סוזן פיסק

סוזן טופטס פיסק (נולדה ב-19 באוגוסט 1952) היא פסיכולוגית חברתית אמריקאית ששימשה כפרופסור לפסיכולוגיה ולעניינים ציבוריים במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת פרינסטון. היא מוכרת בעבודתה על קוגניציה חברתית, סטריאוטיפים ודעות קדומות. פיסק מובילה את המעבדה ליחסים בין קבוצות, קוגניציה חברתית ומדעי המוח החברתיים באוניברסיטת פרינסטון. תרומותיה התאורטיות כוללות את פיתוח מודל התוכן הסטריאוטיפי, תאוריית הסקסיזם האמביוולנטי, תאוריית הכוח כשליטה ומודל הרצף של יצירת רושם.

 ביוגרפיה
פיסק מגיעה ממשפחה של פסיכולוגים ופעילים חברתיים. אביה, דונלד ו. פיסק, היה פסיכולוג רב השפעה שרוב הקריירה שלו הייתה באוניברסיטת שיקגו. אמה, ברברה פייג' פיסק (1917–2007), הייתה מובילה חברתית בשיקגו. אחיה, אלן פייג' פיסק, הוא אנתרופולוג בבאוניברסיטת קליפורניה. הסבתות של פיסק היו סופרג'יסטיות. לשתי אחייניות שלה ולבתה יש דוקטורט בפסיכולוגיה. בשנת 1969 החלה פיסק לימודי תואר ראשון ביחסים חברתיים במכללת רדקליף אותו סיימה בהצטיינות ב-1973. את הדוקטורט שלה עשתה באוניברסיטת הרווארד בנושא "תשומת לב ושקלול התנהגות בתפיסת אדם. היא מתגוררת בוורמונט עם בעלה, הסוציולוג דאגלס מאסי.

 קריירה 
בתקופת סיום לימודיה עסקה במשותף עם שלי טיילור, עוזרת פרופסור בהרווארד, במחקר בנושא קוגניציה חברתית, ובמיוחד בהשפעה שיש לתשומת לב במצבים חברתיים. לאחר סיום הלימודים, פיסק המשיכה בתחום הקוגניציה החברתית. קיים קונפליקט בין תחומי הפסיכולוגיה החברתית והפסיכולוגיה הקוגניטיבית, ויש חוקרים שעושים הפרדה בין שני התחומים הללו. פיסק הרגישה שניתן להשיג ידע משמעותי על ידי שילוב התחומים. הניסיון של פיסק עם הקונפליקט הזה והתעניינותה בתחום הקוגניציה החברתית, הובילו להוצאה לאור של ספרם של פיסק וטיילור "קוגניציה חברתית". ספר זה מספק סקירה של התיאוריות והמושגים שהתפתחו בתחום הקוגניציה החברתית, תוך הסבר על השימוש בתהליכים קוגניטיביים להבנת מצבים חברתיים, ולהבנת האדם את עצמו ואת אחרים. פיסק וסטיבן נויברג המשיכו לפתח את אחד המודלים הראשונים של התהליך הכפול של קוגניציה חברתית, "מודל הרצף".

פיסק מסרה עדות מומחים בתיק המהווה ציון דרך, "פרייס ווטרהאוס נגד הופקינס", שנדון בסופו של דבר על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית. בכך הפכה לפסיכולוגית החברתית הראשונה שהעידה בתיק של אפליה מגדרית. עדות זו הובילה לעניין מתמשך בשימוש במדע הפסיכולוגי בהקשרים משפטיים.

בעבודתה עם פיטר גליק, ניתחה פיסק את התלות ההדדית של אינטראקציות בין גברים לנשים, מה שהוביל לפיתוח "תאוריית הסקסיזם האמביוולנטי". היא גם בחנה הבדלים בין המינים בשיעורי הפרסום והציטוטים של פסיכולוגים חברתיים בכתב העת הפסיכולוגי המשפיע, "כתב העת לאישיות ולפסיכולוגיה חברתית" (באנגלית Journal of Personality and Social Psychology). נמצא כי כותבי המאמרים הגברים במדגם הגישו יותר מאמרים ושיעורי קבלת מאמריהם לכתב העת היו מעט גבוהים יותר. גברים פרסמו יותר ככותבים ראשונים ושניים לעומת נשים, בעוד שנשים כמעט ולא הופיעו ככותבות רביעיות ומעלה. ההשפעה של נשים, שנמדדה באמצעות מספר הציטוטים בספרי לימוד ובספרי עזר, הייתה זהה לזו של גברים. בין כותבים שפרסמו באופן תדיר נשים צוטטו יותר בכל מאמר שפורסם.

פיסק עבדה עם פיטר גליק ואיימי קאדי על פיתוח מודל התוכן הסטריאוטיפי. מודל זה מסביר שחום וכשירות מבדילים בין סטריאוטיפים קבוצתיים.

פיסק גם הייתה מעורבת בתחום של מדעי המוח החברתיים-קוגניטיביים. תחום זה בוחן כיצד מערכות עצביות מעורבות בתהליכים חברתיים, כגון תפיסת אדם. עבודתה של פיסק בחנה מערכות עצביות המעורבות בסטריאוטיפים, עוינות בין קבוצות, ויצירת רושם.

היא כתבה למעלה מ-400 מאמרים ומספר ספרים. בכללם "יצורים חברתיים: גישת מניעי ליבה לפסיכולוגיה חברתית" ו"קוגניציה חברתית", שהגדיר את תת-התחום הפופולרי כיום של קוגניציה חברתית. היא ערכה את "הסקירה השנתית של פסיכולוגיה" (יחד עם דניאל שקטר ושלי טיילור) ואת "המדריך לפסיכולוגיה חברתית" (יחד עם דניאל גילברט וגארדנר לינדזי המנוח). ספר נוסף שכתבה הוא "קנאה כלפי מעלה, בוז כלפי מטה: איך המעמד מפלג אותנו", שמתאר כיצד אנשים משווים את עצמם כל הזמן לאחרים, ויש לכך השפעות רעילות על מערכות היחסים שלהם בבית, בעבודה, בבית הספר ובעולם. ספר נוסף שלה הוא "המותג האנושי: איך אנחנו מתייחסים לאנשים, מוצרים וחברות."

פיסק מכהנת במועצת המנהלים של "סקירות שנתיות".

 מֶחקָר 
ארבע תרומותיה הידועות ביותר לתחום הפסיכולוגיה הן מודל התוכן הסטריאוטיפי, תאוריית הסקסיזם האמביוולנטי, מודל הרצף של יצירת רושם, ותאוריית הכוח כשליטה. היא ידועה גם בהגדרת המונח "קמצנות קוגניטיבית", שהומצא עם היועצת שלה לתואר השני שלי אי טיילור, מושג המתייחס לנטיות של אנשים להשתמש בקיצורי דרך קוגניטיביים ובהיוריסטיקה.

 מודל התוכן הסטריאוטיפי 
מודל התוכן הסטריאוטיפי (SCM) הוא תיאוריה פסיכולוגית הטוענת שאנשים נוטים לתפוס קבוצות חברתיות על פי שני ממדים בסיסיים: חום וכשירות. חום מתאר את הכוונה הנתפסת של הקבוצה (ידידותית ומהימנה או לא); כשירות מתארת את יכולתם הנתפסת לפעול בהתאם לכוונתם.

רוב האנשים תופסים את מעמד הביניים לו הם שייכים, גם כחם וגם ככשיר, אבל הם רואים בפליטים, חסרי בית ומהגרים לא חוקיים כלא חמים ולא כשירים. החידוש של ה-SCM הוא בזיהוי סטריאוטיפים מעורבים - בעלי יכולות גבוהות אך חום נמוך (למשל, אנשים עשירים) או בעלי ציון גבוה על סקלת החום אך ציון נמוך על סקלת היכולת (למשל, אנשים מבוגרים). רגשות ברורים (רחמים, קנאה, הערצה, בוז) מבדילים בין 4 שילובי ה"יכולת-חום". למשל, קנאה מתעוררת כשקיימת תפיסה של כשרון גבוה וחום נמוך. רחמים מתעוררים כשהתפיסה היא של קיום חום גבוה ויכולת נמוכה. רגשות אלה, בתורם, מנבאים דפוסי התנהגות ספציפיים כלפי קבוצות שונות. התנהגויות אלו נעות בסקלה של אקטיביות-פסיביות, ושל עוזרות-פוגעות. המימד החם של סטריאוטיפים ינבא התנהגויות אקטיביות, בעוד שהמימד הכשירות ינבא התנהגויות פסיביות. סטריאוטיפים של חום וכשירות נובעים מהערכות של קבוצות. קבוצות הנתפסות כבעלות סטטוס גבוה נתפסות כבעלות כשירות, ואילו קבוצות הנתפסות כבעלות כוונות תחרותיות נתפסות כחסרות חום מדינות בהן אי השוויון בהכנסה גבוה יותר נוטות להשתמש בסטריאוטיפים המעורבים בתדירות גבוהה יותר.

ה-SCM פותח במקור כדי להבין את הסיווג החברתי של קבוצות באוכלוסיית ארצות הברית. עם זאת, ה-SCM יושם מאז פיתוחו לניתוח מעמדות ומבנים חברתיים במדינות ובתקופות היסטוריות רבות.

 תאוריית סקסיזם אמביוולנטי 
פיסק ופיטר גליק פיתחו את תאוריית הסקסיזם האמביוולנטי (ASI) כדרך להבין דעות קדומות נגד נשים. ה-ASI מציג שני מרכיבי משנה של סטריאוטיפים מגדריים: סקסיזם עוין (עוינות כלפי נשים לא מסורתיות), וסקסיזם מיטיב (אידיאליזציה והגנה על נשים מסורתיות). התיאוריה טוענת שהתלות ההדדית האינטימית של גברים ונשים, יחד עם יתרון המעמד הממוצע של גברים, דורשת תמריצים לנשים המשתפות פעולה (סקסיזם מיטיב) וענישה לנשים שמתנגדות (סקסיזם עוין). גברים ונשים כאחד יכולים לחזק סקסיזם עוין וסקסיזם מיטיב, אם כי לגברים יש בממוצע ציונים גבוהים יותר מאשר לנשים במדד הסקסיזם ובמיוחד בסקסיזם עוין. נעשה שימוש ב-ASI בכל המדינות. המחברים פיתחו גם סולם מקביל של אמביוולנטיות כלפי גברים.

 תאוריית כוח כשליטה 
תאוריית כוח כשליטה שמה לה למטרה להסביר כיצד כוח חברתי מניע אנשים לשים לב או להתעלם מאחרים. במסגרת זו, כוח מוגדר כשליטה על משאבים מוערכים ועל תוצאות של אחרים. חסרי הכוח מטפלים באלה השולטים במשאבים במאמץ לשפר את החיזוי והשליטה שלהם, לכן הרשמים שלהם מבעלי השליטה נוטים להיות מורכבים יותר ופחות סטראוטיפים. לעומתם, אנשים רבי עוצמה אינם צריכים לטפל ביחידים בעלי כוח נמוך. זאת כיוון שאנשים בעלי כוח רב, לא צריכים לטפל באחרים כדי לשלוט בתוצאות שהם שואפים להשיג. הם פחות שמים לב אליהם ולכן נוטים יותר לתפיסה סטראוטיפית. על פי התאוריה כוח וסטראוטיפים מחזקים זה את זה מכיוון שהסטריאוטיפים מגבירים שליטה, ומשמרים ומצדיקים את המצב הקיים.

 מודל רציף של היווצרות רושם 
מודל זה מתאר את התהליך שבו אנו יוצרים רשמים לגבי אחרים. היווצרות הרושם ממוסגרת כתלויה בשני גורמים: המידע הזמין והמניעים של התופס. על פי המודל, שני הגורמים הללו עוזרים להסביר את הנטייה של אנשים ליישם תהליכי סטריאוטיפיות לעומת תהליכי אינדיבידואציה בעת יצירת רשמים חברתיים.
 פרסים והישגים 
בשנת 2003, היא זכתה בפרס תומאס אוסטרום מהרשת הבינלאומית להכרה חברתית.

בשנת 2008, פיסק קיבלה את פרס Staats for Unifying Psychology, מאיגוד הפסיכולוגים האמריקאי.

בשנת 2009 קיבלה פרסים רבים ובכללם מלגת גוגנהיים, פרס האגודה למדע פסיכולוגי ויליאם ג'יימס, ופרס החברה לאישיות ופסיכולוגיה חברתית של דונלד קמפבל.

בשנת 2010 הוענק לה "פרס התרומה המדעית הנכבדה" של האגודה הפסיכולוגית האמריקאית.

בשנת 2011 נבחרה פיסק לקבלת מענק האקדמיה הבריטית.

בשנת 2013 מונתה פיסק כחברה נבחרת באקדמיה הלאומית למדעים.

בשנת 2019 בפרס BBVA Foundation Frontiers of Knowledge במדעי החברה.

הוענקו לה תוארי כבוד מהאוניברסיטה הקטולית של לוביין ב-1995, מאוניברסיטת ליידן ב-2009, מאוניברסיטת בזל ב-2013, ומאוניברסיטת גרנדה ב-2017.

פיסק כיהנה כנשיאה של האגודה לפסיכולוגיה של אישיות וחברתית, חטיבה 8 של האגודה הפסיכולוגית האמריקאית, הפדרציה של אגודות מדעי ההתנהגות והמוח, הקרן לקידום מדעי ההתנהגות והמוח והאגודה הפסיכולוגית האמריקאית (כיום האגודה למדעי הפסיכולוגיה). היא עמיתה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים ובאקדמיה האמריקאית למדעי המדינה והחברה. נבחרה לאגודת הפילוסופיה האמריקאית בשנת 2014.

ניתוח כמותי שפורסם ב-2014 זיהה את פיסק כחוקרת ה-22 המוכרת ביותר בעידן המודרני של הפסיכולוגיה (מקום 12 בקרב חוקרים חיים, 2 בקרב נשים).

 ספרים 





 Editor of the 2004, 2008, 2009, 2010, 2011, and 2012 editions of Annual Review of Psychology
 Editor of the 2010 edition of Handbook of Social Psychology
 Editor of the 2012 edition of the Sage Handbook of Social Cognition
 Editor of Sage Major Works in Social Cognition (2013)

 מאמרי כתב עת נבחרים 














 קישורים חיצוניים 


 הדף של פיסק בפרינסטון
 פרופיל מקצועי ברשת הפסיכולוגיה החברתית

 הערות שוליים 

קטגוריה:מדעניות אמריקאיות במאה ה-20
קטגוריה:חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:מדעני מוח אמריקאים
קטגוריה:פסיכולוגים חברתיים אמריקאים
קטגוריה:פסיכולוגיות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1952