צ'אמפ קלארק

ג'יימס בושאמפ קלארק (באנגלית: James Beauchamp Clark; 7 במרץ 1850 – 2 במרץ 1921) היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי שכיהן כיושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית ה-36 בין השנים 1911 עד 1919. הוא היה הדמוקרטי היחיד שכיהן כיושב ראש בית הנבחרים במהלך העידן הפרוגרסיבי כאשר הרפובליקנים שלטו בבית הנבחרים, בסנאט ובנשיאות. קלארק ייצג את המחוז ה-9 של מיזורי בין השנים 1893–1921.

קלארק נולד בקנטקי, והקים משרד עורכי דין בבאולינג גרין שבמיזורי. לאחר שכיהן במשרות מקומיות, מחוזיות ומדינתיות, נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1892, הפסיד את מקומו ב־1894, וזכה בו מחדש ב־1896. בשנת 1908 הפך למנהיג סיעת המיעוט בבית הנבחרים, וב־1910, לאחר שהדמוקרטים זכו בשליטה בבית, נבחר ליו"ר בית הנבחרים. הוא תרם בעקיפין לנפילת אמנת ההדדיות הקנדית-אמריקאית של 1911, כאשר טען כי אשרורה יוביל לסיפוח קנדה לארצות הברית.

בוועידה הדמוקרטית הלאומית של 1912, קלארק הגיע עם רוב הצירים, אך לא השיג את הרוב הדרוש של שני שלישים כדי לזכות במועמדות לנשיאות. לאחר עשרות סבבי הצבעה, וודרו וילסון זכה במועמדות, ובהמשך בבחירות לנשיאות. קלארק סייע לווילסון להעביר רבות מהיוזמות הפרוגרסיביות שלו, אך התנגד לכניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה. בבחירות האמצע של 1918 איבדו הדמוקרטים את שליטתם בבית הנבחרים, ובעקבות כך הסתיימה כהונתו של קלארק כיו"ר בית הנבחרים. בבחירות 1920 הובסו דמוקרטים רבים, ובהם גם קלארק עצמו. הוא נפטר במרץ שלאחר מכן, יומיים לפני שהיה עוזב את תפקידו.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו והשכלה 
קלארק נולד ב-7 במרץ 1850 בלורנסבורג שבקנטקי, לג'ון המפטון קלארק ואלית'ה בושאמפ. מצד אמו היה בן־דוד מדרגה שנייה של עורך הדין המפורסם שהפך לרוצח, ג'רבועם א. בושאמפ. בנוסף, הוא היה צאצא ישיר של ג׳ון בושאמפ, ממייסדי חברת פלימות'. בשנת 1873 השלים את לימודיו בקולג' בת'אני, ובשנת 1875 סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים בסינסינטי.

 קריירה 
קלארק שימש כנשיא מכללת מרשל (כיום אוניברסיטת מרשל) בשנים 1873–1874. בשנת 1875 הוסמך לעריכת דין, ובשנה שלאחר מכן עבר לבאולינג גרין שבמיזורי, מרכז מחוז פייק, שם פתח משרד עורכי דין. הוא שימש כתובע העירוני בשנים 1878–1881, וככתובע המחוזי של מחוז פייק בשנים 1885–1889.

קלארק נבחר לבית הנבחרים של מיזורי בשנים 1889 ו־1891. בשנת 1892 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית. לאחר הפסד מפתיע ב־1894 לוויליאם מ. טרלואר, שב וזכה במושב ב־1896, ונשאר בבית הנבחרים עד מותו, יום לפני שהיה אמור לעזוב את התפקיד.

בשנת 1903 התמודד על תפקיד מנהיג סיעת המיעוט בבית אך הפסיד לג'ון שארפ ויליאמס ממיסיסיפי. לאחר שוויליאמס נבחר לסנאט ב־1908, התמודד קלארק שוב וזכה. עם עליית הדמוקרטים לשלטון בבית הנבחרים ב־1911, נבחר קלארק ליו"ר הבית.

 אמנת ההדדיות הקנדית 
ימין|ממוזער| צ'אמפ קלארק, בערך 1900–1910
בשנת 1911 נשא קלארק נאום שסייע להכריע את הבחירות בקנדה. מעל בימת בית הנבחרים טען בעד אמנת ההדדיות הקנדית–אמריקאית של 1911, והצהיר: "אני מצפה ליום שבו דגל ארצות הברית יתנוסס מעל כל רגל מרובעת בצפון אמריקה הבריטית עד לקוטב הצפוני".

בהמשך רמז קלארק כי האמנה היא הצעד הראשון לסופה של קנדה, נאום שלפי ה־Congressional Record התקבל במחיאות כפיים ממושכות. הוושינגטון פוסט דיווח כי "כנראה, הדמוקרטים תמכו בדברי ההסתפחות של קלארק והצביעו בעד האמנה, בין היתר משום שהיא משפרת את סיכויי הסיפוח".

לעומת זאת, השיקגו טריביון תקף אותו במאמר מערכת, וקבע שדבריו עלולים להמיט אסון על האמנה בקנדה: "הוא נותן לדמיונו להשתולל כמו פרד מיזורי סורר. אמירות על בליעת מדינה אחת על ידי אחרת צורמות באוזני הקטנים". בסופו של דבר, המפלגה השמרנית הקנדית, שהתנגדה לאמנה, ניצחה בבחירות במידה רבה בזכות נאומו של קלארק.

 קריירה מאוחרת 
בשנת 1912 היה קלארק המועמד המוביל במרוץ הדמוקרטי לנשיאות, כשהגיע לוועידה עם רוב הצירים, אך לא הצליח להשיג את הרוב הדרוש של שני שלישים. לאחר משא ומתן ממושך ותמרון חכם מצד תומכי מושל ניו ג'רזי, וודרו וילסון – בליווי טענות נרחבות להשפעת בעלי אינטרסים – הוענקה המועמדות לווילסון.

תקופת כהונתו של קלארק כיו"ר התאפיינה ביכולת לשמור על אחדות המפלגה בין השנים 1910–1914, תחילה כדי לבלום את יוזמותיו של ויליאם הווארד טאפט, ולאחר מכן כדי להעביר את חוקי וילסון. אך בשנים 1917–1918 פילג את המפלגה כאשר התנגד להחלטתו של וילסון להכניס את ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה.

בנוסף, התנגד קלארק לחוק הפדרל ריזרב, שלדבריו ריכז כוח פיננסי בידי הבנקים במזרח (בעיקר בניו יורק). נטען שהתנגדותו היא הסיבה היחידה לכך שמיזורי היא המדינה היחידה שקיבלה שני בנקי פדרל ריזרב – אחד בסנט לואיס ואחד בקנזס סיטי.

קלארק הובס בגל הרפובליקני הגדול בבחירות 1920, ונפטר זמן קצר לאחר מכן בביתו בוושינגטון די.סי..

 הנצחתו 
עיירה קטנה בשם צ'אמפ, במחוז אודריין שבמיזורי, נקראת על שמו, וכך גם יער לאומי לשעבר (Clark National Forest). בנוסף, גשר צ'אמפ קלארק בעיר לואיזיאנה שבמיזורי, המחבר את המדינה עם אילינוי, נושא את שמו מאז 1928. בשנת 2019 נבנה גשר חדש באותו שם במקום הגשר המקורי, שנמצא לא יציב.

 חיים אישיים 
ממוזער| ג'נבייב בנט קלארק
קלארק נישא לג'נבייב בנט קלארק ב־14 בדצמבר 1881. נולדו להם שני ילדים: ג'ואל בנט קלארק, שכיהן כסנאטור מטעם מיזורי בשנים 1933–1945, וז'נבייב קלארק תומסון, שהייתה סופרג'יסטית והתמודדה לבית הנבחרים בלואיזיאנה.

 גלריה 

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קנטקי
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:בוגרי מכללת בת'אני
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת סינסינטי
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-1912
קטגוריה:יושבי ראש בית הנבחרים של ארצות הברית
קטגוריה:מנהיגי המיעוט בבית הנבחרים של ארצות הברית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממיזורי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1850
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1921