הנרי גייר

הנרי שפי גייר (באנגלית: Henry Sheffie Geyer; 9 בדצמבר 1790 – 5 במרץ 1859) היה פוליטיקאי, עורך דין וחייל ממיזורי.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
גייר נולד ב-9 בדצמבר 1790 בפרדריק שבמרילנד, והיה בנו של ג'ון גייר, רתך אוכפים מפרדריק טאון. גייר היה ממוצא גרמני, אביו הגיע מפרוסיה. גייר קיבל השכלה פרטית, למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1811 ועסק בעריכת דין בפרדריק. רוב הידע המשפטי של גייר הושג תוך עבודה במשרדו של דודו מצד אמו, דניאל שיאפי, שהיה עורך דין בולט. הוא גם כתב לעיתוני פרדריק טאון והחזיק בידע בתחום הדפוס. גייר עבר ממרילנד לסטאונטון, במחוז אוגוסטה, וירג'יניה.

 קריירה צבאית 
במהלך מלחמת 1812 שירת כלוטננט ראשון ברגימנט הרגלים ה-36 של מרילנד בין השנים 1813 ל-1815. הוא הגיע לתפקיד של קצין תשלומים (Pay-master) ושירת פרק זמן בעיר נורפוק, וירג'יניה. לאחר סיום המלחמה השתקע גייר בסנט לואיס, מיזורי, תוך שהוא ממשיך לכהן כקצין תשלומים. במקביל החל בלימודי משפטים. כעבור שנה התפטר מתפקידו והחל לעסוק בעריכת דין. באותה תקופה גם מונה לקפטן של יחידה צבאית – הראשונה ממערב לנהר המיסיסיפי. מכאן ואילך כונה "קפטן" עד סוף חייו.

גייר הסתבך בסכסוך עם קפטן ג'ורג' קנרבי, שמקורו אינו ידוע. גייר נפגע ממנו והזמין אותו לדו-קרב. השניים נפגשו באי "בלודי איילנד" חמושים באקדחים וירו זה בזה. קנרבי נפגע ברגלו ולא היה מסוגל לעמוד. השניים סיכמו שיחדשו את הקרב במועד אחר, אך עוד לפני כן התערבו חברים משותפים, יישבו את הסכסוך, ומאז הפכו גייר וקנרבי לידידים לכל החיים.

 קריירה פוליטית 
בנוסף לקריירה הפוליטית שלו, בסנט לואיס כתב גייר עבור עיתון Missouri Republican ושימש כעורך ה־St. Louis Times בשנת 1833.

גייר היה חבר בוועידת מיזורי וסייע בכתיבת החוקה הראשונה של המדינה. בשנת 1818 כיהן כחבר באספה הטריטוריאלית וב־1820 כיהן כציר בוועידה החוקתית. באותה שנה פרסם גייר קובץ של חוקי הטריטוריה של מיזורי, שנודע בשם “Geyer’s Digest”. בין השנים 1820–1824 כיהן כחבר בבית הנבחרים של מיזורי ושוב בשנים 1835-1834, ובשתי הזדמנויות אף כיהן כיו"ר הבית. בשנות ה-30 של המאה ה-19 היה שותף להקמת המפלגה הוויגית במיזורי ועמד בראשה. כמו כן היה מחבר חוק גייר משנת 1839, שהקים את מערכת החינוך הציבורית במיזורי וכן את אוניברסיטת מיזורי.

בשנת 1850 הוצע לגייר תפקיד מזכיר המלחמה על ידי הנשיא מילרד פילמור, אך הוא סירב. בהמשך נבחר כחבר הסנאט של ארצות הברית לאחר שקיבל תמיכה הן מהוויגים והן מהדמוקרטים, בשל עמדתו העמומה כלפי נושא העבדות. גייר ירש את מקומו של הסנאטור הוותיק תומאס הארט בנטון, שסיים את הקריירה שלו בסנאט בעקבות עמדתו התקיפה כי לקונגרס יש סמכות להגביל את העבדות בטריטוריות הפדרליות. בנטון כיהן כסנאטור במשך שלושים שנה, וזו הייתה הפעם הראשונה שנחל תבוסה במיזורי בבחירות לסנאט.
גייר נבחר כסנאטור מטעם המפלגה הוויגית וכיהן בין 4 במרץ 1851 ועד 3 במרץ 1857. הוא נבחר לסנאט בדיוק כאשר המפלגה הוויגית הייתה בתהליך התפרקות, ומנהיגים בכירים עברו לעמדות אחרות. הוועידה האחרונה של המפלגה התקיימה בבולטימור ב־16 ביוני 1852. במשך שנתיים היה גייר הסנאטור היחיד של מיזורי, שכן מיזורי הייתה המדינה הראשונה שיוצגה על ידי סנאטור יחיד במשך תקופה ארוכה. חילוקי הדעות החריפים בין תומכי בנטון למתנגדיו היו כה גדולים, שהאספה המחוקקת לא בחרה בסנאטור נוסף והמושל סירב למנות אחד, מתוך אמונה שאין זו סמכותו.
במהלך כהונתו בסנאט, הצביע גייר בעד חוק קנזס נברסקה, מה שהדגים את עמדותיו התומכות בעבדות.

 קריירה משפטית 
בסוף שנות ה-30 או תחילת שנות ה-40 של המאה ה-19 ניהל הנרי גייר שותפות משפטית עם בנג’מין ב. דייטון, שותפות שפעלה עד שגייר נבחר לסנאט. משרד עורכי הדין Geyer & Dayton עסק בהיקף רחב של תיקים וניהל משפטים חשובים רבים בתחום הקרקעות.
לאחר סיום כהונתו בסנאט ב־1857, גייר לא התמודד שוב וחזר לעסוק בעריכת דין. הוא גויס לסייע לעורך הדין רוורדי ג’ונסון בהגנה על ג'ון פ.א. סנפורד, בעל העבדים במשפט הידוע של דרד סקוט. גייר הוזמן להצטרף להגנה בזכות היכרותו עם חוקי מיזורי, ניסיונו בטיעונים בפני בית המשפט העליון ועמדותיו הדרומיות הנחרצות. במהלך המשפט טען גייר בעד פיקוח פדרלי מוגבל על פסקי דין של בתי המשפט העליונים במדינות, התנגד לזכותו של דרד סקוט להגיש תביעה בבית משפט פדרלי, והצהיר כי פשרת מיזורי אינה חוקתית.

גייר זכה להכרה לאומית כעורך דין כבר בשנת 1840, כשהופיע במשפט מדינת מיזורי נגד דרנס. דרנס הואשם בהריגה לאחר שהרג את מר דייוויס, עורך העיתון הדמוקרטי של סנט לואיס, The Argus. בעיתון פורסם מאמר שתקף פוליטיקאים מסוימים, מה שהעליב את דרנס. דרנס התעמת עם דייוויס והכה אותו מספר פעמים במקל ברזל. דייוויס פונה לבית חולים ונפטר לאחר שמונה ימים. ביום השמיני ניתח אותו ד"ר בומונט, מנתח מיומן, וביצע טרפינציה (פתיחת גולגולת לשחרור לחץ). בטיעוניו טען גייר כי מותו של דייוויס נגרם מהניתוח ולא מהמכות שספג מדרנס. בסופו של דבר הורשע דרנס בהריגה מדרגה שלישית או רביעית – הרשעה שהייתה למעשה כמעט זיכוי.
הטיעון של גייר, שנמשך יומיים, פורסם בחוברת, הודפס מחדש בבוסטון ושימש עורכי דין בניו אינגלנד כתקדים במקרים דומים.

 חיים אישיים 
הנרי גייר נישא לאחת משבע בנותיו של רופוס איסטון, מנהל הדואר הראשון של סנט לואיס. היא הייתה אחת משלוש הנשים שגייר התחתן איתם. במותו הותיר אחריו אלמנה, בן ושתי בנות.

 מוות ומורשת 
גייר מת בסנט לואיס, מיזורי ב-5 במרץ 1859, ונקבר בבית הקברות בלפונטיין. כביש גייר בסנט לואיס נקרא לכבודו.

 קישורים חיצוניים 



קטגוריה:אמריקאים ילידי מרילנד
קטגוריה:פרדריק (מרילנד): אישים
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממיזורי
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הוויגית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1790
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1859