אליזבת וולמן

אליזבת וולמן (בצרפתית: Elisabeth Wollman; 15 באוגוסט 1888 – 22 בדצמבר 1943) הייתה מיקרוביולוגית במכון פסטר בפריז. נולדה במינסק במשפחה יהודית, היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת ליאז' עם תואר בפיזיקה ומתמטיקה. היא נישאה לבן של חברי משפחה, יוג'ין וולמן, ועברה עמו לפריז, שם הוא התחיל את הקריירה שלו במכון פסטר. כחלוצים בתחום הגנטיקה המולקולרית, עבדו הזוג וולמן במשך שני עשורים על פרויקטים שהניחו את הבסיס להבנת הווירוסים, הסרטן וה-HIV.

בדצמבר 1943, בני הזוג גורשו למחנה ההשמדה אושוויץ, שם מתו זמן קצר לאחר הגעתם, ככל הנראה נרצחו בתאי גזים. סטודנט לשעבר שלהם, אנדרה לבוף, המשיך את עבודתם לאחר המלחמה, מה שהוביל לזכייתו בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ב-1965. בנם, אלי וולמן, היה חלק מצוות המחקר. הוא ובנו, פרנסיס-אנדרה וולמן, עשו קריירות בולטות במדע. אחת מבנותיהם של הזוג וולמן, נדין מרטי, הפכה לפרופסור לפיזיקה, והשנייה, אליס, הפכה לרופאה. אליזבת, יוג'ין ואלי וולמן מונצחים בזכות תרומתם לביולוגיה על לוח זיכרון במכון פסטר.

 ראשית חייה 
אליזבת וולמן (בשמה המקורי מיכליס) נולדה במינסק, אז באימפריה הרוסית. בעלה לעתיד, יוג'ין וולמן, היה בנו של חבר משפחה ותיק. שניהם היו יהודים, ועברו לבלגיה לצורך לימודים, כאשר מיכליס סיימה תואר בפיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת לייז'.

הזוג התחתן לאחר שיוג'ין סיים את לימודיו כרופא ב-1909. הוא קיבל מלגה ללימודים במכון פסטר, שם עבד בתור עוזר לאיליה מצ'ניקוב. אליזבת ליוותה אותו לשם, ועבדה כעוזרת מתנדבת לפיזיקאי, ביולוג וכימאי ז'אק דוקלו בין השנים 1910 ל-1920. במהלך התקופה הזאת היא ילדה שלושה ילדים: אליס, אלי ונדין. אליס הפכה לרופאה. אֵלי וולמן היה הילד השני של הזוג, שנולד ב-1917, ונקרא על שמו של מטשניקוֹף. הוא הפך למיקרוביולוג ולמדען בולט. נדין מרטי הפכה לפיזיקאית ולפרופסור, ושימשה כמנהלת מחלקה במכון לפיזיקה גרעינית של אוניברסיטת פריז-סוד. בנו של אלי, פרנסיס-אנדרה וולמן, גם הפך לביולוג, ולמנהל מחקר במרכז הלאומי למחקר מדעי (CNRS).
ממוזער| יוג'ין וולמן, בסביבות 1910
במהלך מלחמת העולם הראשונה, יוג'ין התנדב כרופא. הוא שירת בפריז, בחזית המזרחית ובאפריקה, וזכה במדליה צבאית. ב-1922, הוא קיבל אזרחות צרפתית כהכרה בשירותו הצבאי.

 שיתוף פעולה מדעי 
בשנת 1919, יוג'ין קודם לתפקיד ראש מעבדה במכון פסטר, ואליזבת עבדה איתו, שוב בהתנדבות, בין השנים 1923 ל-1943. בין השנים 1929 ל-1932, המשפחה חייתה בצ'ילה, כאשר יוג'ין שימש כמנהל המכון סאניטס בסנטיאגו.

הוולמנים כתבו במשותף את רוב פרסומי העבודה שלהם. אליזבת גם כתבה פרסום יחד עם יוג'ין בשנת 1915. בשנת 1933, היא פרסמה מאמר ללא שותפותו של יוג'ין, ומאוחר יותר, בשנת 1935, פורסם פרסום משותף בנושא, דבר המעיד על התפקיד המרכזי שהיה לה בעבודתם הניסויית המשותפת. בין השנים 1920 ל-1943, הזוג ערך ניסויים בחיידקים כדי לחקור בקטריופאג'ים וליזוגניה, מחזור ההדבקות בחיידקים. הם היו בין הראשונים שהכירו בהעברת זיהום על ידי בקטריופאגים, תופעה שתחילה כינו "פארהירדיות". הוולמנים זיהו שלבים מחזוריים של הדבקה ולא הדבקה. מחקריהם בהדבקות בחיידקים עשו אותם חלוצים בתחום גנטיקה מולקולרית.

 השואה 
העבודות של הזוג הוגבלו תחילה, ולאחר מכן פסקו, בעקבות הכיבוש הנאצי של צרפת, שהחל בשנת 1940. למרות שלא יכלו לפרסם את עבודתם, ויוג'ין לא יכול היה להמשיך בתפקידו המוביל, הזוג המשיך את מחקריהם במכון. במרץ 1943, המשטרה הגיעה למכון פסטר כדי לעצור את יוג'ין, אך המנהל של המכון קיבלו לבית החולים ואמר למשטרה שהוא חולה מדי כדי להיות מועבר. וולמן ישן אז בבית החולים בכל לילה.

ב-4 בדצמבר, המשטרה עצרה את אליזבת ונדין בבית משפחת וולמן, ויוג'ין נעצר ב-10 בדצמבר. נדין התחתנה עד אז עם פיזיקאי נוסף, קלוד מרטי, והזוג עבד עם פרדריק ז'וליו-קירי (חתן מרי קירי). ז'וליו-קירי הצליח להבטיח את שחרור נדין על ידי פנייה לשגרירות היפנית. אילי וולמן חי תחת שם בדוי בדרום-מערב צרפת והיה פעיל בתנועת ההתנגדות הצרפתית. הוא חזר לפריז בניסיון לשחרר את הוריו. עם זאת, הוולמנים נשארו בכלא במחנה הריכוז דראנסי.

אליזבת ויוג'ין וולמן נשלחו לאושוויץ בקרון 63, ויצאו מפריז ברכבת ב-17 בדצמבר. יותר מחצי מקבוצת 900 האנשים נבחרו לחדרי הגזים עם הגעתם, ורק 22 מתוך השאר שרדו עד 1945. מאחר שוולמן ובעלה נפטרו במחנה ההשמדה אושוויץ ב-22 בדצמבר 1943, מניחים שהם היו בין אלו שנרצחו בחדרי הגזים.

 מורשת מדעית 
לאחר מלחמת העולם השנייה, עמיתים, שהצטרף אליהם בנם, המשיכו את עבודת הוולמנים. תלמיד לשעבר במכון פסטר, אנדרה לבוף, ביקש להראות את חשיבות הממצאים של הוולמנים. הוא המשיך מהמקום שבו הם הפסיקו, כולל עבודה מתוך כתב יד לא פורסם. בעזרת ציוד חדש ומיוחד שלא היה זמין לוולמנים, היה לווף מסוגל להתבונן בתהליכים שהוולמנים העלו כחשד. הוא פיתח השערה קריטית להבנת וירוסים, ווירוסים וסרטן. בשנת 1965, הוענק לו פרס פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה עבור עבודה זו, והכיר בעבודת הוולמנים בנאום הנובל שלו. אחד מקבלי פרס נובל עמו, פרנסואה ז'קוב, שיתף פעולה במחקרי הליזוגניה עם בנו של הוולמנים, אילי. עבודתו של לווף הובילה להבנה של רטרו-וירוסים, דבר שאפשר את גילוי סיבת מחלת HIV, כמו גם הבנת הסרטן.

לוח זיכרון לזכר אליזבת, יוג'ין ואלי וולמן הוצג במבנה אמיל-רו של מכון פסטר בפריז בשנת 2009. ארכיון של אליזבת וולמן נשמר במכון פסטר, הכולל התכתבויות אישיות ורשומות מנהלתיות, כמו גם מחברת מדעית. תמונות שלה כתלמידה בלייז' בשנת 1908, וכאחר מכן עם בעלה, זמינות גם באתר של מכון פסטר.

 הערות שוליים 

קטגוריה:פיזיקאיות צרפתיות
קטגוריה:מיקרוביולוגיות
קטגוריה:מיקרוביולוגים צרפתים
קטגוריה:מיקרוביולוגים
קטגוריה:ביולוגיות צרפתיות
קטגוריה:מדעניות צרפתיות במאה ה-19
קטגוריה:מינסק: אישים
קטגוריה:ילידי 1888
קטגוריה:נפטרים ב-1943