בוב סמית'

רוברט קלינטון סמית' (באנגלית: Robert Clinton Smith; נולד ב-30 במרץ 1941) הוא פוליטיקאי אמריקאי ממדינת ניו המפשייר, שייצג אותה בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית – תחילה בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1985–1990, ולאחר מכן בסנאט של ארצות הברית בין השנים 1990–2003.

לאחר שנבחר לראשונה לבית הנבחרים כחבר המפלגה הרפובליקנית בשנת 1984, נבחר מחדש פעמיים לפני שהתמודד לסנאט בשנת 1990, עת נבחר למושבו הפתוח של הסנאטור המתפטר גורדון האמפרי. הוא נבחר מחדש בשנת 1996, ולאחר מכן התמודד בפריימריז הרפובליקני בבחירות לנשיאות בשנת 2000. לאחר שלא הצליח לצבור תמיכה משמעותית, פרש סמית' מהמרוץ עוד לפני תחילת הבחירות המקדימות והצטרף ל"מפלגת משלמי המיסים" במטרה לזכות במועמדותם. בהמשך שינה שוב את השתייכותו הפוליטית והפך לעצמאי, אך לבסוף פרש לחלוטין מהמרוץ לנשיאות. לאחר מכן שב למפלגה הרפובליקנית כאשר התפנה תפקיד יו"ר ועדת הסביבה והעבודות הציבוריות של הסנאט של ארצות הברית.

סמית' התמודד מחדש בבחירות ב-2002 אך הפסיד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לחבר הקונגרס ג'ון א. סונונו, אשר ניצח לאחר מכן גם בבחירות הכלליות. לאחר תבוסתו עבר לפלורידה וניסה להתמודד לסנאט מטעמה ב-2004 וב-2010, אך פרש בשלב מוקדם בשתי הפעמים לאחר שקיבל תוצאות מאכזבות בסקרים של הפריימריז הרפובליקניים. לאחר מכן שב לניו המפשייר, שם הכריז על מועמדותו למועמדות הרפובליקנית בבחירות לסנאט ב-2014, אך הפסיד בבחירות המקדימות לסקוט בראון, לשעבר סנאטור מטעם מסצ'וסטס.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
סמית' נולד ב-30 במרץ 1941 בטרנטון שבניו ג'רזי, והוא בנם של מרגרט (לבית אלדרידג') ודונלד סמית'.  בשנת 1965 השלים במכללת לאפייט לימודי תואר ראשון, ולמד לימודים מתקדמים לתואר שני באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בלונג ביץ'. סמית' שירת בכוחות המילואים של צי ארצות הברית בין השנים 1962 ל-1965, והיה בשירות פעיל בין 1965 ל-1967, כולל שנה במלחמת וייטנאם. הוא המשיך לשרת במילואים של הצי עד 1969. סמית' התיישב בוולפבורו שבניו המפשייר, שם לימד היסטוריה ואנגלית. בנוסף, הוא כיהן במועצת בית הספר המקומית ונכנס לתחום הנדל"ן כבעלים ומפעיל של סוכנות התיווך "Yankee Pedlar".

 קריירה פוליטית 
 בית הנבחרים של ארצות הברית 
שמאל|ממוזער| סמית' עם הנשיא רונלד רייגן
בבחירות 1982 התמודד סמית' לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הראשון של ניו המפשייר. המיתון וחוסר הפופולריות של הנשיא הרפובליקני רונלד רייגן תרמו להצלחתם של מועמדים דמוקרטים רבים, וסמית' הפסיד לחבר הקונגרס המכהן נורמן ד'אמורס , ביחס של 45% לעומת 55%. ד'אמורס לא התמודד לכהונה נוספת ב-1984 ובמקום זאת ניסה ללא הצלחה להיבחר לסנאט של ארצות הברית. סמית' ניצל את ניצחונו הסוחף של רייגן בבחירות לנשיאות באותה השנה ונבחר במקומו של ד'אמורס, וגבר על המועמדת הדמוקרטית דאדלי דאדלי  עם 59% מקולות הבוחרים. דאדלי, שהייתה חברה במועצה המבצעת של ניו המפשייר, ניהלה מסע בחירות תחת הסיסמה: "Dudley Dudley, Worth Repeating" (דאדלי דאדלי, שווה לחזור על זה). סמית' השיב בסיסמה משלו: "Dudley Dudley, Liberal Liberal" (דאדלי דאדלי, ליברלית ליברלית).

סמית' נבחר מחדש ברוב גדול בשנים 1986 ו-1988. בבחירות הראשונות ניצח ג'יימס מ. דמרס עם 56% מהקולות, ובבחירות שלאחר מכן ניצח את ג'וזף פ. קיף עם 60% מהקולות.

 הסנאט של ארצות הברית 
שמאל|ממוזער| סמית' מברך את האפיפיור יוחנן פאולוס השני ב-2001
שמאל|ממוזער| סמית', שני מימין, צופה בנשיא ג'ורג' בוש חותם על הצעת חוק ב-2002.
שמאל|ממוזער| לוגו מקמפיין הנשיאות של סמית' בשנת 2000
סמית' לא התמודד לכהונה נוספת בבית הנבחרים ב-1990, ובמקום זאת התמודד על מושב הסנאט של ארצות הברית שהתפנה עם פרישתו של הרפובליקני גורדון ג'. האמפרי, שעמד בהבטחתו שלא לכהן יותר משתי כהונות. יריבו היה הדמוקרט ג'ון א. דורקין, שכיהן בעבר בסנאט בשנים 1975–1980. סמית' ניצח בניצחון מוחץ, עם 65% מהקולות לעומת 31% לדורקין. בדצמבר, לאחר שהאמפרי נבחר לסנאט של ניו המפשייר, הוא התפטר, וסמית' מונה להחליפו ל-27 הימים האחרונים של כהונתו בסנאט.

סוגיית השבויים והנעדרים ממלחמת וייטנאם (POW/MIA), שעסקה בגורלם של אמריקאים שנעדרו או נלקחו בשבי בווייטנאם, הפכה לנושא המרכזי של סמית' בקונגרס בשנת 1985, בין היתר בשל העובדה שגדל בלי לדעת כיצד אביו נהרג במלחמת העולם השנייה. סמית' סייע להקים את הוועדה המיוחדת של הסנאט לענייני שבויים ונעדרים (POW/MIA) בשנים 1991–1993 ושימש בה כסגן יושב הראש.

סמית' התמודד לכהונה נוספת בסנאט בשנת 1996, וניצח בקושי את חבר הקונגרס הדמוקרטי לשעבר ריצ'רד סווט, עם 49% מהקולות לעומת 46%. הוא ביסס את מעמדו כסנאטור השמרן ביותר בצפון-מזרח ארצות הברית, וכמעט הפסיד בשל ההשפעה הפוליטית של ביל קלינטון בבחירות. בליל הבחירות, מספר רשתות תקשורת בארצות הברית דיווחו בטעות כי סווט ניצח.

במהלך כהונתו בסנאט, סמית' התנגד באופן נחרץ לזכויות להט"ב. בשנת 1994, יחד עם הסנאטור הרפובליקני ג'סי הלמס מקרוליינה הצפונית, יזם תיקון חוק שנועד למנוע מימון פדרלי מבתי ספר שכללו תכנים הקשורים להומוסקסואליות בתוכניות הלימודים שלהם. התיקון עבר ברוב של 63 מול 36.

באוקטובר 1997, הנשיא ביל קלינטון מינה את הדיפלומט ג'יימס הורמל, שהיה הומוסקסואל מוצהר, לתפקיד שגריר ארצות הברית בלוקסמבורג – לראשונה בהיסטוריה שבה אדם להט"ב מוצהר מונה לשגריר. סמית', יחד עם הסנאטורים הרפובליקנים ג'יימס אינהוף וטים האצ'ינסון, הוביל קמפיין נגד המינוי של הורמל.

בנוסף, יחד עם הלמס, היה אחד משלושת הסנאטורים היחידים שהצביעו נגד מינויה של רות ביידר גינסבורג לבית המשפט העליון באותה קדנציה. 
בפברואר 1999, בתיכון Kingswood Regional בוולפבורו, הכריז סמית' על מועמדותו למועמדות הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית (כאשר באותה תקופה המועמד המוביל היה מושל טקסס, ג'ורג' וו. בוש).

ביולי, לאחר שלא הצליח לצבור תמיכה במרוץ לנשיאות ולפני שהתקיימו פריימריז או אסיפות בחירות כלשהן, סמית' הודיע על עזיבת המפלגה הרפובליקנית ועל כך שיתמודד על מועמדות מפלגת משלמי המיסים (Taxpayers' Party). חודש לאחר מכן, הוא עזב גם את מפלגת משלמי המיסים, בטענה שאידאולוגים בתוך המפלגה התנגדו למועמדותו בשל היותו קתולי, והכריז על עצמו כמועמד עצמאי. באוקטובר, פרש לחלוטין מהמרוץ והביע את תמיכתו בבוש.

בינתיים, הסנאטור הרפובליקני ג'ון צ'ייפי מרוד איילנד נפטר, ובעקבות זאת התפנה תפקיד יושב הראש של ועדת הסנאט לאיכות הסביבה ועבודות ציבוריות. סמית' חזר בו מפרישתו מהמפלגה הרפובליקנית, וטען כי זו הייתה "טעות" וכי מכיוון שמעולם לא שינה באופן רשמי את רישום ההצבעה שלו, הוא למעשה לא עזב את המפלגה. בעקבות זאת, הוא נבחר להחליף את צ'ייפי כיו"ר הוועדה.

חלק מהבוחרים בניו המפשייר חשו אי-נוחות כלפי סגנונו הנלהב של סמית' בהבעת עמדותיו בנושאים מסוימים. באחד המקרים, הוא השתמש במספריים כדי לדקור בובה מפלסטיק על רצפת הסנאט כדי להמחיש את עמדתו הנחרצת נגד הפלות.

בשנת 2000, ניסה סמית' לסייע למשפחתו של אליאן גונזלס שהתגוררה במיאמי לאחר שהוחזר לחזקת אביו, על ידי ליווי בני המשפחה לכניסה לבסיס חיל האוויר אנדרוז, שם הוחזק אליאן; עם זאת, הם נבלמו בכניסה.

סמית' התמודד לכהונה שלישית בסנאט בשנת 2002, אך הפסיד בפריימריז הרפובליקניים לחבר הקונגרס ג'ון א. סונונו, עם 45% מהקולות לעומת 53% לסונונו. לאחר תבוסתו, הניו יורק טיימס דיווח כי רבים מהרפובליקנים חשו "הקלה" מהפסדו, שכן מעולם לא סלחו לו על עזיבת המפלגה בשנת 1999.

לאחר מכן, עבר סמית' להתגורר בסרסוטה שבפלורידה, ועבד בתחום הנדל"ן.

 קריירה לאחר כהונתו בקונגרס 
שמאל|ממוזער| סמית' משוחח עם צ'ארלי כריסט ב-2010
שמאל|ממוזער| סמית' ב-2014
בשנת 2003, ייסד סמית' את "הקרן לפטריוט האמריקני" (American Patriot Foundation) במטרה לתמוך ב"משפחות חיילים שאיבדו את חייהם במלחמה". נכון ל-2014, האתר של הקרן תיאר אותה כ"קרן לאומית בלתי-מפלגתית וללא מטרות רווח, אשר תפקידה העיקרי הוא לחנך את הציבור האמריקני על חשיבותם של חוקת ארצות הברית, הכרזת העצמאות, כתבי הפדרליסט ומסמכים מכוננים אחרים בחברה של ימינו".

באותה שנה, העביר סמית' את ניהול הקרן לחברו, והיא הפכה למעשה לבלתי פעילה. עם זאת, בשנת 2010, הקרן חזרה לפעילות במהלך המשפט הצבאי של טרי לקין, לוטננט קולונל בצבא ארצות הברית, שסירב להישלח לאפגניסטן בשל חששותיו לגבי חוסר כשירותו החוקתית לכאורה של הנשיא ברק אובמה לכהן כנשיא. הקרן תמכה בלקין ואף פרסמה סרטון שבו הוא מסביר את כוונתו להפר פקודות שלדבריו היו "בלתי חוקיות".

כשנשאל האם הוא תומך בפעילות הקרן למען לקין, סמית' השיב: "האמונה האישית שלי היא שכאשר לקצין יש שאלה חוקתית, אין לי בעיה בכך שהוא יקבל עליה תשובה, זה זכותו החוקית לקבל תשובה, אבל אני לא מעורב בזה".

סמית' התמודד בפריימריז הרפובליקניים ב-2004 למושב בסנאט של ארצות הברית מטעם פלורידה מול מל מרטינז, אך פרש לאחר שגייס מעט מאוד כספים וזכה לפחות מ-1% תמיכה בסקרים הרפובליקניים. מרטינז ניצח בהמשך בבחירות הכלליות, עם 49.5% מול 48.4% למועמדת הדמוקרטית בטי קסטור.

פחות מחודש לפני הבחירות לסנאט של ארצות הברית בניו המפשייר בנובמבר 2004, פרסם סמית' מאמר דעה בעיתון Concord Monitor, שבו גינה את היעדר הזעם הרפובליקני על פרשת "חסימת קווי הטלפון" ביום הבחירות ב-2002. במהלך האירוע, פעילים רפובליקנים הציפו את מרכזי הטלפונים בשיחות נכנסות כדי למנוע מהם לשמש את עובדי המפלגה הדמוקרטית בניסיון לארגן את מצביעי ג'ין שאהין ולהביאם לקלפיות. סמית' רמז כי הפעולה הזו עשויה הייתה להיות גורם מכריע בהפסד הצמוד של שאהין למועמד הרפובליקני ג'ון סונונו. 

בינואר 2008, החל סמית' לכתוב מאמרי דעה באתר האינטרנט של "מפלגת החוקה" (לשעבר "מפלגת משלמי המיסים של ארצות הברית"), מה שעורר השערות כי בכוונתו להתמודד על מועמדות המפלגה לנשיאות. לבסוף, המועמדות הוענקה לצ'אק בולדווין, כומר בפטיסטי.

בפברואר 2009, לאחר שמל מרטינז הודיע כי יפרוש מהסנאט בינואר 2011, שקל סמית' להתמודד שוב על המושב.   במקביל, דווח כי הוא שוקל לחזור לניו המפשייר ולהתמודד שם על מושב הסנאט, במיוחד אם יריבו הוותיק, ג'ון א. סונונו (שהפסיד בבחירות ב-2008), ינסה להשיב לעצמו את המושב. 

ב-9 באפריל 2009, דווח באתר Politico כי סמית' יתמודד על המועמדות הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית מטעם פלורידה בבחירות 2010. עם זאת, הוא פרש מהמרוץ במרץ 2010, לאחר שהציג תוצאות חלשות בסקרים מול המושל צ'ארלי כריסט ומרקו רוביו. 

באמצע 2013, סמית' הביע עניין להתמודד מול הסנאטורית הדמוקרטית המכהנת ג'ין שאהין בבחירות לסנאט של 2014.  באוקטובר של אותה שנה הודיע כי לא יתמודד,  אך בדצמבר שינה את דעתו והכריז כי הוא שוקל זאת מחדש.  במרץ 2014 הכריז רשמית על מועמדותו למועמדות הרפובליקנית.  עם זאת, הוא הפסיד בפריימריז הרפובליקניים לסקוט בראון, לשעבר סנאטור מטעם מסצ'וסטס, שכיהן בין 2010 ל-2012 והחליף את הסנאטור טד קנדי שנפטר.

 עמדות פוליטיות 
סמית' תואר כ"שמרן מובהק" על ידי התקשורת כאשר השיק את הקמפיין שלו לנשיאות.  במהלך כהונתו בסנאט ובקונגרס, יזם סמית' וחוקק מספר חוקים נגד הפלות, ובמיוחד את חוק איסור ההפלות בשלב הלידה החלקית משנת 2000.  דווח כי סמית' דווח השווה את סוגיית ההפלות לעבדות בעת שדן בהצעת החוק במליאת הסנאט.  סמית' התנגד למינוי של רות ביידר גינסבורג לבית המשפט העליון.  הוא תמך בזכות לשאת נשק    וחוקק חוקים כמו חוק הגברת הגישה המאובטחת לנשק (S.A.F.E.) משנת 2001, אשר נועד לכפות הכרה הדדית של רישיונות נשק מוסתרים בין מדינות ארצות הברית. בשנת 1993, היה הסנאטור בוב סמית' עד לירי במטה ה-CIA.  בנוסף, ניסה להגביל את תחולתו של כלל הפסילה הראייתית (Exclusionary Rule).  

 חיים אישיים 
סמית' הוא קתולי, ולו ולאשתו מרי ג'ו נולדו שלושה ילדים, ג'ניפר, רוברט וג'ייסון.

 קישורים חיצוניים 



 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו ג'רזי
קטגוריה:טרנטון (ניו ג'רזי): אישים
קטגוריה:בוגרי מכללת לפאייט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מדינת קליפורניה בלונג ביץ'
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-2000
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מניו המפשייר
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מניו המפשייר
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1941