עג'אג' נויהד

עג'אג' נויהד (בערבית: عجاج نويهض) (1897–1982) היה מנהיג לאומני ערבי בולט שמילא תפקיד מרכזי בתנועות העצמאות של סוריה והמזרח התיכון הרחב יותר בתחילת המאה ה-20 עד אמצע המאה ה-20. מחויבותו הבלתי מעורערת לאחדות הערבים ולהגדרה עצמית הפכה אותו לדמות נערצת בקרב אינטלקטואלים ופעילים פוליטיים ערבים בתקופתו.

ביוגרפיה

נויהד נולד בשנת 1897 בעיירה ראס אל-מתן, שהייתה אז חלק מהאימפריה העות'מאנית. הוא בא ממשפחה עם מסורת ארוכת שנים של למדנות אסלאמית ואקטיביזם פוליטי. נויהד סיים את לימודיו בבתי הספר של עירו בראס אל-מתן, ולאחר מכן הצטרף למכון המשפטים בירושלים, וסיים את לימודיו ב-1942. במהלך שהותו באיסטנבול, נויהד הפך למעורב עמוק בארגוני סטודנטים לאומניים ערבים, כמו האגודה החשאית המכונה אל-פתאת. קבוצות אלו הוקדשו לקידום מטרת העצמאות הערבית מהשלטון העות'מאני וטיפוח תחושת זהות פאן-ערבית בקרב נתיני האימפריה הערבים. נויהד העריך חינוך וזהות תרבותית. הוא האמין שחינוך הוא מרכזי להעצמת מדינות ערב. בנוסף לעיתונאות ולאקטיביזם שלו, הוא התמקד גם בחינוך צעירים ערבים להיסטוריה, תרבותם ושפתם.

בשנת 1918 הגיע נויהד לדמשק והצטרף למפלגה הערבית, שהייתה אז בחיתוליה. בשנת 1920, עם הכיבוש הצרפתי של סוריה, עבר לירושלים כדי לחיות בה עד 1948. שם המשיך במאבקו הלאומי הערבי. הוא היה ממייסדי "מפלגת אל-איסתקלאל" (עצמאות) הפלסטינית ב-1932, שמטרותיה היו מאבק בשלטון הבריטי בארץ ישראל והתנגדות להתיישבות הציונית. נויהד היה מקורב למופתי הגדול של ירושלים, חאג' אמין אל-חסיני, וכיהן כמזכ"ל המועצה האיסלאמית העליונה בפלסטין וכמפקח כללי של בתי הדין השרעים. הוא נעצר על ידי השלטונות הבריטיים בארץ ישראל מספר פעמים בשל מעורבותו הפוליטית.

ב-1948, עם כיבוש מערב ירושלים על ידי ישראל, עבר נויהד לירדן, שם עסק בתחום העיתונות והרדיו. ב-1959 חזר ללבנון, שם המשיך במפעלו הלאומי והתרבותי. נויהד היה פורה ביצירה והותיר אחריו מספר חיבורים, ביניהם "הצ'יר אל-עלם אל-אסלאמי" (מציאות העולם האסלאמי), תרגום לערבית של החיבור האנטישמי "הפרוטוקולים של זקני ציון" ו"רג'ל מין פלסטין" (אנשי פלסטין).

פעילויות לאומניות וקריירה פוליטית

לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, חזר נויהד לסוריה והחל לפעול באופן פעיל למען הגדרה עצמית ערבית. הוא היה שותף בולט במרד הערבי נגד העות'מאנים במהלך מלחמת העולם הראשונה, שנתמך על ידי ממשלת בריטניה במאמציה להחליש את מעצמות המרכז. לאחר המלחמה והתמוטטות האימפריה העות'מאנית, נויהד ייצג את התנועה הלאומית הסורית בוועידת השלום בפריז ב-1919. שם הוא דגל בלהט בהקמת מדינה ערבית עצמאית, תוך הסתמכות על הבטחות להגדרה עצמית שהעניקו מעצמות הברית במהלך הסכסוך. אף על פי שוועידת השלום בפריז הביאה בסופו של דבר להטלת מנדטים צרפתיים ובריטים על חלק גדול מהשטחים העות'מאניים לשעבר, נויהד המשיך בפעילותו הפוליטית בסוריה. הוא הפך לחבר מוביל בגוש הלאומי הסורי, קואליציה של מפלגות לאומניות שפעלו למען עצמאות סוריה מהשלטון הצרפתי לאורך שנות ה-20. הבולטות הפוליטית של נויהד המשיכה לגדול בעשורים הבאים. ב-1930 הוא נבחר לפרלמנט הסורי, שם הופיע כמבקר קולני של ממשלת המנדט הצרפתי. הוא כיהן בתפקידי שרים שונים בממשלות סוריה עוקבות ומילא תפקיד מכריע במשא ומתן שהוביל לעצמאות מלאה של המדינה ב-1946.

הקשר לבנוני ופלסטיני

אף על פי שהוא היה ממוצא לבנוני, נויהד היה מעורב עמוקות בעניין הפלסטיני. הוא תמך במאבק לעצמאות פלסטינית וכתב רבות על העוולות שעמן מתמודדים פלסטינים תחת השלטון הבריטי ולאחר מכן תחת השלטון הישראלי.

מעבר לדמשק ולירושלים

כשהנסיך פייסל הגיע לסוריה, עבר עג'אג' נויהד לדמשק והצטרף למועדון הערבי, שכלל באותה תקופה דמויות כמו עאדל אוסיראן, עלי רדה אל-ריקבי, סאטע אל-חוסרי, עבדאללה אלנג'אר ואחרים. הוא החליט לעבור לירושלים, במיוחד אחרי מה שקרה בקרב מייסלון וכניסת הצרפתים לסוריה. המעבר לירושלים נבע מאמונתו בהכרח בהתנגדות למנדט הבריטי ולהתיישבות הציונית בארץ ישראל. הוא השתקע בירושלים, סיים את לימודיו ועבד בה כעורך דין.

תרומתו

עג'אג' נויהד היה מעורב במהלך חייו במאבק הלאומי הערבי בארץ ישראל ובלבנון. הוא היה ממייסדי מפלגת "איסטאקלאל" הפלסטינית, שפעלה נגד השלטון הבריטי וההתיישבות הציונית בארץ ישראל. נויהד גם מילא תפקידים בכירים במועצה האסלאמית העליונה בארץ ישראל והיה מקורב למופתי הגדול חג' אמין אל-חוסייני.

נויהד היה פורה בכתיבה והשאיר אחריו מספר מסות, כולל ספרים היסטוריים וביוגרפיים. הוא גם תרגם ספרים חשובים כמו "הכיר אל-עלאם אל-אסלאמי" ו"פרוטוקולים של חכמי ציון". נויהד ראה עצמו כשומר מהימן של המאבק הלאומי הערבי והקדיש את חייו לקידומו. והוא שתרם לעיתונים ומגזינים ערביים רבים, ודגל באחדות ערבית והתנגדות נגד הקולוניאליזם. הוא כתב על מגוון נושאים, כולל ספרות, היסטוריה ופוליטיקה. עבודותיו קידמו לעיתים קרובות את הלאומיות הערבית ואת המאבק באימפריאליזם המערבי.

מורשת והשפעה

לאורך הקריירה הארוכה שלו, נויהד נשאר תומך איתן בלאומיות ואחדות ערבית. מחויבותו הבלתי מעורערת לאידיאלים הללו, בשילוב עם יכולותיו האינטלקטואליות הפכו אותו לדמות נערצת בקרב אינטלקטואלים ופעילים פוליטיים ערבים. גם לאחר פרישתו מפוליטיקה פעילה בשנות ה-50, המשיך נויהד להשפיע על השיח על הלאומיות הערבית באמצעות כתביו והופעותיו הפומביות. הוא זכה לכבוד כמדינאי מבוגר ואינטלקטואל ציבורי עד מותו ב-1982 בגיל 86. המורשת של נויהד ממשיכה להשפיע על לאומנים והיסטוריונים ערבים כיום. הוא זכור כדמות מרכזית במאבק הארוך להגדרה עצמית ועצמאות ערבית מהשלטון הקולוניאלי, שרעיונותיו ומעשיו סייעו לעצב את התפתחות האידאולוגיה הערבית הלאומית המודרנית.

עבודתו בתקשורת

הוא הקים את כתב העת "אל-ערב" בירושלים, שיצא לאור במשך שלוש שנים, אחר כך שינה אותו על פי עצת המופתי, עבד ככתב בעיתון "אל-אהרם" המצרי בשנים 1932–1940, עבד כמנהל הרדיו הערבי בירושלים במלחמת העולם השנייה, עבד כמנהל הפרסומים וההוצאה לאור בירדן, במגזין שלו הוא קרא לאחדות ערבית מוחלטת שאינה מקבלת פילוג.

התקופה ההיא, שמכוסה בזיכרונותיו של עג'אג' נואהיד, הייתה מלאה באירועים חשובים מאוד בצעדת העם הפלסטיני ובמאבקו בקולוניאליזם של מתנחלים. לאירועים אלו הייתה השפעה רבה על תוצאות סוגיית פלסטין. זיכרונות אלה מספרים את אירועי התקופה ההיא כפי שהמחבר חי אותם ותרם לקיומם עם גברים פלסטינים וערבים אחרים, במיוחד מאבקו לצד חאג' אמין אל-חוסיני. זיכרונותיו של עג'אג' נויהד מכסים את כל התקופה הזו באירועים ובעובדות שלה, והוא עוסק בכוחות הפוליטיים שהיו להם יד בגורל העניינים, בין אם היו מעצמות מקומיות או זרות, והוא מדבר על מנהיגים, מנהיגים, סופרים, מטיפים, אינטלקטואלים ואנשי תקשורת, וציינו כי מחבר הזיכרונות היה אחד מאנשי התקשורת הבולטים בארץ ישראל, בין אם ברדיו אלקודס ובין אם בעיתון "אל-ערב", אותו פרסם בעצמו. זיכרונות אלה הוכתבו על ידי עג'אג' נויהד לבתו, ביאן נויהד אל-חות, באביב 1980. הוא הפסיק להכתיב את הזיכרונות ב-1948. באשר לשלב שלאחר מכן, ד"ר ביאן שלפה אותם מתיקיו ומניירותיו הפרטיים, וכן הם מכסים את התקופה המשתרעת משנת 1948 ועד 1980 לערך. זיכרונות אלו הוצגו על ידי בנו, ד"ר ח'לדון נויהד, אינטלקטואל מהגר שנאלץ לגלות בוונצואלה בעקבות הנכבה ב-1948, שם בנה לעצמו שם עמדה תרבותית, תקשורתית ואקדמית מכובדת. בסופו של דבר, הזיכרונות הללו הם מאמץ נוסף למאמצים של רבים שכתבו את זיכרונותיהם והפיצו אותם לאנשים אולי זהו עזר לקריאת ההיסטוריה העכשווית שלנו ביותר מעין אחת, אלא בעיניים ביקורתיות מפוכחות. זהו שלב נוסף בסדרת זיכרונות ועיתונים היסטוריים, שהחלה בזיכרונותיו של חאג' אמין אל-חוסיני, והמשיכו על ידי אכרם זעיתר, בהג'אב אבו גרבייה, מוחמד עזה דרוזה, פוזי אל-קאוקג'י ורבים אחרים.

 משפחה 
הוא התחתן עם "ג'מאל סלים נויהד" ונולדו להם בת בשם ד"ר ביאן נויהד אל-חות, שנישאה לשפיק אל-חות ובן בשם ד"ר ח'לדון נויהד.

מות של נויהד
הוא נפטר ב-25 ביוני 1982 בלבנון, במהלך מלחמת לבנון הראשונה ובגלל הקרבות נקבר רק חמישה ימים לאחר מותו בגן ביתו בראס אל-מתן.

קישורים חיצוניים

 Ajaj Noueihed, historian of the Arab movement 
 يوسف نويهض (1897 - 1982) برنامج منارات خالدة الحلقة 21 عجاج نويهض (المؤرخ والاديب)
 عجاج نويهض 
 Ajaj Noueihed 
 ajaj noueihed pdf 
 He struggled in Jerusalem for a quarter of a century... 
 إحياء للشخصية الفلسطينية في «رجال من فلسطين كما عرفتهُم» لعجاج نويهض 

הערות שוליים

קטגוריה:דרוזים לבנונים
קטגוריה:פוליטיקאים לבנונים
קטגוריה:פוליטיקאים סורים