רבקה לטימר פלטון

רבקה אן פלטון לבית לטימר (באנגלית: Rebecca Ann Felton; 10 ביוני 1835 – 24 בינואר 1930) הייתה סופרת, פוליטיקאית, דוגלת בעליונות לבנה ובעלת עבדים אמריקאית, שהייתה האישה הראשונה שכיהנה כחברת הסנאט של ארצות הברית, רק למשך יום אחד.  היא הייתה חברה בולטת במעמד העליון של ג'ורג'יה שדגלה ברפורמה בכלא, זכות בחירה לנשים ורפורמה בחינוך. בעלה, ויליאם הראל פלטון, שירת הן בבית הנבחרים של ארצות הברית והן בבית הנבחרים של ג'ורג'יה, והיא עזרה לארגן את הקמפיינים הפוליטיים שלו. ההיסטוריון נומן ברטלי כתב שעד 1915 פלטון "דגלה בתוכנית פמיניסטית ממושכת שנעה בין איסור לשכר שווה עבור עבודה שווה, אך מעולם לא השיגה שום הישג כי היא מילאה את תפקידה בגלל בעלה".

פלטון, דמות מרכזית בגל הראשון של פמיניזם האמריקאי, דגלה גם בעליונות לבנה ובעלת העבדים האחרונה שכיהנה בסנאט. היא דיברה נמרצות בעד ביצוע לינץ' באפרו-אמריקאים, תחת יומרה של הגנה על הטוהר המיני של נשים אירופאיות-אמריקאיות. רוב האפרו-אמריקאים שבהם נזפה הואשמו באופן שווא באונס.
האישה הבולטת ביותר במדינת ג'ורג'יה במהלך התקופה הפרוגרסיבית, זכתה לכבוד לקראת סוף חייה במינוי סמלי של יום אחד בסנאט. פלטון הושבעה ב-21 בנובמבר 1922 וכיהנה רק 24 שעות. בגיל 87 הייתה הסנאטורית הטרייה המבוגרת ביותר שנכנסה לסנאט. פלטון הייתה האישה היחידה ששימשה כסנאטורית מג'ורג'יה עד מינויה של קלי לפלר ב-2020, כמעט מאה שנים מאוחר יותר.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייה 
פלטון נולדה בדיקייטר, ג'ורג'יה, ב-10 ביוני 1835. והייתה בתו של צ'ארלס לטימר, בעל מטעים משגשג, סוחר ובעל חנות כללית. צ'ארלס היה יליד מרילנד שעבר למחוז דקאלב בשנות ה-20 של המאה ה-19, ואשתו אלינור סוויפט לאטימר הייתה ממורגן, ג'ורג'יה. פלטון היה הבכור מבין ארבעה ילדים; אחותה, מרי לטימר, הפכה גם היא לבולטת ברפורמות של נשים בתחילת המאה ה-20. כשפלטון הייתה בת 15, אביה שלח אותה לגור עם קרובי משפחה בעיירה מדיסון, שם היא למדה בבית ספר פרטי בתוך כנסייה פרסביטריאנית מקומית. לאחר מכן היא המשיכה ללמוד במכללת הנשים מדיסון, שם קיבלה חינוך לאמנויות ליברליות קלאסיות.  היא סיימה את לימודיה בראש כיתתה, בגיל 17, בשנת 1852.בהתבסס על האוטוביוגרפיה שלה, אבותיה של פלטון היו בני וירג'יניה ומרילנד לפני שהתיישבו בג'ורג'יה. בהתאם למסורת המשפחתית, מוצאה התייחס למתיישבים קולוניאליים שהגיעו מאנגליה במהלך המאה ה-16. 

באוקטובר 1853 נישאה לד"ר ויליאם הראל פלטון בביתה, והיא עברה לגור איתו במטע שלו ממש צפונית לקרטרסוויל, ג'ורג'יה. היא ילדה חמישה ילדים, בת אחת וארבעה בנים. רק אחד, הווארד ארווין פלטון, שרד את הילדות. בעקבות מלחמת האזרחים נהרס המטע שלהם. מכיוון שהם לא היו מסוגלים כעת להסתמך על עבודת עבדים כאמצעי להפקת הכנסה, ד"ר פלטון חזר לחקלאות כדרך להרוויח כסף עד שיהיו להם מספיק חסכונות כדי לפתוח בית ספר. פלטון ובעלה פתחו את אקדמיית פלטון בקרטרסוויל, שם לימדו היא ובעלה.

 זכות בחירה לנשים לבנות 
ימין|ממוזער| "אשת המאה"
בהצטרפות לאגודת המתינות הנוצרית של האישה ב-1886, הצליחה רבקה לטימר פלטון להגיע למעמד כנואמת לשוויון זכויות לנשים לבנות. עם כניסתה לתחום הציבורי, ללא תלות בקריירה הפוליטית של בעלה, בסוף המאה ה-19, ניסתה פלטון להעסיק גברים ממעמד הביניים כדי לעזור לנשים ממעמד הביניים להשיג מעמד שווה בחברה. היא האמינה שהכרחי שגברים יתנו דין וחשבון, ובמהלך הנאום שלה ב-1887 בוועידת המדינה של איחוד הנזירות הנוצרי, היא טענה שנשים ממלאות באופן פעיל את חובותיהן כנשים ואימהות, אך גברים לא מעריכים את חשיבותן. היא טענה שלנשים צריך להיות יותר כוח בתוך הבית, עם השפעה רבה יותר על תהליך קבלת ההחלטות וחינוך ראוי שניתנו לנשים ולבנות; היא הצהירה עוד כי לנשים צריכה להיות עצמאות כלכלית באמצעות חינוך, הכשרה ובהמשך תעסוקה, וכי לנשים צריכות להיות השפעה רבה יותר על הילדים. ב-1898 כתבה פלטון את "חינוך טקסטיל לנערות ג'ורג'יה" כניסיון לשכנע את המחוקקים בג'ורג'יה שחינוך לבנות הוא הכרחי. במאמר זה היא טענה שזו אחריותו של גבר לדאוג לאשתו ולילדיו. לכן, באחריותו היה להבטיח שזכויות בנותיו והזדמנויות יהיו שוות לאלו של בניו.

עם זאת, אסטרטגיה זו לא פעלה, ובשנת 1900, פלטון הצטרפה לתנועת זכות הבחירה לנשים. מהלך זה הוביל אותה לפעול למען זכויות נשים, לרבות זכות הבחירה, התנועה הפרוגרסיבית, חינוך ציבורי חינם לנשים וקבלה לאוניברסיטאות ציבוריות. פלטון, פעילה בולטת למען זכות הבחירה לנשים בג'ורג'יה, מצאה מתנגדים רבים בבנות ג'ורג'יה אנטי סופרג'יסטיות כמו מילדרד לואיס רתרפורד ודורותי בלאנט לאמאר. במהלך ויכוח ב-1915 עם רתרפורד ואנטי-סופרג'יסטיות אחרות בפני הוועדה המחוקקת של ג'ורג'יה, היושב-ראש התיר לכל אחד מהמתנגדים לדבר במשך 45 דקות אך דרש מפלטון להפסיק לדבר לאחר 30 דקות. פלטון התעלמה ממנו ודיברה 15 דקות נוספות, בשלב מסוים עשתה צחוק מרתרפורד והאשימה אותה באופן מרומז בצביעות. עם זאת, הוועדה המחוקקת של ג'ורג'יה לא העבירה את הצעת חוק זכות הבחירה.  ג'ורג'יה הייתה מאוחר יותר המדינה הראשונה שדחתה את התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית כשהוצע בשנת 1919, ובניגוד לרוב המדינות האחרות באיחוד, ג'ורג'יה לא אפשרה לנשים להצביע בבחירות לנשיאות ב-1920. לנשים בג'ורג'יה לא ניתנה זכות הצבעה עד 1922.

פלטון מתחה ביקורת על מה שראתה כצביעות של גברים דרומיים שהתהדרו ב"אבירות" דרומית עליונה אך התנגדו לזכויות נשים, והיא הביעה את סלידתה מהעובדה שמדינות הדרום התנגדו לבחירה של נשים לבנות זמן רב יותר מאשר אזורים אחרים בארצות הברית. היא כתבה, ב-1915, שנמנעה מנשים השתתפות פוליטית הוגנתאלא במדינות שזכינו להן על ידי השכל הטוב והיושר הרווח של אנשי אותן מדינות - לאחר שיקול דעת, ועם האינסטינקט האבירי המבדיל בין הזכר האכזרי הגס לבין גדולי האומה שלנו. האם אנשי הדרום יהיו פחות נדיבים, פחות אבירים? הם העניקו לנשים הדרומיות יותר שבחים מאשר הגבר של המערב - אבל לפי מעשיהם, הגברים הדרומיים היו פחות כנים. ביטויים דבשיים נעימים להאזנה, אבל הנשים הנבונות של ארצנו יעדיפו מתנות משמעותיות יותר...

 דעות גזעניות 
לאחר שנישאה בגיל שמונה עשרה, פלטון ובעלה היו הבעלים של עבדים לפני מלחמת האזרחים האמריקנית, והיא הייתה חברת הקונגרס האחרונה שהייתה בעלת עבדים.
ממוזער| ב-11 באוגוסט 1898, פלטון נשאה נאום שטען כי, לאור חוסר היכולת של הכנסייה או בתי המשפט להגן על נשים לבנות מפני "החיות האנושיות הרעילות - אז אני אומרת לינץ'; אלף פעמים בשבוע אם צריך". נאומה של פלטון היה הנושא של מאמר ההפרכה של אלכסנדר מנלי ב-18 באוגוסט 1898, "דיילי רקורד" ששימש בתורו עילה להתקוממות וילמינגטון בנובמבר 1898.
פלטון דגלה בעד עליונות לבנה. היא טענה, למשל, שככל שג'ורג'יה הוציאה יותר כסף על חינוך שחורים, כך אנשים שחורים ביצעו יותר פשעים. לתערוכת קולומביה העולמית של 1893, היא "הציעה תערוכה דרומית 'הממחישה את תקופת העבדים', עם בקתה ו'אנשים צבעוניים אמיתיים שמכינים מחצלות, צווארונים וסלים - אישה לסובב ולקלף כותנה - ועוד אחת לשחק בנג'ו ולהראות את חייו האמיתיים של העבד - לא הדוד טום' היא רצתה להציג את "הכהים המרוצים - כמו נבדל מהמפלצות של הארייט ביצ'ר סטואו."

פלטון ראתה ב"שחורים צעירים" שחיפשו יחס שווה ל"גורילות חצי מתורבתות", וייחסה להן "תאווה אכזרית" לנשים לבנות. בזמן שחיפשה זכות בחירה לנשים לבנות, היא דחתה את זכויות ההצבעה של אנשים שחורים, בטענה שזה הוביל ישירות לאונס של נשים לבנות.

פלטון גם דגלה בעוד לינץ' בגברים שחורים, ואמרה שזה "גן עדן" בהשוואה לאונס אפשרי של נשים לבנות. ב-11 באוגוסט 1898, פלטון נשא נאום באי טייבי, ג'ורג'יה, בפני כמה מאות חברים באגודה החקלאית של מדינת ג'ורג'יה. היא דחקה להגביר את מעשי הלינץ' כדי להגן על נשים לבנות כפריות מפני אונס על ידי גברים שחורים.  

עיתונים הדפיסו מחדש תמליל של נאומה של פלטון כדי לגייס תמיכה במפלגה הדמוקרטית. ב-18 באוגוסט 1898, ה-Daily Record של אלכס מנלי הדפיס מאמר מערכת להפרכה שטען כי אונס לבן של נשים שחורות היה תכוף הרבה יותר, והמגע בין נשים לבנות וגברים שחורים היה לרוב בהסכמה. מאמר המערכת של מנלי שימש כעילה להתקוממות וילמינגטון בנובמבר 1898.

מנלי התראיין ל"בולטימור סאן" שלושה ימים לאחר הטבח, והוא הצהיר שהוא רק רצה להגן על "גברים צבעוניים מושמצים" שהושמצו על ידי פלטון. הוא אמר שמאמר המערכת שלו עוות על ידי עיתונאים לבנים. תגובתה של פלטון הופיעה בגיליון ה-16 בנובמבר של News and Observer בריילי: "כשהכושי מנלי ייחס את הפשע לאינטימיות בין גברים כושים לנשים לבנות בדרום, יש לגרום למשמיץ לחשוש מחבל לינץ' במקום לתפוס מקום בעיתוני ניו יורק".

בשנת 1899, קהל עצום של תושבי ג'ורג'יה לבנים עצרו, עינו וערכו לינץ' באדם שחור, סם הוז, שהואשם באשמת שווא ברצח לבן ובאונס של אשתו של קורבנו. פלטון אמרה שכל "בעל או אב בעל לב אמיתי" היה הורג את "החיה" וכי להוז מגיעה פחות אהדה מכלב משתולל.

 יום כסנאטורית 
שמאל|ממוזער| פלטון ליד שולחנה בסנאט
תומאס וו. הארדוויק, מושל ג'ורג'יה, תכנן להתמודד כמועמד בבחירות הבאות לסנאט האמריקני, שהיו אמורות להיות ב-1924. עם זאת, הסנאטור המכהן תומאס א. ווטסון מת באופן בלתי צפוי ב-26 בספטמבר 1922. כמושל, הארדוויק היה רשאי למנות מחליף לווטסון עד שניתן יהיה לארגן בחירות מיוחדות. הארדוויק חיפש מינוי שלא יתחרה בבחירות הקרובות, ולהתנדב בקרב הנשים המצביעות החדשות (שהיו מנוכרות כלפיו בגלל התנגדותו של הארדוויק לתיקון ה-19). ב-3 באוקטובר, בחר הארדוויק בפלטון לכהן כסנאטורית, משום שהיא הייתה נציגה ידועה ומוערכת של תנועת זכות הבחירה לנשים. הקונגרס לא היה צפוי להתכנס רק לאחר הבחירות המיוחדות, שהיו אמורות להיערך ב-7 בנובמבר, כך שלא היה סביר שפלטון תושבע אי פעם. וולטר פ. ג'ורג' ניצח את הארדוויק ב-55% עד 33% בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית, ונבחר ללא התנגדות בבחירות המיוחדות. במקום לתפוס את מקומו מיד כשהסנאט התכנס מחדש ב-21 בנובמבר, ג'ורג' התיר להשביע את פלטון. זה נבע בין השאר משכנוע של פלטון  ומקמפיין תמיכה שהשיקו הנשים הלבנות של ג'ורג'יה. ג'ורג' הרוויח מהמחווה, בכך שהציג את עצמו כידיד של תנועת זכות הבחירה. כך הפכה פלטון לסנאטורית הראשונה, שכיהנה עד שג'ורג' נכנס לתפקיד יום אחד לאחר מכן.

 אחרית חייה 
פלטון התראיינה לסרט ב-9 באפריל 1929 בביתה בג'ורג'יה, כשדנה בהישגיה הפוליטיים ובזיכרונותיה של עדות לחלק ממסלול הדמעות בסביבות שנת 1838. הראיון נערך עבור Fox Movietone News.  פלטון המשיכה לכתוב ולהרצות עד ימיה האחרונים, וסיימה את ספרה, "הסיפור הרומנטי של הנשים של ג'ורג'יה", זמן קצר לפני מותה באטלנטה, ג'ורג'יה ב-24 בינואר 1930. שרידיה נקברו בבית הקברות אוק היל בקרטרסוויל.

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ג'ורג'יה
קטגוריה:פמיניסטים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אנגלי
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מג'ורג'יה
קטגוריה:סנאטוריות חברות המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1835
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1835
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1930
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1930