בבילוניאקה (ברוסוס)

הבבילוניאקה (ביוונית: Βαβυλωνιακά; בלטינית: Babyloniaca, "תולדות בבל") היא חיבור שנכתב בשפה היוונית על ידי הכוהן וההיסטוריון הבבלי ברוסוס במאה ה-3 לפני הספירה. הבבילוניאקה בנויה משלושה ספרים. הראשון מתאר את הגאוגרפיה הבבלית וגרסה של הקוסמוגוניה  של אנומה אליש (סיפור הבריאה הבבלי), כמו גם את המעבר של קיום האדם לפני החוק האלוהי ולאחר שהוא התגלה. הספרים השני והשלישי עוסקים בעיקר בגנאלוגיות של מלכים ובתיאור של המבול.

למרות שהחיבור אבוד כיום, הוא שרד בקטעים משמעותיים מתוך כתביהם של מחברים מאוחרים יותר, במיוחד בחיבוריו של הסופר והבישוף הנוצרי בן המאה הרביעית לספירה, אוסביוס, והוא היה ידוע במידה מוגבלת בחוגים מלומדים עוד בשלהי העת העתיקה. קטעים משמעותיים, כולל אחד על שלטונו של נבוכדנאצר השני, נשמרו גם בכתביו של ההיסטוריון היהודי יוסף בן מתתיהו, ובמיוחד בחיבוריו "קדמוניות היהודים" ו"נגד אפיון".

עד לגילויים מחדש של טקסטים בכתב יתדות במאה ה-19, הפרגמנטים מחיבוריו של ברוסוס היו החומר המקורי היחיד ששרד מהתרבות המסופוטמית. במהלך שנות ה-70, משלחת ארכאולוגית גרמנית גילתה בארך טקסטים בכתב יתדות עם רשימת מלכים, הדומה למה שתועד בספר השני של הבבילוניאקה, מה שהחזיר את האמון ביכולתה של הבבילוניאקה להעיד על חומר מקורי מתקופות קודמות, מה שהחיה את המחקר העוסק בחיבור זה.

 הקשר והישרדות החיבור 
לאחר כיבושיו של אלכסנדר הגדול, תגובת האוכלוסיות המקומיות שנכבשו זה עתה הייתה במידה רבה של ייאוש. עם זאת, חלק מהאליטה התרבותית והדתית המקומית אימץ את ההנהגה החדשה וניסה ללמד את האדונים ההלניסטים על המסורות המסופוטמיות. הדוגמה הידועה הראשונה לטקסט כזה שנכתב ביוונית היא הבבילוניאקה, שחוברה בשנת 281 לפנה"ס כהקדשה לעלייתו של אנטיוכוס הראשון סוטר לכס המלוכה של האימפריה הסלאוקית.
ניתן לחשוב על חיבור זה ככזה שעלה מתוך הסביבה התרבותית והמדעית שטופחה על ידי מקדש אסגילה.
בהקדמה לחיבור, ברוסוס מציין את כוונתו בכתיבה, ומזדהה כבן דורו של אלכסנדר וגם ככוהן כלדי של בל .

ברוסוס רצה להפוך את העבר המפואר של בבל לנגיש ליוונים, על ידי פרסום חיבור היסטורי המבוסס על מסורת מקומית. אולם תקוות אלו נתבדו, משום שסופרים יווניים ציטטו אותו רק לעיתים נדירות, וחיבורו היה בשימוש רק אצל סופרים יהודים-הלניסטים אפולוגטיים, שחיפשו אחר עדות בלתי תלויה לקדמוניות היהודים.
רוב קוראי הבבילוניאקה בעת העתיקה הקלאסית והמאוחרת לא קראו את הבבילוניאקה המקורית, אלא קיצור שלה שנמצא בחיבור מאת הסופר אלכסנדר פוליהיסטור בן המאה הראשונה לספירה. חיבור זה כלל היסטוריה של בבל (המסתמכת בעיקר על ברוסוס) ולאחר מכן היסטוריה של אשור. גם חיבור זו אבד, אך גם לו נעשה קיצור, על ידי אוסביוס במאה הרביעית, בספר הראשון של הכרוניקון שלו. חיבור זה של אוסביוס קיים בתרגומו הארמני וכן מקטעים מהמקור היווני ב"אקלוגה כרונוגרפיקה" (Ecloga Chronographica) של הנזיר הביזנטי גאורגיוס סינקלוס.
נראה כי גם פוליהיסטור וגם אוסביוס שימרו את הארגון הבסיסי של הטקסטים שאיתם עבדו.

 תקציר 
הבבילוניאקה כוללת שלושה ספרים. ברוסוס הלך בעקבות התפיסה המסופוטמית המוקדמת יותר, בניגוד לנקודת המבט של ההיסטוריונים היוונים, שההיסטוריה מונעת במידה רבה על ידי התגלות והתערבות אלוהית, ולא היותה תיאור פעילויות אנושיות לאורך הזמן. הבבילוניאקה מאורגנת בהתאם לכך: הספר הראשון, לאחר תיאור הסיבה שברוסוס כתב את הבבילוניאקה, מכיל מידע על הקוסמולוגיה והגאוגרפיה של בבל ותיאור מצבה הבהמי של האנושות לפני ההתגלות. אז, בתקופת שלטונו של המלך אלורוס, השליח האלוהי אואנס  מדבר אל האנושות ומעביר את עקרונות היסוד של הציוויליזציה. הספר השני מחולק לשלושה חלקים: שלטונם של עשרה מלכים לאורך 432,000 שנה לפני המבול; אסון המבול העולמי; ושלטונם של המלכים לאחר המבול, עד שלטונו של נבונציר (המאה ה-8 לפנה"ס). הספר השלישי ממשיך עם רצף המלכים המאוחר יותר, מנבונציר ועד שלטונו של אלכסנדר הגדול, אם כי החלקים הקיימים בטקסט אינם מאפשרים לדעת באיזו מידה ברוסוס רק ציין את רצף המלכים הזה במקום לספק פרשנות מפורטת יותר. על פי פוליהיסטור, פרשנות הייתה חסרה בעיקר בשרשרת הירושה השושלתית הכלולה בספר השני. עם זאת, ניכר כי תקופת האימפריה הפרסית האחמנית טופלה בקצרה וכי תקופות שלטונם של סנחריב ונבוכדנאצר השני טופלו בהרחבה רבה יותר.

 קוסמולוגיה 
הספר הראשון של הבבילוניאקה מציע גרסה (או אולי פרשנות) של הקוסמוגוניה של אנומה אליש. יצירה זו שרדה רק בציטוטים ובקיצורים מאוחרים יותר. סיפורו של ברוסוס מתחיל באוקיינוס קדום. שלא כמו ב"אנומה אליש", שם מפלצות ים נוצרות לקרב עם אלים אחרים, בסיפורו של ברוסוס הן צצות באופן ספונטני ומתוארות באופן שונה מ-11 המפלצות של "אנומה אליש", שכן הוא מתרחב מעבר ליצורים המיתולוגיים הגרידא של סיפור זה, ייתכן בהשפעה מהזואולוגיה היוונית. הפרגמנטים של ברוסוס אצל סינקלוס והתרגום הארמני של האופן שבו תיאר את הקוסמוגוניה שלו הם כדלקמן:
סינקלוס: היה זמן, הוא אומר, שבו הכל היה [חושך ו]מים, ובתוכו קמו לחיים יצורים מופלאים בעלי צורות מוזרות. כי נולדו גברים עם שתי כנפיים וחלקם עם ארבע כנפיים ושני פנים, בעלי גוף אחד ושני ראשים, זכר ונקבה, ואיברי מין כפולים, זכר ונקבה... [רשימה של יצורים מפלצתיים מופיעה בהמשך]. על כל אלה שלטה אישה ושמה אומורקה. פירוש המילה בכלדית "תלת'" (Thalatth), ביוונית זה מתורגם ל"ים" (תלסה, Thalassa)... כאשר הכל סודר כך, קם בלוס וחילק את האישה לשניים. מחציה האחד ברא את הארץ ומחציה השני את השמים; והוא השמיד את כל הבריות שבה... כי כאשר הכל היה לח, ויצורים נוצרו בו, אל זה הסיר את ראשו והאלים האחרים ערבבו את הדם שזרם עם האדמה ויצרו את האדם. מסיבה זו הם בעלי תבונה וחולקים את החוכמה האלוהית. בלוס, אותו הם מתרגמים כזאוס, חתך את החושך לשניים, הפריד בין הארץ לשמיים וסידר את היקום. היצורים לא יכלו לשאת את כוחו של האור והושמדו. כאשר ראה בלוס את הארץ ריקה וצחיחה, ציווה על אחד האלים לכרות את ראשו שלו ולערבב את הדם הזורם עם האדמה וליצור אנשים וחיות בר המסוגלות לסבול את האוויר. בלוס גם השלים את הכוכבים, השמש, הירח וחמשת כוכבי הלכת. אלכסנדר פוליהיסטור אומר שברוסוס טוען דברים אלה בספרו הראשון.

סינקלוס: אומרים שבראשית הכל היה מים, שנקרא ים (תלסה). בל בנה את זה וייעד מקום לכל אחד, והוא הקיף את בבל בחומה.

ארמני: הכל, הוא אמר, היה מלכתחילה מים, שנקראו ים. ובל הציב גבולות עליהם (המים) וייעד מקום לכל אחד, חילק את ארצותיהם וביצר את בבל בחומה מקפת.
בסיכום התיאור נכתב כי בלוס ברא לאחר מכן את הכוכבים, השמש, הירח וחמשת כוכבי הלכת. התיאור של ברוסוס תואם במידה רבה את תיאור האנומה אליש, כמו למשל בהתייחסותו לפיצול האישה שחצאיה משמשים ליצירת שמיים וארץ, אך הוא מכיל גם מספר הבדלים, כגון האמירה על פרשנות אלגורית, עריפת ראשו העצמית של בלוס כדי ליצור בני אדם, והאמירה כי הדם האלוהי הוא שהפך את בני האדם לתבוניים. התפתח ויכוח לגבי אילו מהאלמנטים הללו נמצאו או לא בתיאור המקורי של ברוסוס. ייתכן שחלק מהמידע שברוסוס השיג לתיאורו את מיתוס הבריאה הגיע מאנומה אליש ומהכרוניקה השושלתית  הבבלית.

 היהודים אצל ברוסוס 
יוסף בן מתתיהו מצטט את ברוסוס, המספר על איש צדיק שחי 10 דורות לאחר המבול, וטוען כי מדובר באברהם. אולם למרות שעל פי ספר בראשית 10 דורות מפרידים בין נח לאברהם, לדעת ההיסטוריון מנחם שטרן יש ספק רב בכך שניתן לזהות אותו עם אברהם ונראה שיוספוס לקח את הזיהוי הזה מחוגים יהודים-הלניסטיים.

הקטע הגדול יותר שבו מצטט יוסף את ברוסוס, מופיע בשניים מספריו: "נגד אפיון" ו"קדמוניות היהודים". יוסף מביא את הבבילוניאקה (בלשונו: הכלדאיקה, Chaldaika, "דברי ימי הכשדים") של ברוסוס כעדות לכך שספרי דברי הימים העתיקים של "הכשדים" תואמים בתוכנם לאלה של היהודים. הוא מציין שברוסוס כתב (בספר השלישי של החיבור) על המבול ועל התיבה, ועל נבוכדנצר מלך בבל, שעלה עם צבאו על ארץ ישראל ומצרים: "ונתן את השבויים אשר לקח מן היהודים והכנענים והארמים ועמי מצרים על ידי אחדים מאוהביו... להוליכם אל ארץ בבל. והוא החיש את מסעו דרך המדבר במתי מעט והגיע אל בּבל... ובבוא השבויים צוה להושיבם במקומות הכושר בארץ בבל".
ייתכן מאוד שיוסף לא ציטט את ברוסוס ישירות, אלא דרך אלכסנדר פוליהיסטור.

הסופר האשורי הנוצרי טטיאנוס הזכיר גם הוא בחיבורו "נאום אל היוונים" את דברי ברוסוס: "בתיאורו את מעשי המלכים, הוא מציין אחד מהם, נבוכדנצר שמו, שערך מלחמה נגד הפיניקים והיהודים". נראה כי טטיאנוס מתייחס לאירועים שהובילו לחורבן בית ראשון, מאחר שבאותו הזמן הערים הפיניקיות צור וצידון שיתפו פעולה עם ממלכת יהודה בתכנון מרד נגד נבוכדנצר. הבבלים כבשו את ירושלים ואז הכניעו את פיניקיה. אך ייתכן גם שהמשפט על הפיניקים והיהודים נוסף על ידי טטיאנוס.

 מהדורות ותרגומים 

 Verbrugghe, Gerald; Wickersham, John Moore (2001). Berossos and Manetho, Introduced and Translated: Native Traditions in Ancient Mesopotamia and Egypt. University of Michigan Press.
 De Breucker, Geert. "Berossos of Babylon (680)" in Brill's New Jacoby, Brill, 2015.

 לקריאה נוספת 


 De Breucker, G. "Berossos and the Construction of a Near Eastern Cultural History in Response to the Greeks" in Constructions of Greek Past: Identity and Historical Consciousness from Antiquity to the Present, Groningen, 2003, 25–34.
 De Breucker, G. "Berossos and the Mesopotamian Temple as Centre of Knowledge During the Hellenistic Period" in Learned Antiquity: Scholarship and Society, Leuven, 2003, 13–23.
 De Breucker, Geert. "Alexander Polyhistor and the Babyloniaca of Berossos," Bulletin of the Institute of Classical Studies (2012), pp. 57–68.
 Drews, Robert. "The Babylonian Chronicles and Berossus," IRAQ (1975), 39–55.

 Haubold, Johannes et al. The World of Berossos, Harrassowitz Verlag, 2013.
 Komoroczy, G. "Berosos and the Mesopotamian Literature," Acta Antiqua Academica Scientiarum Hungarica (1973), 21, 125–152.
 Khurt, A. "Assyrian and Babylonian Traditions in Classical Authors: A Critical Synthesis" in Mesopotamian und seine Nachbarn, 1982.
 Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I: IX. Berossus, pp. 55-61

 Van Der Spek, R.J. "Berossus as a Babylonian Chronicler and Greek Historian" in Studies in Ancient Near Eastern World View and Society presented to Marten Stol on the occasion of his 65th birthday, 2008, 277–318. Link

הערות שוליים

קטגוריה:בבל
קטגוריה:ספרות בשפה היוונית
קטגוריה:ספרי היסטוריה
קטגוריה:קוסמולוגיה