר, מבנה ברור ומוקפד יותר, ופרספקטיבה מודגשת. בהשוואה אליו, ציור דטרויט מציג דמויות טבעיות יותר, צבעים בהירים יותר, וקווים חדים. אין מידע אם הוזמן ומי היו בעליו הראשונים. עם זאת, קברו של מונטלאטו מואר ומודגש בשתי הגרסאות, מה שמוביל להשערה כי רויסדאל קיבל עליו הזמנה. לחלופין, ייתכן שהיה מעוניין בחקר היבטים דרמטיים בנוף. שני הציורים, כנראה מ-1653–1655, מייצגים את אותם שלושה קברים עיקריים, אך ההבדלים ניכרים בקומפוזיציה ובזרימת הנוף.

ציור נוסף, ככל הנראה גרסת פאנל, הוזכר במכירה פומבית ברוטרדם ב-1855, אך מקומו כיום אינו ידוע. במוזיאון טיילרס שבהארלם מצויים שני רישומים של בית הקברות, המתעדים נאמנה את המצבות ללא דמויות, והם נחתמו בידי רויסדאל. רישומים אלו הפכו מוכרים בשנות ה-1670, כשהם שוכפלו בידי החרט אברהם בלוטלינג והופיעו בהדפסי רומיין דה הוגה על בית הקברות באודרקרק.

 תערוכות 
 "טבעות: חמש תשוקות באמנות עולמית", המוזיאון הגבוה לאמנות, אטלנטה, ג'ורג'יה, 4 ביולי 1996–29 בספטמבר 1996.
 "תהילת תור הזהב", רייקסמוזיאום, אמסטרדם, 15 באפריל 17–2000 בספטמבר 2000.
 "רמברנדט ותור הזהב: נקודות עיקריות ממכון דטרויט לאמנויות", מכון דטרויט לאמנויות ומרכז פריסט לאמנויות חזותיות, נאשוויל, טנסי, 1 בפברואר 19–2013 במאי 2013.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:אירופה: בתי קברות יהודיים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:עצים בציורים
קטגוריה:ציורים בעלי מוטיב יהודי