הבחירות לעיריות במנדט הבריטי (1934)

הבחירות לעיריות במנדט הבריטי נערכו ב-1934.

 רקע 
ב־1926 חוקקה פקודת הבחירות העיריות של המנדט הבריטי, שקבעה את הכללים לבחירות שנערכו ב־1927. הפקודה קבעה את תקופת כהונתם של העיריות לשלוש שנים, כך שהבחירות נועדו להיערך ב־1930, אך מאורעות תרפ"ט ב־1929 הביאו לדחיית הבחירות.

בינואר 1934 נחקקה פקודת עיריות חדשה, שהחליפה את החקיקה העות'מאנית.
הפקודה החדשה נועדה לעיריות ביישובים העירוניים בלבד. היא הסמיכה את הנציב העליון להקים מועצת עירייה חדשה, או לשנות את גבולות השיפוט המוניציפלי של עיריות קיימות, וכן למנות ראשי ערים וסגנים לראשי ערים, שלא נבחרו על ידי חברי המועצה. על פי הפקודה החדשה, הוקמו 22 עיריות ערביות ומעורבות.
החוק החדש קבע בחירות אזוריות ולא יחסיות, שלל את הזכות הבחירה מתושבים שאינם נתיני ארץ ישראל והעניק לממשל זכות למנות שני נציגים בעיריות ירושלים וחיפה על מנת לייצג את הנתינים הזרים.

החוק החדש העניק זכות בחירה מגיל 25, כאשר בכל 22 העיריות הוותיקות הוגבלה זכות הבחירה לגברים, בעוד בתל אביב הוענקה זכות בחירה גם לנשים. בערים הוותיקות נדרש גם תשלום ארנונה של פחות 500 מיל עבור נדל"ן עירוני או לפחות פאונד במיסים עירונים. גם הזכות להיבחר בתל אביב הייתה רחבה יותר, כאשר היא הוענקה הן לנשים והן לגברים מכיל 25 לעומת הענקתה לגברים מעל גיל 30 בלבד בשאר הערים. בתל אביב לא נערכו בחירות יחד עם שאר העיריות, כיוון שתקופת כהונת העירייה לא תמה עד דצמבר 1935.

 הבחירות 
הבחירות התקיימו ב־22 ערים, בהם חמש ערים מעורבות: ירושלים, צפת, טבריה, חיפה ויפו.

הבחירות נחשבו לניצחון למחנה החוסיינים, כאשר מועמדים המזוהים עמם זכו ברוב בבית לחם, ג'נין, חברון, עזה, רמאללה ושכם. למרות זאת, ניצל הנציב העליון את סמכותו ומינה ראשי עירייה המזוהים עם מחנה הנשאשיבים בג'נין, לוד, נצרת, עזה, צפת ורמלה. בערים שבהם לא זכו מועמדי האופוזיציה באף מושב בעירייה נאלץ הנציב למנות ראש עירייה המזוהה עם החוסיינים, שמועמדים המזוהים עמם מונו לראשות עיריות באר שבע, ביסאן, טולכרם, מג'דל ויריחו.

עירתאריך הבחירותמצביעיםראש העירייה הנבחרבאר שבע7 ביוני775תאג' אפנדי שעת'ביסאן13 באוגוסטמוחמד סעיד אפנדי חלבוניבית לחם331עיסא בנדקבית ג'אלא5 באפרילאנדריה מנסורג'נין8 באוגוסטפהמי אפנדי אעבושיח'אן יונס25 בנובמבר 1935א-סיידי עבד א-רחמן מוחמד אל-פרעחברון5–6 ביולישייח' מוח'לס חמוריחיפהחסן שוכריטבריהזאכי אלחדיףטולכרם12 באוגוסטעבד א־רחמאן אפנדי אל־חאג' אבראהיםיפו7 ביוליעסאם ביי א־סעידירושלים26 בספטמבר3,650חוסיין אל-ח'אלידילודאחמד אפנדי חוסיינימג'דל9 ביוני170יוסף ניג'יםנצרת28 ביולי458סלים אפנדי בישארהעזה26 ביוני840פהמי אל-חוסייניעכו9 באוקטובר718חוסיין אפנדי מוחמד ח'ליפהצפת26 ביולי510סלאח אפנדי עז א-דין קודורהרמלה9 ביולישייח' מוסטפא אל־ח'יירירמאללהסעדאללה קסיסשכם747סולימאן טוקאןשפא עמר?ג'בור יוסף ג'בורתל אביב15 בדצמבר 193525,069מאיר דיזנגוףהמקור לנתונים בטבלה

 בית לחם 
בבית לחם לא התקיימו בחירות עקב התמודדות של מועמדים כמניין המושבים בעירייה. עיסא בנדק מונה לראש העירייה ביולי 1934. בנדק נאלץ להתפטר לאחר מאסרו ביוני 1938, והוחלף בחנה קאווס. קאווס נעצר גם הוא בספטמבר 1938. 

 חיפה
בחיפה עמד מספר חברי המועצה על 12, בהם ארבעה יהודים, ושמונה מוסלמים. היהודים תמכו בראש העירייה המכהן חסן שוכרי, ולאחר הבחירות מונה שבתי לוי, חבר העירייה מ־1927, לסגן ראש העירייה. בנוסף על לוי כיהנו בעירייה דוד הכהן, חבר העירייה מ־1927, פנחס מרגולין ויוסף ארדשטיין.

לאחר פרוץ המרד הערבי הגדול ב־1936 התפטרו כמה מחברי העירייה הערביים, דבר שהוביל להקמת ועדה ממונה בה שלושה ערבים, ארבעה יהודים ושלושה פקידים בריטים, כאשר שוכרי מכהן כיושב ראש הוועדה. בעקבות מותו של שוכרי בינואר 1940 מוונה שבתי לוי לממלא מקום ראש העירייה ובאפריל 1940 מונה לראש העירייה הזמני, כאשר ממונים לו שני סגנים, טאהר קרמאן המוסלמי ושחאדה שלח הנוצרי. במקביל הצטמצמה הנציגות הערבית העירייה לשישה חברים בלבד.

יפו
ביפו נקבעו אחד עשר חברי מועצה; שבעה מוסלמים, שני יהודים, ושני נוצרים. בבחירות זכתה שוב סיעת עסאם בק אסעיד וסגנו עבד א-ראוף אל-ביטאר, והם המשיכו לכהן בתפקידם עד לפיזור המועצה בסוף 1938. תשעת החברים הנוספים שנבחרו למועצת העירייה היו המוסלמים שיח' עיסא אבו אלג'בין, סולימאן אבו גזאלה, חוסין שוהב א-דין, המהנדס דרוויש אבולעפיה, וחסן אל־דג'אני. הנוצרים היו המהנדס עבדאללה מיטרי ואדמונד רוק, ונציגי היהודים חיים מוטרו, נציג שכונת שפירא והשכונות העבריות, ומשה לוי נציג כרם התימנים ותושבי מנשייה היהודים. עם פרוץ השביתה הגדולה והמרד הערבי באפריל 1936, הופסקו שרותי העירייה בשכונות העבריות של יפו. תושביהן סירבו לשלם מיסים, וחיים מוטרו התפטר מהמועצה.

ירושלים
בירושלים נקבעו 12 חברי מועצת העירייה בהם ששה יהודים, ארבעה מוסלמים ושני נוצרים. שלושה מתוך ששת הרשימה המאוחדת היהודית שייצגה את הציונים הכלליים, מפא"י, הספרדים, אגודת ישראל ותנועת המזרחי, זכו ללא בחירות ושלושה מועמדים נוספים מטעם המפלגה הרוויזיוניסטית, בעלי הבתים ונציג עצמאי אחד הובסו. נציגי היהודים הנבחרים היו דניאל אוסטר, אברהם אלמליח, יצחק בן-צבי, יוסף חכמשוילי, חיים סלומון ושמואל עדן. מיד לאחר הבחירות הודיע אוסטר על התפטרותו עקב אי מינויו של ראש עירייה יהודי, אך חזר בו מההתפטרות.

לראשות העירייה נבחר חוסיין אל-ח'אלידי, מועמד מטעם המופתי של ירושלים, אמין אל-חוסייני, הודות לתמיכת היהודים - הן בשל אישיותו והן בשל השתתפותו של ראש העירייה היוצא, יריבו ראע'ב נשאשיבי, במשלחת הפלסטינית האנטי-ציונית ללונדון ב-1930. מיד לאחר הבחירות, משה שרת, מנהל המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, היה הראשון שהמליץ עליו לפני הממשלה לראשות העירייה. כסגניו מונו דניאל אוסטר היהודי ויעקוב פראג' הנוצרי.

באוקטובר 1937 הוגלה ח'אלידי לאיי סיישל יחד עם שאר חברי הוועד הערבי העליון, שגורשו עקב מעורבות הוועד במרד הערבי הגדול. בעקבות כך מונה סגן ראש העירייה דניאל אוסטר לראש העירייה ובכך היה היהודי הראשון בתפקיד ראש עיריית ירושלים. לאחר כשנה, מינו הבריטים את מוסטפא אל-ח'אלידי לראש העיר ואוסטר המשיך לכהן כסגנו.

 עכו 
בעכו נעכרו הבחירות ב־9 באוקטובר. ראש העירייה תאופיק עבדאללה נבחר מחדש לעירייה, אך נפטר בפתאומיות ב־18 באוקטובר 1934, לפני שמונה מחדש לראשות העירייה. לראשות העירייה מונה חוסני ח'ליפה.

 הערות שוליים 

קטגוריה:1934 בארץ ישראל
קטגוריה:המנדט הבריטי: ממשל
קטגוריה:ארץ ישראל: בחירות