אגם שמפליין

אגם שמפליין (באנגלית: Lake Champlain; בצרפתית: Lac Champlain) הוא אגם מים מתוקים טבעי בצפון אמריקה, המשתרע בעיקר בין מדינות ניו יורק וורמונט בארצות הברית, וחלקו הצפוני משתרע במחוז קוויבק שבקנדה.

הערים הגדולות ביותר לחופי האגם הן ברלינגטון בוורמונט ופלטסבורג בניו יורק. בקצהו הדרומי נמצא המבצר ההיסטורי פורט טיקונדרוגה. האגם כולל איים רבים, כאשר הגדולים ביניהם הם גרנד אייל, אייל לה מוט ונורת' הירו, השייכים כולם למחוז גרנד אייל בוורמונט. בשל חיבוריו למערכת נתיב המים סנט לורנס דרך נהר רישלייה ולנהר ההדסון דרך תעלת שמפליין, מכונה לעיתים אגם שמפליין "האגם הגדול השישי".

קו החוף של האגם ברובו לא מפותח ומכיל מספר פארקים מדינתיים, בהם פארק נורת' הירו ופארק באטן ביי בוורמונט, ופארק קמברלנד ביי בניו יורק. חלק ניכר מקו החוף בניו יורק נמצא בתחומי הפארק האדירונדקי. האגם מהווה חלק משמעותי מהתרבות המקומית, ובין היתר נקשר בו הפולקלור על היצור האגדי צ'אמפ.

 גאולוגיה 
ממוזער|צילום לוויין Sentinel-2 של אגם שמפליין

עמק שמפליין הוא היחידה הצפונית ביותר במערכת תצורות נוף המכונה "עמק האפלאצ'ים הגדול", המשתרעת מקוויבק שבקנדה בצפון ועד אלבמה שבארצות הברית בדרום. העמק מהווה חלק מחטיבה פיזיוגרפית גדולה יותר – עמק נהר סנט לורנס – אשר הוא עצמו חלק מהחלוקה הפיזיוגרפית של הרי האפלאצ'ים.

אגם שמפליין הוא אחד ממספר אגמים גדולים המפוזרים בקשת מהאזור של לברדור בצפון קנדה ועד לטריטוריות הצפון-מערביות. האגם הוא ה-13 בגודלו בארצות הברית בשטח, עם שטח של כ-, אורך של כ- ורוחב מרבי של כ-14 מילים (23 קילומטרים). עומקו המרבי כ-. גובה פני המים משתנה עונתית ונע בין כ-95ל-100 רגל (29–30 מטרים) מעל פני הים.

 הידרולוגיה 
ממוזער|אגם שמפליין בנמל ברלינגטון בשעת שקיעה, מאי 2012

האגם שוכן בעמק שמפליין בין הרי גרין שבורמונט להרי האדירונדק שבמדינת ניו יורק. הוא מתנקז צפונה על ידי נהר רישלייה שאורכו 106 מילים (171 קילומטרים) אל נהר סנט לורנס באזור סורל-טרייסי בקוויבק, צפונית ומורדית למונטריאול.

אגן הניקוז של שמפליין אוסף מים מהצד המערבי של הרי גרין ומהצד המזרחי של הרי האדירונדק, והוא מגיע דרומה עד אגם ג'ורג' שאורכו 32 מילים (52 קילומטרים).

האגם מנקז כמעט חצי משטחה של ורמונט, וכ-250,000 תושבים מקבלים את מי השתייה שלהם מהאגם.

מקורות המים העיקריים לאגם בוורמונט כוללים את נהרות לה-פלט, למויל, מיסיסקוי, פולטני ווינוסקי, וכן את פלג לואיס ופלג אוטר. במדינת ניו יורק האגם מוזן על ידי נהרות אוזבל, בוקט, צ'ייזי הגדול, לה שוט, אוזבל הקטן, צ'ייזי הקטן, סלמון וסאראנק, וכן על ידי פלג פוטנם. בקוויבק האגם מוזן על ידי נהר פייק.

האגם מחובר לנהר הדסון באמצעות תעלת שמפליין.

בחורף, חלקים מהאגם קופאים ולעיתים נדירות קופא כולו ("סגירה"). בחודשי הקיץ (יולי–אוגוסט) טמפרטורת המים הממוצעת מגיעה לכ-70 פרנהייט (21 מעלות צלזיוס).

 שונית צ'ייזי 
שונית צ'ייזי היא תצורת סלעי פחמתיים נרחבת מהאורדוביק, המשתרעת מטנסי ועד קוויבק וניופאונדלנד. השוניות הקדומות ביותר מצויות באזור הדרומי של אייל לה מוט, בעוד ששוניות צעירות יותר מצויות במחצבת פיסק, והצעירות ביותר נמצאות בשדות מצפון.

 היסטוריה 
ממוזער|הרי גרין ואגם שמפליין – ציור מאת וינקוות' אלן גיי, מוזיאון ברוקלין

האגם שימש זמן רב גבול טבעי בין עמים ילידיים, כפי שהוא משמש כיום גבול בין מדינת ניו יורק לוורמונט. הוא נמצא בשטחי הגבול ההיסטוריים של עמי האבנקים והמווקאוקים (אומת האירוקוי).

השם הרשמי של האגם באורתוגרפיה של מועצת האומות ואבאן-אקי הוא פיטאבאגוק (Pitawbagok), או באיותים חלופיים: פטונבוק או ביטאבאגוק, שפירושם "אגם האמצע" או "אגם בין לבין".

בשפת המוהוק שמו הוא קניאטרקווארונטה (Kaniatarakwà:ronte), שפירושו "אגם תפוח" או "אגם עם תפיחה".

האגם קרוי על שם מגלה הארצות הצרפתי סמואל דה שמפליין, שנתקל בו ביולי 1609.

בעבר היו הנמלים של ברלינגטון, פורט הנרי ופלטסבורג מרכזים חשובים למסחר ולפעילות צבאית.

 אמריקה הקולוניאלית ומלחמת העצמאות האמריקאית 
ממוזער|מפת אגם שמפליין מ-1739, התקופה הצרפתית

בתקופת צרפת החדשה, ניתנו לאורך האגם קונצסיות למתיישבים צרפתים, ונבנו מבצרים להגנת נתיבי המים. בתקופה הקולוניאלית שימש האגם מעבר מים בין עמקי נהרות סנט לורנס והדסון, שהיה עדיף על דרכי העפר הבוציות.

נקודת הצפון של האגם, סנט-ז'אן-סור-רישלייה שבקוויבק, נמצאת במרחק  ממונטריאול, והקצה הדרומי, ווייטהול (סקנסבורו), כ- מצפון לגלנס פולס ו- מצפון לאולבני.

מבצרים נבנו בפורט טיקונדרוגה ובקרון פוינט, וקרבות חשובים התחוללו שם בשנת 1758 ובשנת 1775. במהלך המהפכה האמריקאית, ב-1776, התרחש מרוץ בניית ספינות בין הבריטים והאמריקאים, אשר הסתיים בקרב ימי משמעותי בקרב ולקור איילנד. אף שהאמריקאים ספגו תבוסה טקטית, הצליחו לעכב את הפלישה הבריטית עד החורף ולאפשר התארגנות מחודשת שסייעה בהצלחתם בקמפיין סראטוגה.

 תחילת מלחמת העצמאות האמריקאית 
בתחילת מלחמת העצמאות האמריקאית תפסו הכוחות הבריטיים את עמק שמפליין. במהרה הבינו מנהיגי המורדים את חשיבות השליטה באגם שמפליין. בתחילת המלחמה ניסו המיליציות הקולוניאליות לגרש את הבריטים מבוסטון, אך הדבר לא התאפשר ללא תותחים כבדים.Countryman (2003), p. 103 במבצרים הבריטיים בטיקונדרוגה ובקרון פוינט, השוכנים לחופי האגם, היה מלאי תותחים רב והם אוישו בדלילות. לפיכך, תכננו המיליציות הקולוניאליות להשתלט על המבצרים ולהביא את התותחים חזרה לבוסטון.

ממוזער|מעבורת שרלוט, אגם שמפליין

שליטה במבצרים הללו העניקה לאמריקנים לא רק תותחים, אלא גם שליטה בנתיב מים אסטרטגי: אגם שמפליין שימש כנתיב פלישה ישיר אל קנדה הבריטית. שליטה בריטית באגם הייתה מאפשרת בידודם של מושבות ניו אינגלנד ופיצול הצבא הקונטיננטלי.

במאי 1775, שלושה שבועות לאחר קרבות לקסינגטון וקונקורד, נערכה פעולת ההתקפה הראשונה של הצבא הקונטיננטלי. אית'ן אלן, מלווה ב-200 מבחורי גרין מאונטן, קיבל הוראה להשתלט על פורט טיקונדרוגה. בנדיקט ארנולד חלק עמו את הפיקוד, ובתחילת מאי השתלטו השניים על פורט טיקונדרוגה, קרון פוינט, ועל המושבה הלויאליסטית סקנסבורו (כיום ווייטהול). בעקבות כך שלטו האמריקנים בנתיב המים של אגם שמפליין.

 מצור קוויבק: 1775–1776 
הצבא הקונטיננטלי הבין את היתרון האסטרטגי שבשליטה על האגם, המוביל ישירות ללב קוויבק. לאחר כיבוש טיקונדרוגה וקרון פוינט, תכננו האמריקנים מתקפה על קנדה הבריטית. המצור האמריקאי על קוויבק נערך בחורף 1775–1776 בשני כיוונים. בריגדיר גנרל ריצ'רד מונטגומרי התקדם במעלה עמק שמפליין, ובנדיקט ארנולד התקדם דרך יערות מיין.

למרות השליטה בנתיב ישיר, המצור נכשל. האמריקנים קיוו לתמיכה מקומית בקוויבק, שלא התגשמה, והם סבלו ממחסור באספקה, ממזג אוויר חורפי קשה, וממגפת אבעבועות שחורות שהכתה גם בכוחות התגבורת. לבסוף, במאי 1776, עם הגעת שיירת תגבורת בריטית בת 10,000 חיילים, נסוגו האמריקנים חזרה לעמק שמפליין.

ממוזער|עמק שמפליין מ"גבנת הגמל" בוורמונט

הן הבריטים והן האמריקנים החלו בבניית צי ימי לאורך האגם בקיץ 1776. עד אוקטובר היו לאמריקנים 16 ספינות מלחמה, בפיקוד בנדיקט ארנולד. מנגד, הצי הבריטי היה מאויש בקציני הצי המלכותי וחיילים מקצועיים.

 קרב ולקור איילנד 
ב-11 באוקטובר 1776 נפגשו הציים בקרבת ולקור איילנד. ארנולד בחר את המקום להגנה טבעית. לאחר יום קרב קשה, החליטו האמריקנים להימלט בחשכה בסירות משוטים, בעודם מותירים אחריהם את ספינת הדגל רויאל סאבאג השרופה.

למחרת רדפו הבריטים אחרי האמריקנים, וב-13 באוקטובר השיגו אותם ליד הר ספליט רוק. עם אפס תקווה לניצחון ימי, רוקנו האמריקנים את ספינותיהם והבריחו את כוחותיהם אל היבשה, בחזרה לפורט טיקונדרוגה ומאונט אינדפנדנס.

בואו של החורף עצר את הבריטים, והם נסוגו לקנדה, בעוד האמריקנים צמצמו את כוחם בעמק מ-13,000 ל-2,500 חיילים בלבד.

 מסע המלחמה של הגנרל בורגוין 
ממוזער|אגם שמפליין, שרלוט, ורמונט

בתחילת 1777 הוביל הגנרל הבריטי ג'ון בורגוין 8,000 חיילים מקנדה דרומה לאורך האגם. מטרתו הייתה לפצל את מושבות ניו אינגלנד ולחליש את הצבא הקונטיננטלי. לאחר שהשתלט על פורט טיקונדרוגה ביולי 1777, התקדם בורגוין דרומה אך נבלם בקרב השני על פרימנ'ס פארם ב-7 באוקטובר.

כעבור עשרה ימים נכנע בורגוין בסרטוגה. ניצחון זה היה מהותי בגיוס תמיכת צרפת לטובת האמריקנים.

 תוצאות הקרבות והתקופה שלאחר מכן 
למרות כישלון מסע המלחמה הבריטי, נותרה השליטה הבריטית באגם עד סוף מלחמת העצמאות. האגם שימש את הבריטים לפשיטות ואספקה עד 1783. לאחר סיום המלחמה, נסוגו הבריטים לעבר סנט ג'ון, אם כי חלק מהמאחזים סביב האגם פונו רק בעקבות אמנת ג'יי ב-1796.

 תקופת ההתיישבות לאחר המלחמה 
ממוזער|בית דאטון, מוזיאון שלבורן

ממוזער|פונדק המרכבות, מוזיאון שלבורן

ממוזער|מנסרה, מוזיאון שלבורן

לאחר סיום המלחמה, החלה תנופת התיישבות בעמק שמפליין. מהגרים רבים ממסצ'וסטס וממדינות ניו אינגלנד אחרות, כמו סלמון דאטון שהתיישב בקאבנדיש ב-1782, הקימו יישובים. דאטון שימש כמודד וכפקיד עירוני, והקים בית אופייני לכפרי ניו אינגלנד באמצע המאה ה-19.

דמות בולטת נוספת היא הזקיה בארנס, לשעבר גנרל במיליציה הקולוניאלית, שהתיישב בשרלוט בשנת 1787. בארנס בנה פונדק מסורתי בסגנון ג'ורג'יאני ואחרים, כגון קפטן בנג'מין הרינגטון, הקימו עסקי זיקוק ופעילות מסחרית סביב האגם.

 מלחמת 1812 
במהלך מלחמת 1812 נפגשו הכוחות הבריטיים והאמריקניים בקרב אגם שמפליין, הידוע גם כקרב פלטסבורג, שנערך ב-11 בספטמבר 1814. הקרב סיים את ניסיון הפלישה הבריטי האחרון למדינות הצפון במהלך המלחמה. הניצחון האמריקני מנע מהבריטים דרישות לשליטה בלעדית על האגמים הגדולים או תביעות טריטוריאליות כלפי מדינות ניו אינגלנד, רגע לפני חתימת אמנת גנט.

שלוש ספינות מלחמה של חיל הים האמריקני נקראו על שם הקרב:

USS Lake Champlain (CV-39),USS Lake Champlain (CG-57), וספינת מטען מתקופת מלחמת העולם הראשונה.

לאחר המלחמה החל הצבא האמריקני בבניית "פורט בלנדר" בקצה הצפוני של אגם שמפליין, במטרה להגן מפני פלישה מקנדה הבריטית. בשל טעות במדידות, נמצא כי המבצר נבנה 3/4 מילים מצפון לגבול, ולכן ננטש. התושבים המקומיים פירקו את חומרי הבנייה לשימוש אישי.

אמנת וובסטר-אשבורטון (1842) תיקנה את הגבול, והשטח עבר רשמית לידי ארצות הברית. ב-1844 החלה בניית פורט מונטגומרי המאסיבי, שחלקים ממנו עומדים עד היום.

 היסטוריה מודרנית 
ממוזער|צילום פורט הנרי ליד אגם שמפליין, 1902

בתחילת המאה ה-19 חיברה תעלת שמפליין את האגם לנהר ההדסון, ובכך אפשרה מסחר ימי ישיר בין ניו יורק למונטריאול ולחופי קנדה האטלנטית.

בשנת 1909 חגגו 65,000 איש את 300 שנה לגילוי האגם על ידי הצרפתים. בטקס נכחו נשיא ארצות הברית ויליאם האוורד טאפט ונציגים מצרפת, קנדה ובריטניה.

בשנת 1929 חנכו מושל ניו יורק פרנקלין דלאנו רוזוולט ומושל ורמונט ג'ון אי. ויקס את הגשר הראשון שחיבר בין קרון פוינט לצ'ימני פוינט. גשר זה הוחלף ב-2011 לאחר שקרס בשל ליקויי בטיחות.

ב-19 בפברואר 1932 דווח כי האגם היה פתוח לשיט בחורף – תופעה נדירה באותה תקופה.

ב-6 במרץ 1998 חתם הנשיא ביל קלינטון על חוק שהעניק לאגם שמפליין מעמד זמני כ"אגם גדול" (Great Lake), כדי להרחיב את הגישה למענקי מחקר פדרליים. לאחר מחאה ציבורית הוסרה ההכרה בתוך פחות מחודש.

 "צ'אמפ" – מפלצת אגם שמפליין 
ב-1609 תיאר סמואל דה שמפליין מפלצת באורך של כ-5 רגל, בעלת קשקשים כסופים עבים ושיניים חדות. המפלצת לכאורה קיבלה מאז מקום של כבוד בפולקלור האזורי. שמות קבוצות ספורט מקומיות, כמו Vermont Lake Monsters, מנציחות את צ'אמפ.

חוקרים סבורים כי ייתכן והדיווחים מיוחסים לגזעי עץ צפים, דגים גדולים כמו סטוריון, או נחילי ציפורים.

בשנת 2022 דווח על סרט עלילתי בשם "לוסי ומפלצת האגם", המבוסס על הסיפור.

 אקולוגיה 
תוכנית לשיקום אגם שמפליין אושרה לראשונה באוקטובר 1996 על ידי מושלי ניו יורק וורמונט ומנהלי הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית (EPA). ב-2003 הצטרפה גם קוויבק.

מטרות התוכנית:
 צמצום זיהום בזרחן.
 הפחתת זיהומים רעילים.
 שמירה על בריאות הציבור.
 מניעת חדירת מינים פולשים.

המקורות עיקריים לזרחן: חקלאות (כ-70%) ועיור (כ-46%).

המאמצים כללו:
 איסור על זרחן במדיחי כלים בוורמונט משנת 2010.
 השקעת כ-18 מיליון דולר (ועוד 6.5 מיליון נוספים) בפרויקטי שיקום.

למרות האתגרים, האגם נחשב בטוח לשחייה, דיג ושיט. הוא בית גידול ליותר מ-80 מיני דגים ו-300 מיני עופות.

מאז 2001, שבעה גופים עיקריים עוסקים בניטור בריאות האגם, בהם The Nature Conservancy והConservation Law Foundation.

 היסטוריה טבעית 
בשנת 2010 הוערכה אוכלוסיית הקורמורנים באגם בכ-14,000–16,000 פרטים, והיא סווגה כמין מזיק בשל צריכת הדגה הרבה. לדברי נציב הדיג וחיות הבר, האוכלוסייה האידיאלית באגם צריכה לעמוד על כ-3,300 פרטים, כלומר כ-3 קילומטר רבוע.

קורמורנים נעלמו מאגמי הצפון עקב שימוש נרחב בחומר ההדברה DDT בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20, שפגע בקשיחות ביציהם וצמצם את שיעורי הרבייה.

גם שחף טבעתי מקור נחשב למין מטרד, ורשויות הטבע פועלות לצמצום אוכלוסייתו ולעידוד חזרת מיני עופות אחרים שנפגעו בעבר מהשימוש ב-DDT, כגון לבנית קטנה, אנפית לילה שחורת כיפה ואנפה כחולה גדולה.

בשנת 1989 הכריז אונסק"ו על האזור סביב אגם שמפליין כשמורת ביוספירה – שמורת הביוספירה שמפליין-אדירונדק.

 תשתיות 
 מעברי אגם 
ממוזער|גשר שמפליין הישן בין ניו יורק לורמונט, נהרס בדצמבר 2009

חצי האי אולבורג' (Alburgh Peninsula) משתרע דרומה מחופי קוויבק אל תוך ורמונט, ונקודת Province Point הסמוכה הם מובלעות ייחודיות המחוברות לשאר מדינת ורמונט דרך קנדה בלבד, תופעה דומה לאלסקה, פוינט רוברטס וזווית צפון-מערב במינסוטה.

למרות זאת, שלושה גשרים מחברים את חצי האי אולבורג ישירות אל ארצות הברית:

 כבישים 
מאז נובמבר 2011, גשר שמפליין החדש מחבר את צ'ימני פוינט בורמונט עם קרון פוינט בניו יורק, והחליף את הגשר הישן שנסגר בשל סכנת קריסה.

כביש US-2 מחבר את ראוזס פוינט (ניו יורק) עם אלבורג' וממשיך דרומה לכיוון ברלינגטון.

כביש ניו יורק 22 עובר בדרום האגם באזור סאות' ביי ומחבר בין ווייטהול לדרזדן.

 מעבורות 
ממוזער|מעבורת חברת Lake Champlain Transportation בגרנד אייל, ורמונט

חברת Lake Champlain Transportation Company מפעילה שירותי מעבורות קבועים:

מצ'רלוט, ורמונט, לאסקס, ניו יורק (בקיץ בלבד, כאשר האגם אינו קפוא)

מגרנד אייל, ורמונט, לראש קמברלנד, פלסטבורג, ניו יורק (שירות שובר קרח כל השנה)

בנוסף, פועלת מעבורת היסטורית המחברת את פורט טיקונדרוגה בניו יורק עם שוראהאם בורמונט.

 רכבת 
ארבעה מעברי רכבת משמעותיים נחצו באגם:

מסילת רכבת צפה מחברת Larabees Point ל-Ticonderoga (ננטשה ב-1918).

מסלול האי Island Line, כיום שביל פנאי לאופניים ומטיילים בקולצ'סטר (ורמונט), עם שרידי סוללות שיש וגרניט.

גשר רכבת בין אלבורג' לראוזס פוינט (מרבית העמודים עדיין קיימים אך נטושים).

גשר רכבת פעיל בין סוואנטון לאלבורג', המשמש את New England Central Railroad.

 נתיבי מים 
מאז 1823 מחובר אגם שמפליין לתעלת אירי דרך תעלת שמפליין, ומאז 1843 גם לנהר סן לורן באמצעות תעלת שמבלי בקנדה. בכך מהווה האגם חלק מנתיב האגמים אל הנעולים.

בתחילת המאה ה-20 נידונה הצעה להקים את תעלת שמפליין למסחר ימי מלא בין ניו יורק סיטי למונטריאול, אך היא לא יצאה לפועל.

בנוסף, האגם הוא חלק משביל הקאנו של היער הצפוני – מסלול קאנו באורך כ-740 מיילים, מאולד פורג' בניו יורק ועד פורט קנט במיין.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

שמפליין
שמפליין
קטגוריה:מדינת ניו יורק: גופי מים
קטגוריה:ורמונט: גאוגרפיה
שמפליין