אלמנזו ויילדר

אלמנזו ג'יימס ויילדר (באנגלית: Almanzo James Wilder; 13 בפברואר 1859 – 23 באוקטובר 1949) היה איכר אמריקאי וכן בעלה של לורה אינגלס ויילדר ואביה של רוז ויילדר ליין, שתיהן סופרות ידועות.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
ויילדר נולד באחוזת משפחתו באזור הכפרי בורק, ניו יורק, קילומטרים ספורים מהעיירה מאלון. רוב המקורות מציינים את תאריך הלידה של ויילדר ב-13 בפברואר 1857. עם זאת, רישומי מפקד האוכלוסין הפדרליים ומדינת ניו יורק תומכים בשנת לידה של 1859; ייתכן שויילדר נתן את שנת הלידה שלו כ-1857 כאשר תבע קרקע בטריטוריה של דקוטה במסגרת חוק ההומסטד בשנת 1879, שחייב את התובעים להיות בני 21 לפחות.

ויילדר היה החמישי מתוך שישה ילדים שנולדו לחקלאים ג'יימס מייסון (1813–1899) ואנג'לינה אלבינה (לבית דיי) ויילדר (1821–1905). אחיו כללו את לורה אן (1844–1899), רויאל גולד (1847–1925), אלייזה ג'יין (1850–1930), אליס מריה (1853–1892), ופרלי דיי ויילדר (1869–1934). כחלק מסדרת הרומנים הסמי-אוטוביוגרפיים בית קטן בערבה, לורה אינגלס ויילדר, אשתו כתבה ספר בשם "בן איכרים" על ילדותו של ויילדר בצפון מדינת ניו יורק. הוא יהפוך לדמות חוזרת בספרים המאוחרים יותר שבהם כתבה אשתו על חיזוריו אחריה ועל ונישואיהם "החורף הארוך", "עיר קטנה בערבה", "שנים של זהב" ו"ארבע השנים הראשונות". הוא גם מופיע בקצרה בפרק 28 של "בית קטן על גדות אגם הכסף". בספרים אלמנזו מתאפיין כאדם אמיץ אך שקט, חרוץ, שאוהב סוסים וחקלאות, ומתואר גם כנגר ועובד עץ מוכשר.

"בן איכרים" מספר על אירועים מילדותו של ויילדר, החל ממספר שבועות מיום הולדתו התשיעי ב-1866. בין היתר, הוא מתחיל ללמוד בבית הספר, לומד לאמן ולנהוג בצוות שוורים, משתתף ביריד מחוזי ונהנה מחגיגת הארבעה ביולי של אמצע המאה ה-19 בעיירה מאלון. אלמנזו גם לומד להתמודד עם השליטה של אחיו הגדולים, במיוחד אחותו בעלת הרצון אלייזה ג'יין, שלימים תהפוך למורה של אשתו לעתיד.

"בן איכרים" היה הספר השני שפורסם בסדרת בית קטן בערבה. הוא הגיע למדפי חנויות הספרים ב-1933, ואחריו הגיע "בית קטן בערבה" ב-1935. סדר הפרסום המקורי שונה על ידי המוציא לאור הרפר עם פרסום המהדורות המאוירות של 1953 ו-1971.

 עוברים למערב 
משפחת ויילדר עזבה את בורק ב-1870 עקב כשלים ביבול. כשעברו מערבה, הם התיישבו בספרינג ואלי, מינסוטה, שם הקימו חווה. בשנת 1879, ויילדר, אחיו הגדול רויאל ואחותו הגדולה אלייזה ג'יין עברו לטריטוריית דקוטה, ותבעו קרקע ליד מה שלימים יהפוך לעיירה דה סמט, דרום דקוטה. ויילדר התיישב באחוזתו מתוך כוונה לשתול דונמים של חיטת זרעים שהוא טיפח בקיץ הקודם במרשל, מינסוטה. בדה סמט הוא פגש לראשונה את לורה אינגלס. משפחת אינגלס הייתה אחת המתיישבות הראשונות באזור, לפני שהעיר אורגנה באופן רשמי. הם עברו לטריטוריית דקוטה מוולנאט גרוב, מינסוטה, כשצ'ארלס אינגלס לקח עבודה זמנית במסילת הברזל.

ויילדר מוצג כגיבור בספרה של אשתו "החורף הארוך". יחד עם אד "קאפ" גרלנד, ויילדר סיכן את חייו כדי להציל את אזרחי דה סמט מרעב במהלך החורף הארוך והקשה של 1880–1881. בין סערות של חורף של סופות שלגים תכופות וקשות בצורה יוצאת דופן, שמנעו מרכבות להביא מזון ואספקה לעיירה, הם נסעו 19 קילומטרים לתוך הערבה הפתוחה בחיפוש אחר חיטה שנאמר כי חקלאי קצר אי שם מדרום מערב לדה סמט. השניים מצאו את האיכר ולאחר משא ומתן קשה שכנעו אותו למכור להם שישים בושלים של חיטה. הם סחבו את התבואה מצילת החיים על מזחלות שנפלו ללא הרף דרך השלג לתוך עשב, והצליחו לחזור לדה סמט לפני שסופת שלגים נוספת של ארבעה ימים פגעה באזור.

 נישואים ללורה אינגלס 
שמאל|ממוזער| לורה ואלמנזו ויילדר, 1885 בקירוב
כשויילדר היה בן 23 ואינגלס בת 15, הוא החל לחזר אחריה. ויילדר היה מסיע את אינגלס הלוך ושוב בין דה סמט ליישוב חדש 19 קילומטרים מחוץ לעיר, שם לימדה בבית ספר וגרה. כשהאביב הגיע, היו בני הזוג יוצאים לטיולי כרכרות ארוכים. שלוש שנים מאוחר יותר, ב-25 באוגוסט 1885, נישאו ויילדר ואינגלס בדה סמט על ידי הכומר אדוארד בראון. הם חיו בחווה של ויילדר והחלו בפעילות חקלאית קטנה משלהם. בתם של בני הזוג ויילדרס, רוז, נולדה ב-5 בדצמבר 1886. רוז ויילדר נודעה מאוחר יותר בתור הסופרת רוז ויילדר ליין, סופרת ופילוסופית פוליטית ידועה.

במהלך שנות נישואיהם הראשונות, המתוארות בספר "ארבע השנים הראשונות", הויילדרים סבלו ממזג אוויר גרוע, מחלות וחובות גדולים. באביב 1888, ויילדר ואשתו היו חלו שניהם בדיפתריה. למרות ששניהם שרדו, ויילדר סבל מאחד הסיבוכים הפחות שכיחים של המחלה, דלקת עצבים. אזורי רגליו של ויילדר היו משותקים זמנית, ולאחר שהשיתוק נפתר, הוא נזקק למקל הליכה. חוסר יכולתו לבצע את העבודה הפיזית הקשה הקשורה לחקלאות חיטה בדרום דקוטה, בשילוב עם בצורת ממושכת בסוף שנות ה-1880 ותחילת שנות ה-90, תרמו עוד יותר למעבר של משפחת ויילדר לחדלות פירעון.

שנת 1889 הוכיחה את נקודת השבירה עבור המשפחה. בתחילת אוגוסט, לורה ילדה בן. הילד נותר ללא שם כאשר שבועיים לאחר מכן, הוא מת לפתע מ"עוויתות". לורה אינגלס ויילדר מעולם לא דיברה על מותו, ולזוג לא נולד עוד ילד.

באותו חודש איבדה המשפחה הקטנה את ביתה בשריפה ואת יבוליה לבצורת. לדברי רוז ויילדר ליין, "נדרשו שבע שנים רצופות של כישלון יבול מוחלט, עם עבודה, מזג אוויר ומחלות שהרסו את בריאותו לצמיתות, וריביות של 36% על כסף שנלווה לקניית מזון, כדי לעקור אותנו מהאדמה הזו".

בשנת 1890, משפחת ויילדר עברה לספרינג ואלי, מינסוטה, כדי לגור עם הוריו בחווה שלהם. זו הייתה תקופה של מנוחה והתאוששות עבור המשפחה העייפה. בין 1891 ל-1892, המשפחה שוב עברה, הפעם לווסטוויל, פלורידה. הם קיוו שאקלים חם יותר יעזור לויילדר להשיב אליו את כוחו. בעוד שהטמפרטורות החמות יותר עזרו לו להתאושש, אשתו לא אהבה את האקלים הלח והחם או את המנהגים של המקומיים.

הם חזרו לדה סמט ב-1892, ושכרו בית קטן בעיר. בין 1892 ל-1894 התגוררו בני הזוג ויילדר בדה סמט, עם משפחת אינגלס בקרבת מקום. לורה אינגלס ויילדר עבדה כתופרת בחנות, בעוד ויילדר מצא עבודה כנגר וכפועל יומי הם חיו בצמצום וחסכו את כספם.

 השתקעות במיזורי ובשנים מאוחרות יותר 
שמאל|ממוזער| חוות רוקי רידג', מנספילד, מיזורי
שמאל|ממוזער| קברם של לורה אינגלס ויילדר ובעלה אלמנזו ויילדר בבית הקברות מנספילד, מנספילד, מיזורי. לידם קבורה הבת רוז ויילדר ליין.
ב-17 ביולי 1894, עזבו בני הזוג ויילדר את דה סמט להרי האוזרק של מיזורי בעגלה מכוסה. הם פותו על ידי חוברות של "ארץ התפוח האדום הגדול" וסיפורים על אדם מקומי שנסע למיזורי כדי לראות את האזור בעצמו. ב-31 באוגוסט, הם הגיעו למקום סמוך למנספילד, מיזורי, וויילדר נתן מקדמה של 100 דולר על 16 דונם של אדמה לא מפותחת, הררית וסלעית שאשתו כינתה את בשם "חוות רוקי רידג'". החווה תהיה ביתם האחרון של בני הזוג. במשך 20 שנה, ויילדר בנה לאשתו את מה שהיא כינתה מאוחר יותר כבית החלומות שלה: בית ייחודי בן 10 חדרים בו בנה ארונות מטבח בהתאמה אישית כדי להתאים לקומתה הנמוכה של 1.52 מ'.

חוות רוקי רידג' הורחבה לבסוף ל-80 דונם והייתה חוות עופות, חלב ופירות יצרנית. אהבת חייו של ויילדר לסוסי מורגן גברה, והוא גם החזיק עדר גדול של פרות ועיזים. לאור הלקח הקשה שלמדו מהתמקדות בחקלאות חיטה בדרום דקוטה, הזוג בחרו בגישה מגוונת יותר לחקלאות המתאימה לאקלים של האוזרק. אלמנזו ויילדר חי את שארית חייו בחווה שלו. הוא ואשתו היו פעילים בפעילויות קהילתיות וכנסיות שונות במהלך שהותם במיזורי.

בתם עזרה לפרנסם עד אמצע שנות ה-30 של המאה ה-20, אז החלו התמלוגים מספרי בית קטן בערבה לפרנס את המשפחה. בסופו של דבר, מאמציהם ברוקי רידג' במהלך שנות ה-30 וה-40, יחד עם התמלוגים על הספר סיפקו להם סוף סוף יציבות פיננסית שלא הכירו קודם לכן בנישואיהם. בשנות נישואיהם המוקדמות, אשתו של ויילדר תרמה להכנסתם במגוון דרכים: היא אכסנה דיירים מדי פעם, כתבה טורים בעיתון כפרי ושימשה כגזברית/אחראית הלוואות באגודת הלוואות חקלאיות. בתם התגוררה עם בני הזוג ויילדר בחווה לפרקי זמן ארוכים, היא אף ראתה שהביאו למקום חשמל ועוד מכשירים מודרניים והם אפילו בנו להם קוטג' אבן בסגנון אנגלי.

ויילדר למדו לנהוג במכונית, מה ששיפר מאוד את יכולתם לעזוב את החווה. בני הזוג עשו מספר נסיעות ארוכות ברכב, עם יעדים כמו קליפורניה וצפון -מערב האוקיינוס השקט, והלכו מספר פעמים לבקר את משפחת אינגלס שנותרה בדרום דקוטה. כאשר בתם עברה לצמיתות לקונטיקט בסביבות 1937, בני הזוג ויילדר חזרו במהירות לבית החווה האהוב שלהם, ולאחר מכן מכרו את האדמה המזרחית עם קוטג' האבן.

ויילדר בילה את שנותיו האחרונות בשמחה בטיפול בגינות ירקות ופרחים קטנות, כשהוא עוסק באהבתו לאורך חייו של עיבוד עץ ונגרות. הוא עזר לאשתו לברך את אלפי מעריצי בית קטן בערבה שמצאו את דרכם באופן קבוע לחוות רוקי רידג'.

ויילדר מת ב-23 באוקטובר 1949, לאחר שלקה בשני התקפי לב. לורה אינגלס ויילדר מתה שמונה שנים מאוחר יותר, ב-10 בפברואר 1957. בתם, רוז ויילדר ליין חיה עד 1968. שלושתם קבורים במנספילד, ורבים מרכושו ומעבודות ידו של ויילדר נמצאים עדיין בחוות רוקי רידג', כמו גם באתרי החוות מאלון, ניו יורק וספרינג ואלי, מינסוטה. חוות רוקי רידג' ידועה היום כמוזיאון לורה אינגלס ויילדר/רוז ויילדר ליין.

מהעדויות שהותירו אשתו ובתו, נראה כי אלמנזו ויילדר היה אדם שקט וסטואי, נציג של התקופה והתרבות שבה חי. אהבתו לחקלאות, לסוסים ולמחיה כפרית מתועדת היטב.

 מקור השם 
באחד מספריה של לורה אינגלס ויילדר, "עיר קטנה בערבה" ייחוס שמו הפרטי יוצא הדופן של בעלה נכתב כך:"בני משפחתי סבורים שעליהם להקפיד על כך שתמיד יהיה ביניהם מישהו הנושא את השם אלמנזו, מפני שלפני שנים רבות, בימי הצלבנים, הצטרף אחד מבני ויילדר לקבוצת צלבנים שיצאה למסעות לארץ הקודש, ואיש ערבי או משהו כזה הציל את חייו. השם המקורי היה אל מנצור. ולאחר זמן שינו אותו באנגליה, אבל כנראה אין שום דרך לשפר אותו בהרבה".

 במדיה 
 ספרים 
לורה אינגלס ויילדר פרסמה ב-1933 את הרומן בן איכרים, סיפור בדיוני ברובו המבוסס על שנה אחת מילדותו של אלמנזו. הת'ר וויליאמס כתבה ופרסמה ב-2012 את Farmer Boy Goes West, ספר בדיוני אף יותר המבוסס על ילדותו של אלמנזו.

 טלוויזיה 
דמותו של ויילדר גולמה בעיבודי הטלוויזיה של "בית קטן בערבה" על ידי:
 דין באטלר, בסדרת הטלוויזיה "בית קטן בערבה" וסרטי ההמשך שלה.
 וולטון גוגינס, בסרט "מעבר לערבה: הסיפור האמיתי של ספרי לורה אינגלס ויילדר".

 מורשת 
בית הילדות של אלמנזו ויילדר ליד מאלון, ניו יורק, היה רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 2014. החווה מופעלת ומתקיימת על ידי עמותת אלמנזו ולורה אינגלס ויילדר, והיא מהווה מרכז חינוכי אינטראקטיבי, מוזיאון וחווה פועלת.

 קישורים חיצוניים 

 חוות אלמנזו ויילדר- בית נעוריו של אלמנזו
 בית קטן בלימבו: מאמר על אלמנזו ויילדר
 תיעוד התביעה של אלמנזו
 החברה ההיסטורית של מינסוטה: אינדקס מפקד האוכלוסין של מדינת מינסוטה 1875
 על משפחת אינגלס (שרה ס. אוטהוף)

 הערות שוליים 

קטגוריה:בית קטן בערבה: דמויות
קטגוריה:ילידי 1859
קטגוריה:נפטרים ב-1949