חנקן חום

חַנְקָן חוּם (שם מדעי: Lanius cristatus) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת החנקניים המצוי בעיקר באסיה. הוא קרוב מאוד למינים חנקן אדום-גב (L. collurio וחנקן ערבות ( L. isabellinus).

בדומה למרבית החנקנים, יש לו דגם פנים בולט הכולל "מסכה" שחורה, והוא מצוי בעיקר בבתי גידול שיחיים פתוחים, שם הוא נוהג לשבת על ראשי שיחים קוצניים בחיפוש אחר טרף. מספר אוכלוסיות של המין הנרחב הזה יוצרות תת-מינים ייחודיים המקננים באסיה הממוזגת ונודדים לאזורי חריפה באסיה הטרופית. פרטים תועים נצפים לעיתים נדירות באירופה ובצפון אמריקה.

בישראל הייתה תצפית בודדת שלא התקבלה לבסוף על-אף צילומים שסופקו.

 טקסונומיה ואטימולוגיה 
חוקר הטבע האנגלי ג'ורג' אדוארדס כלל איור ותיאור של החנקן החום כבר בשנת 1747 בכרך השני של ספרו A Natural History of Uncommon Birds. הוא קרא לו בשם האנגלי "The Crested Red, or Russit Butcher-Bird". אדוארדס ביסס את האיור שלו על פרט שנשלח מבנגל למעצב המשי ג'וזף דנדרידג' בלונדון. כאשר בשנת 1758 חוקר הטבע השוודי קרל לינאוס עדכן את ספרו Systema Naturae למהדורה העשירית, הוא הציב את החנקן החום עם מיני חנקן אחרים בסוג Lanius. לינאוס כלל תיאור קצר, טבע את השם המדעי Lanius cristatus וציטט את עבודתו של אדוארדס. שם הסוג, Lanius, נגזר מהמילה הלטינית ל"קצב", וחלק מהחנקנים ידועים באנגלית בשם "ציפורי קצב" ("butcher birds") בשל הרגלי האכילה שלהם. שם המין הספציפי cristatus הוא מלטינית ומשמעותו "מצוייץ", בשימוש במובן רחב יותר מאשר מהמילה האנגלית "Crest", ומובן גם כ"מנוצה" או "פלומתי". השם האנגלי העממי לחנקן, "shrike", הוא מאנגלית עתיקה מהמילה scríc, "לצרוח", ומתייחס לקריאתו הצורמנית.

 תת-מינים 
ישנם ארבעה תת-מינים מוכרים:
 L. c. cristatus ק. לינאוס, 1758 – מרכז ומזרח סיביר וצפון מונגוליה, הודו עד חצי האי המלאי
 L. c. confusus ב. שטגמן, 1929 – מזרח מונגוליה, דרום-מזרח רוסיה וצפון-מזרח סין, חצי האי המלאי וסומטרה
 L. c. lucionensis ק. לינאוס, 1766 ("חנקן חום פיליפיני") – מזרח סין, חצי האי הקוריאני ודרום יפן דרום-מזרח סין, הפיליפינים, בורנאו וסולאווסי
 L. c. superciliosus ג'. לאת'אם, 1801 ("חנקן חום יפני") - האי סחלין (דרום-מזרח רוסיה) וצפון ומרכז יפן, דרום-מזרח סין ומזרח הודו-סין עד איי סונדה הקטנים

 תיאור 
ימין|ממוזער| פרט צעיר, קולקטה, הודו
זהו חנקן בינוני, אורכו 17–20 ס"מ, ומשקלו 27–34 גרם (זכרים) או 28–37 גרם (נקבות). ניצויו חום בעיקר בחלקים העליונים וזנבו מעוגל. המסכה השחורה יכולה להיות בהירה יותר בחורף ומעליה מופיעה גבה לבנה. החלקים התחתונים בגוון קרמי עם צדדים ובטן אדומים. הכנפיים חומות וחסרות פסי-כנף לבנים. לנקבות יש לעיתים דוגמת קשקשים עדינה בחלק התחתון והמסכה חומה כהה ולא מודגשת היטב כמו אצל הזכר. ההבחנה בין הזוויגים אינה קלה בשדה, אך נמדדה בזוגות מקננים ביפן, שם ניתן לזהות את הנקבה מהימצאות כתם דגירה. השימוש בריבוי מדידות מאפשר הבחנה בזוויג של כ-90% מהפרטים. לתת-מין L. c. lucionensis יש כיפה אפורה הדוהה בהדרגה לגוון החום בחלקים העליונים והעל-שת נראה אדום יותר משאר הגב. הזנב חום יותר ולא אדמדם כמו אצל חנקן אדום-גב. לפרטים צעירים של L. c. lucionensis יש כיפה חומה והם חסרים את הצבע האפור בראש. לתת-מין L. c. superciliosus פס-גבה לבן ורחב ולכיפה גוון אדמדם עשיר יותר. הזנב אדום יותר עם לבן בקצהו.

באזורי החפיפה של החנקן החום, חנקן ערבות, וחנקן אדום-גב יש אוכלוסיות בעלות מופע מבלבל. הטקסונומיה של המינים הנ"ל הייתה נתונה לשינויים תכופים, וכמה צורות, כמו phoenicuroides, שנחשבו בעבר כתת-מין של החנקן החום הועברו לחנקן הערבות. תת-המין L. c. lucionensis תועד מעמיד בני-כלאיים עם L. c. superciliosus באישיקווה, יפן בעוד L. c. superciliosus תועד יחד עם חנקן טיגריסי (L. tigrinus ) במרכז יפן.

 תפוצה 
ימין|ממוזער| ביצים, אוסף מוזיאון ויסבאדן
התת-מין הטיפוסי L. c. cristatus מקנן בצפון אסיה ממונגוליה ועד סיביר וחורף בדרום אסיה, מיאנמר וחצי האי המלאי. הגזע L. c. confusus המתואר מאותו אזור אינו מתועד היטב, אך נאמר שיש לו גבה לבנה רחבה יותר וחלקים עליונים חיוורים יותר, ולעיתים נכלל באוכלוסיית L. c. cristatus. תת-המין L. c. superciliosus (המכונה לפעמים "חנקן יפני") מקנן באיי סחלין, קוריל ויפן וחורף בהאינאן, סומטרה, ג'אווה ואיי סונדה. תת-המין L. c. lucionensis, הידוע לעיתים בשם חנקן פיליפיני (או בשמות המקומיים tarat או pakis-kis), מקנן בקוריאה ובמזרח סין וחורף בעיקר בטייוואן ובפיליפינים; אך גם באיי אנדמן ובתת-היבשת ההודית.

מין זה מזדמן נדיר באירופה, ופרטים תועים תועדו גם בארצות הברית ובקנדה.

 התנהגות ואקולוגיה 
ממוזער| L. c. lucionensis, החנקן הפיליפיני; שימו לב לכיפה האפורה והגרון הלבן המנוגד לחלק התחתון האדמדם. קולקטה, הודו
החנקן החום הוא מין נודד ומחקרים המתבססים על טיבועים מראים כי הם מפגינים עקביות גבוהה בבחירת אתרי החריפה שלהם, ולעיתים קרובות חוזרים לאותם מקומות בכל חורף. הם מתחילים לתפוס את טריטוריות החורף זמן קצר לאחר הגעתם, וקריאותיהם הקולניות והטרטורים הייחודיים שלהם בולטים בשטח. נראה שלפרטים המגיעים מוקדם ומקימים טריטוריות יש יתרון על פני אלו המגיעים מאוחר יותר לאזורי החריפה. עיתוי נדידתם קבוע למדי עם הגעתם בחורף להודו באוגוסט וספטמבר ועזיבתם באפריל. בתקופת החורף הם עוברים חילוף נוצות. השירה שלהם באזורי החריפה חלשה ודומה במקצת לקריאת זרזיר ארבה ולעיתים קרובות כוללת חיקויים של ציפורים אחרות. המקור נשאר סגור בזמן השירה, ורק פעימות גרון נראות, למרות שהחנקן מנענע את זנבו מעלה ומטה תוך כדי שירה.

עונת הקינון מתרחשת בסוף מאי או יוני ובתי הגידול המתאימים לקינון כוללים טייגה, יערות ואזורים מדבריים למחצה, שם הם בונים קן בעץ או שיח, ומטילים שתיים עד שש ביצים.

הם ניזונים בעיקר מחרקים, ובמיוחד פרפרים. כמו חנקנים אחרים, הם נוהגים לשפד את טרפם על קוצים. גם ציפורים קטנות ולטאות תופסות לפעמים חלק בתזונתם. ב"מזווה" של פרט מסוים תועד לבן-עין. הם בדרך כלל מחפשים טרף מעמדה בולטת ועפים לכיוון הקרקע כדי ללכוד אותו.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:חנקניים
קטגוריה:מינים שתוארו ב-1758
קטגוריה:יפן: עופות
קטגוריה:קוריאה הדרומית: עופות
קטגוריה:רוסיה: עופות
קטגוריה:מונגוליה: עופות
קטגוריה:סין: עופות
קטגוריה:הפיליפינים: עופות
קטגוריה:טאיוואן: עופות
קטגוריה:לאוס: עופות
קטגוריה:וייטנאם: עופות
קטגוריה:קמבודיה: עופות
קטגוריה:מלזיה: עופות
קטגוריה:הודו: עופות
קטגוריה:בנגלדש: עופות