שירי עגבים

הביטוי שירי עֲגָבִים הוא כינוי במקורות היהודיים לשירי אהבה ושירים המכילים דברי שחוק וחשק.

 במקרא 
השימוש במונח מופיע לראשונה בספר יחזקאל: , כלומר, אנשים מגיעים לשמוע את דבר הנבואה מצד צחות הלשון שבמסירתה אך אינם מקיימים אותה בפועל. הרד"ק מבאר ששירי עגבים הכוונה לשירי חשק.

בפסוק הקודם נאמר: , את משמעות המשפט "כי עגבים בפיהם" מפרש הרד"ק במשמעות של "לעג בפיהם".

המלבי"ם כתב בביאור המושג 'עגבים': .

 בפוסקים 
כתב בספר חסידים .

בשולחן ערוךאבן העזר סימן כה סעיף א כתב . כעין זה כתב בכלבו ונפסק ברמ"א לעניין העברת שליח ציבור מתפקידו:

וכן בשער הציוןסימן תקס סעיף קטן כה הביא בשם המאמר מרדכי שכתב "שכבר הזהירו השל"ה ושאר ספרי מוסר שלא לשיר שירי עגבים לתינוק מפני שמוליד בו טבע רע, ובלאו הכי יש איסור בשירי עגבים ודברי נבלות ושומר נפשו ירחק מזה". וכן כתב בערוך השולחן .
 בתרבות 
 רבי אברהם אבן עזרא בשירו "שירת האומות" כותב ביחס לשירי המוסלמים .
 בהקדמה לספר תחכמוני כותב אלחריזי 
 בתגובה לביקורת של רבי מנחם די לונזאנו לשיר "כתובת ישראל" המנוסח ככתובה בין ישראל לה' בעת מתן תורה, ענה הרב ישראל נג'ארה בהקדמה לספרו זמירות ישראל: 
 הרב שמחה קאלימאני חיבר את "לא שירי עגבים זמירותיך" - סונט לכבודו של משה חיים לוצאטו.
 כשעורכי עיתון המשכילים "המאסף" פנו לנפתלי הרץ וייזל בבקשה שיכתוב אצלם, הסכים רק בתנאי שלא יתפרסמו בעיתון "שירי עגבים", לא יהיה עיסוק במיתולוגיה היוונית ולא ייכתבו דברי לגלוג וסאטירה על המסורת היהודית. ככל הנראה כוונתו הייתה לשיריו של אפרים לוצאטו.
 יהודה ליב בן-זאב רצה להראות שניתן להשתמש בעברית המקראית לכל סוגי השירה ובעקבות זאת כתב את "שיר עגבים", שיר פורנוגרפי בוטה שאיש לא העז להדפיסו עד המאה העשרים והוא עבר בין דורות המשכילים בהעתקות בכתב יד.

 קישורים חיצוניים 




 ביאורים 

 הערות שוליים 

עגבים
קטגוריה:מוזיקה יהודית
קטגוריה:צנזורה