ג'רלד ניי

ג'רלד פרנטיס ניי (באנגלית: Gerald Prentice Nye; 19 בדצמבר 1892 – 17 ביולי 1971) היה פוליטיקאי אמריקאי שייצג את דקוטה הצפונית כחבר הסנאט של ארצות הברית בין השנים 1925 ל-1945. ניי זכה להכרה לאומית בשנות ה-30 של המאה ה-20 כיו"ר הוועדה המיוחדת לחקירת תעשיית התחמושת, שחקרה את הגורמים למעורבותה של ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה ונודעה בשם "ועדת ניי". טרם המתקפה על פרל הארבור, התנגד באופן בולט למעורבות ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
ג'רלד ניי נולד ב-19 בדצמבר 1892 בהורטונוויל שבוויסקונסין. הוא היה בנם של פיבי אלה (לבית פרנטיס) ואירווין ריימונד ניי. שני סביו שירתו במלחמת האזרחים האמריקנית: פרימן ג'יימס ניי שירת ברגימנט הרגלים ה-43 של ויסקונסין, וג'ורג' וושינגטון פרנטיס שירת ברגימנט הפרשים ה-3 של ויסקונסין.

הוא היה הראשון מבין ארבעה ילדים. בשנתו הראשונה, הוא והוריו עברו לוויטנברג שבוויסקונסין, שם אביו הפך לבעלים ולעורך של עיתון קטן. שלושה ילדים נוספים נולדו שם: קלייר אירווין, דונלד אוסקר ומרג'ורי אלה. אביו של ניי היה תומך נלהב של רוברט מ. לה פולט, מהמפלגה הפרוגרסיבית, וניי זכר באופן אישי את אביו שלקח אותו לשמוע את הסנאטור לה פולט נואם ולאחר מכן לפגוש אותו. (שנים מאוחר יותר, ג'רלד ניי ורוברט מ. לה פולט הבן כיהנו יחד בסנאט של ארצות הברית). דודו, וולאס ג'. ניי, היה ראש עיריית מיניאפוליס שבמינסוטה כאשר ג'רלד היה נער.

אמו של ניי, אלה, אובחנה עם שחפת. לפי ההיסטוריה המשפחתית, ייתכן שסבלה גם מאסתמה. היא נסעה דרומה למטרות החלמה, אך ב-19 באוקטובר 1906 נפטרה. ניי היה אז בן שלוש-עשרה; אחיו היו בני עשר ושמונה, ואחותו הקטנה הייתה בת שש. הוא מצא נחמה בנוכחותם של הורי הוריו בהלוויה. בשנת 1911, בגיל 18, השלים את לימודיו בתיכון בוויטנברג ועבר בחזרה לעיר הולדתם של סביו, הורטונוויל שבוויסקונסין.

 קריירה בעיתונות 
ג'רלד ואחיו קלייר גדלו כשהם מסייעים בעסק העיתונות של אביהם ותוך כדי העבודה למדו את המקצוע. ג'רלד עסק בעריכה, בעוד שקלייר הפעיל את מכונות הדפוס. בשנת 1911, לאחר שהשלים את לימודיו, החל ניי לעבוד כעורך העיתון The Hortonville Review. כעבור שלוש שנים, מונה כעורך העיתון היומי Creston Daily Plain Dealer באיווה. במאי 1916 רכש עיתון שבועי בפרייבורג שבדקוטה הצפונית, בשם The Fryburg Pioneer.
ממוזער| ניי מושבע כסנאטור

 קריירה פוליטית 
ניי תמך בתנועת הרפורמה האגררית. במאמרי המערכת שלו תקף את הממשל המרכזי ואת התאגידים הגדולים, ועמד לצד החקלאים הנאבקים. בשנת 1924 ניסה ללא הצלחה להיבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית.

כאשר נפטר הסנאטור האמריקני אדווין פ. לאד ב-22 ביוני 1925, התכנסו ניי ואחרים במשרדו של מושל דקוטה הצפונית ארתור סורלי, והלה מינה את ניי כסנאטור במקומו של לאד. המינוי עורר מחלוקת, שכן לא היה ברור אם בית המחוקקים של דקוטה הצפונית העניק למושל סמכות למנות סנאטור. טענה זו הועלתה על ידי רפובליקנים שמרנים, אשר חששו שהצטרפותו של ניי, שנחשב לפרוגרסיבי יותר, תחליש את כוחם הפוליטי בסנאט.

ניי ומשפחתו הצעירה עברו לוושינגטון בדצמבר 1925, אך בשל המחלוקת סביב מינויו, הוא לא הושבע לסנאט עד ינואר 1926. גילו הצעיר וחוסר ניסיונו הפוליטי היו לשיחת היום בעיר, ותספורתו הייחודית בסגנון קערה אף הייתה לחוכא ואטלולא. עם זאת, ניי הפך לסנאטור פעיל, פופולרי ובעל לשון חדה. תושבי דקוטה הצפונית בחרו בו לשלוש כהונות מלאות בסנאט בשנים 1926, 1932 ו-1938, אך לבסוף הפסיד בבחירות בשנת 1944 למושל הדמוקרטי הפופולרי ג'ון מוזס.
ממוזער| ניי (משמאל) והסנאטור הנרי קבוט לודג' הבן ממסצ'וסטס מתייעצים זה עם זה בקריאה לנשיא רוזוולט להפעיל את חוק הנייטרליות כדי להרחיק את ארצות הברית מהסכסוך הסיני-יפני (1937).
גישתו הבדלנית של ניי משכה את תשומת לבו של ד"ר סוס (תאודור גייזל), אשר כלל אותו בקריקטורה פוליטית יחד עם ג'רלד ל. ק. סמית' והסנאטור הדמוקרטי רוברט רייס ריינולדס. בקריקטורה, סמית' רוכב על סוס המורכב מגופו של ניי כחלקו האחורי של הסוס וריינולדס כחלקו הקדמי, בעוד סמית' אוחז בחרב שעליה כתוב "תבוסתנות".

בנוסף, קריקטורות נוספות של ד"ר סוס הציגו את ניי רוכב על יצור גוסס המסמל את ההתבדלות, תחת הכותרת "סוף הדרך".

ניי כיהן בוועדת יחסי החוץ, ועדת ההקצבות, ועדת ההגנה וועדת הקרקעות הציבוריות. כיושב ראש ועדת הקרקעות הציבוריות, הוא עסק בחקירות שערוריית טיפוט דום ובהקמת הפארק הלאומי גרנד טיטון.

הוא היה גורם מרכזי בחקיקת חוקים שנועדו להגן על גישת הציבור לחופי הים. בתחילה, תמך בנשיא הדמוקרטי פרנקלין ד. רוזוולט ובמדיניות ה"ניו דיל" שלו, אך מערכת היחסים ביניהם התערערה בסוף אותו עשור. למשל, ניי היה אחד מארבעת הסנאטורים שהצביעו נגד מינויו של ויליאם אורוויל דאגלס לבית המשפט העליון.

הוא תמך בעמדות הפוליטיות של רוברט לה פולט הבן וקידם חקיקה לתמיכה במחירי התוצרת החקלאית.

 ועדת ניי 
בין השנים 1934 ו-1936 עמד ניי בראש חקירה של תעשיית התחמושת. הוועדה המיוחדת לחקירת תעשיית התחמושת חקרה רווחי יתר בתעשיית התחמושת והבנקאות, וכן את האפשרות שחמדנות הייתה גורם משמעותי שהוביל לכניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה. ועדת ניי, כפי שכונתה בדרך כלל, משכה תשומת לב לאומית ובינלאומית.

מינויו של ניי לראשות הוועדה נעשה על ידי הסנאטור ג'ורג' נוריס. על פי פעילת השלום דורותי דצר, נוריס אמר: "ניי צעיר, יש לו אנרגיה בלתי נדלית והוא בעל אומץ. אלו נכסים חשובים. ייתכן שהוא פזיז בשיפוטו לעיתים, אך זו הפזיזות של ההתלהבות". הסנאטור נוריס הציע את ניי לתפקיד כי "הוא היחיד מבין 96 הסנאטורים שאני סבור שיש לו את הכשירות, העצמאות והמעמד הדרושים למשימה".

אף על פי שהוועדה לא מצאה ראיות חד-משמעיות לקיומה של קנוניה פעילה בקרב יצרני התחמושת, הדוחות שלה לא הצליחו להפריך את הרושם בציבור שקנוניה כזו אכן התקיימה. אחד מחברי הצוות הבולטים של ועדת ניי היה אלג'ר היס. לפי אתר הסנאט של ארצות הברית:החקירה הסתיימה בפתאומיות בתחילת שנת 1936. הסנאט הפסיק את המימון לוועדה לאחר שיו"ר הוועדה, ניי, ביצע טעות חמורה כשהטיח ביקורת בנשיא הדמוקרטי המנוח וודרו וילסון. ניי רמז כי וילסון הסתיר מידע חיוני מהקונגרס בעת ששקל להכריז מלחמה.

מנהיגים דמוקרטים, ובהם יו"ר ועדת ההקצבות, הסנאטור קרטר גלאס מווירג'יניה, הגיבו בזעם עצום כלפי ניי על כך ש"מרח בוץ על קברו של וודרו וילסון".

בעודו ניצב בפני עמיתים מריעים באולם הסנאט שהיה מלא עד אפס מקום, הטיח גלאס את אגרופו בשולחנו בחוזקה עד שדם ניגר מפרקי אצבעותיו.

 תנועה נגד מלחמה 
ניי מילא תפקיד מרכזי בחקיקת ואישור חוקי הנייטרליות שהתקבלו בין השנים 1935 ל-1937. כדי לרתום את דעת הקהל נגד המלחמה, הוא סייע בהקמת הוועד "אמריקה תחילה" (America First Committee).

לפי ניי, מעורבותה של ארצות הברית ב"מלחמה למען הדמוקרטיה" הייתה תוצאה של קנוניה בין יצרני נשק, פוליטיקאים ובנקאים בינלאומיים. בדומה לרבים מהבדלנים השמרנים של התקופה, ניי דגל באמונה האנטישמית כי קיימת קונספירציה יהודית שמטרתה לדחוף את ארצות הברית למלחמה.

בדיון שנערך בשנת 1941 בוועדת משנה של הסנאט, שחקרה את מה שכונה "תעמולת מלחמה" בסרטי הוליווד, הצהיר ניי כי אלו "שאחראים לסרטי התעמולה נולדו מחוץ לארצות הברית". הוא האשים את הוליווד בניסיון "להקהות את כושר השיפוט של העם האמריקני" ולהבעיר את "קדחת המלחמה", כשהוא מפנה עוינות מיוחדת כלפי אולפני האחים וורנר. 

למרות עמדותיו האנטי-מלחמתיות, ניי תמך בפלג הרפובליקני בספרד ושאף לבטל את האמברגו על מכירת נשק לכל אחד מהצדדים במלחמת האזרחים בספרד. הוא סבר שהאמברגו סייע לכוחות הלאומניים.

ניי מתח ביקורת על מרסלינו גרסיה רוביירה ומנואל דיאס רייסטרה על כך ששילחו אספקה באופן בלתי חוקי ללאומנים.

לאחר הטבעת ה-SS Robin Moor על ידי הצוללת הגרמנית U-69 במאי 1941, ניי אמר שהוא יהיה "מופתע מאוד אם צוללת גרמנית עשתה זאת, משום שזה יהיה לרעתם" לטרפד את הספינה.

ביום שבו הפציצו היפנים את פרל הארבור, ב-7 בדצמבר 1941, נכח ניי בכנס של "אמריקה תחילה" בפיטסבורג. לפני נאומו, כתב של ה־Pittsburgh Post-Gazette סיפר לו על ההתקפה, אך ניי היה ספקן ולא הזכיר את החדשות לקהל. במהלך הנאום העביר לו הכתב פתק ובו נכתב כי יפן הכריזה מלחמה; ניי קרא אותו אך המשיך לדבר. הוא הכריז על ההתקפה רק בסוף נאומו, שנמשך שעה, ואמר כי קיבל "את החדשות הגרועות ביותר שבהן נתקלתי ב-20 השנים האחרונות". עם זאת, למחרת הצטרף ניי לשאר חברי הסנאט בהצבעה פה אחד בעד הכרזת מלחמה.

באפריל 1943, דו"ח חסוי של ישעיה ברלין עבור משרד החוץ הבריטי על ועדת החוץ של הסנאט ציין כי ניי:

 הוא בדלן ידוע ואנגלופוב קיצוני. טענתו העיקרית לתהילה נשענת על הוועדה שבראשה עמד, אשר חקרה את תעשיית החימוש האמריקאית כמה שנים לפני המלחמה, ורבים מהרגשות האנטי-בריטיים בציבור נובעים מהפרסום שניתן לוועדה זו. הוא חבר ב"בלוק החקלאי" ובעל השפעה מסוימת בסיעת הסנאטורים הרפובליקנים. יש לו קשרים עם גורמים פשיסטיים, והוא עובד בצמוד עם וילר וריינולדס הן בתוך הסנאט והן מחוצה לו. אויבו המושבע הוא ונדל וילקי, שאותו הוא שונא אף יותר מאשר את האימפריה הבריטית; למעשה, לאחרונה אף הרחיק לכת והגן על האימפריה הבריטית מפני ביקורתו של וילקי, שכן נראה שהוא מוכן להשתמש בכל אמצעי על מנת לפגוע בווילקי.

 חייו בוושינגטון לאחר כהונתו בסנאט 
בנובמבר 1944, הובס ניי בניסיון להיבחר מחדש לסנאט, על ידי המושל הדמוקרטי ג'ון מוזס. ניי בחר להישאר לגור באזור וושינגטון. הוא ואשתו רכשו 3 דונם (12,000 מ"ר) של אדמת מרעה בצ'בי צ'ייס, חלק מחווה על גבעה מעל פארק רוק קריק. שני בניהם נולדו ב-1943 ו-1944.

ניי ייסד ושימש כנשיא של חברת Records Engineering, Inc. בוושינגטון די. סי.. החברה, שפעלה בעידן שלפני המחשבים, יצרה, ארגנה וניהלה רשומות ללקוחות תעשייתיים וממשלתיים. בשנת 1960 מונה למנהל לשכת הנציב במנהל הדיור הפדרלי, ואחראי על תחום הדיור לקשישים. בשנת 1963 קיבל מינוי כחבר בצוות המקצועי של ועדת הסנאט לענייני הזדקנות. בשנת 1966 נערכה לכבודו מסיבת פרישה חגיגית בקפיטול של ארצות הברית. באירוע השתתפו הסנאטורים רוברט קנדי וטד קנדי, והמנחה היה הסנאטור אוורט דירקסן, שהעניק לניי מכונת כתיבה ומנורת שולחן – יחד עם "פקודה" להתחיל בכתיבת זיכרונותיו. לאחר פרישתו שימש ניי כיועץ לכנסיות ולקבוצות פרטיות שביקשו סיוע ממשלתי להקמת דיור לגמלאים.

על פי החברה ההיסטורית המדינתית של דקוטה הצפונית, הסנאטור ג'רלד ניי סייע להרמן שטרן, מהגר יהודי־גרמני איש עסקים מדקוטה הצפונית, ולאשתו אדליין, להביא לארצות הברית למעלה מ־140 פליטים יהודים ב בשנות ה-30 וה-40.

על אף שטען כי יש לו "חברים יהודים", סוכנות הטלגרף היהודית האשימה את ניי בספטמבר 1941 בכך שהשמיע "רמיזות אנטי־יהודיות" ו"האשמות אנטי־יהודיות", חזרה על טענת הניו יורק פוסט כי הוא נשא נאום רדיו "בוטה ואנטישמי", וציינה כי החקירות שניהל בסנאט הואשמו ב"מניעים אנטישמיים".
הוא ספג ביקורת מיהודים שעבדו ב"ניו יורק דיילי ניוז", ומועמד הרפובליקנים לשעבר לנשיאות, ונדל וילקי, ביקר הן את ניי והן את עמיתו, הסנאטור ברטון וילר, מתנועת "אמריקה תחילה", על התקפותיהם נגד יהודים שהיו מעורבים בתעשיית הקולנוע האמריקאית.
צוין כי ניי טען שתעשיית הקולנוע האמריקאית מנוהלת על ידי "יהודים ממדינות זרות", וכי זעמם של אמריקאים המבקשים "למצוא שעיר לעזאזל שאחראי לכל" עלול להוביל ל"צרות בעתיד".
בעוד שמספר רב של יהודים אכן היה מעורב בהוליווד, התעלם ניי מהעובדה שתעשיית הסרטים ההוליוודית לא מומנה בכוחות עצמה, אלא נזקקה להלוואות מבנקים אמריקאים שלא נוהלו על ידי יהודים, כגון "Chase National Bank", חברת "Atlas Corp." ומשפחת רוקפלר.

 חיים אישיים 
ניי היה חבר בבונים החופשיים ונהג לפקוד את כנסיית גרייס הלותרנית בוושינגטון די. סי..

ב־16 באוגוסט 1916 התחתן ניי עם אנה מרגרט ג'ונסון באיווה, שם חיה עם סבה וסבתה מצד אמה ואימצה את שם משפחתם, מנץ'. בשנת 1919 עברו בני הזוג לקופרסטאון שבדקוטה הצפונית, שם היה ג'רלד עורך ומו"ל העיתון Sentinel Courier. לאנה ולג'רלד נולדו שלושה ילדים: מרג'ורי (1917), רוברט (1921) וג'יימס (1923). שלושת ילדיהם הבכורים גדלו ברחוב גרוזבנור בוושינגטון די. סי. ולמדו בתיכון בעיר. בכל קיץ נהג ג'רלד לקחת את הילדים לפארק הלאומי ילוסטון, שם היו מרג'ורי וג'רלד פורד הצעיר חברים כנערים.

במרץ 1940, התגרש ניי מאשתו הראשונה, וב-14 בדצמבר 1940 הוא נישא בשנית, למורה מאיווה, א. מרגריט ג'ונסון. נולדו להם שלושה ילדים, כולם נולדו בוושינגטון הבירה - ג'רלד הבן (נולד ב-1943), ריצ'רד (נולד ב-1944) ומרגריט (ילידת 1950).

 מותו 
ניי היה מעשן כבד כל חייו וסבל ממחלת עורקים. העורקים ברגליו הוחלפו בניתוח בעורקים מפלסטיק, שנחשבו אז לטכנולוגיה מתקדמת. לקראת סוף חייו, קריש דם הגיע לריאותיו. בזמן שהתאושש מהאירוע אך עדיין היה חלש, רופא רשם לו בטעות תרופה המכילה פניצילין, אף על פי שניי היה ידוע כאלרגי לחומר זה. כתוצאה מהטעות, נפטר ניי ב-17 ביולי 1971 בגיל 78.

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ויסקונסין
קטגוריה:ארצות הברית: אנטישמיות
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מדקוטה הצפונית
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1892
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1971