ג'ון הנדרסון

ג'ון ברוקס הנדרסון (באנגלית: John Brooks Henderson; 16 בנובמבר 1826 – 12 באפריל 1913) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי שייצג את מיזורי בסנאט של ארצות הברית בין השנים 1862 ל-1869.

הנדרסון זכור במיוחד כמי ששותף בחיבור התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית, אשר ביטל את העבדות למעט כעונש על פשע. לאחר שעזב את הסנאט, שימש הנדרסון כ־תובע המיוחד הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית, בחקירת פרשת "טבעת הוויסקי" (Whiskey Ring), עד שפוטר בידי הנשיא יוליסס ס. גרנט.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
הנדרסון נולד ב-16 בנובמבר 1826 ליד דנוויל שבווירג'יניה, עבר עם הוריו למחוז לינקולן שבמיזורי, למד בעצמו בעודו עובד בחווה, לימד בבית ספר, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1844, והחל לעסוק בעריכת דין.

 קריירה פוליטית 
הנדרסון כיהן כחבר בית הנבחרים של מיזורי בשנים 1848–1850 ו-1856–1858, והיה פעיל בפוליטיקה הדמוקרטית. בשנת 1861 הוסמך לתפקיד בריגדיר גנרל במיליציה של מדינת מיזורי, ופיקד על הכוחות הפדרליים בצפון מזרח מיזורי.

ב-17 בינואר 1862, מונה הנדרסון כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מפלגת האיחוד כדי למלא את המושב שהתפנה עקב הדחתו של טראסטן פולק. מאוחר יותר באותה שנה, נבחר הנדרסון לכהונה מלאה בת שש שנים בסנאט.

 התיקון ה-13 
כסנאטור המייצג מדינת עבדות, היה הנדרסון שותף בחיבור ובחסות התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית, אשר אסר לצמיתות את העבדות בארצות הברית. הצעתו המקורית, שהוגשה ב־11 בינואר 1864, נשלחה לוועדת המשפט של הסנאט, וב־10 בפברואר 1864 הציגה הוועדה בפני הסנאט הצעה שאיחדה את טיוטותיהם של חברי הקונגרס ג'יימס מיטשל אשלי (רפובליקני, אוהיו), ג'יימס פלקונר וילסון (רפובליקני, איווה), צ'ארלס סאמנר (רפובליקני, מסצ'וסטס) והנדרסון.
שמאל|ממוזער| ג'ון ב. הנדרסון בשנותיו הבוגרות. 
ב־31 בינואר 1865 אושר התיקון ה־13 בקונגרס של ארצות הברית, וב־1 בפברואר 1865 נחתם על ידי הנשיא אברהם לינקולן. ב־14 באפריל 1865 נרצח לינקולן, בטרם נכנס התיקון לתוקף עם אשרורו במדינת ג'ורג'יה ב־6 בדצמבר 1865. 

בזמן כהונתו בסנאט, שימש הנדרסון כיו"ר ועדת הביקורת והשליטה בהוצאות השוטפות (בקונגרס ה־39) וכחבר בוועדה לענייני אינדיאנים (בקונגרסים ה־39 וה־40).

במהלך משפט ההדחה של הנשיא אנדרו ג'ונסון, שבר הנדרסון את המשמעת המפלגתית, וביחד עם תשעה סנאטורים רפובליקנים נוספים הצביע בעד זיכויו. שבעה מביניהם נימקו את החלטתם בתחושת חוסר הנוחות מהדרך שבה נוהלו ההליכים, שנועדו להציג ראיות חד־צדדיות. נוסף על הנדרסון, הסנאטורים שהביעו חששות אלו היו ויליאם פיט פסנדן, ג'וזף פאולר, ג'יימס גריימס, ליימן טראמבל, פיטר ואן וינקל ואדמונד ג. רוס מקנזס  – האחרון אף נתן את הקול המכריע שהביא לזיכוי. לצידם הצביעו גם שלושה סנאטורים רפובליקנים נוספים –  ג'יימס דיקסון, ג'יימס רוד דוליטל ודניאל שלדון נורטון – נגד הרשעת ג'ונסון, בניגוד לעמדת מפלגתם ולדעת הקהל.

לאחר המשפט, ערך חבר הקונגרס בנג'מין באטלר שימועים בעקבות דיווחים רחבים שלפיהם סנאטורים רפובליקנים שוחדו כדי להצביע לזיכוי. בשימועים אלו, ובחקירות המשך, הלכה וגברה ההוכחה כי חלק מהקולות בעד הזיכוי הושגו באמצעות הבטחות למשרות ממשלתיות ולתגמולים כספיים.

הנדרסון לא התמודד לבחירה מחדש לסנאט בשנת 1868 ועזב את הסנאט ב־3 במרץ 1869. בהמשך היה מועמד כושל למושל מיזורי ולסנאטור מטעם המדינה.

בשנת 1875 מינה אותו הנשיא יוליסס גרנט לתובע מיוחד לחקירת פרשת טבעת הוויסקי בסנט לואיס. כאשר ניסה הנדרסון להרחיב את חקירתו גם אל מזכירו האישי של הנשיא, פיטר אותו גרנט בטענה כי הצהרותיו בפני חבר מושבעים בעניינו של גרנט היו חצופות. לאחר שספג ביקורת ציבורית, מינה גרנט תובע מיוחד חדש, ג'יימס ברודהד, כדי להמשיך בחקירה.

בשנת 1877 מונה הנדרסון לנציב לניהול משא ומתן עם שבטי אינדיאנים עוינים.

 אחרית חייו 
הנדרסון עבר לוושינגטון ב-1888, היה סופר והתגורר בבירה עד מותו ב-12 באפריל 1913. הוא נקבר בבית הקברות גרין-ווד, ברוקלין, ניו יורק.

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממיזורי
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1826
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1913