אנדרו פיקנס

אנדרו פיקנס (באנגלית: Andrew Pickens; 13 בספטמבר 1739 – 11 באוגוסט 1817) היה מנהיג מיליציה במהפכה האמריקאית. כבעל מטעים ובעל עבדים, הוא פיתח את מטע הופוול שלו בצד המזרחי של נהר קיווי מול עיירת הצ'רוקי איסוניגו (סנקה) במערב קרוליינה הדרומית. הוא נבחר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית ממערב קרוליינה הדרומית. מספר הסכמים עם שבט הצ'רוקי נערכו במשא ומתן ונחתמו במטע שלו בהופוול.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
פיקנס נולד ב-13 בספטמבר 1739 במחוז באקס בפרובינציית פנסילבניה. הוא היה בנם של מהגרים סקוטים-אירים, פרסביטריאנים ממוצא סקוטי בעיקר מקאריפרגוס במחוז אנטרים, ממלכת אירלנד (בצפון אירלנד של ימינו) הוריו היו אנדרו פיקנס האב ואן (לבית דייוויס). אבל סבו וסבתו מצד אביו היו הוגנוטים צרפתים אתניים: רוברט אנדרו פיקנס (רובר אנדרה פיקון) היגר לאנגליה ולצפון אירלנד; אשתו אסתר-ז'אן, הייתה מלה רושל, ממלכת צרפת והתיישבה בפרובינציית קרוליינה הדרומית יחד עם פליטים הוגנוטים אחרים שנמלטו מרדיפות דתיות כפרוטסטנטים.

משפחתו נסעה בדרך העגלה הגדולה בעמק שננדואה בתקווה למצוא בית חדש. רישומים מראים שהם התיישבו לראשונה בעמק שננדואה בווירג'יניה. בשנת 1752 עברה משפחתו למשפחת ווקסהאו בגבול קרוליינה הדרומית.

 מעבר לגבול קרוליינה הדרומית 
פיקנס מכר שם את החווה שלו ב-1764 וקנה קרקע במחוז אבוויל, קרוליינה הדרומית, ליד הגבול עם פרובינציית ג'ורג'יה. הוא התחתן שם עם רבקה קלהון והם הקימו משפחה. בנוסף למפגש עם סקוטים-אירים אתניים אחרים ומהגרים חדשים לאזור, הוא התוודע לשכניו משבט הצ'רוקי. הוא בנה בלוקהאוס כבסיס לאימונים.

הוא הקים את מטע הופוול בצד המזרחי של נהר הקיווי. בחווה נערכו כמה פגישות למשא ומתן על הסכמים עם שבט הצ'רוקי. ממש מעבר לנהר הייתה העיירה איסוניגו של בני שבט הצ'רוקי, הידועה גם בשם "סנקה".

כאדם דתי, פיקנס היה ידוע בתור "הקשיש הלוחם" בגלל אמונתו הפרסביטריאנית החזקה.

 קריירה צבאית 
פיקנס שירת במלחמת אנגלו-צ'ירוקי בשנים 1760–1761. כשהחלה מלחמת העצמאות, הוא צידד במיליצית המורדים ומונה לקפטן. הוא עלה לדרגת בריגדיר גנרל במיליציה של קרוליינה הדרומית במהלך המלחמה.

הוא הופיע כמנהיג צבאי בלונג קין, ונלחם נגד הצ'רוקי שחברו ללויאליסטים. בשנת 1779 הנרי קלינטון פרס חיילים בריטים הן בקרוליינה הדרומית והן בקרוליינה הצפונית כדי לעודד את תמיכת הלויאליסטים. ב-14 בפברואר 1779, קולונל פיקנס והמיליציה שלו, בת 300 איש, ניצחו את הכוח הבריטי הגדול יותר של 700–800 איש בפיקודו של קולונל בויד בקרב קטל קריק במחוז וילקס, ג'ורג'יה, ממש דרומית ל-Long Canes. ניצחונו ב-Kettle Creek האט את הגיוס של הלויאליסטים. עם זאת, כאשר הבריטים הביסו את הצבא הקונטיננטלי הדרומי בשנת 1780 במצור על צ'ארלסטון, פיקנס מסר את כניעת המבצר במחוז תשעים ושש. הוא, יחד עם 300 אנשי המיליציה שלו, שוחררו על תנאי, והסכימו להיוותר מחוץ למעגל הלחימה.

אולם שחרורו של פיקנס לא החזיק מעמד. לאחר שפושטים טורים השמידו את רוב רכושו והפחידו את משפחתו, הוא הודיע לבריטים שהם הפרו את תנאי השחרור על תנאי. הוא הצטרף שוב למלחמה. במהלך תקופה זו, פיקנס הצטרף לפרנסיס מריון (המכונה שועל הביצות) ותומאס סאמטר כמנהיגי הפרטיזנים הידועים ביותר בקרוליינות. סאמטר גם חידש את הלחימה בנסיבות דומות. הוא השתתף בקרב קאופנס, המצור על אוגוסטה, המצור על תשעים ושש, וקרב יוטאו ספרינגס.
שמאל|ממוזער| הופוול, קלמסון (מחוז פיקנס, קרוליינה הדרומית)
פיקנס גם הוביל מערכה בצפון ג'ורג'יה נגד הצ'רוקי בסוף המלחמה; הם כרתו ברית עם הבריטים במאמץ לגרש אמריקאים אירופאים משטחם. מסע הניצחון שלו הביא לכך שהצ'רוקי ויתרו על חלקים משמעותיים מהאדמה בין הנהרות סוואנה וצ'טהוצ'י בהסכם הביצות הארוך, שנחתם במחוז פיקנס, ג'ורג'יה של ימינו. פיקנס הוביל מיליציה מנותקת של 25 איש לקרב נגד כוח צ'רוקי של כ-150 איש במה שזכה לכינוי "קרב הטבעות". פיקנס זכה להערכת הילידים הללו. לאחר המלחמה, הוא זכה להערכה רבה על ידי אינדיאנים שלחם בהם; הוא קיבל את השם Skyagunsta, "ינשוף הקוסם", שלפי הדיווחים הוא שם המבוסס על צ'יף קודם נחשב של הצ'רוקי.
 קאופנס, קרוליינה הדרומית: 17 בינואר 1781:

 בקרב קאופנס, בריגדיר גנרל דניאל מורגן נתן לפיקנס את הפיקוד על המיליציה, שמילאה תפקיד מרכזי בקרב. בערב ה-16 בינואר, מורגן הורה באופן אישי למיליציה לעמוד ולהילחם זמן קצר ואז לסגת. בבוקר ה-17 בינואר, פיקנס והמיליציה ביצעו את התוכנית בצורה מושלמת. המיליציה ירתה שני מטחי אש לפני הנסיגה, דבר שלא נעשה בקרבות קודמים ולא אופייני למיליציה. לאחר המטח השני, הם הובילו את לוטננט קולונל בנסטר טרלטון והבריטים להסתער בצורה עיוורת, ומשכו אותם לתוך מלכודת כפולה שם הובסו היטב. קרב זה התגלה כנקודת מפנה במלחמה בדרום, ובעקבות הקרב, מושל קרוליינה הדרומית ג'ון ראטלדג' קידם את פיקנס לדרגת בריגדיר גנרל. הוא גם עוטר בחרב על ידי הקונגרס.
 פברואר עד מרץ 1781:

 לאחר מותו של בריגדיר גנרל ויליאם לי דייווידסון ב-1 בפברואר 1781, הקולונלים של חטיבת מחוז סולסברי של קרוליינה הצפונית "בחרו" בפיקנס להנהיג אותם. הוא היה פעיל בפברואר ובתחילת מרץ בלבד.
 אוגוסטה, ג'ורג'יה: 22 במאי - 5 ביוני 1781:

 המיליציה של פיקנס הוחזרה במהרה כדי להגן על בתיהם, ולכן הוא החמיץ את קרב על בית המשפט של גילפורד ב-15 במרץ 1781. באפריל, הוא הקים רגימנט של סדירים במדינה. במאי 1781, מייג'ור גנרל נתנאל גרין שלח את פיקנס ולוטננט קולונל הנרי לי לתמוך באלייז'ה קלארק בפעולות נגד אוגוסטה, ג'ורג'יה. המצור החל ב-22 במאי ולאחר תמרון, אבטחת מוצבים וניתוק תגבורת על ידי הפטריוטים, קולונל תומאס בראון מסר את כניעת אוגוסטה ב-5 ביוני 1781.
 תשעים ושש, קרוליינה הדרומית: 22 במאי - 19 ביוני 1781:

 לאחר כניעת אוגוסטה, פיקנס ולוטננט קולונל לי הצטרפו לגנרל גרין במצור שלו בתשעים שש, קרוליינה הדרומית. גרין החל את המצור שלו ב-22 במאי 1781, באותו יום שבו הוטל מצור על אוגוסטה. ב-11 ביוני, גרין הורה לפיקנס וללוטננט קולונל ויליאם וושינגטון לסייע לתומאס סאמטר בחסימת טור סיוע בראשות לורד רודון. עם זאת, סאמטר במקום זאת עבר לפורט גרנבי, קרוליינה הדרומית, מה שאפשר לרודון לעשות את דרכו למחוז תשעים שש. ב-19 ביוני, גרין נאלץ לוותר על המצור ולסגת לאחר תקיפה כושלת.
 יוטאו ספרינגס, צ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית: 8 בספטמבר 1781:

 בפיקודו של הגנרל נתנאל גרין, פיקנס הוביל את המיליציה שלו באחד הקרבות הגדולים האחרונים בדרום. בעזרת הנרי לי ופרנסיס מריון, הפטריוטים נלחמו בבריטים בקרב יוטאו ספרינגס. על אף שמתו יותר פטריוטים מאשר לויאליסטים ובריטים, המאמצים שנעשו על ידי הפטריוטים גרמו לבריטים לאבד את השליטה בדרום לשארית המלחמה.

 קריירה פוליטית 
בתום המלחמה, פיקנס נבחר לתפקיד ציבורי בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית בין השנים 1781 ל-1794. הוא היה נציג קרוליינה הדרומית לוועידת החוקה. פיקנס נבחר מאוחר יותר לקונגרס השלישי, וכיהן בין 1793 ל-1795 כחבר אנטי-מינהלי, המתנגד למדיניותו של שר האוצר האמריקני אלכסנדר המילטון. הוא היה אחד מתשעה נציגים, והנציג היחיד של המפלגה האנטי-מנהלית, שהצביעו נגד התיקון ה-11 לחוקת ארצות הברית.

 משפחתו 
פיקנס התחתן עם רבקה פלורייד קלהון ב-1765. נולדו להם 12 ילדים: מרי פיקנס (1766–1836); יחזקאל פיקנס (1768–1813), אן פיקנס (1770–1846), בן (1772), ג'יין פיקנס (1773–1816); מרגרט פיקנס (1777–1830); אנדרו פיקנס הבן (1779–1838), בן (1782); רבקה פיקנס (1784–1831); קתרין פיקנס (1786–1871) וג'וזף פיקנס (1791–1853). יחזקאל פיקנס נבחר לסגן מושל קרוליינה הדרומית, וכיהן בין השנים 1802–1804. אחיו הצעיר אנדרו פיקנס הבן הלך גם הוא לפוליטיקה; הוא נבחר כמושל קרוליינה הדרומית, וכיהן בשנים 1817–1819. נכדו היה פרנסיס וילקינסון פיקנס, שנבחר גם כמושל קרוליינה הדרומית, וכיהן בין השנים 1860–1862.

פיקנס מת ליד טמאסי, קרוליינה הדרומית, במחוז אוקוני, ב-11 באוגוסט 1817. הוא נקבר בבית הקברות אולד סטון צ'רץ' בקלמסון, קרוליינה הדרומית.

פיקנס היה דוד (באמצעות נישואיו לרבקה פלורידה קלהון) של ג'ון קלהון (1782–1850), שהיה פוליטיקאי ותאורטיקן פוליטי אמריקאי מוביל מקרוליינה הדרומית במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-19. ביתו של קלהון, פורט היל, ממוקם כעת בקמפוס של אוניברסיטת קלמסון במחוז פיקנס, קרוליינה הדרומית. זהו ציון דרך היסטורי ידוע במדינת קרוליינה הדרומית.

 מורשתו והנצחתו 
ממוזער|267x267 פיקסלים| הקבר של אנדרו פיקנס בבית הקברות של כנסיית אולד סטון
פורט פיקנס בפלורידה נקרא על שמו. על שמו נקראים גם מחוזות פיקנס באלבמה; ג'ורג'יה וקרוליינה הדרומית, והעיר פיקנס, קרוליינה הדרומית. תיכון פיקנס גם הוא נקרא על שמו.

מטע הופוול שהיה בבעלותו נמצא כעת בבעלות ומתוחזק על ידי אוניברסיטת קלמסון.

פיקנס היה סבא רבא מדור שביעי של הסנאטור האמריקאי לשעבר והמועמד לנשיאות ב-2004, ג'ון אדוארדס.

פיקנס ומעשיו שימשו כאחד המודלים לדמותו הבדיונית של בנג'מין מרטין בסרט "הפטריוט", סרט קולנוע שיצא בשנת 2000. בסצנה שקדמה לקרב קאופנס, בנג'מין מרטין (דמות) מבקש מהמיליציה לירות שני מטחי אש לפני שהם נסוגים, ומזכיר את דניאל מורגן בקרב קאופנס.

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית
קטגוריה:אנשי צבא אמריקאים במלחמת העצמאות של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1739
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1817