ג'ון ויליאמס (פוליטיקאי)

ג'ון וויליאמס (באנגלית: John Williams; 29 בינואר 1778 - 10 באוגוסט 1837) היה עורך דין, חייל ומדינאי אמריקאי, שפעל בעיקר מנוקסוויל, טנסי, בחלק הראשון של המאה ה-19. הוא ייצג את טנסי בסנאט של ארצות הברית מ-1815 עד 1823, כאשר הפסיד בבחירה מחדש לאנדרו ג'קסון. ויליאמס שירת גם כקולונל של רגימנט הרגלים ה-39 במהלך מלחמות קריק, ומילא תפקיד מפתח בניצחונו של ג'קסון בקרב הורסשו בנד ב-1814. 

מאוחר יותר התרחק ויליאמס מג'קסון, ויישר קו עם ג'ון קווינסי אדמס והנרי קליי. אדמס מינה אותו לממונה על היחסים ברפובליקה הפדרלית של מרכז אמריקה בשנת 1825.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
ויליאמס נולד ב-29 בינואר 1878 במה שהוא כיום מחוז פורסיית', קרוליינה הצפונית (אז חלק ממחוז סארי), והיה השלישי מבין שנים עשר ילדיהם של ג'וזף ורבקה לנייר ויליאמס.  אביו היה ממוצא וולשי, ואמו הייתה צאצאית של הוגנוטים צרפתיים.  שניים מאחיו של ויליאמס, לואיס ויליאמס ורוברט ויליאמס, כיהנו כחברי קונגרס במאה ה-19. אח אחר, תומאס לנייר ויליאמס, היה שופט בולט בטנסי. ויליאמס היה גם בן דודו של חבר הקונגרס מרמדוק ויליאמס.

ויליאמס למד משפטים בסולסברי, קרוליינה הצפונית, בסוף שנות ה-90 של המאה ה-18, ושירת כקפטן ברגימנט הרגלים ה-6, מ-1799 עד 1800. זמן קצר לאחר מכן, הוא עבר לנוקסוויל, טנסי, שם התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1803. בסביבות 1805, הוא התחתן עם מלינדה וייט, בתו של מייסד נוקסוויל, ג'יימס וייט.

ב-1807 מונה ויליאמס לתובע הכללי של טנסי, וכיהן בתפקיד זה עד השנה שלאחר מכן. בשנת 1811, הוא הוביל מחאה המונית של אזרחי מחוז נוקס שגינו את ארצ'יבלד רואן על התפטרותו מבית המחוקקים של המדינה כדי לרוץ לשופט בית המשפט המחוזי.  במכתב שפורסם בעיתון מקומי, ויליאמס תקף את רואן כי הוא אנוכי מדי ושיכור מכדי להיות שופט נאמן. 

 פעילות צבאית (1812–1815) 
 פשיטה על כפרי סמינול 
בדצמבר 1812, ג'ון ויליאמס אסף 240 מתנדבים רכובים בטנסי עם 220 חיילי ג'ורג'יה בראשות הקולונל תומאס אדמס סמית' כדי לבצע פשיטה על שבט הסמינול, שדווח כי הם מתכננים לכאורה התקפות על אמריקאים כבעלי ברית של הבריטים והספרדים. כוח המיליציה האמריקאי המשולב צעד לעבר פיינס טאון ב-8 בפברואר 1813. האמריקנים העסיקו את לוחמי הסמינול במשך מספר שעות לפני שהרחיקו אותם. האמריקאים קבעו את בסיס הפעילות שלהם. האמריקאים ערכו פשיטות על כפרים סמוכים והרסו בתים ויבולים. האמריקאים הרגו 20 לוחמי סמינול, שרפו 386 בתים, הרסו 2,000 בושלים של תירס והרסו 2,000 עורות צבי. האמריקאים לקחו 300 סוסים, 400 ראשי בקר ו-9 סמינולים/אפריקאים כשבויים. ג'ון ויליאמס ותומאס אדמס סמית' עם כוח הפשיטות המשולב שלהם נסוגו בחזרה לקווים ידידותיים ב-24 בפברואר 1813. 

 גיוס כוחות למלחמת קריק 
ביוני 1813, מונה ויליאמס בצבא ארצות הברית כקולונל, והצטווה לגייס ולארגן את רגימנט הרגלים ה-39 במטרה להילחם בשבטי הקריק הרד סטיק העוינים.  תוך מספר שבועות הצליח ויליאמס לגייס ולצייד חלקית 600 חיילים. בתחילת 1814, ויליאמס והרגימנט ה-39 הועמדו בפיקודו של אנדרו ג'קסון, שהכין משלחת נגד האינדיאנים באלבמה. 

 קרב הורסשו בנד 
ב-27 במרץ, ג'קסון תקף את מחנה רד-סטיק על נהר ה-Talapoosa, ויזם את קרב הורסשואו בנד. בשיאו של הקרב הזה, ויליאמס והרגימנט ה-39, שהיוו את הקו הראשי של ג'קסון, הסתערו וכבשו את מחסום העץ שבעזרתו ביצרו הקריקס את אפיק הנהר, ואילצו את הקריקס לברוח.  בדוח שלו על הקרב, ג'קסון שיבח את מעשיהם של ויליאמס וכמה קצינים אחרים של ה-39. חיילים שלחמו תחת ויליאמס בקרב זה כללו את הסנאטור העתידי של מיזורי תומאס הארט בנטון ומושל טנסי וטקסס לעתיד, סם יוסטון.

 טיפול בלוגיסטיקת נשק בוושינגטון הבירה 
בעקבות קרב הורסשו בנד, ויליאמס נסע לוושינגטון הבירה כדי לגייס כסף לרגימנט ה-39, ובהדרגה רכש מטמון גדול של כלי נשק.  לאורך 1814, ויליאמס וג'קסון רבו על כלי הנשק הללו, כאשר ג'קסון דרש מוויליאמס לתת אותם לפלוגת מיליציה בטנסי, וויליאמס טען שלא ניתן לחלק נשק פדרלי לפלוגות מיליציה. ג'קסון הטיל ספק בנאמנותו של ויליאמס, וויליאמס הטיל ספק בסמכותו של ג'קסון. 

 הסנאט של ארצות הברית 
ב-1815, ויליאמס נבחר למלא את מושב הסנאט שנותר פנוי בעקבות התפטרותו של ג'סי וורטון (שמונה למושב כמה חודשים קודם לכן בעקבות התפטרותו של ג'ורג' וו. קמפבל). בשנת 1817, ויליאמס נבחר מחדש לכהונה מלאה של שש שנים. ויליאמס הצביע בעד הבנק השני של ארצות הברית ב-1816, התנגד להצעת חוק הבונוס של 1817, והצביע בעד פשרת מיזורי של 1820. הוא היה גם יו"ר הוועדה לעניינים צבאיים, ופיקח על צמצום הכוחות המזוינים. 

ב-1819, בעקבות פלישתו של ג'קסון לפלורידה (אז חלק מספרד), פרצה מחלוקת נוספת בין ויליאמס וג'קסון. ג'קסון האשים את ויליאמס בהפצת שמועה לפיה ג'קסון פתח בפלישה כדי להגן על השקעות קרקע אישיות באזור פנסקולה, וטען כי ויליאמס תוקף את דמותו בשיחות פרטיות בוושינגטון. ב-1821, ויליאמס היה אחד מארבעה סנאטורים בלבד שהצביעו נגד הסכם אדמס-אוניס, שבו ויתרה ספרד על פלורידה לארצות הברית.

ב-1823, ויליאמס הבהיר שהוא מתכוון לתמוך בוויליאם ה. קרופורד (אויב נוסף של ג'קסון) לנשיאות, והוביל את בעלי בריתו של ג'קסון בטנסי לבקש את הדחתו של ויליאמס מהסנאט.  כאשר הם לא הצליחו למצוא מועמד עם מספיק תמיכה כדי להביס את ויליאמס, ג'קסון הסכים להיות מועמד למושב של ויליאמס.  אף על פי שוויליאמס זכה לתמיכה של העיתון Knoxville Register המשפיע והפוליטיקאי העולה דייווי קרוקט, הוא הפסיד לג'קסון בהפרש של 35 קולות מול 25 בפגישה שנויה במחלוקת של בית המחוקקים של המדינה ב-1 באוקטובר 1823. 

 אחרית חייו 
לאחר שאיבד את מושב הסנאט שלו, ויליאמס התמודד על מושב הסנאט של מחוז נוקס ב-1825, אך הפסיד לג'יימס אנדרסון בהצבעה של 982 מול 931.  הנשיא ג'ון קווינסי אדמס שקל למנות את ויליאמס לשר המלחמה, אך הנרי קליי הרתיע אותו, מאחר שחשב שהמינוי צריך לעבור למישהו מניו יורק. בסופו של דבר אדמס מינה את ויליאמס לממונה על היחסים לפדרציה של מרכז אמריקה, ובכך בילה ויליאמס את רוב 1826 בתפקיד זה בגואטמלה. 

ב-1827, ווליאמס שוב התמודד על מושב הסנאט של מחוז נוקס. למרות התנגדות נחרצת של בעלי בריתו של ג'קסון (כולל גיסו של ויליאמס, יו לוסון וייט, שהתייחס לוויליאמס כ"פוליטיקאי מרושע שלא יכול לגרום לאף אדם לשקר עליו"), ויליאמס ניצח בבחירות, 1,585 מול 1,216. במהלך כהונתו, הוא הציג הצעת חוק הקוראת לבניית כביש כביש המחבר בין מחוז אנדרסון לקנטקי, הצעת חוק המספקת הקלות לחייבות, וחקיקה המבקשת פיקוח רב יותר על בנק טנסי. הוא פרש מהסנאט של המדינה ב-1829.

ויליאמס בילה את שנותיו המאוחרות בעיסוק בעריכת דין ותמך בבניית מסילות ברזל. הוא דחה מספר הזמנות לרוץ לקונגרס, והצהיר שאין לו רצון לנסוע לוושינגטון ולשרת ב"קשת הקיסר", בהתייחסות לנשיא ג'קסון. ויליאמס מת ב-10 באוגוסט 1837, ונקבר בבית הקברות של הכנסייה הפרסביטריאנית הראשונה בנוקסוויל.

 משפחה ומורשת 
בנו של ויליאמס, ג'וזף לנייר ויליאמס, כיהן שלוש קדנציות בבית הנבחרים של ארצות הברית (1837 עד 1843). בן אחר, ג'ון ויליאמס השני, היה מנהיג פרו-איחוד בולט במהלך מלחמת האזרחים, ושימש כסגן הנשיא של אמנת מזרח טנסי, שביקשה להקים מדינה נפרדת, מיושרת לאיחוד במזרח טנסי. ג'ון ויליאמס היה סבא רבא של האדמירל ריצ'מונד פ. הובסון, והסבא-רבא של המחזאי הידוע, טנסי ויליאמס.

פורט ויליאמס, מחסן אספקה שנבנה לפני קרב הורסשו בנד, נקרא על שמו של ויליאמס.

 קישורים חיצוניים 



קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת 1812
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מטנסי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1778
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1837