לוק לי

לוק לי (באנגלית: Luke Lea; 12 באפריל 1879 – 18 בנובמבר 1945) היה עורך דין, פוליטיקאי ומוציא לאור אמריקאי. בין השנים 1911 עד 1917 כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת טנסי. לי היה המוציא הוותיק של העיתון The Tennessean בנאשוויל, ושירת בצבא ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1919 הוא הוביל ניסיון כושל ללא אישור לחטוף את וילהלם השני, קיסר גרמניה.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
לי נולד ב-12 באפריל 1879 בנאשוויל, טנסי, והיה בנם של ג'ון אוברטון ואלה (לבית קוק) לי. הוא נולד למשפחה פוליטית לאחר תקופת השיקום ונקרא על שם סבא רבא מצד אביו, לוק לי, שהיה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטנסי שכיהן שתי קדנציות בשנות ה-30 של המאה ה-19. בתחילה לי הזקן היה תומך נלהב של הדמוקרט אנדרו ג'קסון, אולם הפך מאוחר יותר לחבר במפלגה הוויגית. אחד מהסבים של לי מצד אמו היה ויליאם קוק, שכיהן בסנאט האמריקאי מטעם טנסי מ-1796 עד 1797, ושוב מ-1799 עד 1805.

לי קיבל את השכלתו המוקדמת ממורים בבית. הוא למד באוניברסיטת הדרום בסווני, טנסי, וסיים תואר ראשון ב-1899. הוא קיבל תואר שני בשנת 1900. לי היה המנהל של "אנשי הברזל" של קבוצת הפוטבול של Sewanee Tigers 1899, וזכה לקרדיט על ארגון לוח המשחקים שלהם. הטיגריסים ניצחו חמישה משחקי חוץ בשישה ימים, וניצחו את היריבים 322 ל-10. סרט דוקומנטרי על הקבוצה ההיא ועל תפקידו של לוק לי הוקרן לראשונה בשנת 2022 בשם Unrivaled: Sewanee 1899.

הוא למד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, שם סיים את לימודיו ב-1903. לי התקבל ללשכת עורכי הדין באותה שנה, והחל לעסוק בכך בנאשוויל.

 קריירה מוקדמת 
בנוסף לעיסוק בעריכת דין, לי הקים חברה לרכישת העיתון Nashville American. לי שימש כעורך ומוציא לאור הראשון של העיתון, שאורגן מחדש כ-Nashville Tennessean. מאוחר יותר הוא מיזג את Tennessean עם Nashville Democrat, ועיתונו היה תומך מוביל של האיסור.

אחד ממקורביו של לי ב-American ואחר כך ב-Tennessean היה אדוארד וו. קארמק. לי השתלב בפוליטיקה של המפלגה הדמוקרטית כחבר בסיעה בראשות קארמק. בשנת 1908, קארמק נורה ונהרג על ידי דאנקן בראון קופר, עורך לשעבר של American, ובנו של קופר רובין. קארמק פצע את רובין קופר באש חוזרת. הקופרים היו חלק מסיעת המפלגה הדמוקרטית בראשות מלקולם ר. פטרסון, שנבחר למושל ב-1906, ושקארמק קרא עליו תיגר ללא הצלחה בניסיון לקבל את המועמדות הדמוקרטית ב-1908. דאנקן ורובין קופר הורשעו שניהם ברצח מדרגה שנייה ונידונו למאסר. הרשעתו של דאנקן קופר אושרה בערעור, ולאחר מכן הוא קיבל חנינה מפטרסון. רובין קופר זכה בערעור ובזכות למשפט חוזר, אבל אף תובע לא היה מוכן לנסות מחדש את התיק, אז הוא יצא לחופשי. לי קיבל על עצמו את המנהיגות של סיעת קארמק, שהצליחה לשכנע את פטרסון לפרוש מהמערכה ב-1910.

 בסנאט של ארצות הברית 
שמאל|ממוזער|300x300 פיקסלים| לי בוועידה הדמוקרטית של 1912
לי נבחר לסנאט על ידי האספה הכללית של טנסי ב-1911; לאחר 10 הצבעות ללא תוצאה, שמו הוצג כמועמד פשרה, והוא נבחר בהצבעה ה-11. הוא היה תומך נלהב של רוב המדיניות הפרוגרסיבית של הנשיא הדמוקרטי וודרו וילסון, יליד הדרום. וילסון שנבחר לנשיא בשנת 1912, היה הדמוקרט השני בלבד שזכה בתפקיד מאז תום מלחמת האזרחים. במהלך הקונגרס ה-63, לי היה יושב ראש ועדת הסנאט על הספרייה (של הקונגרס).

בשנת 1913, לי החל את התחייבותו השאפתנית ביותר בסנאט כאשר ניסה לפתוח בחקירה פדרלית של מסילות הברזל והשחיתות הפוליטית בטנסי. החקירה עודדה את מסילות הברזל לחדול מחלוקת כרטיסים בחינם כטובות הנאה פוליטיות, אך המשבר הגובר של מלחמת העולם הראשונה האפיל בסופו של דבר על החששות משחיתות, והחקירה נגנזה.

במהלך כהונתו של לי, התיקון ה-17 שינה את שיטת הבחירה של סנאטורים מבחירה על ידי בתי המחוקקים של המדינה להצבעה ישירה. לי תמך באמצעי זה. לי התמודד על המועמדות הדמוקרטית למושב ב-1916, אך הובס על ידי קנת' מקלר, עמיתו של ה"בוס" הפוליטי של ממפיס א. ה. קראמפ. מקלר נבחר מחדש וכיהן שש קדנציות, והוא עד היום הסנאטור מטנסי שכיהן את תקופת הכהונה הארוכה ביותר. למרות מעמדו כברווז צולע, לי המשיך לעבוד על סדר היום הפרוגרסיבי. הוא הצביע בעד אישור לואי ברנדייס לבית המשפט העליון, ותמך במספר צעדים פרוגרסיביים בסנאט כולל רפורמת הגירה, חוק המשלוחים של 1916 וחוק ההכנסות של 1916.

 מלחמת העולם הראשונה 
זמן קצר לאחר תום כהונתו של לי בסנאט, ארצות הברית נכנסה למלחמת העולם הראשונה. לי התנגד למעורבות של ארצות הברית, אך לאחר שהוכרזה מלחמה, הוא הצטרף לצבא ארצות הברית והקים רגימנט מתנדבים של ארטילריית שדה. הרגימנט של לי גויס לשירות פדרלי כרגימנט ארטילריית השדה ה-114, יחידה של הדיוויזיה ה-39, שעליה פיקד לי כקולונל. הרגימנט התבלט בצרפת, כולל קרב סן-מייל ומתקפת מז-ארגון. ללי הוענק עיטור מדליית השירות המצוין של הצבא על פעולותיו בזמן המלחמה.

 ניסיון לחטוף את הקייזר וילהלם השני 
בינואר 1919 נסעו לי וקבוצה של שלושה קצינים ושלושה סמלים מהיחידה שלו, רגימנט ארטילריית השדה ה-114, לקסטל אמרונגן שבהולנד בניסיון כושל לתפוס את וילהלם השני, הקייזר הגרמני שגלה, ולהביאו לוועידת השלום בפריז למשפט אפשרי על פשעי מלחמה. אחד הקצינים שליוו את לי היה לארי מקפיל.

ניסיון זה היה כנראה בהשראת פגישה מקרית עם הדוכס מקונוט ב-1918 שאמר ללי שהוא דודו של המלך ג'ורג' החמישי וגם של הקייזר והציע שהממסד האירופי יגן על הקייזר.

האמריקנים נכנסו להולנד באמצעות דרכונים אזרחיים מזויפים ונסעו בשתי מכוניות צוות עם כלי נשק מוסתרים מתחת למושבים. כשהגיעו לאחוזה שבה שהה הקייזר, טען לי שהוא בנו של הרוזן המקומי. הם העלו מיד חשדות והקייזר סירב לראות אותם באופן לא מפתיע. הם נסוגו למכוניותיהם, לאחר שגנבו מאפרת ברונזה חרוטה, ונמלטו מהארץ.

לאחר חקירה של התקרית, הצבא נזף בלי, מקפיל ובאחרים מכיוון שזה לא חוקי עבורם להיכנס למדינה נייטרלית.

 קריירה מאוחרת יותר 
לאחר סיום המלחמה, לי חזר לנאשוויל וחידש את פעילות העיתון שלו. בשנת 1919 הוא היה ממייסדי הלגיון האמריקאי והתבלט בתפקידי מנהיגות שונים. בשנת 1929 מינה המושל הנרי ה. הורטון את לי למינוי למושב הסנאט שהתפנה בעקבות מותו של לורנס ד. טייסון. לי סירב, ובמקום זאת בחר להישאר פעיל בעסקי הבנקאות והנדל"ן. במקומו, הורטון מינה את ויליאם אמרסון ברוק, שקיבל את ההצעה.

בשנות ה-20, לי היה משקיע מרכזי בחברת בנקאות ההשקעות של נאשוויל, Caldwell & Company, בין היתר בשל ידידותו עם מייסדה רוג'רס קאלדוול. כאשר הוגשו לאחר מכן האשמות בשחיתות כלפי הבנק, לי ומקורביו הפכו לנושא השמועה שגם הם מושחתים.

 הרשעה ומאסר 
לי הועמד לדין בקרוליינה הצפונית יחד עם אחרים, כולל בנו הבכור, בגין הונאת בנק כתוצאה מהתמוטטות הבנק המרכזי וחברת הנאמנות של אשוויל, קרוליינה הצפונית ב-1930, בנק שאליו הוא נקשר באמצעות הקשר שלו עם קאלדוול אנד קומפני. גם לי וגם בנו נשפטו בקרוליינה הצפונית ב-1931. ל. א. גווין, עורך דין בולט מממפיס שהתמחותו הייתה המשפט הפלילי, הובא יחד עם עורכי דין נוספים, וההכנה המפורטת של התיק בקרוליינה הצפונית הופקדה בידיו. לי ובנו הורשעו בשלושה מתוך שבעה סעיפי אישום, והוא נידון לשש עד 10 שנות מאסר.

לאחר מיצוי הערעורים ולאחר שבית המשפט העליון של ארצות הברית דחה את עתירתם לצו עיון מחדש, לי ובנו נכנסו למאסר בראלי במאי 1934. לי קיבל שחרור על-תנאי באפריל 1936, וחנינה מלאה ביוני 1937. עד סוף ימיו, לי טען כי הוא ובנו הועמדו לדין והורשעו בטעות וכי התביעה הייתה פוליטית במהותה, כאשר לי הפך לשעיר לעזאזל עבור כישלון הבנק המרכזי והנאמנות על ידי אויביו הרפובליקנים בקרוליינה הצפונית ובטנסי.

 מוות וקבורה 
לי מת ב-18 בנובמבר 1945, בבית החולים האוניברסיטאי ונדרבילט בנאשוויל, טנסי, בגיל 66. הוא נקבר בבית הקברות מאונט אוליבט בנאשוויל.

 משפחתו 
לי התחתן עם מרי לואיז וורנר ב-1906. הם היו הוריהם של לוק לי הבן ופרסי וורנר לי. מרי לי מתה בזמן שלוק לי היה בדרך לצרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה. לי התחתן עם פרסי וורנר ב-1920; היא הייתה אחותה של אשתו הראשונה. לוק ופרסי לי היו הוריהם של מרי לואיז, לורה ואוברטון.

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי טנסי
קטגוריה:נאשוויל: אישים
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מטנסי
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1879
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1945