סופר ביטון דה סגו

סופר ביטון דה סגו (בצרפתית: Super Biton de Ségou), ידועה גם כתזמורת האזורית של סגו (בצרפתית: Orchestre Régional de Ségou) או סופר ביטון הלאומית של סגו (בצרפתית: Super Biton National de Ségou) היא תזמורת ג'אז-אתני אפריקאית ממאלי. הייתה פופולרית ומשפיעה בעיקר בשנות ה-1970 כשהפכה לתמוזרת לאומית של מאלי וכן במחצית השנייה של שנות ה-1980.
סופר ביטון דה סגו הוקמה בשנות ה-1960 בעיר סגו במאלי וכללה ברגע מסוים 19 חברים, אולם הצטמצמה אחרי 1986 אחרי עזיבתו של ראש ההרכב החצוצרן אמאדו בה (Amadou Bâ) שייסד אותה.
ב-2001 התארגנה מחדש עם הצטרפותם של ארבעה חברים חדשים והגיטריסט מאמה סיסוקו כראש ההרכב והופעותיה סיימו בכל שנה את ימי הפסטיבל על הנהר ניז'ר בסגו.

היסטוריה וסגנון
סופר ביטון דה סגו קמה בעיר סגו במאלי בשנות ה-1960 כאשר היא תזמורת הריקודים הוותיקה ביותר של מאלי ואחת התזמורות הוותיקות באפריקה.

היא נקראה לפי מלך ממלכת במאנה, ביטון קוליבלי והמוזיקה שלה מבוססת על המסורת המוזיקלית של בני במברה בצורת "ג'אז במברה" הכוללת הרבה כלי נשיפה ממתכת - אבל מושפעת גם מהתרבויות של בני פולה, בני מנדינקה ובני סומונו. היא ספגה השפעות חזקות מהמוזיקה הקובנית, לרבות השימוש בכלי קונגה ותופי בונגו, ומערבת יסודות מסורתיים ועכשוויים.

הלהקה נחשפה לקהל הרחב במאלי בעת "שבועות הנוער" כאשר בין 1964 ל-1968 זכתה בכמה "גראן פרי". בהופעותיהם ב-1970 שילבו חברי הלהקה יסודות יותר מסורתיים - "מקצבי ריקודים קליטים" בסגנון במברה, עם השתתפות כלי נשיפה מפליז וגיטרות.
בביאנלת התרבות הראשונה שאורגנה על ידי הנשיא מוסא טראורה ב-1970, זכו להכרה לאומית. הרכבים אחרים, כמו "סופר ג'אטה" חיקו את סגנונם.

חבריה המקוריים של הלהקה היו ממאדו דומביה ("Percé"), טוסן סיאנה, פאפא דאוסו דיארה ("Papus"), אבובכר קיסה ("Cubain") והמייסד, נגו הקרן והחצוצרה אמאדו בה.
ב-1972 הצטרף להרכב גם הגיטריסט מאמה סיסוקו שבא מתזמורת Kayes.
הם הקליטו יחד כמה אלבומים.
באמצע שנות ה-1970 סופר ביטון נחשבה ל"תזמורת הלאומית" של מאלי, הגיעה להרכב של 19 מוזיקאים ולרפרטואר לשמאל 200 שירים.
ב-1977 הקליטו שני אלבומים בשם Super Biton national de Ségou.
בגין המדיניות הרשמית בתחום התרבות באותה תקופה התבקשו להביא בפני הציבור
את מורשת התרבות המוזיקלית של האזור. היו צריכים לא ייצג לא רק את תרבותם של בני במברה, אלא גם של בני בובו - דוברי השפות מאנדה ושל הציידים המכונים "דוזו". השירים היו צריכים לשדר מסרים חינוכיים, לעודד בקרב הצעירים עבודה וגבורה.
באותה תקופה פרסה דומביה, טוסן סיאנה ואבו קיסה נסעו לאזורי השיחים והקליטו קולות של נשים זקנות ששרו שירי פולחן, חתונה ומילת נשים.

ב-1976 הכרזתם כ"תזמורת לאומית" הפכה אותם לעובדי מדינה של מאלי ול"חברים לכל החיים" של הלהקה. בהמשך אחדים מחבריה המקוריים נפטרו ואחרים הרגישו מתוסכלים.
הם הופיעו מספר שנים בפסיטיבל הקומיקס באנגולם בצרפת. ב-1986 מנהל הפסטיבל ארגן להם סיור הופעות ברחבי צרפת, כולל בפסטיבל הג'אז בנאנסי, בגרמניה המערבית ומזרחית. אמדו בה עזב לבסוף את ההרכב, ואחרים יצאו לקריירת סולנים. מאמדו פרס דומביה התיישב בצרפת.
ב-2001 הפסטיבל על הנהר ניז'ר קרא לגיוס ארבעה מוזיקאים חדשים בהרכב "סופר ביטון" והפעילות התחדשה. סופר ביטון התחילה להופיע בסיום הפסטיבל השנתי.
הלהקה המתחדשת כוללת את החברים הוותיקים מאמה "באדמה" סיסוקו, שירש את מקומו של אמאדו בה כמנהל הלהקה, טוסן, פפוס, קובן והחבר הוותיק ביותר, מאמדו קוליבלי ("קולו") וכן המגויסים החדשים.

חברי הלהקה
מאמה "באדמה" סיסוקו - גיטריסט, הצטרף ב-1972, ירש ב-1987 את ראשות ההרכב מאמאדו בה, וב-2001 את ראשות ההרכב המחודש
אמאדו בה - נגן חצוצרה וקרן, מנהיג הלהקה עד 1987
מאמדו דומביה ("פרסה") - סולן קולי
פאפא גאוסו דיארה, המכונה "פפוס" - סולן קולי (נפטר ב-25 בינואר 2015)
אבו טורה - נגן סקסופון אלט
טוסן סיאנה - סולן קולי
אבובכר קיסה "הקובני" (12 באפריל 12–1952 באפריל 2021) - סולן קולי
ממאדו קוליבלי ("קולו") - סולן קולי
ממאדו "בליק" דיארה - נגן סקוסופון
דרמאן דיארה - נגן בגיטרה אס
מודיבו דיארה "בבל" (Bebel) - נגן קלידים
זומאנה דיארה - גיטריסט, מלחין ומייצר כלים

הוקרה ומורשתה
הלהקה זכתה להוקרה רחבה ונחשבת כבעלת השפעה רבה עבור הדורות הבאים של מוזיקאים מאלינזים.
ה -Rough Guide מ-1999 תיאר אותה כ"קבוצה חלוצה".
1970, 1972, 1974, 1976 - זכתה במקום הראשון ב"ביאנלה הלאומית של מאלי".
הוכרזה כ"תזמורת לאומית" של מאלי

יחד עם להקת Rail Band נחשבת Super Biton לחלוצת הפיוז'ון בין הצלילים והמקצבים המסורתיים של סגו והסוגות המוזיקליות המודרניות"

דיסקוגרפיה
 Orchestre Régional de Ségou (Bärenreiter-Musicaphon, 1970)
 Le Super Biton National De Ségou (Mali Kunkan, 1977)
 Le Super Biton National De Ségou (Mali Kunkan, 1977)
 Balandzan (Tangent, 1983)
 Afro Jazz Du Mali (Bolibana, 1986)
 Belle Epoque (Sonodisc, 2000)
 Anthology (Kindred Spirits, 2013)

מקורות
 Orla Duane, James McCorlach Rough Guide 1999, p.540

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:להקות
קטגוריה:תזמורות
קטגוריה:מוזיקת עולם
קטגוריה:מוזיקה אפריקאית
קטגוריה:ג'אז
קטגוריה:מאלי: תרבות