פרד רוי האריס

פרד רוי האריס (באנגלית: Fred Roy Harris; 13 בנובמבר 1930 - 23 בנובמבר 2024) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוקלהומה, איש המפלגה הדמוקרטית, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מ-1964 עד 1973.

האריס, שנולד בוולטרס שבאוקלהומה, נבחר לסנאט של אוקלהומה לאחר שהשלים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת אוקלהומה. הוא הדיח את הסנאטור שמונה לתפקיד, ג'. הווארד אדמונדסון, וניצח בבחירות מיוחדות ב-1964 כדי להשלים את שארית כהונתו של רוברט ס. קר, וניצח בדוחק את מאמן הכדורגל באד וילקינסון. האריס תמך מאוד בתוכניות החברה הגדולה, אך מתח ביקורת על הטיפול של הנשיא לינדון ג'ונסון במלחמת וייטנאם. הוא נבחר מחדש ב-1966 וסירב לכהונה נוספת ב-1972.

מ-1969 עד 1970, כיהן האריס כיו"ר הוועדה הדמוקרטית הלאומית. בבחירות לנשיאות של 1968, המועמד הדמוקרטי יוברט האמפרי, החשיב אותו בתוקף כשותפו למרוץ לנשיאות. האריס ביקש ללא הצלחה את המועמדות הדמוקרטית לנשיאות ב-1972 וב-1976. לאחר 1976, כיהן כפרופסור באוניברסיטת ניו מקסיקו.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 

האריס נולד ב-13 בנובמבר 1930 בוולטרס שבאוקלהומה, עיירה במחוז קוטון, והיה בנם של יוניס אלן (פירסון) ופרד ביירון האריס, בעל מניות. ב-1952 השלים את לימודיו באוניברסיטת אוקלהומה (OU) עם תואר ראשון בהיסטוריה ובמדעי המדינה. לאחר מכן נכנס לבית הספר למשפטים ב-OU, שם שימש עוזר אדמיניסטרטיבי של הדיקן ועורך הספרים והעורך הראשי של Law Review. הוא סיים את התואר במשפטים בהצטיינות וב-1954 התקבל ללשכת עורכי הדין. ב-1956 נבחר לסנאט של מדינת אוקלהומה וכיהן בו עד 1964. במשך רוב הזמן, היה אחד מהחברים הצעירים ביותר. ב-1962 ניסה להיבחר לתפקיד מושל אוקלהומה ללא הצלחה, מה שהפך אותו למוכר יותר ברחבי המדינה.

 הסנאט של ארצות הברית 

בשנת 1964, התמודד האריס בבחירות שנערכו על מנת למלא את כהונתו שטרם הסתיימה של הסנאטור רוברט ס. קר, שמת במהלך תפקידו. הוא ניצח את המושל לשעבר ג'. הווארד אדמונדסון, שמונה להחליף את קר, בפריימריז הדמוקרטי. הבחירות הכלליות כללו קמפיין חזק נגד המועמד הרפובליקני, מאמן הכדורגל של אוקלהומה סונרס, באד וילקינסון. שתי המפלגות הזמינו מנהיגים פוליטיים מחוץ למדינה לקמפיין למען המועמדים שלהן. הרפובליקנים הביאו את סגן הנשיא לשעבר ריצ'רד ניקסון לקמפיין עבור וילקינסון, בעוד האריס אירח את הנשיא לינדון ג'ונסון. האריס ניצח את וילקינסון והפך לאחד החברים הצעירים ביותר בסנאט.

האריס תמך נחרץ בתוכניות 'החברה הגדולה' של הנשיא לינדון ג'ונסון, שלעיתים קרובות לא היו פופולריות באוקלהומה. הוא הצביע בעד חוק זכויות ההצבעה משנת 1965, ועל אף שהחמיץ את ההצבעות הנוגעות לאישורו של ת'ורגוד מרשל לבית המשפט העליון של ארצות הברית ב-1967 (הוא נעדר בענייני הסנאט הרשמיים) והעברת חוק זכויות האזרח משנת 1968 (נעדר בגלל מחלה), הוא תמך בשתי ההצבעות. במליאת הסנאט הוכרז שאם הוא היה נוכח, הוא היה מצביע בעד אישורו של מרשל וחוק 1968. האריס נכח בהצבעה החשובה על ההצעה לסיום הפיליבסטר שנערך על ידי אותם סנאטורים שהתנגדו לחוק משנת 1968, והצביע בעד סיום הפיליבסטר כדי שניתן יהיה להצביע על החוק.

ביולי 1967 מינה ג'ונסון את האריס לחבר בוועדת קרנר. הוא הפך במהרה לאחד החברים הפעילים ביותר בה והיה מודאג עמוקות מפני אפרו-אמריקאים מקופחים כלכלית בעיר הפנימית. הוא גם תמך מאוד בתוכניות חקלאיות, בתוכנית הניווט בנהר ארקנסו ובתוכניות הבריאות האינדיאניות, שהיו כולן פופולריות מאוד באוקלהומה.

למרות היותו ליברלי מאוד ממדינה יותר ויותר שמרנית, נבחר האריס לכהונה מלאה ב-1966, תוך שהביס את עורך הדין פט ג'. פטרסון, ב-54% מול 46%. פטרסון ניסה להדיח את האריס בהכרזה על תמיכתו בתיקון חוקתי שהוצע על ידי הסנאטור אוורט דירקסן כדי לאפשר להנהלות בתי הספר לקיים תפילות בבתי ספר ציבוריים. התיקון של דירקסן זכה לתמיכה פוליטית נלהבת באוקלהומה, אך האריס התנגד לו במכתב פומבי: "אני מאמין בהפרדה של כנסייה ומדינה ואני מאמין שתפילה וקריאת תנ"ך צריכות להיות בהתנדבות".

במהלך כהונתו בסנאט, האריס גם כיהן לזמן קצר כיו"ר הוועדה הדמוקרטית הלאומית, והחליף את לארי אובריאן שהחליף אותו לאחר מכן. האריס היה אחד משני המועמדים האחרונים שנחשבו על ידי סגן הנשיא והמועמד לנשיאות יוברט האמפרי כמועמד המפלגה הדמוקרטית לסגן נשיא ארצות הברית ב-1968; האמפרי בחר בסנאטור אדמונד מאסקי ממיין בשם גילו הצעיר של האריס שהיה בן 37. האריס נפרד מג'ונסון והאמפרי בשל חילוקי דעות על מלחמת וייטנאם.

בשנת 1970, היה האריס שחקן מרכזי בחקיקה להחזרת לתושבי פואבלו דה טאוס 48,000 אקר (19,425 דונם) של אדמה הררית שנלקחה על ידי הנשיא תאודור רוזוולט וסומנה כיער הלאומי קרסון בתחילת המאה ה-20. המאבק היה רגשי במיוחד מכיוון שהחזרה זו של אדמת טאוס כללה את האגם הכחול, שהפואבלו מחשיבים אותו כקדוש. כדי להעביר את הצעת החוק, כרת האריס ברית דו-מפלגתית עם הנשיא ריצ'רד ניקסון, שעימו נחלק האריס בצורה חדה בנושאים רבים אחרים, בעיקר לגבי מלחמת וייטנאם. בכך, נאלץ להתגבר על חברי הסנאט הדמוקרטים החזקים קלינטון פרסבה אנדרסון והנרי מ. ג'קסון, שהתנגדו בתוקף להחזרת האדמה. כפי שסיפרה אשתו של האריס, לדונה, שהייתה מעורבת באופן פעיל במאבק, כשהצעת החוק עברה לבסוף ועלתה לחתימה על ידי הנשיא, ניקסון הרים את מבטו ואמר, "אני לא מאמין שאני חותם על הצעת חוק שהיה בחסות פרד האריס".

בשנת 1971, היה האריס הסנאטור היחיד שהצביע נגד אישורו של לואיס פ. פאוול הבן כשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא התנגד לפאוול כי ראה בו אליטיסטי ובעל רקורד חלש בזכויות האזרח.

האריס קרא גם לביטול מועצת הסחר הבין-מדינתית.

 אחרית חייו 

ממוזער|האריס בספרייה הנשיאותית על שם לינדון ג'ונסון, 2018

האריס לא חיפש כהונה נוספת בסנאט ב-1972, במקום זאת התמודד לנשיאות במצע של "דמוקרטיה כלכלית". ההצעה הייתה קצרת מועד, אבל הוא התמודד שוב ב-1976. כדי להפחית את ההוצאות, נסע ברחבי ארצות הברית ברכב מעונוע ונשאר בבתים פרטיים, ונתן למארחיו כרטיס שניתן לפדות עבור שהייה של לילה אחד בבית הלבן עם בחירתו. הוא הדגיש נושאים המשפיעים על האינדיאנים ועל מעמד הפועלים. העניין שלו בזכויות האינדיאנים היה קשור למוצאו שלו ושל אשתו לשעבר, לדונה האריס, בת שבט קומאנצ'י שהייתה מעורבת עמוקות באקטיביזם האינדיאני. יתר על כן, הוא היה ממדינה שהחלה את קיומה הפוליטי כטריטוריה האינדיאנית.

לאחר סיום מפתיע במקום הרביעי בבחירות 1976 באיווה, האריס טבע את המונח "מנצח" באומרו, "תהליך הניצחון החל ובדיוק 'נכנסנו פנימה'". הוא זכה ביותר מ-10% מהקולות, והוריד את מו יודול, שבשלב מסוים הוביל את הסקרים, למקום החמישי. האריס "פרש" רק יותר מחודש לאחר מכן. הוא סיים במקום הרביעי בפריימריז בניו המפשייר, ושבוע לאחר מכן, שלישי בוורמונט וחמישי במסצ'וסטס. האריס נשאר בתחרות חודש נוסף, כשהמיטב שלו היה מקום רביעי באילינוי, עם 8%.

האריס עזב את הפוליטיקה ופרש לאקדמיה לאחר 1976. הוא מונה לפרופסור למדעי המדינה באוניברסיטת ניו מקסיקו וכתב ספרים רבים בנושאים פוליטיים, כולל "קדחת פוטומאק" (נורטון, 1977) ו"מבוי סתום או החלטה: הסנאט האמריקאי ועלייתה של פוליטיקה לאומית" (אוניברסיטת אוקספורד, 1993). בשנת 2003, האריס נבחר לוועד המנהל הלאומי של המטרה המשותפת. הוא גם חיבר שלושה רומנים.

הוא התגורר בקורלס, וב-23 בנובמבר 2024 נפטר באלבקרקי שבניו מקסיקו.

 ג'ו ביידן ודונלד טראמפ 

בשנת 2023, כשנשאל האם גילו של הנשיא ג'ו ביידן מנע ממנו להיות מנהיג יעיל, אמר האריס, "כמובן שלא". הוא הוסיף ש"אנשים חיים יותר היום" ושביידן הוא אדם בריא. כשנשאל האם הדמוקרטיה בסכנה, אמר האריס: "כן, בוודאות. אנו יודעים כי מההתקוממות וההתקפה על הקפיטול שהוביל טראמפ ב-6 בינואר 2021, שהיו חלק מהניסיון המאורגן והבלתי חוקתי שלו לשבש את תוצאות הבחירות לנשיאות 2020, כמו גם התמיכה הנמרצת והחצופה שלו, מעריצת הדיקטטור, ומאמצים כלפי כל סוג של סמכותיות וכל סוג אפשרי של התקפה על המוסדות הדמוקרטיים של ארצנו".

 קישורים חיצוניים 



 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אוקלהומה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוקלהומה
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאוקלהומה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1930
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2024