נאסאקום

נאסאקום (באינדונזית: Nasionalisme, Agama, Komunisme) המייצג לאומיות, דת וקומוניזם, היה מושג פוליטי שטבע נשיא אינדונזיה סוקרנו. תפיסה זו רווחה באינדונזיה משנת 1959 בתקופת הדמוקרטיה המודרכת ועד הסדר החדש, בשנת 1966. הרעיון של סוקרנו על נאסאקום היה ניסיון לאחד אידאולוגיות פוליטיות שונות. alternate version at Google Books with preview נאסאקום ניסה לאחד את הקבוצות הלאומניות, הדתיות והקומוניסטיות שהיו להן באותה תקופה את הכוח הרב ביותר בפוליטיקה האינדונזית.
רקע
מאז תחילת המאבק לעצמאות אינדונזיה, היו שלוש תנועות פוליטיות שצבעו את ארגוני התנועה השונים באותה תקופה. למשל המפלגה ההינדית וסארקאט הודו שהיו "לאומניות", תנועת סריכאת אסלאם (באינדונזית: Sarekat Islam) שהייתה לה אידאולוגיה אסלאמית, ו-ISDV/PKI שהייתה להם אידאולוגיה מרקסיסטית. הרעיון של נאסאקום חשב למעשה על ידי סוקרנו מאז 1927, הרבה לפני עצמאותה של אינדונזיה. סוקרנו כתב סדרת מאמרים בשם "לאומיות, אסלאם ומרקסיזם". ההבנה של הקומוניזם כאן הייתה משהו שדומה יותר לסוציאליזם. הבסיס לרעיון זה הוא עקרון הצדק החברתי, שהוא גם הבסיס להגותו הפוליטית של קרל מרקס. הפילוסופיה הפוליטית של סוקרנו באותה תקופה הייתה בעצם מיזוג של אלמנטים של מרקסיזם, לאומיות אינדונזית ואסלאם. זה בא לידי ביטוי בגרסתו המוצעת של פנקסילה (האידאולוגיה השלטת באותה עת) ל-BPUPK בנאומו ב-1 ביוני 1945. במאמר הדגיש סוקרנו את החשיבות של אחדות לאומית של לאומנים, איסלאמיסטים, מרקסיסטים בהתנגדות בלתי מתפשרת (לא שיתופית) להולנדים.

החל מ-1956, סוקרנו הצליח להנחיל את האידאולוגיה הזו. הוא מתח ביקורת פומבית על שיטת הדמוקרטיה הפרלמנטרית, שלדעתו אינה מתאימה ליישום באינדונזיה. לפי סוקרנו, הדמוקרטיה הפרלמנטרית מגינה על השיטה הקפיטליסטית, ומכיוון שהפרלמנט נשלט על ידי הבורגנות, מערכת זו אינה יכולה להוביל לשגשוג בעם. בנוסף, סוקרנו גם סבר שדמוקרטיה פרלמנטרית עלולה לסכן את הממשלה, וקבע כי היא "מבוססת על קונפליקט מובנה" המנוגד לרעיונות האינדונזיים בדבר הרמוניה כמצב הטבעי של יחסי אנוש. במקום זאת, הוא חיפש שיטה המבוססת על מערכת הכפר המסורתית של דיון והסכמה (גוטונג-רויונג), בהדרכת זקני הכפר.

לכן, בפברואר 1956, הציע סוקרנו מושג חדש בשם נאסאקום המבוסס על שלושה עקרונות מרכזיים: לאומיות, דת וקומוניזם. שלושת עמודי התווך הללו נועדו לפייס את שלושת הפלגים העיקריים בפוליטיקה האינדונזית – הצבא, הקבוצות האיסלאמיות והקומוניסטים – ומשמשים כבסיס לממשלתו, בעוד שפאנקסילה היא הפילוסופיה הלאומית של האומה. הוא לא התכוון שהמושג נאסאקום יחליף את פנקסילה, שכן סוקרנו ניסח את נאסאקום יותר כמושג ופרשנות ביצועית, ולא כמושג אידאולוגי. בתמיכת הצבא, בפברואר הכריז על "דמוקרטיה מודרכת", והציע קבינט שייצג את כל המפלגות הפוליטיות החשובות (כולל ה-PKI). אם כי בהתאם לכך, סוקרנו הפגין אהדה גדולה יותר לקומוניסטים והחל להכניס יותר קומוניסטים לממשלתו, תוך שהוא מפתח מערכת יחסים חזקה עם יו"ר PKI, דיפא נוסנטרה איידית.

יישום
ההכרזה של דוקטרינת רסופים
הנשיא סוקרנו הציג את תורת המהפכה, הסוציאליזם האינדונזי ומנהיגות לאומית, רסופים (באינדונזית: Resopim). מטרת דוקטרינה זו הייתה לחזק את מעמדו של הנשיא סוקרנו בממשלה. דוקטרינת רסופים הוכרזה ב-17 באוגוסט 1961, יום השנה ה-16 להכרזת העצמאות של הרפובליקה של אינדונזיה. המהות של הוראה זו הייתה שכל מרכיבי החיים של האומה והמדינה חייבים להיות מושגים באמצעות מהפכה, חדורת סוציאליזם, ונשלטת על ידי דמות לאומית אחת בסגנון "מפקד המהפכה" (PBR), כלומר הנשיא סוקרנו. באופן רשמי, המטרה של דוקטרינת רסופים הייתה "לגייס את כל החיים הממלכתיים והלאומיים להשגת הסתמכות עצמית לאומית" ו"להתנגד לקולוניאליזם בסגנון חדש". למעשה, הדוקטרינה שימשה כדי לבסס את אחיזתו של סוקרנו בממשלת אינדונזיה שכן הדוקטרינה מציבה את סוקרנו כגוף הממשל הגבוה והחשוב ביותר באינדונזיה. ההשפעה של החיברות של הרסופים הייתה שתפקידם של מוסדות המדינה הגבוהים והבכירים ביותר במדינה יכול להתבסס רק ולהתמנות רק על ידי מפקד המהפכה. ניתן לראות זאת מהענקת דרגת שר למנהיג המוסד. ואילו תפקיד השר נתפס כעוזר לנשיא.

לאחר הקמת נאסאקום, סוקרנו פעל יותר ויותר למען רעיון הנאסאקום שלו. סוקרנו איחד שלושה כוחות פוליטיים על מנת לחזק את מעמדו. שלוש המפלגות הפוליטיות שהפכו לפלגים העיקריים בפוליטיקה האינדונזית באותה תקופה היו:
המפלגה הלאומית האינדונזית הלאומית (PNI).
נהדלטול אולאמה הדתי (NU)
המפלגה האינדונזית הקומוניסטית (PKI).
לאחר מכן, נאסאקום הגדיל את ה-PKI באינדונזיה והביס את המפלגות האחרות. סוקרנו התקרב בהדרגה ל-PKI ולחיל האוויר האינדונזי בניסיון לחזק את מעמדו בתחרות עם נאסאקום. במרץ 1960 פיזרה סוקרנו את הפרלמנט לאחר שדחה את התקציב. ביוני הוקמו המועצה הנציגה העממית לשיתוף פעולה הדדי (Dewan Perwakilan Rakyat Gotong Royong, DPR-GR) והמועצה הנציגה העממית הזמנית (MPRS), כאשר הכוחות המזוינים והמשטרה מיוצגים כקבוצות פונקציונליות, ויו"ר תנועת ה-PKI, איידית בתור סגן יו"ר. לפי הערכות, ה-PKI תפסה 17-25% מהמושבים בבית הנבחרים והיא הייתה מיוצג בכל גופי המדינה מלבד הקבינט.: למרות החששות והאזהרות של מפקדים צבאיים אזוריים מפני צעדי פרו-PKI. סוקרנו הגן שוב ושוב על הרעיון כדרך לאיזון והרמוניה בין האידאולוגיות הפוליטיות המגוונות במדינה. סוקרנו טען במפורש שנאסקום הוא התגלמות פנקסילה וחוקת 1945 (UUD 1945) בצורה פוליטי.

כישלון
סוקרנו היה להוט מאוד להרחיב את רעיון נאסאקום שלו. עם זאת, לא משנה עד כמה הוא הגן על רעיון הנאסאקום שלו, הרעיון הזה עלה על שרטון בסופו של דבר. מצבה הפוליטי של אינדונזיה הפך לא ברור לאחר ששישה גנרלים נרצחו במה שמכונה תנועת ה-30 בספטמבר ב-1965. לאחר מכן קיימו ההמונים מ-KAMI (חזית הפעולה של הסטודנטים האינדונזיים) ו-KAPPI (חזית הפעילות של הצעירים והסטודנטים האינדונזיים) והעבירו את ה־Tri Tuntutan Rakyat (Tritura), שאחת מהן ביקשה לפזר את ה-PKI. כשהיא מחזיקה במה שנשאר מכוחו לאחר ניסיון ההפיכה, סוקרנו סירב לפזר את ה-PKI מכיוון שהוא סותר את תפיסת נאסאקום. סירובו של סוקרנו לפרק את ה-PKI החליש אז את מעמדו בפוליטיקה, הוביל בסופו של דבר לחתימת סופרסמאר. סופה של נאסאקום נגרם עקב ירידת היוקרה של ה-PKI עקב תנועת ה-30 בספטמבר. בנוסף, נאסאקום הגיעה אל סופה גם על ידי מעבר הכוח מהסדר הישן לסדר החדש שבו המנהיג החדש של אינדונזיה, סוהרטו, היה אנטי-קומוניסטי.

הערות שוליים

קטגוריה:אידאולוגיות
קטגוריה:אינדונזיה: פוליטיקה
קטגוריה:אינדונזיה: היסטוריה