קביעת מוות

קביעת מוות היא ההליך החוקי להכרה בכך שאדם מסוים כבר מת, כלומר אינו בחיים. ברוב המקרים, הצהרת רופא על מוות או זיהוי גופה הם דרישה חוקית להכרה כזו. אדם שנעדר במשך תקופה ארוכה מספיק (בדרך כלל לפחות כמה שנים) עשוי להיקבע כשנמצא בחזקת מוות, בדרך כלל על ידי בית משפט. קביעת המוות מלווה בהוצאת תעודת פטירה וברישום הפטירה במרשם האוכלוסין. תעודת פטירה עשויה להידרש במספר מצבים משפטיים, כגון הגשת בקשה לקיום צוואה, תביעת זכויות פנסיוניות וכדומה.

בנוסף למשמעות המשפטית של קביעת מוות, ביהדות יש לכך גם משמעות הלכתית, למשל לשם התרה מעגינות, ולכן לעיתים משתתף גם רב בקביעת המוות.

קביעה רפואית
רוב קביעות המוות המשפטיות בעולם המפותח נעשה על ידי עובדי רפואה שעושים זאת כאשר מתקיימים קריטריונים ספציפיים. שתי קטגוריות של מוות חוקי הן מוות שנקבע על פי הפסקה בלתי הפיכה של פעימות הלב (מוות לבבי-נשימתי), ומוות הנקבע על פי הפסקה בלתי הפיכה של תפקודי המוח (מוות מוחי). בארצות הברית יש כללים לקביעת שתי קטגוריות המוות הללו, המעוצבים על פי חוק קביעת המוות האחידה . מדינות שאינן מכירות ב"הפסקה בלתי הפיכה של כל תפקוד של כל המוח, כולל גזע המוח" כמוות כוללות את אריזונה, אילינוי, איווה, לואיזיאנה, קרוליינה הצפונית וטקסס.

קריטריונים למוות לבבי-נשימתי מתקיימים כאשר רופא קובע שהמאמצים להפעיל מחדש את הלב במהלך דום לב הם חסרי תועלת, או שאין לנסות להפעיל מחדש לב שעצר, כגון כאשר יש הוראת אין לבצע החייאה (DNR). לעניין זה "בלתי הפיך" פירושו שדופק הלב והנשימה אינם יכולים לחזור מעצמם ולא ישוחזרו בהתערבות רפואית.

קביעת מוות מוחי מתבצעת במקרים בהם הנשימה נתמכת על ידי מכונות. מוות מוחי נקבע כאשר אין סימנים לתפקוד מוחי במהלך בדיקה נוירולוגית של אדם עם לב פועם. בדיקות מאששות מתעדות מצב שבו אין זרימת דם למוח, או שאין פעילות חשמלית במוח, בהיעדר גורמים הידועים כמייצרים אובדן הפיך של תפקוד המוח. בניגוד למוות לב-ריאה הכרוך לעיתים בהחלטה שלא להחיות את הלב, מוות מוחי הוא קביעה שלא ניתן להחיות את המוח מבחינה ביולוגית. בישראל מוסדרת קביעת מוות מוחי בחוק מוות מוחי-נשימתי, תשס"ח-2008.

אם אדם מת מוות קליני משום שסבל מפציעות כה חמורות עד שהחייאה בלתי אפשרית ללא ספק, אז בתחומי שיפוט מסוימים המגיבים הראשונים  עשויים לקבוע חוקית לגבי מוות לב-ריאה. אומרים שאדם כזה מת בהגעתו  או מת בזירה.

חזקת מוות

במקרים מסוימים, אדם יוכרז כמת גם ללא שרידים של גופו או הצהרת רופא, וזאת באחת משתי נסיבות. ראשית, אם היה ידוע שאדם נמצא בסכנת חיים כשנראה לאחרונה, לעיתים קרובות ניתן להכריז על מותו זמן קצר לאחר מכן. דוגמאות לכך הם נוסעי הטיטאניק שלא חולצו לאחר טביעת האונייה. שנית, אם אדם לא נראה במשך תקופה מסוימת ולא הייתה ראיה שהוא בחיים. משך הזמן שחלף משתנה לפי תחום שיפוט, החל מארבע שנים במדינת ג'ורג'יה בארצות הברית ועד עשרים שנה באיטליה.

בעקבות חטיפת הישראלים לרצועת עזה באירועי טבח שבעה באוקטובר הוקמה בישראל ועדת מומחים של משרד הבריאות, יחד עם המכון לרפואה משפטית, הרב הראשי לישראל ומשרד הדתות, וזו קבעה את מותם של אחדים מהחטופים, על פי ממצאים שנאספו ומידע מודיעיני. ועדה דומה קבעה בשנת 2014 את מותו של החייל אורון שאול, שגופתו נחטפה בידי חמאס.

קביעת מוות שגויה
ישנן שלוש קטגוריות כלליות של קביעה שגויה של חזקת מוות: בטעות, בגלל הונאה, או כעונש על פשע.

בטעות
לפעמים אנשים שהוכרזו כמתים חוזרים ומתקשים לקבל הכרה כחיים. מחקר אחד העריך כי מדי שנה, מנהל הביטוח הלאומי בארצות הברית מכריז על 12,200 אזרחים חיים כמתים.

דוגמאות:
 קונסטנטין רליו, גבר רומני שהתגורר בטורקיה, איבד קשר עם משפחתו. אשתו ביקשה מבית משפט להכריז על מותו ב-2016, לאחר שלא הייתה עמו קשר מאז יולי 1999, זמן קצר לפני רעידת האדמה באיזמיט, והניחה שהוא מת ברעידת האדמה.
 אדם מאוהיו בשם דונלד אי מילר ג'וניור שהוכרז בחזקת מת ב-1994, הופיע בשנת 2013 ותבע את הכרזתו כחי. בית המשפט המקומי דחה את תביעתו וקבע שהוא עדיין בחזקת מת משום שהחוק באוהיו אינו מאפשר לבטל הצהרות משפטיות על מוות אם חלפו יותר משלוש שנים.
בשנת 2016, הצרפתייה ז'אן פושאן הוכרזה בטעות כמתה על ידי בית משפט לערעורים בצרפת שדן בסכסוך עבודה. הטעות אושרה בבית המשפט בשנת 2017. נכון לשנת 2021, פושאן עדיין נאבקה להיות מוכרת כחיה.

ביטול הצהרת מוות לא נכונה יכול להיות תהליך ממושך ומייגע. בין אם מדובר בקורבן הונאה ובין אם מדובר בטעות כנה, לרוב נדרשות שנים רבות לבטל הצהרת מוות במרמה, ולעיתים הביטול אינו מתרחש. ביהארי לא קיבל את ביטול הכרזת המוות שלו עד 1994, 19 שנים מאוחר יותר. רליו הפסיד במאבק בבית המשפט להכרזתו בחיים במרץ 2018, אך ההחלטה בוטלה שלושה חודשים לאחר מכן כאשר בתי המשפט הכריזו עליו כחי. דונלד אי מילר ג'וניור נותר מת מבחינה חוקית משום שלמדינת אוהיו אין אמצעים חוקיים לביטול הכרזה על מוות.

מחמת הונאה
במקרים מסוימים, הכרזה על חזקת מוות היא הונאה. אנשים זייפו את מותם מסיבות שונות, בהן גביית כספי ביטוח חיים, הימנעות מלכידת המשטרה או הימנעות מתשלום חובות.

לפעמים, אנשים מכריזים על מותם של אנשים אחרים לטובתם האישית. לדוגמה, בהודו, כמה אנשים הוכרזו כמתים במרמה על ידי בני משפחה שרצו לגנוב אדמה ורכוש אחר. הידוע ביותר הוא , שהוכרז במרמה על ידי בני משפחה, והיה בחזקת מת בין 1975 ל-1994. ביהארי הקים את  כדי לעזור לאחרים במצבים דומים.

כענישה
מבחינה היסטורית, אלה שביצעו פשעים או עוולות אחרות נגד המדינה הוכרזו כמתים מבחינה חוקית למרות שהם בחיים. זה ידוע בשם מוות אזרחי (ראו גם: ראש זאב ו-מחוץ לחוק (משפט)). אדם כזה מאבד את כל הזכויות הניתנות בדרך כלל לאדם. במחוזות שיפוט שנהגו במוות אזרחי, היה חוקי להרוג אדם כזה, מאחר שלא הוכרו עוד על פי חוק כחיים, ולכן הריגתם לא נחשבה כרצח.

קביעת סיבת המוות

יחד עם קביעת המוות או בהמשך לכך נקבעת גם סיבת המוות. קביעה זו נעשית בדרך כלל על ידי רופא החותם על תעודת הפטירה, או איש רפואה משפטית (כגון חוקר מקרי מוות  או בודק רפואי. ) במקרים חריגים, בעיקר כאשר קיים חשד לפלילים. קיים הבדל בין הסיבה המיידית למוות לבין גורמי תמותה, כגון מחלות רקע. במספר מדינות החוק מגדיר רשימה של סיבות מוות אפשריות, ונעשה בהן שימוש לצרכים משפטיים. לעיתים נדרשת נתיחה שלאחר המוות לקביעת סיבת המוות. צורך כזה נדרש במקרים בהם נסיבות המוות חשודות, או בנסיבות אחרות הקבועות בחוק, או משום שסיבת המוות הרפואית אינה ודאית, או לפי בקשת בני משפחה.

קישורים חיצוניים




 קביעת מוות על פי שרידי גופה ובהיעדרם - חרבות ברזל, משרד הבריאות, 15 בפברואר 2024


 Controversies in the Determination of Death: A White Paper by the President's Council on Bioethics, bioethics.gov, 2008

הערות שוליים

קטגוריה:מוות: היבטים משפטיים ואתיים
קטגוריה:רפואה משפטית