דומניקו סטרנונה

דומניקו סטרנונה (נולד ב-15 בפברואר 1943) הוא סופר, תסריטאי ועיתונאי איטלקי. יצירותיו תורגמו לאנגלית, גרמנית ועוד מספר שפות, וחלקן עובדו לקולנוע.

הרומן שלו "ויה ג'מיטו" זכה בפרס הספרותי הגבוה ביותר באיטליה, פרס סטרגה, וכן בפרס נאפולי לספרות בשנת 2001, והופיע ברשימת המועמדים לפרס קמפילו היוקרתי באותה שנה. הרומן, שנחשב ליצירת המופת שלו, מתרכז במוביל רכבת נפוליטני, פדרי, המתמודד עם חיים מלאי תסכול, אשר פורק את זעמו על אשתו ובנו הבכור. הרומן היה ברשימת המועמדים הארוכה לפרס בוקר הבין-לאומי בשנת 2024.

יצירתו הבדיונית ה-13, Ties ("קשרים"), הייתה השנייה שתורגמה לאנגלית וזכתה בפרס ברידג' בשנת 2017. פרויקט Bridge Book Award שואף לאחד את התרבות האיטלקית והאמריקאית ולחזק את ההבנה ההדדית בין שתי התרבויות.

בדיווחים מ-2006 (מאת לואיג'י גאללה), ובכתבות עדכניות יותר ב-2017 הועלתה טענה שסטרנונה הוא מחבר הכותב תחת שם העט אלנה פרנטה. בראיונות שפורסמו לאחר מכן דחו שניהם האשמות אלה.

 חיים אישיים 
דומניקו סטרנונה נולד ב-15 בפברואר 1943 בסביאנו שבקמפניה, כ-25 קילומטרים צפונית-מזרחית לנאפולי. אביו, פדריקו סטרנונה, היה צייר נאפוליטני ואוטודידקט שלמד ציור בכוחות עצמו ולאמו קראו רוזה.

סטרנונה נשוי למתרגמת הספרות אניטה ראג'ה, ויש להם בת אחת. במאי 2024 הוענקה לו אזרחות כבוד של סביאנו שבה נולד, כחלק מיוזמה תרבותית להוקרת סופרים. "דומניקו סטרנונה גורם לנו להיות גאים ונרגשים" אמר ראש העיר, וינצ'נזו סימונלי.

 קריירה 
 ספרות 
סטרנונה הוא סופר פורה, שכתב לפחות 24 יצירות מאז 1987. הוא צוטט בראיון מקוון שבו אמר: "כתיבה היא לא רק כיף... הספרים הטובים ביותר הם אלה שמכאיבים לנו."

הרומנים הראשונים שלו שתורגמו לאנגלית כוללים את Prima esecuzione (2007) (ההוצאה להורג הראשונה), Lacci (2014) (קשרים), Scherzetto (2016) (תעלול) ו-Confidenza (2019) (שבועת אמונים). הרומן שלו ויה ג'מיטו זכה בפרס Premio Strega בשנת 2001.

יצירותיו שתורגמו לעברית: ויה ג'מיטו, שרוכים, תעלול, שבועת אמונים, החיים בני התמותה ובני האלמוות של הילדה ממילאנו.

 הוראה ועיתונאות 
סטרנונה לימד ספרות בבית הספר התיכון מרקוני בקולפרו ברומא ובמכללה הטכנית ליביה בוטארדיב במשך מספר שנים בתחילת הקריירה שלו. בשנת 2017 לימד את יצירותיו של איטלו קלווינו באוניברסיטת ג'ורג'טאון ארצות הברית.

כעיתונאי, תרם באופן קבוע לעמודי התרבות של Il Manifesto, ועבד עבור מספר עיתונים ומגזינים סאטיריים, כולל L'Unità, Corriere della Sera, Tango, La Repubblica ועד 2023 היה עורך הטור השבועי Parole במגזין Internazionale. ב-Cuore פרסם באופן קבוע פרקים מחייו כמורה.

 תסריטאות ועיבודים לקולנוע 
סטרנונה (אין לבלבל בינו לבין התסריטאי האיטלקי פדריקו סטרנונה) הוא גם תסריטאי קולנוע וטלוויזיה. סרטים עלילתיים המבוססים על ספריו בוימו על ידי גבריאלה סלבטורס, ריקרדו מילאני ודניאל לוצ'טי והוא כתב בעצמו תסריטים רבים למסך הגדול והקטן.

בשנת 2003 זכה בפרס סרג'יו אמידאי לתסריט המעובד הטוב ביותר שכתב עם ריקרדו מילאני עבור Il posto dell'anima, והיה מועמד לשלושה פרסי Golden Ciak.

בנוסף היה מועמד יחד עם מספר שותפים שלו לכתיבה לפרסי סרט הכסף של Nastro d'Argento עבור התסריט המקורי הטוב ביותר והתסריט המעובד הטוב ביותר ל-La febbre (החום), L'amore ritorna (אהבה חוזרת), L'anima gemella (ידיד נפש), Del perduto amore (1999) (על אהבה אבודה) ו-La scuola).

סטרנונה והתסריטאי שעבד יחד אתו, פרנצ'סקו פיקולו, היו מועמדים לפרס התסריט המעובד הטוב ביותר לשנת 2021 עבור עיבוד לרומן שלו Lacci ("קשרים") בטקס פרסי דוד די דונטלו שהעניקה האקדמיה דל סינמה איטליאנו.

סדרת טלוויזיה ב-Rai 1 בשם Fuoriclasse (הליגה של עצמם) שודרה במשך שלוש עונות בשנים 2011–2015. היא נכתבה על ידי סטרנונה ומבוססת על אחדים מהרומנים שלו.

 קשר לאלנה פרנטה 
ב-2006 טען לואיג'י גאללה שניתוח ממוחשב של סגנון טקסטואלי תמך במסקנה שסטרנונה הוא למעשה אלנה פרנטה. תחקיר עיתונאי של גאטי הוזמן על ידי Il Sole 24 Ore והיה אמור להופיע ב-2 באוקטובר 2016 בעיתון הגרמני Frankfurter Allgemeine Zeitung ובאתר הצרפתי Mediapart. ב-2017 פורסמו בנושא זה כתבות נוספות בעיתונות ובכתבי עת, בין היתר של החוקרים ארג'ונה טוצי ומישל א' קורטלצו מאוניברסיטת פדובה.

בראיונות שפורסמו לאחר מכן התייחסה פרנטה להשערות אלה, ודחתה אותן לחלוטין: "ניתן למצוא בכתיבה שלי את הזהות שלי, את המגדר שלי". לדבריה, נמאס לה ולסטרנונה שכולם שואלים אם הוא פרנטה.

גם סטרנונה מכחיש בתוקף שהוא אלנה פרנטה. במספר ראיונות טען שאשתו, הוא עצמו ורוב מיליוני הקוראים של הרומנים הנאפוליטניים מוצאים את החקירות האלה משעממות, לא מכבדות ולא רלוונטיות.

 ביבליוגרפיה נבחרת 
 1987, Ex cattedra, Il Manifesto Rossoscuola Ed.
 1989, Il salto con le aste, Universale Economica.
 1990, Denti, Feltrinelli.
 1990, Segni d'oro, Feltrinellli.
 1992, Sottobanco, Edizioni e/o.
 1994, Eccesso di zelo, Feltrinelli.
 1995, Fuori registro, Feltrinelli.
 1995, Appunti sulla maleducazione di un insegnante volenteroso, Generico.
 1996, La retta via, Feltrinelli.
 1996, Fuori Registro, Feltrinelli.
 2000, Via Gemito (The House on Via Gemito), Feltrinelli.
 2001, La collega Passamaglia, Gabriele e Mariateresa Benincasa Ed.
 2002, Alice allo Strega
 2005, Labilità
 2007, Ex cattedra e altre storie di scuola
 2007, Prima esecuzione'''
 2009, Spavento 2010, Fare scene. Una storia di cinema 2010, Autobiografia erotica di Aristide Gambìa, Einaudi.
 2014, Lacci (Ties)
 2016, Scherzetto (Trick)
 2018, Le false resurrezioni, Einaudi.
 2019, Confidenza (Trust) Einaudi.
 2024, Il Vecchio al Mare'', Einaudi.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:זוכי פרס סטרגה
קטגוריה:תסריטאים איטלקים
קטגוריה:עיתונאים איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1943