בלשנות קוגניטיבית

בלשנות קוגניטיבית היא ענף בלשני המתמקד בהבנת השפה מתוך נקודת מבט קוגניטיבית, תוך שילוב תובנות ממדעי הקוגניציה, פסיכולוגיה ונוירולוגיה. התחום חוקר את הקשר בין שפה, חשיבה וניסיון, תוך דגש על משמעות ותהליכים קוגניטיביים, והוא התפתח בשנות ה-70 כתגובה לגישות הפורמליות של הבלשנות הגנרטיבית. דמויות מפתח כמו ג'ורג' לייקוף, רונלד לנגקר ולנרד טלמי תרמו רבות לעיצוב התחום, עם עבודות כמו "נשים, אש ודברים מסוכנים" של לייקוף ו"יסודות הדקדוק הקוגניטיבי" של לנגקר, שהניחו את היסודות לתיאוריות מרכזיות.

למרות השפעתה, בלשנות קוגניטיבית זכתה לביקורות על חוסר במסגרת תאורטית מאוחדת ועל התבססות מרובה על נתוני אנגלית. תומכיה טוענים שגמישותה והאופי הבין-תחומי שלה הם יתרונות, המאפשרים הבנה מקיפה יותר של השפה.

 היסטוריה והתפתחות 
שורשיה של הבלשנות הקוגניטיבית נמצאים בביקורתו של נועם חומסקי משנת 1959 על ספרו של פרדריק סקינר "התנהגות מילולית". דחייתו של חומסקי את הפסיכולוגיה ההתנהגותית ופעילותו המאוחרת נגד ההתנהגותנות סייעו להביא לשינוי מוקד מאמפיריציזם למנטליזם בפסיכולוגיה תחת המושגים החדשים של פסיכולוגיה קוגניטיבית ומדע קוגניטיבי. הבלשנות הקוגניטיבית צמחה כתגובה לבלשנות הגנרטיבית, שהתמקדה בחוקים סינטקטיים מופשטים והזניחה את תפקיד המשמעות והתהליכים הקוגניטיביים.

בשנות ה-70, חוקרים כמו לקוף, לנגקר וטלמי החלו לפתח גישות חלופיות, תוך דגש על הבסיס הקוגניטיבי של השפה. לקוף, למשל, התמקד בקטגוריזציה ותורת המטאפורה המושגית, בעוד לנגקר פיתח את תורת הדקדוק הקוגניטיבי, שרואה את הדקדוק כמערכת סמלית שבה צורה ומשמעות קשורות. עד שנות ה-90, התחום התבסס עם הקמת החברה הבינלאומית לבלשנות קוגניטיבית ב-1989/90 והשקת כתב העת "בלשנות קוגניטיבית" ב-1990.

 מושגים מרכזיים 
 סמנטיקה קוגניטיבית: חקר המשמעות בשפה מתוך נקודת מבט קוגניטיבית, תוך טענה שמשמעות אינה קבועה וקטגורית אלא גמישה ומבוססת על מודלים קוגניטיביים. מושגים כמו אבות טיפוס (prototypes), מסגרות (frames) ומרחבים מנטליים (mental spaces) הם מרכזיים. למשל, אב הטיפוס של "ציפור" עשוי להיות דרור, בעוד פינגווין פחות טיפוסי. מסגרות, כמו מסגרת "קנייה ומכירה", כוללות תפקידים כמו קונה, מוכר וסחורה, וקשרים ביניהם.
 דקדוק קוגניטיבי: תורתו של לנגקר, שרואה את הדקדוק כמערכת סמלית שבה יחידות לשוניות הן מבנים סמליים המזווגים מבנה סמנטי עם תווית פונולוגית. זהו מודל מבוסס שימוש, המתמקד בהבנת השפה כפי שהיא נעשה בפועל. 
 תורת המטאפורה המושגית: פותחה על ידי לקוף ומרק ג'ונסון, טוענת שמטאפורות אינן רק מכשירים לשוניים אלא יסודיות לחשיבה והבנת העולם. למשל, המטאפורה "זמן הוא כסף" מארגנת את הבנת הזמן כנכס שניתן להוציא, לחסוך או לבזבז, כפי שנראה בביטויים כמו "מבזבז זמן" או "חוסך זמן".
 מרחבים מנטליים: מושג מפותח על ידי ז'יל פוקוניה, המייצג מבנים קוגניטיביים זמניים המשמשים לארגון מידע בדיבייט, לטיפול בהשקפות שונות ומצבים היפותטיים. למשל, בביטוי "אילו הייתי במקומך, הייתי עושה זאת", נוצר מרחב מנטלי למצב היפותטי.
 מסגרות: מבנים קוגניטיביים המארגנים את הידע שלנו על מצבים או מושגים ספציפיים, כמו מסגרת "קנייה ומכירה" הכוללת תפקידים וקשרים. הבנת מילה כמו "מוכר" דורשת ידע במסגרת זו.
 דקדוק מבני: גישה המבוססת על תפיסה שהשפה מורכבת ממבנים, זוגות של צורה ומשמעות, הנעים בין מילים לבניינים דקדוקיים מורכבים. למשל, הבניין הפסיבי באנגלית ("הכדור הוכה על ידי ג'ון") הוא מבנה עם משמעות ספציפית, המדגיש את הנפגע ולא את הפועל.

 יישומים ותחומי מחקר 
בלשנות קוגניטיבית משמשת בתחומים שונים:
 בהוראת שפה ולמידת שפה שנייה, היא מספקת תובנות על איך לומדים שפה דרך חשיפה למבנים, עם דגש על הסברים מטאפוריים לביטויים אידיומטיים.
 בהבנת הבדלים תרבותיים דרך שפה, היא עוזרת לנתח כיצד שפות שונות משקפות השקפות קוגניטיביות ותרבותיות, כמו קטגוריזציה של צבעים או יחסי מרחב.
 בפסיכולוגיה קוגניטיבית ונירולוגיה, היא תורמת להבנת עיבוד שפה במוח ולקשריה לתפקודים קוגניטיביים אחרים, תוך תרומה לטיפול בהפרעות שפה.

 קשרים לגישות בלשניות אחרות 
בלשנות קוגניטיבית שונה מבלשנות גנרטיבית בכך שהיא מדגישה משמעות ותהליכים קוגניטיביים על פני היבטים פורמליים או מבניים. היא דומה לבלשנות פונקציונלית בכך שהיא מתמקדת בתפקידים התקשורתיים של השפה, אך היא שונה בהתמקדותה בתהליכים מנטליים.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:בלשנות