גלדיס פייל

גלדיס שילדס פייל (באנגלית: Gladys Shields Pyle; 4 באוקטובר 1890 – 14 במרץ 1989) הייתה מחנכת ופוליטיקאית אמריקאית שקבעה שיאי בחירות לאומיים ומדינתיים רבים לפני גיל 50, לאחר האישור של תיקון זכות הבחירה לנשים בחוקה האמריקאית, כולל לפחות תריסר רשומות לאומיות קשורות לבחירות שלה לסנאט של ארצות הברית ב-1938. שיאי הבחירות הלאומיים המשמעותיים ביותר שלה הם:

 האישה הראשונה שנכנסה לסנאט האמריקאי באמצעות בחירות (1938) והראשונה שעשתה זאת בזכות עצמה בגיל 48. היא גברה ב-5.6% על פני שאר הנבחרים עבור כל תפקיד במדינה בבחירות ההן.
 האישה הראשונה במדינה שהתמודדה הן למושל (1930, זכתה בפריימריז במפלגתה אך נדחתה על ידי ועידת מפלגת המדינה שלה, אשר נתפסה רק בשל היותה אישה על ידי אזרחי דקוטה הדרומית והעיתונות) והסנאט האמריקאי (1938, נבחרה) וועשתה זאת בזכות עצמה. (ג'ין שאהין שברה לבסוף את השיא הזה 70 שנה מאוחר יותר על ידי זכייה בשני התפקידים ב-2008.)
 האישה הראשונה מבחינה לאומית שנבחרה הן למשרה מחוקקת חוקתית של המדינה (1922) והן למשרה מבצעת חוקתית של המדינה (1926) בכל מדינה וראשונה לעשות זאת בזכות עצמה.
 האישה הראשונה במדינה שקיבלה יותר קולות מאשר כל מועמד אחר בכל מדינה מאז הקמת המדינה בכל מדינה (1928).
 האישה השנייה מבחינה ארצית שקיבלה הן את האחוז הגבוה ביותר מהקולות שהתקבלו מכל המועמדים ברחבי המדינה והן את רוב הקולות הגולמיים שהתקבלו מכל המועמדים ברחבי המדינה בבחירות כלליות בכל מדינה (1928) והאישה הראשונה שקיבלה זאת מאז אשרור תיקון זכות הבחירה במדינה כלשהי.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייה 
גלדיס שילדס פייל נולדה ביורון שבדקוטה הדרומית ב-4 באוקטובר 1890, והייתה בתם של ג'ון ל. פייל ומאמי שילדס פייל, והייתה הצעירה מבין ארבעת ילדיהם, שלוש בנות וילד אחד. אביה היה עורך דין ששימש כתובע הכללי של דקוטה הדרומית ואמה הייתה סופרג'יסטית מובילה במדינה. המשפחה התגוררה בבית שג'ון בנה, ונשארה שם לאחר מותו ממחלת הטיפוס בשנת 1902.

ג'ון ומאמי היו מרכזיים בהקמת מכללת יורון, שבה למדה גלדיס. בהיותה סטודנטית, גלדיס התחרתה בעימותים לצד אחיותיה. היא סיימה את לימודיה ב-1911, ועברה לשיקגו כדי ללמוד בקונסרבטוריון האמריקאי למוזיקה ובאוניברסיטת שיקגו.

 ראשית הקריירה 
פייל עבדה בחינוך מ-1912 עד 1920. לאחר שלימדה לטינית ואזרחות במשך שנתיים ביורון, היא הפכה למנהלת בתי הספר הציבוריים של וסינגטון. גלדיס, אמה מאמי ושתי אחיותיה היו מעורבות מאוד בתנועת זכות הבחירה לנשים ואירחו לעיתים קרובות מפגשים של סניף הליגה המקומית של מצביעי נשים בביתן. פייל הפכה למרצה בליגה ונסעה לאינדיאנה, איווה, נברסקה, קנזס ואוהיו כדי לשאת נאומים ולהציג מצגות.

בשנת 1922, היא התמודדה על מושב בבית הנבחרים של דקוטה הדרומית. לאחר שלא הצליחה לקבל את המועמדות של המפלגה הרפובליקנית של מחוז בידל, פייל התמודדה בפריימריז של המפלגה העצמאית, שהיה נראה שהיא הפסידה בו, אך היא ערערה בהצלחה על התוצאה. בבחירות הכלליות, היא הייתה המועמדת עם מספר הקולות הגבוה ביותר לשלושת המושבים הכלליים בבית הנבחרים, ונבחרה מטעם המפלגה העצמאית, יחד עם שני רפובליקנים. ב-1923 היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה בבית הנבחרים של המדינה. היא נבחרה לקדנציה נוספת ב-1924, וכיהנה מ-1923 עד 1927. בנוסף לתפקידה כמחוקקת במשרה חלקית, פייל מונתה גם לשמש כסגנית מזכירת המדינה של דקוטה הדרומית.

 מזכירת המדינה 
בשנת 1926, פייל הייתה המועמדת הרפובליקנית למזכירת המדינה של דקוטה הדרומית ונבחרה לתפקיד. היא נבחרה מחדש ב-1928, וקיבלה יותר קולות מאשר אי פעם קיבל מועמד לתפקיד כלשהו במדינה, וכיהנה מ-1927 עד 1931.

מאחר שאף מועמד לא קיבל את ה-35% הנדרשים על פי חוקת דקוטה הדרומית, התחרות עברה לוועידה הרפובליקנית, שם המשלחת הייתה צריכה לבחור את המועמד מתוך חמישה המועמדים שהיו על כרטיס הפריימריז. פייל הובילה במהלך ההצבעה הרביעית ובמהלך ההצבעות השישית עד ה-11, והגדילה את סך כל הקולות שלה בכל הצבעה, פרט לאובדן משמעותי של קולות בהצבעה השמינית, כשהיא כבר התקרבה למועמדות. במהלך ההצבעה ה-12, השעה יו"ר הוועידה את ההצבעות, ויותר משלוש שעות לאחר מכן, שלושה מועמדים גברים העבירו את תמיכתם לוורן א. גרין, שלמרות שסיים במקום האחרון בפריימריז עם כ-7.5% מהקולות, זכה במועמדות כאשר ההצבעה התחדשה. פייל ויתרה במהרה על המירוץ מבלי להטיל שום אשמה, אך לא תמכה בגרין עד שהסתיים המועד להירשם כמועמד עצמאי. מאוחר יותר היא רמזה על אכזבתה כאשר ציינה כי לא תתמודד שוב לתפקיד פוליטי מפלגתי. פייל שימשה כמפקחת על הרשות לביטחונות המדינה בין 1931 ל-1933.

תוך כדי הקריירה הפוליטית שלה, פייל הפכה פעילה גם בעסקי ביטוח החיים, ועבדה כסוכנת עבור מספר חברות, כולל New York Life Insurance Company. בנוסף, היא נבחרה לנשיאת איגוד חתמי ביטוח החיים של יורון, והייתה פעילה באיגוד הלאומי של חתמי ביטוח חיים.

 חברת הסנאט של ארצות הברית 
ממוזער|327x327 פיקסלים| פייל ב-28 בנובמבר 1938, במהלך כהונתה הקצרה בסנאט
ב-8 בנובמבר 1938, היא נבחרה כרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית, זכתה ביותר מ-58% מהקולות, עם כ-8,500 קולות יותר מהמועמד שזכה במקום השני במדינה. פייל קיבלה את אחוז הקולות הגבוה ביותר מבין המועמדים הרפובליקנים הלא מכהנים, ואת אחוז הקולות השני בגובהו מבין כל המועמדים הרפובליקנים לסנאט האמריקאי בבחירות 1938. פייל נבחרה למלא את המושב שהתפנה בשל מותו של פיטר נורבק. נורבק מת בדצמבר 1936, מה שאפשר למושל דקוטה הדרומית למנות מחליף, והוא מינה את הדמוקרט הרברט א. היצ'קוק. היצ'קוק הפסיד בפריימריז הדמוקרטיים למועמד למשרה לתקופה מלאה, ובבחירות הכלליות ניצח הרפובליקני צ'ן גרני. משום שהפסיד בפריימריז הדמוקרטיים, חקיקה מיוחדת בדקוטה הדרומית חייבה את היטצ'קוק להתפטר לאחר הבחירות בנובמבר 1938, דבר שגרם למילוי מקום לקראת תחילת כהונתו של גרני בינואר 1939. כדי למלא את החלל למשך חודשיים, הצליחו הרפובליקנים לדחוף למערכת בחירות מיוחדת בעקבות שמועות כי הנשיא פרנקלין ד. רוזוולט עשוי לכנס מושב מיוחד של הקונגרס לפני ינואר. החוק במדינה גם מנע מגרני להופיע על פתק ההצבעה פעמיים, ולכן הוא לא יכל להתמודד בבחירות המיוחדות.

בגלל הנסיבות והחוק, הלחץ של המפלגה הרפובליקנית על פייל היה חזק, למרות ההתחייבות שלה לא לרוץ לתפקיד פוליטי נוסף. הבחירה בה התבצעה חלקית בגלל הפופולריות שלה במדינה, וחלקית בגלל ההכרה בשמה, כך שלא היה צורך להקדיש משאבים רבים למערכת הבחירות המיוחדת. היא ערכה קמפיין נגד תוכנית הניו דיל, וטענה שהתוכנית לא עשתה מספיק כדי לעזור לתושבי דקוטה הדרומית. באותו יום שבו זכה גרני בבחירות לקדנציה מלאה, פייל ניצחה בקלות את הדמוקרטי ג'. ט. מקאלן הבן עבור התקופה הקצרה, עם יתרון של כ-6 אחוזים על פני הזוכה הבא בבחירות לכהונה במדינה. פייל קיבלה שכר עבור כהונתה בסנאט והורשתה לשכור צוות, אך הקונגרס לא התכנס והיא מעולם לא הושבעה לתפקיד.

לאחר הבחירות, נסעה פייל לוושינגטון הבירה על חשבונה, מלווה באמה ועוזרת אחת. לא נקראה ישיבה מיוחדת, ולכן לפייל לא הייתה הזדמנות לבצע תפקידים רשמיים של הסנאט לפני סיום כהונתה. היא חלקה משרד בסנאט עם תומאס מ. סטורק, סנאטור זמני מקליפורניה, ובילתה את זמנה בוושינגטון בלובי של סוכנויות פדרליות כולל מינהל קידום העבודות והלשכה לענייני אינדיאנים לאישור פרויקטים בדקוטה הדרומית.

 קריירה מאוחרת יותר 
בינואר 1939, חזרה פייל לעסקי הביטוח שלה, ונשארה מעורבת באופן הדוק בעבודות השירות הציבורי. ב-1940, היא הפכה לאישה הראשונה שנשאה נאום מועמדות לנשיאות בוועידה לאומית, כשהיא נאמה בשם המועמד הרלן ג'יי בושפילד.

בנוסף לחידוש הקריירה שלה בעסקי ביטוח החיים, פייל הייתה האפוטרופוס של שני נערים יתומים וניהלה את החווה המשתרעת על פני 640 דונם של משפחתה ליד יורון. היא הייתה חברה במועצת הצדקה והתיקונים של דקוטה הדרומית מ-1943 עד 1957.

 מוות וקבורה 
בשנת 1988, הפכה פייל לסנאטורית המבוגרת ביותר מבין כל חברי הסנאט שבחיים. היא מתה ביורון, דקוטה הדרומית ב-14 במרץ 1989, בגיל 98. האפר שלה נקבר בבית הקברות ריברסייד ביורון.

 מורשת 
בית פייל, בית המשפחה בו התגוררה גלדיס פייל מ-1894 עד 1985, נמצא במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים והוסב למוזיאון. פייל רשמה את זיכרונותיה מהבית לפני מותה, כהכנה להסבתו כמוזיאון. הוא נותר כמעט ללא שינוי מזמן בנייתו ויש בו רבים מכלי הריהוט המקוריים וקישוטי פנים הבית.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי דקוטה הדרומית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מדקוטה הדרומית
קטגוריה:סנאטוריות חברות המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1890
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1890
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1989
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1989