חורבת חרמשית

חורבת חרמשית (בערבית: ח'ירבת חרמוש) היא אתר ארכאולוגי הנמצא כיום בתחום נאות קדומים, בין כביש 443 למתקן אדם, כ-6.5 ק"מ מהעיר לוד. שמה של החורבה לא מופיע בספרות נוסעים ותעודות היסטוריות, ולא קיימת פרשנות לשם הערבי, ולכן אין לאתר זיהוי עם יישוב מהמקורות. באתר התגלו שרידי יישוב, בית תפילה נוצרי קטן (קפלה), שרידי מבנה ביתי בד לייצור שמן זית, גיתות לייצור יין, מקוואות טהרה, מתקן אשפרה לבדים, קברים, מערות מסתור משלהי ימי תקופת בית שני, בורות מים, כבשני סיד, דרכים, מחצבות וספלולים.

החורבה שוכנת על גבעה המשתפלת צפונה אל נחל נטוף, אחד מיובליו של נחל איילון. גבעה זו מהווה חלק משרשרת גבעות המהוות את מרבית יער בן שמן, עליהן נמצא גם תל חדיד הממקום במרחק של 2.5 ק"מ מזרחה מחרמשית. מבחינה גיאולגית, שרשרת הגבעות הזו מהווה את המעבר בין הדום השומרון בצפון לשפלת יהודה בדרום. המסלע באזור הוא מחבורת יהודה, מגיל סנון וטורון ובעיקר מתצורת בענה, והוא מכוסה בקרום נארי.גרינהוט, 1998, עמ 121

הממצאים הקדומים ביותר בחורבת חרמשית הם מטבעות סלאוקים וחשמונאיים, המעידים פעילות כבר במאות ה-2-1 לפנה"ס. עם זאת שרידי יישוב של ממש מתוארכים לכל המוקדם לתקופה הרומית הקדומה (המאה ה-1 לפנה"ס עד המאה ה-1 לספירה). בתקופה הביזנטית הגיע היישוב לשיאו והיה חלק שורת אתרים כפריים נוצריים בתחומה של העיר לוד-דיוספוליס. באזור זה עברו דרכי צליינים נוצרים, שהגיעו מנמל יפו ועברו דרך לוד בדרך לירושלים. היישוב ניטש ככל הנראה במאה ה-8 לספירה, בראשית התקופה המוסלמית המוקדמת.

 תולדות המחקר 
חורבת חרמשית נסקרה על ידי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל (Palestine Exploration Fund) בשלהי המאה ה-19, אז תועדו בה שרידי בנייה, קברים ובורות מים. החורבה נסקרה מספר פעמים בין 1978–1985 על ידי רם גופנא ויצחק בית אריה מאוניברסיטת תל אביב במסגרת סקר מפת לוד מטעם האגודה לסקר ארכאולוגי של ישראל. ב־1998 החל פרויקט סקר חפירות ארכאולוגיים באתר מטעם רשות העתיקות ובמימון שמורת נאות קדומים. את הפרויקט ניהל צבי גרינהוט יחד עם מיכל עירון-לובין בין 1988–1990, ומ-1990 ועד 1995 על ידי עירון-לובין בלבד.

 הקפלה 
מבנה הקפלה בחורבת חרמשית התגלה בשיפולים הצפון-מזרחיים של הגבעה יחד עם מבנים נוספים ששימושים אינו ברור. המבנה רוצף ברצפת פסיפס שרובה הורכבה מאבנים לבנות, והיו בה עיטורים מאבנים אדומות. המבנה זוהה כבית תפילה על סמך עיטור צלב לטיני המוקף במסגרת, ולידו האותיות ΩΑ, שהן האותיות הראשונות והאחרונות באלפבית יווני, ומייצגות את דימוי האל בנצרות ("...אני האלף ואני התו הראשון והאחרון...", חזון יוחנן א, 11). מבנים כאלו נבנו לעיתים ביוזמה קהילתית של האוכלוסייה הכפרית, לפעמים כיוזמה של בעלי האחוזות ולפעמים כחלק ממנזר. כלי החרס שנאספו בחפירת המבנה מתוארכים לשלהי התקופה הביזנטית ולראשית התקופה המוסלמית המוקדמת (המאות ה-6–8 לספירה). עקב מצב ההשתמרות הרע של העתיקות, קשה להסתמך על כלי חרס אלו לתארוך מדויק של בניית הקפלה. רמז אפשרי לזמן הקמתה של הקפלה הוא צלב הפסיפס. ב-427 לפנה"ס נקבע איסור על קביעת צלבים על רצפות במקום שבו אמורים ללכת, ולכן ייתכן שהקפלה נבנתה לפני כן.גרינהוט, 1998, עמ. 121-129

 ביבליוגרפיה 




 צבי גרינהוט ומיכל עירון–לובין, "חורבת חרמשית", בתוך: אפרים שטרן (עורך), האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ ישראל ה, ירושלים, 2008, עמ' 1776–1777
Zvi Greenhut and Michal Yron-Lubin, "Wine and Oil Presses at H. Hermeshit (Ne’ot Kedumim)", in: Etan Ayalon, Rafael Frankel and Amos Kloner (eds.), Oil and Wine Presses in Israel from the Hellenistic, Roman and Byzantine Periods, Oxford. 2009, Pp. 249-258.
 הערות שוליים 

קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים בארץ ישראל