בית הכנסת החדש (בראונשווייג)

ממוזער|שמאל|"בית הכנסת שלנו", ציור של לטה ולסקה  משנת 1940
ממוזער|שמאל|בית הקהילה היהודית
ממוזער|שמאל|הבונקר. משמאל ברקע בית הקהילה היהודית
ממוזער|שמאל|לוח זיכרון במקום בו עמד בית הכנסת
בית הכנסת החדש של בראונשווייג עמד עד שנת 1940 ברחוב אלטה קנוכנהאוארשטראסה 1 במרכז העיר בראונשווייג, ברובע העיר העתיקה. הוא ניזוק קשות במהלך ליל הבדולח בנובמבר 1938, פוגרום שאורגן על ידי הנאצים, ולבסוף נהרס ב-1940 בשל טענה ל"סכנת התמוטטות".

 היסטוריה 
כבר בימי הביניים היה קיים בית כנסת ברובע העיר החדשה של בראונשווייג, ביודנשטראסה ("רחוב היהודים"), שכנראה כלל גם מקווה. בראשית המאה ה-18 הוסב חדר במבנה המטבעה העירונית הישנה בכיכר הקולמרקט , כיכר שוק מקומית, פינת רחוב שוצנשטראסה, לחדר תפילה. לבסוף, בין השנים 1767 ו-1779, השתמשה הקהילה היהודית של בראונשווייג במבנה אחורי בצד המערבי של כיכר הקולמרקט (קולמרקט 290) כבית כנסת.

 מיקום 
בשנת 1873 החלה הקהילה לבנות מבנה חדש (לצד בית הקהילה סמוך ברחוב שטיינשטראסה) לפי תוכניות של האדריכל קונסטנטין אודה  בסגנון מזרחי הנוטה לרומנסק, בהשראת הסגנון המורי. אודה שאב השראה לבנייה בסגנון זה במהלך מסע שערך בפורטוגל וספרד. טקס חנוכת בית הכנסת התקיים ב-23 בספטמבר 1875. "בית הכנסת החדש" היה ממוקם במרחק מטרים ספורים מהבית העתיק ביותר בבראונשווייג הבנוי בשיטת בניית העץ, "בית הקצבים" (כיום בית "ריטר (האביר) זנקט גאורג" ) שנבנה בשנת 1489.

 עיצוב פנים 
דרך אולם כניסה נכנסו לחלל הפנימי המעוטר בערבסקות, שהואר באמצעות חלון עליון עגול עם מגן דוד וחלונות צבעוניים.

הבימה ולוחות הברית היו עשויים משיש. הבימה עמדה מול הכניסה, מימין לבימה עמדה מנורה בעלת שבעה קנים. משמאל לבימה עמד לוח שיש שהנציח את אחד התורמים הגדולים להקמת בית הכנסת, בנקאי-חצר המלוכה, נטליון, שנפטר ב-1864. מהבימה הגיעו דרך מספר מדרגות לאלממר ומשם לארון הקודש. הגברים ישבו בקומת הקרקע, והנשים בעזרת נשים שבגלריות.

 הרס בליל הבדולח 
בית הכנסת של בראונשווייג ניזוק קשות בפוגרום ליל הבדולח ב-9 בנובמבר 1938 על ידי מטעני חבלה של ה-אס אה וה-אס אס (תחת פיקודו של פרידריך יקלן). מכיוון שהמבנה היה ממוקם באזור צפוף של העיר העתיקה המלא בבתי עץ, הוא לא הוצת - מחשש להתפשטות האש לבתים סמוכים. במקום זאת, הריהוט ופריטי ריהוט דליקים אחרים הועברו לכיכר הסמוכה, ליד כנסיית מרטיני, שם נשרפו בפומבי. חורבות בית התפילה נהרסו לבסוף בדצמבר 1940 בנימוק "סכנת התמוטטות". עם זאת, בית הקהילה הסמוך ברחוב שטיינשטראסה נותר שלם ומשמש את הקהילה היהודית שוב משנת 1983.

 בונקר הגנה אווירית 
לאחר סיום עבודות ההריסה, החלה מיד בניית בונקר – גרמניה הייתה כבר בתוך מלחמת העולם השנייה. העובדה שהנאצים בנו בונקר במקום שבו עמד בית הכנסת שנהרס לא הייתה מקרית, אלא אידאולוגית. דבר דומה קרה גם באתרי בתי כנסת בפרנקפורט דמיין, זיגן ורגנסבורג. היה זה במסגרת האידאולוגיה של המשטר הנאצי להרוס תחילה מקומות של אמונה וחיים יהודיים, ואז להקים במקומם בונקרים, שהכניסה אליהם נאסרה על יהודים בעונש מוות, לשימוש להגנה על "ארים".

הבונקר הכיל מקום ל-813 אנשים. הוא היה אחד מ-24 בונקרים ושלושה מקלטים מפני תקיפה אווירית בבראונשווייג והראשון מבין שישה בונקרים שהוקמו במרכז העיר ב-1940/41. בתחילה תוכנן להסוות את הבונקר מפני גילוי על ידי סיור אווירי של האויב באמצעות התקנת אלמנטים של בניית עץ ואבן וגג בית רגיל, כך שייראה כבית עץ רגיל. לשם כך הותקנו בליטות בטון בקיר החיצוני המערבי, שעליהן הייתה אמורה להיות מותקנת ההסוואה. בליטות אלו נראות גם היום, אך התוכנית לא יצאה לפועל, בדומה לכמה בונקרים אחרים בבראונשווייג.

הבונקר כולל ארבע קומות והוא בגובה 13 מטרים, באורך 37 מטרים וברוחב 24 מטרים; הקירות עשויים מבטון מזוין בעובי 1.10 מטרים, והתקרה 1.40 מטרים. ביולי 1941 נפתח הבונקר ברחוב אלטה קנוכנהאוארשטראסה לשימוש. במהלך ההפצצות הרבות על בראונשווייג הוא ספג מספר פגיעות ישירות, אך נשאר שלם.

 שימוש לאחר המלחמה 
מכיוון שהבונקר ממוקם באזור מגורים, לא ניתן היה לפוצץ אותו לאחר המלחמה. במקום זאת, הוא שימש כמחסה חירום לפליטים מ-1 ביוני 1945 עד 30 ביוני 1954. בין 1954 ל-1963 הוא שימש כמקלט לחסרי בית. בשנים 1980/81 הוא הופעל מחדש כבונקר הגנה אזרחית למקרי אסון ובוצעו בו עבודות שיפוץ ומודרניזציה שונות.

ב-1975 הוצב לוח זיכרון על הבונקר לרגל יובל ה-100 לחנוכת בית הכנסת, המנציח את בית הכנסת שהיה במקום, את הריסתו ואת רדיפת היהודים בבראונשווייג.

 בניית בית כנסת חלופי בבראונשווייג 
לאחר שמספר חברי הקהילה היהודית גדל מאוד בתחילת המאה ה-21 והמתחם הישן הפך קטן מדי, ב-6 בדצמבר 2006 נחנך חגיגית בית הכנסת של בראונשווייג  בחצר הפנימית של בית הקהילה היהודית ברחוב שטיינשטראסה.

 לקריאה נוספת 
 Wolfgang Ernst: ÜberLebensorte - Bunker in Braunschweig von der Planung bis zur Gegenwart. Appelhans Verlag, Braunschweig 2006, .
 יורגן הודמאכר : Braunschweigs Straßen - ihre Namen und ihre Geschichten. חלק 1: Innenstadt. Elm Verlag, Cremlingen 1995, .

 קישורים חיצוניים 

 הרס בית הכנסת ורדיפת היהודים בבראונשווייג באתר vernetztes-gedaechtnis.de 
 פוגרום נובמבר 1938 בסקסוניה התחתונה: בראונשווייג 
 בונקר עילי ברחוב אלטה קנוכנהאוארשטראסה באטלס המורשת של סקסוניה התחתונה 

הערות שוליים

קטגוריה:בראונשווייג: היסטוריה
קטגוריה:גרמניה: בתי כנסת שנחרבו בליל הבדולח