הקהילה היהודית בקונסטנטין

בקונסטנטין, אלג'יריה, הייתה קהילה יהודית ותיקה, החל מהתקופה הרומית, ועד למאה ה-20. הקהילה חוותה תקופות של שגשוג לצד רדיפות ומשברים, והשפיעה רבות על החיים החברתיים והתרבותיים באזור.

ראשית ההתיישבות היהודית

העדויות הראשונות לנוכחות יהודית בקונסטנטין מתוארכות לתקופה הרומית. כתובות ארכאולוגיות שהתגלו באזור כוללות מצבות עם כיתוב בלטינית ומילים כמו "יודיאוס" (יהודי), המעידות על קיומה של קהילה יהודית מבוססת. חלק מהחוקרים מאמינים כי מקור היהודים שהיגרו לאזור הוא בערים רומיות אחרות כמו קרתגו, תיפאזה וסטיף.
ישנם דיונים בקרב היסטוריונים, האם חלק מיהודי האזור היו במקורם ברברים שהתייהדו, אך אין הוכחות חד-משמעיות לכך, והנושא נותר שנוי במחלוקת.

 התקופה המוסלמית 

עם הכיבוש המוסלמי במאה ה-7, עברה אלג'יריה לחיות תחת שלטון מוסלמי, ורוב תושביה קיבלו את האסלאם. אף על פי כן, הקהילות היהודיות באלג'יריה המשיכו להתקיים תחת מעמד של ד'ימי – מיעוט לא-מוסלמי המוגן על פי חוקי השריעה בתנאי תשלום מס גולגולת.

תחת שלטון המוראביטון והאלמוחדים, שסימלו את תקופת ימי הביניים המאוחרים, סבלו יהודי האזור מרדיפות קשות. רבים אולצו להתאסלם, ורק חלק קטן הצליח לשמור על יהדותו בסתר.

לאחר דעיכתה של האימפריה האלמוחדית, נכנסה קונסטנטין תחת שלטון השושלת המרינית במאה ה-13. בתקופה זו חל שיפור במעמדם של היהודים, והם זכו ליותר חופש דת ופולחן. הגעת מגורשי ספרד ב-1492 הביאה להתחזקות הקהילה והעשרת חייה התרבותיים והדתיים.

 התקופה העות'מאנית 

במאה ה-16 השתלטה האימפריה העות'מאנית על קונסטנטין, והקהילה היהודית הוסדרה מבחינה חברתית במעין רובע יהודי (המלאח) שנקרא קאע שרעא (בתרגום מילולי "תחתית העיר"). בתקופה זו חלו מגבלות מגורים שהגבילו את היהודים להתגורר אך ורק באזור מסוים, אך בתוך הקהילה פרחו חיי תרבות ודת. רבנים ומלומדים המשיכו ליצור ולכתוב, ובהם הרב מסעוד זרביב, שהקים בית כנסת חשוב במאה ה-17 ופרסם פירוש לתורה בשם "זרע אמת" בשנת 1715.

 הכיבוש הצרפתי והשפעתו 

ממוזער|משפחה יהודית בקונסטנטין, שנת 1900 בקירוב. (היוצר לא ידוע)

עם כיבוש העיר על ידי הצרפתים בשנת 1837, חל שינוי דרמטי במעמד הקהילה. יהודי קונסטנטין הפכו לאזרחים צרפתים בעקבות צו כרמיה (1870), שקבע כי כל יהודי אלג'יריה יקבלו אזרחות צרפתית. המהלך עורר מתחים בינם לבין האוכלוסייה המוסלמית המקומית, שהחלה לראות בהם חלק מהממסד הקולוניאלי הזר.

מצד אחד, הכיבוש הצרפתי הביא ליהודים שוויון זכויות שלא ידעו כמותו תחת שלטון אסלאמי, העדפה מצד השלטונות הצרפתים, ואזרחות צרפתית. מצד שני, מתחילת התקופה הקולוניאלית הצרפתית באלג'יריה, הנהיגה צרפת רפורמות בקהילה היהודית (וכן בקהילה המוסלמית), שהחלישו את המוסדות המסורתיים כגון בתי הדין הרבניים וראש הקהילה, והכפיפו אותם לשלטון ולחוק הצרפתיים. ב-1834 צוצמצמו סמכויות בתי הדין לעיסוק בענייני משפחה בלבד, וב-1842 הם בוטלו כליל.

המאה ה-20 והשואה

במהלך מלחמת העולם השנייה, נשלטה אלג'יר הצרפתית על ידי משטר וישי, ששיתף פעולה עם גרמניה הנאצית. צו כרמיה בוטל, והיהודים איבדו את אזרחותם. הם הוגבלו בתחומי חינוך ותעסוקה וסבלו מאפליה רשמית.

עם סיום המלחמה הוחזרו זכויותיהם, אך בעקבות מלחמת העצמאות של אלג'יריה (1954–1962), כמעט כל יהודי העיר קונסטנטין היגרו לצרפת או לישראל.

 ראו גם 
 יהדות אלג'יריה

 לקריאה נוספת 

 ד"ר דניאל שוראקי, תולדות יהודי צפון אפריקה, מוסד ביאליק, 1972.
 פרופ' שמעון שטרית, יהודי צפון אפריקה תחת שלטון האסלאם והקולוניאליזם, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1994.
 יוסף טובי, קהילות יהודיות במגרב בתקופת המודרנה, בתוך העת החדשה, אוניברסיטת תל אביב, 1997.

הערות שוליים

קטגוריה:יהדות אלג'יריה