א-סומיריה

א-סומיריה היה כפר פלסטיני ששכן שישה קילומטרים צפונית לעכו, אשר ננטש ב-14 במאי 1948 לאחר שנכבש על ידי צבא ההגנה לישראל במהלך מלחמת העצמאות. חורבות הכפר נמצאות היום בפאתי המושב רגבה.

 היסטוריה 
שמאל|ממוזער| א-סומאיריה ב-1948
שמאל|ממוזער| בית הקברות הישן של א-סומיריה, יולי 2008
במקום יש תל ארכאולוגי בו נמצאו אבנים מגולפות, רצפת פסיפס, קברים, עמודים וכותרות אבן.

בתקופה הצלבנית הכפר היה שייך למסדר הטמפלרים. בהודנה של 1283 בין אל מנסור קלאוון והצלבנים, א-סומאיריה הייתה עדיין תחת שלטון צלבני בעוד שבשנת 1291 היא עברה לשליטה ממלוכית.

 בתקופה העות'מאנית 
הכפר הוזכר בדפטר העות'מאני לשנת 1555-6, בשם Summayriyah, הממוקם בנהיה של עכו של הליווה של צפת, ועם אדמתו מוגדרת כאדמת סאחי, כלומר אדמה השייכת לסולטן.

בשנת 1738 עבר ריצ'רד פוקוק ליד המקום, שאותו כינה Semmars. הוא חשב שהשם בא מ"סנט מרי", וציין את שרידי קיר מאבן חצובה, שלדעתו שייכת למנזר.

מפה של פייר ז'אקוטן מפלישת נפוליאון ב-1799 הראתה את המקום, שנקרא בשם אל אסמריה.Y. Karmon, "An Analysis of Jacotin's Map of Palestine", 1960,  p. 162 .

בשנת 1875 מצא ויקטור גרן שבכפר יש 400 תושבים מוסלמים. בשנת 1881, הקרן לחקר ארץ ישראל תיארה את המקום ככפר של "בתי בוץ ואבן, המכיל כ-200 [..] מוסלמים, השוכן במישור, מוקף בכמה גושי זיתים ותאנים ואדמה לעיבוד. שניים או שלושה בורות מים נמצאים בכפר, אמת המים ליד מביאה מים טובים."

רשימת אוכלוסין משנת 1887 לערך הראתה שהכפר מונה כ-270 תושבים, כולם מוסלמים.

 בתקופת המנדט הבריטי 
במפקד האוכלוסין של ארץ ישראל ב-1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי מנה הכפר 307 תושבים; 300 מוסלמים ו-7 נוצרים, כאשר כל הנוצרים היו מארונים. במפקד האוכלוסין של 1931 המספר גדל ל-392, 390 מוסלמים, נוצרי אחד ויהודי אחד, בסך הכל ב-92 בתים.

בא-סומיריה היה בית ספר יסודי לבנים, שנוסד ב-1943. בשנת 1945 היו בו 60 תלמידים. מסגד אחד.

בסקר הכפרים (1945) מנה הכפר 760 תושבים ערבים מוסלמים, בשטח של 8,542 דונם בסך הכל. מתוכם הוקצו 6,854 דונם לגידולי תבואה; 354 דונם הושקו או נטועים בו פרדסים, ואילו 28 דונם היו שטח בנוי.

 במלחמת העצמאות ואחריה 
כבר ב-13 במאי או לפני כן, רבים מתושבי הכפר כבר נמלטו ממנו, בעקבות נפילת חיפה הערבית וצפת הערבית, ובהיעדר סיוע מצד צבא השחרור הערבי של הליגה הערבית. במהלך מבצע בן עמי, לכדה חטיבת כרמלי את כל הכפרים הערביים לאורך כביש החוף בגליל המערבי, ובעקבות מתקפה זו, ב-13 וב-14 במאי 1948, נמלטו כמעט כל תושבי האזור הערבים. אל-סומיריה נכבש ב-14 במאי בבוקר. הכפר הותקף מצפון-מערב ומדרום, תוך השארת דרך פתוחה לתושבים להימלט מזרחה. יחידות חטיבת כרמלי הרעישו את הכפר במרגמות, ותושביו ברחו. לפי בני מוריס, בתי הכפר נהרסו מיד, ואילו לפי יואב גלבר, "בוצעה הריסה שיטתית" של הכפר בזמן ההפוגה הראשונה (11 ביוני עד 9 ביולי 1948), במטרה למנוע את שיבת התושבים או את תפיסת המבנים על ידי כוחות ערביים. הכפר נהרס מלבד המסגד שלו, וגם הכפרים השכנים אל-בסה ואכזיב נכבשו ונהרסו.

בכפר היה מבנה צלבני היסטורי ששרד את המלחמה, אך נהרס למרות שהוכרז אתר עתיקות, על ידי סוחר אבנים שקיבל זיכיון להריסת כפרים נטושים ומכירת אבני הבניין שלהם.

על אדמות הכפר הוקמו ב-1 בדצמבר 1948 המושב בוסתן הגליל וב-27 בינואר 1949 קיבוץ לוחמי הגטאות של הקיבוץ המאוחד.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:הגליל המערבי