תקשורת אצל כלבים

תקשורת אצל כלבים מתייחסת לשיטות העברת מידע על ידי כלבים לכלבים אחרים, לבעלי חיים אחרים ולבני אדם. כלבים עשויים להחליף מידע באמצעות קול, באמצעים ויזואליים או באמצעות ריח. תקשורת חזותית כוללת צורת פה ותנוחת ראש, ליקוק והרחה, מיקום אוזניים וזנב, קשר עין, הבעת פנים ותנוחת גוף. תקשורת שמיעתית יכולה לכלול נביחות, נהמות, יללות, יבבות, צרחות, הלחתה ואנחות. כלבים גם מתקשרים באמצעות טעם, תוך שימוש בריח ובפרומונים.

בני אדם יכולים לתקשר עם כלבים במגוון שיטות. באופן כללי, השיטות כוללות אמצעים קוליים, סימני ידיים, תנוחות גוף ומגע. קיימת גם תקשורת חזותית. כתוצאה מתהליך הביות, כלבים הסתגלו במיוחד "לקרוא" הבעות פנים של בני אדם. כלבים מזהים אותן ומפיקים מהן מידע רגשי על בני אדם. בתקשורת בין כלבים ובני אדם, רמת ההבנה של הכלבים דומה לזו של פעוטות.

 תקשורת בין כלבים לבני אדם 
שמאל|ממוזער|250x250 פיקסלים|רישום של קונרד לורנץ  המציג הבעות פנים של כלב כחלק מהתנהגות תקשורתית. ציר Y = פחד, ציר X = תוקפנות
כלבים נוטים להגיב לרמזים אנושיים, במיוחד לכיוון המבט וההצבעה של האדם. כלבים מסתמכים על מחוות של בני אדם יותר מאשר על רמזים מילוליים, ובמיוחד על קשר עין. קשר עין נחשב לרמז חשוב. מבט בין האדם לכלב עוזר לכלבים ליצור מערכות יחסים חזקות יותר ותקשורת טובה יותר עם בני אדם, וכן עם כלבים אחרים. כלבים נוטים לפעול ולהגיב בדומה לבעליהם. הם מבינים כיצד הבעלים שלהם מגיבים לזרים ולכלבים לא ידידותיים.

גם בני אדם וגם כלבים מנהלים חיי חברה מורכבים, עם מערכות תקשורת מורכבות, אך ייתכן גם שכלבים, אולי משום שהם מסתמכים על בני אדם לקבלת מזון, פיתחו מיומנויות מיוחדות לזיהוי ופירוש אותות חברתיים-תקשורתיים אנושיים. ארבע השערות בסיסיות הועלו כדי להסביר את הממצאים שהתגלו.

 דרך האינטראקציות שלהם עם בני אדם, כלבים לומדים להגיב לרמזים חברתיים אנושיים באמצעות תהליכי התניה בסיסיים.
 כתוצאה מביות, כלבים חוששים פחות מבני אדם וכן מיישמים כישורי פתרון בעיות דרך האינטראקציות שלהם עם בני אדם. מיומנות זו לקרוא מחוות חברתיות אנושיות נבררה בתהליך הביות.
 האבולוציה המשותפת של כלבים עם בני אדם ציידה אותם במנגנון הקוגניטיבי הנדרש לא רק כדי להגיב לרמזים חברתיים אנושיים, אלא גם להבין מצבים נפשיים אנושיים: מה שנקרא תאוריית הנפש.
 כלבים הם בעלי נטייה הסתגלותית ללמוד מה המשמעות של מחוות תקשורת אנושיות. הם מגיעים עם נכונות מובנית ללמוד את משמעות המחוות של בני אדם, בערך באותו האופן שבו דרורים בעלי כתר לבן רוכשים את השיר האופייני למינם וברווזונים מבצעים החתמה על בני מינם.

הצבעה היא אות ייחודי לאדם והיא מתייחסת לאובייקט מסוים. תינוקות אנושיים רוכשים את ההבנה של הצבעה שבועות לפני שהם משמיעים את המילה הראשונה שלהם. בשנת 2009 השווה מחקר את התגובות של כלבים ותינוקות למגוון מחוות הצבעה. המחקר הראה הבדל קטן בביצועים של ילדים בני שנתיים וכלבים, בעוד שביצועי ילדים בני 3 כבר היו גבוהים יותר. התוצאות גם הראו שכל הנבדקים הצליחו להכליל מניסיונם הקודם והגיבו למחוות הצבעה חדשות יחסית. ניתן להסביר זאת כתוצאה מההיסטוריה האבולוציונית של כלבים ובני אדם, כמו גם מהסוציאליזציה שלהם בסביבה אנושית.

רוב האנשים יכולים לדעת מנביחה אם כלב נמצא לבד, או שאדם זר ניגש אליו, אם הוא משחק או תוקפני, וכן ביכולתם לדעת לפי נהמה או נביחה מה גודל הכלב. הדבר נחשב לעדות לאבולוציה משותפת של האדם והכלב. research available here 

 תקשורת חזותית 
איורים של כלבים המתקשרים רגשות באמצעות תנוחת גוף בספרו של צ'ארלס דרווין The Expression of the Emotions in Man and Animals שפורסם ב-1872.

בספרה On Talking Terms with Dogs מזהה טוריד רוגאס כ-30 אותות שהיא מכנה אותות מרגיעים. הרעיון של דומיננטיות וכניעה נתון לוויכוח רב. בספרה היא אינה משתמשת במונחים אלו כדי להבדיל בין התנהגויות. היא מתארת אותות הרגעה כדרך של כלבים להרגיע את עצמם או בני אדם/כלבים אחרים סביבם. על ידי הזזת חלקים שונים בגופם, בין אם הבעות פנים או תנוחות, כלבים יכולים להביע מגוון רחב של רגשות ואותות.
ממוזער|כלב זוקף את אוזניו כשהוא דרוך וחושף את שיניו כאות אזהרה.
ממוזער|המשמעות של ליקוק יכולה להיות שונה, בהתאם להקשר.

 צורת הפה 
 פה רפוי ומעט פתוח; הלשון אולי גלויה מעט או מונחת על השיניים התחתונות – סימן לכלב מרוצה ורגוע.
 פה סגור, מבלי שרואים שיניים או לשון. בדרך כלל קשור לכלב שמסתכל לכיוון אחד, והאוזניים והראש עשויים לנטות מעט קדימה – סימן לקשב, עניין או הערכת מצב.
 סלסול או משיכת שפתיים כדי לחשוף שיניים ואולי גם חניכיים – אות אזהרה. לצד המאוים יש זמן לסגת, להסתלק או להציג מחווה מרגיעה.
 הפה מוארך וכאילו נמשך לאחור, מותח את הפה ומראה את השיניים האחוריות – כלב כנוע שנכנע לאיום של כלב דומיננטי.
 "חיוך": אות מרגיע.

 תנוחת ראש 
 כלב דומיננטי או מאיים שמביט ישירות בפרט אחר – סימן לאיום.
 כלב דומיננטי המפנה את ראשו מכלב כנוע – פעולה מרגיעה, המעידה על כך שאין בכוונתו לתקוף.
 כלב פחות דומיננטי שמתקרב לכלב דומיננטי עם ראשו כלפי מטה, ורק מדי פעם מכוון במהירות את לועו לעבר הכלב בעל המעמד הגבוה יותר – סימן לחוסר כוונה להילחם.
 בפרשנות חלופית שאינה כרוכה בשליטה ובכניעה, הפניית הראש מזוהה כאות מרגיע.

 פיהוק 
בדומה לבני אדם, כלבים מפהקים בניסיון להתעורר. כלבים מפהקים גם כשהם נתונים ללחץ, או כאות מרגיע כשהם מאוימים מאותות תוקפניים של כלב אחר. פיהוק, מלווה בראש המופנה מהתוקף, יכול לנטרל מצב של מאבק אפשרי. מוכר גם כאות מרגיע.

 ליקוק ורחרוח 
לליקוק יש סיבות ומשמעויות מרובות ואין לפרש אותו רק כאות חיבה. כלבים שמכירים זה את זה עשויים ללקק זה את פניו של זה בברכה, ואז לרחרח בכל הממברנות הלחות היכן שהריחות חזקים ביותר (פה, אף, אזור פי הטבעת או האזור האורוגניטלי). הזדווגות מתאפיינת בליקוק בצורה נמרצת יותר מאשר במהלך חילופי ברכות. ליקוק יכול להעביר מידע על דומיננטיות, כוונות ומצב נפשי, וכמו הפיהוק, הוא בעיקרו התנהגות מרגיעה. כל התנהגויות ההרגעה מכילות אלמנטים של התנהגות גור, כולל ליקוק. גורים מלקקים את עצמם ואת חבריהם כחלק מתהליך הניקוי, ונראה שכך הם בונים קשרים. בהמשך החיים, הליקוק הוא מחווה טקסית המעידה על ידידותיות. בזמן לחץ, כלב עלול ללקק את האוויר, את השפתיים שלו, או לרדת למטה וללקק את כפותיו או את גופו. ליקוק שפתיים והרחה מזוהים גם כאותות הרגעה.

 אוזניים 
יכולתם של כלבים להזיז את אוזניהם שונה בגזעים שונים. בנוסף, חלק מהאוזניים זזות מעט מאוד אם חל בהם שינוי או אם הם קוצצו באופן מלאכותי על ידי בני אדם.
 אוזניים זקופות או משוכות מעט קדימה – סימן לקשב או ערנות.
 אוזניים משוכות לאחור כשהן צמודות לראש ושיניים חשופות – סימן לכלב חרד.
 אוזניים משוכות לאחור כשהן צמודות לראש, אך ללא שיניים חשופות – סימן לכניעה.
 אוזניים משוכות מעט לאחור ומעט מרווחות – סימן לחוסר החלטיות, או חשדנות שעלולה להפוך לתוקפנות.
 אוזניים מרצדות, מעט קדימה, ואז מעט אחורה או מטה – סימן לחוסר החלטיות עם מרכיב כניעה או הפחדה.
 אוזניים צמודות לראש היוצרות "פנים עגולות" – אות מרגיע.
 אוזניים משוכות לאחור בזוויות משתנות – ביטוי לעוררות.
 אוזניים פחוסות או לחוצות מטה – סימן לפחד, כעס או תסכול.
 אוזניים צמודות בחוזקה לראש – ביטוי לפחד קיצוני.
 אוזניים מוחזקות לצדדים – ביטוי רגשות סותרים עקב מצב מטריד.

ממוזער|זנב מוחזק נמוך יותר מקו הגוף, אולי עם נדנוד מדי פעם קדימה ואחורה – כלב לא מודאג ונינוח

 עיניים 
כאשר כלבים רוצים לאיים על יריב, הם יתבוננו בו ישירות. לעומת זאת, כלבים ימנעו מקשר עין אם הם מנסים להפחית את המתח. הם יכולים לתקשר מצבים רגשיים על ידי עיניים "רכות" או עיניים "קשות". עיניים רכות משמשות כאשר כלב מרגיש נינוח ואינו מאוים. עיניים קשות משמשות כאשר הכלב מרגיש מתח ואי נוחות לגבי מצב שעלול להיות מאיים. העיניים עצומות מעט, אזור הגבות מקומט וייתכן שהוא חושף שיניים. אין לגשת לכלב כאשר הוא מתקשר בצורה זו, ויש להוציאו ממצב המתח הגבוה, במידת האפשר.
 מבט ישיר עין בעין – איום, ביטוי של דומיננטיות, או אזהרה שמתקפה עומדת להתחיל.
 עיניים מופנות הצידה כדי להימנע ממגע עין ישיר. מזוהה גם כאות הרגעה.
 עפעוף – אות הרגעה.

ממוזער|זנב בין הרגליים, שכיבה, אוזניים לאחור, גוף מתוח – כלב כנוע, מודאג או מפוחד

 זנב 
 זנב זקוף – מסמן ביטחון ורצון להתקרב לכלבים אחרים או לבני אדם.
 זנב אופקי אך לא נוקשה – סימן לקשב.
 זנב אופקי ונוקשה – מסמן כלב מאותגר, עלול להוביל לתוקפנות אם הכלב יחוש מאוים או חרד.
 זנב זקוף, בין אופקי לאנכי – מציין שליטה וביטחון, נראה אצל כלב דומיננטי המרגיש שהמצב בשליטתו.
 זנב נמוך מהקו האופקי אך עדיין במרחק מהרגליים, לעיתים כשכוש קדימה ואחורה – כלב רגוע שאינו מודאג.
 זנב למטה, ליד הרגליים האחוריות, עם כשכוש זנב – כלב שאינו חש בטוב, מדוכא במקצת או סובל מכאב בינוני.
 זנב למטה ליד הרגליים האחוריות, רגליים אחוריות כפופות כלפי פנים כדי להנמיך את הגוף – מבטא ביישנות, חשש או חוסר ביטחון.
 זנב תחוב בין הרגליים – מבטא פחד, חרדה או עצבנות. יכול גם להיות אות פייסנות כדי להדוף תוקפנות מצד כלב אחר.
 כשכוש זנב מהיר – סימן להתרגשות.
 כשכוש זנב קל – ברכת שלום.
 כשכוש זנב רחב – ידידותיות.
 כשכוש זנב רחב מאוד, המניע את האחוריים מצד לצד – ברכת שלום, שמחה.
 כשכוש זנב איטי כשהזנב אינו זקוף – לא בטוח מה לעשות, מציין חוסר ביטחון.
 כשכוש זנב מציין גם אות הרגעה.
 כשכוש זנב בצד שמאל של הגוף – הכלב חש במצב שלילי, כגון כלבים או בני אדם לא מוכרים.
 כשכוש זנב בצד ימין של הגוף – הכלב חש בנוח ומרגיש מוגן.

ממוזער|כלב מתגלגל על גבו ומשפשף את כתפיו על הקרקע כדי להפגין נחת
אומרים שכלבים מפגינים אסימטריה של שמאל-ימין בכשכוש הזנב. כשכוש משמאל לימין מוצג בעת אינטראקציה עם זרים, ואילו התנועה ההפוכה ימינה-שמאלה מוצגת עם אנשים וכלבים מוכרים.

היכולת של כלבים להזיז את זנבם יכולה להיות שונה בין גזעים שונים בשל העובדה שבני אדם יכולים לקצץ את הזנב או להסירו לחלוטין. בנוסף, גזעים מסוימים, כמו כלב בקר גידם-זנב אוסטרלי, נולדים עם זנבות קצרים במיוחד, וגזעים אחרים, כמו Pembroke Welsh Corgi, עשויים להיוולד ללא זנב לחלוטין.

 גוף 
גופם של כלבים יכול לתקשר רגשות מגוונים. על ידי הגדלת הגודל והמתח של הגוף, הכלב גורם לעצמו להיראות גדול יותר, וכך לשדר ביטחון עצמי, ערנות או אפילו איום. פעולות שנועדו להקטין את גודל הגוף, כמו ירידה לרצפה עם אוזניים נמוכות וזנב בין הרגליים, יכולות לתקשר מתח, פחד, עצבנות או רצון להימנע מקונפליקטים.
 רגליים נוקשות, תנוחה זקופה או תנועה איטית ומתוחה קדימה – כלב דומיננטי.
 הגוף נוטה מעט קדימה, כפות הרגליים שלובות – הצבת אתגר לכלב דומיננטי, שעלול להוביל למאבק.
 שיער סומר בחלק האחורי של הכתפיים – תוקפנות אפשרית, יכול גם לסמן פחד ואי ודאות.
 הנמכת הגוף או כיווצו תוך הסתכלות מעלה – כניעה.
 דחיפה באף – מתרחשת כאשר כלב כנוע דוחף בעדינות את אפו של כלב דומיננטי, סימן לקבלה.
 כלב מתיישב כשכלב אחר ניגש אליו, ומרשה לו לרחרח אותו – סימן לקבלת דומיננטיות אך לא סימן לחולשה.
 כלב מתגלגל על הצד או חושף את הבטן ומנתק לחלוטין קשר עין – סימן קיצוני להרגעה או כניעה.
 הכלב יושב עם כפה קדמית אחת מורמת מעט – מתח, פחד חברתי וחוסר ביטחון. מוכר גם כאות הרגעה.
 כלב מתגלגל על הגב ומשפשף את כתפיו על הקרקע – סימן לנחת.
 כלב משתופף עם רגליים קדמיות מורחבות, הגוף האחורי והזנב כלפי מעלה, ישירות מול חבר למשחק – תנוחה קלאסית של הזמנה למשחק. מוכר גם כאות הרגעה.

 חוש השמע 
השמעת קריאות למרחקים ארוכים לצורך תקשורת נפוצה במשפחת הכלביים, בדרך כלל בצורה של נביחות (המכונות "רכבות דופק") או יללות (המכונות "זרמים אקוסטיים ארוכים"). יללות למרחקים ארוכים של זאבים וזאבי ערבות היא אחת הדרכים שבהן הם מתקשרים.

עד גיל ארבעה שבועות, הכלב מפתח את רוב הקולות שלו. הכלב הוא הקולני ביותר ממשפחת הכלביים, והוא ייחודי בנטייתו לנבוח באינספור מצבים. נראה כי לנביחות יש מעט יותר פונקציות תקשורת מאשר התרגשות, מריבות, נוכחות של אדם זר, או פשוט תגובה לנביחות של כלבים אחרים. סימנים עדינים יותר כמו תנועות גוף והבעות פנים מיוחדות, ריחות, יבבות, יללות ונהמות הם המקורות העיקריים לתקשורת ממשית. רוב טכניקות התקשורת העדינות הללו משמשות יחד עם אחרות, אך לתקשורת למרחקים משתמשים רק בנביחות ויללות.

אחד המחקרים הראה שכלבים מסוגלים לדעת מה גודלו של כלב אחר רק על ידי האזנה לנהמתו. המחקר גם מראה שכלבים מציגים את גודלם בצורה שגויה, וזו הפעם הראשונה שמחקר הראה שבעלי חיים יכולים לקבוע את גודלו של בעל חיים אחר לפי הקול שהוא משמיע. הבדיקה, תוך שימוש בתמונות של סוגים רבים של כלבים, הראתה כלב קטן וגדול תוך כדי השמעת הקלטה של נהמה. 20 מתוך 24 הכלבים שנבדקו הסתכלו תחילה על התמונה של הכלב בגודל המתאים והביטו בה יותר זמן.

בהתאם להקשר, נביחת הכלב יכולה להשתנות בתזמון, בגובה ובמשרעת, וייתכן שלאלה יש משמעויות שונות.
ממוזער|נביחות מהירות בגובה בינוני הן נביחות האזעקה הבסיסיות.

 נביחות 
 נביחות מהירות עם הפסקות ביניהן בגובה צליל בינוני – קריאת התראה, הכלב חש משהו אך עדיין לא נכנס למצב איום.
 נביחות מהירות, גובה צליל בינוני – נביחת אזעקה בסיסית.
 נביחות רציפות אך מעט יותר איטיות וגובה צליל נמוך יותר – איום קרוב, התכוננות להגנה.
 מחרוזת ממושכת של נביחות, עם מרווחים בינוניים עד ארוכים בין כל אחת מהן – בדידות, רצון בחברה, לעיתים מושמעות כשהכלב כלוא או קשור.
 נביחה אחת או שתי נביחות חדות וקצרות בגובה צליל גבוה או בינוני – צליל ברכה טיפוסי, מחליף בדרך כלל את נביחה האזעקה כאשר המבקר מזוהה כידידותי או כשהכלב מרגיש חוסר ביטחון.
 נביחה קצרה חדה בודדת, גובה צליל בינוני נמוך יותר – מטרד, בשימוש על ידי כלבה המטילה משמעת על גוריה או על ידי כלב שמפריעים לו בשנתו.
 נביחה אחת קצרה, גובה צליל בינוני גבוה יותר – הפתעה או בהלה.
 נביחה אחת קצרה, גובה צליל בינוני-גבוה – משמשת כהזמנה למשחק.
 נביחה עולה – מעידה על כיף, בשימוש במהלך קרבות משחק או כאשר הבעלים עומד לזרוק לכלב חפץ.

ממוזער| שני כלבים מתקשרים אזהרה; שימו לב לחשיפת השיניים ולסלסול השפתיים.

 נהמות 
 נהמה רכה ונמוכה שנשמעת כאילו מגיעה מהחזה – משמשת כסימן איום על ידי כלב דומיננטי.
 נהמה רכה שאינה נמוכה במיוחד ונשמע שהיא מגיעה מהפה – תתרחקו.
 נהמה-נביחה בגובה נמוך – נהמה המובילה לנביחה היא גם איום וגם קריאה לעזרה.
 נביחה בגובה בינוני גבוה יותר – פירושה שהכלב פחות בטוח, מבוהל, אך מוכן להגן על עצמו.
 נהמה גלית, עוברת מטווח בינוני לבינוני גבוה – הכלב מבועת והוא יגן על עצמו או יברח.
 נהמה חזקה, צליל בינוני וגבוה יותר, עם שיניים מוסתרות – סימן לריכוז אינטנסיבי, עשויה להישמע במהלך משחק-תוקפנות, אולם ידע בשפת גוף נדרש לצורך פירוש מדויק יותר.

 יללות 
 יללה בודדת – הכלב מרגיש בדידות וזקוק לחברה.
 מספר יללות – מציינות שהכלב נוכח, או שזו הטריטוריה שלו.
 נביחות ואחריהם יללה, 2-3 נביחות ואחריהן יללה נוגה – הכלב חש בודד, נעול, ללא חברה, קורא לחברה או מבקש תגובה מכלב אחר.

ממוזער|יללות כלב מעידות על נוכחותו או שהכלב נמצא בטריטוריה שלו.

 יבבות 
יבבות הן צלילים קצרים וגבוהים שנועדו לקרב את המאזין כדי להראות פחד או כניעה מצד הכלב המייבב. אלו גם הצלילים שגורים משמיעים כצלילי הרגעה ובקשה.
 יבבות חרישיות מבטאות כאב או פחד.
 גניחה בצליל נמוך יותר מאשר יבבות – הנאה או התרגשות ספונטניים.
 צרחה בודדת או נביחה גבוהה – תגובה לכאב פתאומי ובלתי צפוי כמו נשיכה חזקה מדי.
 סדרת צרחות – פחד או כאב עזים.

 צרחות 
יללה שנמשכת מספר שניות בדומה לילד אנושי, ואז חוזרת על עצמה מעידה על ייסורים או כאב, או קריאה לחברי הלהקה לעזרה. נשמעת לעיתים רחוקות ועלולה להיות סימן לפציעה קשה. מומלץ לקחת כלב לווטרינר מיד במקרה כזה.

 הלחתה 
הלחתה היא התנשמות בניסיון לווסת את טמפרטורת הגוף. התרגשות יכולה להעלות את טמפרטורת הגוף הן בבני אדם והן בכלבים. למרות שלא מדובר בתקשורת מכוונת, אם הכלב מתנשם במהירות למרות שאינו נחשף לתנאים חמים או לפעילות גופנית אינטנסיבית, זהו סימן להתרגשות הנובעת מלחץ.

 אנחות 
אנחות הן ביטוי של רגש, בדרך כלל כאשר הכלב שוכב כשראשו על כפותיו. כאשר העיניים עצומות למחצה, זהו סימן להנאה וסיפוק. כאשר העיניים פקוחות לחלוטין, זהו סימן לחוסר שביעות רצון או אכזבה.

 עיטושי משחק 
עיטוש משחק הוא סימן מרגיע נוסף שכלבים משתמשים בו כדי לציין שהם אינם תוקפניים, ורק רוצים לשחק. עיטושים מסוג זה אינם עיטושים של ממש, אלא יותר פליטת אוויר הדומה לעיטוש, ומתרחשים לעיתים קרובות במהלך משחק.

 חוש הריח 
לכלבים יש חוש ריח רגיש פי 40 מזה של בני אדם והם מתחילים את חייהם כשהם פועלים כמעט אך ורק על סמך ריח ומגע. פרומונים הם הריחות המיוחדים שכלבים משתמשים בהם לתקשורת. אלה מורכבים מכימיקלים טבעיים המתווכים תקשורת ריח עם בני משפחה באמצעות אותות כימיים, והם משמשים למסירת מידע לכלבים אחרים על מעמד חברתי, גיל, מצב מיני או רבייה, התנהגות תוקפנית וסימון טריטוריאלי. הם יכולים למשוך או לדחות כלבים אחרים.

ריח הפרומונים נקלט באיבר הוומרונאזלי (VNO) הכלול במערכת הריח. כדי שכלב יוכל לזהות גירוי או ריח, יש לפתוח את ה-VNO. הוא נפתח כאשר פרומון נצמד לקרום של תאי העצבים באיבר הוומרונאזלי. מה-VNO, אותות הפרומונים נשלחים לברק הריח העזרי ומועברים לאמיגדלה. הפרומון יישלח לבסוף להיפותלמוס הוונטרו-מדיאלי, שם האות נקלט. תגובת פלהמן היא התנהגות אצל כלבים שבה השפה העליונה מתעקלת כלפי מעלה כדי לחשוף את שיניהם; התנהגות זו מחזקת את קליטת ריח הפרומונים.

אותות כימיים מתפזרים לסביבה על ידי הפרשות אנאליות, בלוטות פדלים, משקעי שתן וצואה, ריחות גוף ושפשוף הגוף על פריטים מסוימים. הדבר נקרא סימון ריח. פרטים משאירים ריחות חזקים באזורים מסוימים בסביבה כדי לסמן את הטריטוריה שלהם. סימן הריח מכיל מסרים כימיים על השולח. לדוגמה, כאשר נקבה נמצאת בייחום, היא תטיל שתן בתדירות גבוהה יותר כדי למשוך בן זוג פוטנציאלי. השתן מכיל מידע על מצב הרבייה של הנקבה והוא גם מעביר מסרים למקבל על מיקומה של הנקבה. התרכובת p-הידרוקסיבנזואט נמצאת בפרומונים המושכים זכר לנקבה בזמן ייחום.

הסוג הנפוץ ביותר של סימון ריח הוא סימון שתן לקביעת טריטוריה. זכרים בוגרים מעדיפים לסמן משטחים אנכיים באמצעות שתן, תוך שימוש בתנוחת רגל מורמת. תנוחת הרגליים המורמות מספקת פיזור מוגבר של הסימן ומאפשרת לרוח לשאת אותו הלאה. נקבות, לעומת זאת, נוטות להשתמש בתנוחת כריעה ולהשתין בתדירות נמוכה יותר מזכרים. בנוסף, כלבים קטנים יותר יכולים להשתמש בהרמת רגל גבוהה יותר בעת מתן שתן כדי לשפר את סיכוייהם להתחרות עם כלבים אחרים.

סימון יתר מתרחש כאשר כלב מכסה את סימן הריח של כלב אחר עם סימן הריח שלו. גם זכרים וגם נקבות מבצעים סימון יתר, אם כי הדבר נפוץ יותר אצל זכרים. סימון יתר משמש לשליחת מידע על מעמד חברתי ודומיננטיות, מה שמאפשר לכלבים למצוא בני זוג פוטנציאליים או לזהות מתחרים פוטנציאליים.

גירוד הקרקע הוא התנהגות נפוצה לאחר מתן שתן או עשיית צרכים, וזוהי דרך נוספת להפרשת אותות כימיים. פרומונים מופרשים מבלוטות הפדל, המסייעים בסימון טריטוריאלי או מוסיפים ריח נוסף לסימן ריח קיים. הסיכוי שכלב יגרד את הקרקע עולה כאשר הפרט מאוים בצורה אגרסיבית, או כשיש נקבה מיוחמת בסביבה.

כלבים מקבלים מידע על בני מינם גם על ידי ריח שמפיקות בלוטות מסוימות. כאשר כלבים מברכים זה את זה, הם נוטים להקדיש תשומת לב לצוואר, לפנים ולמפשעה. באזורים אלה יש בלוטות המייצרות ריחות שונים, כגון בלוטות בפינות הפה, באוזניים, בלוטות הזרוע והנרתיק, ובלוטות אנאליות. כלבים צוברים מידע חברתי על ידי הרחת ריחות המופרשים מאזורים אלה. הם גם יכולים לקבל מידע מהפרשות אנאליות. לכל הכלבים שני שקיקים סימטריים משני צדי הסוגר האנאלי המייצרים הפרשות אנאליות במהלך מתן צואה. אלה חשובים בסימון טריטוריה ובשליחת מידע על מעמד חברתי.

 ראו גם 

 תקשורת בעלי חיים
 שפת בעלי חיים
 תקשורת בין בני אדם לבעלי חיים

 הערות שוליים 

קטגוריה:תקשור בעלי חיים