פריץ הולינגס

ארנסט פרדריק "פריץ" הולינגס (באנגלית: Ernest Frederick "Fritz" Hollings; 1 בינואר 1922 – 6 באפריל 2019) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית בין השנים 1966 ל-2005. כדמוקרט שמרן, הוא גם היה מושל קרוליינה הדרומית ה-106, סגן המושל ה-77 של קרוליינה הדרומית, וחבר בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית. הוא שירת לצד הסנאטור הדמוקרטי שהפך לרפובליקני סטרום ת'ורמונד במשך 36 שנים, מה שהפך אותם לצמד המכהן הארוך ביותר בתולדות הסנאט האמריקאי. בזמן מותו, הוא היה הסנאטור לשעבר החי המבוגר ביותר והמושל האמריקני השני בגילו. נכון לשנת 2024, הוא הדמוקרט האחרון שהחזיק במושב הסנאט של ארצות הברית מטעם קרוליינה הדרומית.

הולינגס נולד בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, סיים את לימודיו במכללה הצבאית של קרוליינה הדרומית בשנת 1942 והחל לעסוק בעריכת דין בצ'ארלסטון לאחר שלמד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קרוליינה הדרומית. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת כקצין ארטילריה במערכות בצפון אפריקה ובאירופה. לאחר המלחמה, הולינגס ניצח ברציפות בבחירות לבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית, כסגן מושל וכמושל. הוא ביקש להיבחר לסנאט ב-1962 אך הובס על ידי אולין ד. ג'ונסטון המכהן.

ג'ונסטון מת ב-1965, ובשנה שלאחר מכן זכה הולינגס בבחירות מיוחדות למלא את שארית כהונתו של ג'ונסטון. הולינגס נשאר פופולרי וזכה ללא הרף בבחירות חוזרות, והפך לאחד הסנאטורים הוותיקים בתולדות ארצות הברית. הולינגס ביקש את המועמדות הדמוקרטית בבחירות לנשיאות ב-1984, אך נשר מהמירוץ לאחר הפריימריז בניו המפשייר. הוא סירב להיבחר מחדש ב-2004 והחליף אותו הרפובליקני ג'ים דמינט.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
הולינגס נולד ב-1 בינואר 1922 בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, והיה בנם של וילהלמינה דורותיאה מאייר (1888–1982) ואדולף גברט הולינגס האב (1882–1940) שהיו ממוצא גרמני.

 השכלה וחיים אישיים 
הולינגס סיים את לימודיו במכללה הצבאית של קרוליינה הדרומית בשנת 1942, וקיבל תואר ראשון באמנויות. הוא השיג תואר במשפטים בשנת 1947 לאחר 21 חודשים באוניברסיטת קרוליינה הדרומית, והצטרף לעורך דין בצ'ארלסטון. הולינגס היה חבר באחווה פי קפא פי. הוא היה חבר באגודה הידידותית הגרמנית של צ'ארלסטון בין השנים 1976–1991.

הולינגס התחתן עם ריטה לידי "פיצי" הולינגס מ-21 באוגוסט 1971 ועד מותה באוקטובר 2012. היו לו ארבעה ילדים (מייקל, הלן, פטרישיה סאלי, וארנסט השלישי) עם אשתו הראשונה, מרתה פטרישיה סאלי הולינגס, לה נישא. ב-30 במרץ 1946. הוא היה לותרני. בנוסף, לפריץ ולפטרישיה נולדו שני בנים שמתו.

הולינגס שירת כקצין ביחידות הארטילריה ה-353 וה-457 של צבא ארצות הברית בין השנים 1942 ל-1945, במהלך מלחמת העולם השנייה, וזכה בעיטור כוכב הארד על פעולותיו בקרב מ-13 בדצמבר 1944 ועד 1 במאי 1945, בצרפת ובגרמניה.

 קריירה פוליטית 
הולינגס כיהן שלוש קדנציות בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית מ-1949 עד 1954. בשנת 1950, בעקבות הלינץ' הידוע לשמצה של וילי ארל, הולינגס ניסח חוק שקבע עונש מוות על לינץ'. לא התרחשו מעשי לינץ' בקרוליינה הדרומית לאחר חקיקת החוק הזה. לאחר קדנציה אחת בלבד, עמיתיו של הולינגס בחרו בו כיו"ר הזמני ב-1951 וב-1953. לאחר מכן הוא נבחר לסגן מושל קרוליינה הדרומית ב-1954, ולמושל ב-1958 בגיל 36.

 מושל קרוליינה הדרומית 
ימין|ממוזער|197x197 פיקסלים| הולינגס כמושל
כמושל קרוליינה הדרומית מ-20 בינואר 1959 עד 15 בינואר 1963, הולינגס פעל לשיפור מערכת החינוך של המדינה, וסייע להביא יותר תעשייה והזדמנויות תעסוקה למדינה. בתקופת כהונתו הוקמה מערכת החינוך הטכני של המדינה ורשת הטלוויזיה החינוכית שלה. הוא גם קרא והשיג העלאות משמעותיות בשכר המורים, וקירב אותם לממוצע האזורי. בוועידת המושל 1961 לעסקים, תעשייה, חינוך וחקלאות בקולומביה, הוא הכריז, "היום, בחברה המורכבת שלנו, החינוך הוא אבן הפינה שעליה יש לבנות פיתוח כלכלי. – ושגשוג מובטח."

במהלך כהונתו של הולינגס כמושל, דגל הקרב של הקונפדרציה הונף מעל קפיטול מדינת קרוליינה הדרומית מתחת לדגל המדינה ודגל ארצות הברית. דגל הקרב הוצב מעל הכיפה בשנת 1962 בהחלטה מקבילה של בית המחוקקים במדינה במהלך ציון מאה שנה למלחמת האזרחים. ההחלטה לא הצליחה לקבוע מועד להסרתה. בשנת 2000 הצביע בית המחוקקים של המדינה להזיז את הדגל מעל בית המדינה לאנדרטה של חיילי הקונפדרציה בחזית הבניין, שם הוא נשאר עד 2015, כאשר המושלת הרפובליקנית ניקי היילי הורתה להסירו בעקבות רציחתם של תשעה שחורים. מבקרים בכנסייה על ידי אוהד הקונפדרציה במדינה מוקדם יותר באותה שנה.

הולינגס לא עשה הרבה כדי לתמוך או להתנגד לתנועת זכויות האזרח כמושל, ובמקום זאת התגאה בהיעדר אלימות במדינה בנושא זכויות האזרח. בנאומו האחרון באספה הכללית ב-9 בינואר 1963, לפני הקבלה השלווה לאוניברסיטת קלמסון של הסטודנט השחור הראשון שלה, הארווי גאנט, הכריז הולינגס: "כאשר אנו נפגשים, קרולינה הדרומית פונה לאחור במערכת המשפט שלה... האספה הכללית הזו חייבת להבהיר את הבחירה של קרולינה הדרומית, ממשלה של חוקים ולא ממשלה של בני אדם... זה צריך להיעשות בכבוד. זה צריך להיעשות עם חוק וסדר."

הולינגס פיקח על ההוצאות להורג האחרונות בקרוליינה הדרומית לפני החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק דין פורמן נגד ג'ורג'יה, שאסרה זמנית על עונש מוות. במהלך כהונתו, שמונה אסירים הוצאו למוות בכיסא חשמלי. האחרון היה האנס דאגלס ת'ורן, ב-20 באפריל 1962.

הוא ביקש את המועמדות הדמוקרטית למושב בסנאט האמריקני ב-1962, אך הפסיד לאולין ד. ג'ונסטון הסנאטור המכהן.

 חבר הסנאט של ארצות הברית 
 קריירה מוקדמת בסנאט 
ממוזער|222x222 פיקסלים| הולינגס ב-1969
ג'ונסטון מת ב-18 באפריל 1965. מחליפו של הולינגס כמושל, דונלד ס. ראסל, התפטר כדי לקבל מינוי למושב הסנאט. בקיץ 1966 ניצח הולינגס את ראסל בפריימריז הדמוקרטי על השנתיים הנותרות של הקדנציה. לאחר מכן הוא ניצח בדוחק בבחירות המיוחדות ב-8 בנובמבר 1966, נגד הדמוקרטי שהפך לרפובליקני מרשל פארקר, והושבע זמן קצר לאחר מכן. הוא צבר ותק על סנאטורים אמריקאים חדשים שנבחרו, שהצטרכו להמתין עד ינואר 1967 כדי להישבע. בשנת 1967, הוא היה אחד מאחד עשר סנאטורים שהתנגדו למינויו של ת'ורגוד מרשל לשופט השחור הראשון בבית המשפט העליון של ארצות הברית. בשנה שלאחר מכן, הולינגס זכה במושב הסנאט לקדנציה המלאה הראשונה שלו כאשר שוב ניצח את מרשל פארקר, אך בבחירות אלו ניצח בהפרש גדול בהרבה.

במשך למעלה מ-36 שנים (מ-9 בנובמבר 1966 עד 3 בינואר 2003), הוא כיהן לצד הדמוקרטי שהפך לרפובליקני סטרום ת'ורמונד, מה שהפך אותם לצמד הסנאטורים ממשלחות המדינות שכיהנו יחד הכי הרבה זמן בתולדות הסנאט של ארצות הברית עד כה. לת'ורמונד והולינגס הייתה מערכת יחסים טובה בדרך כלל למרות ההבדלים הפילוסופיים החדים לפעמים ביניהם, ולעיתים קרובות הם שיתפו פעולה בחקיקה ובפרויקטים עבור קרוליינה הדרומית. הולינגס היה גם הסנאטור שכיהן את תקופת הכהונה ה-13 באורכה.

בשנת 1970, הולינגס חיבר את The Case Against Hunger: A Demand for a National Policy, תוך הכרה בכומר י. דהקווינסי ניומן והאחות מרי אנתוני על שפתחו את עיניו ליאוש שנגרם מהרעב ועזרו לו להבין שהוא חייב לעשות משהו בנידון. הולינגס עלה לכותרות שנה קודם לכן כשסייר באזורים מוכי עוני בקרוליינה הדרומית, במה שכונה לעיתים קרובות "סיורי הרעב" שלו. הוא הואשם בכך שהסב תשומת לב לא רצויה לקרוליינה הדרומית בעוד שמדינות אחרות, הן בצפון והן בדרום, התמודדו גם הן עם עוני קיצוני. הולינגס ידע שקרוליינה הדרומית לא לבד במאבקה וחשב שאם פוליטיקאי כלשהו מתכוון לחקור את הרעב בקרוליינה הדרומית, הוא לפחות יהיה דרום קרולייני. לאחר סיור בשכונת עוני במזרח צ'ארלסטון, הוא אמר, "אני לא רוצה שרומני וקנדי יבואו לכאן כדי להסתכל על שכונות העוני שלי. למען האמת, כשאני נתפס עם העבודה שלי, אני חושב שאלך להסתכל על שכונות העוני של בוסטון". על מאמציו, הולינגס הואשם גם ב'תרגום קולות המיעוט האפרו-אמריקאי'. הולינגס, שראה הרבה רעב ועוני ושכונות עוני במהלך סיוריו, השיב: 'אתה לא מרוויח נקודות פוליטיות על רעב. העניים לא רשומים להצביע והם לא יצביעו.' עם זאת, בפברואר 1969, הולינגס העיד על מה שראה במהלך סיוריו לגילוי עובדות לפני ועדת הסנאט לבחינת רעב וצרכים אנושיים. העיתון של צ'ארלסטון, News and Courier (כיום The Post and Courier), דיווח כי 'הסנאטורים, חברי צוות העיתונות והמבקרים מילאו את חדר הישיבות והאזינו בהלם בזמן שפרט הולינגס עשרות סצנות מזעזעות של סבל אנושי במדינתו.' הולינגס המליץ לוועדה לחלק תווי אוכל חינם לנזקקים ביותר, ומעט יותר מיום לאחר מכן, הסנאטור ג'ורג' מקגוורן הודיע כי תווי אוכל חינם יחולקו בקרוליינה הדרומית כחלק מתוכנית פיילוט לאומית להזנת רעבים."

הולינגס ואשתו הראשונה נפרדו ב-1970 והתגרשו ב-1971. ילדיהם גרו עם אמם, והולינגס מעולם לא דן בסיבה לגירושין. מאוחר יותר באותה שנה, הוא התחתן עם ריטה לידי "פיצי" הולינגס (ילידת 1935), שהייתה צעירה ממנו ב-13 שנים. היא הצטרפה לצוות האדמיניסטרטיבי שלו ב-1967. היו אלה נישואיה הראשונים ונישואיו השניים. הם היו נשואים 41 שנים עד מותה ב-2012.

בשנות ה-70, הצטרף הולינגס לחבריו הסנאטורים קנדי והנרי מ. ג'קסון במסיבת עיתונאים כדי להתנגד לבקשתו של הנשיא ג'רלד פורד שהקונגרס יפסיק את הפיקוח על המחירים של ריצ'רד ניקסון על הנפט המקומי, שבמידה רבה היה הגורם לתורים בתחנות הדלק במהלך משבר הנפט של 1973. הולינגס אמר שהוא מאמין שסיום הפיקוח על המחירים (כפי שנעשה בסופו של דבר ב-1981) יהיה "אסון" שיגרום ל"כאוס כלכלי".

בפברואר 1970, במהלך מושב של דיונים על סיוע פדרלי למחוזות בתי ספר המשרתים ילדים המתגוררים ביחידות דיור ציבוריות, שאל הולינגס את הסנאטור מניו יורק ג'ייקוב ק. יעבץ אם הוא יתמוך בתיקון נגד הסעת תלמידים, בהתחשב בכך שהוא התבסס על חוק של ניו יורק.

בספטמבר 1970, במהלך נאום באוניברסיטת ג'ורג'יה באת'נס, הולינגס הצהיר כי ארצות הברית לא יכולה להרשות לעצמה 'הנהגה של הונאה פוליטית', וקרא לאמריקאים להתעלם מקולות המחלוקת ולהתאגד למען 'שינויים משמעותיים' בחברה. הולינגס אמר כי הנשיא ניקסון הוביל את ארצות הברית ב"דרך רועשת של סטגנציה ופילוג" ותקף את ה"רטוריקה הטרחנית" של סגן הנשיא ספירו אגניו. הולינגס ייחס את האשמה העיקרית לפילוג בארצות הברית לקבוצות אינטרס מיוחדות ול'בלוקים של מיעוטים חסרי סבלנות' שצעקו "דרישות בלתי ניתנות למשא ומתן". הולינגס קשר את הנשיא לשעבר ג'ונסון והנשיא ניקסון בכך ששניהם "תקפו את הפוליטיקה של הבעיה במקום את הבעיות עצמן".

בפברואר 1971, הולינגס הציג את טד קנדי בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, לקראת דבריו הקוראים להפסיק את מלחמת וייטנאם. הולינגס חשף כי קנדי ביקש את עצתו כיצד לענות על שאלות עיתונאים בנוגע לקמפיין נשיאותי אפשרי וכי קנדי האמין שביקורו יגרום לספקולציות מצד העיתונאים לגבי קמפיין ללא קשר למה שהוא אמר.

בנובמבר 1971 הכריז הולינגס על התנגדותו למינויו של ארל בוץ למזכיר החקלאות של ארצות הברית.

בשנת 1972, הולינגס והרפובליקני ויליאם סקסבי תמכו בהחלטה המעניקה הכרה מוקדמת של ארצות הברית לבנגלדש, שכן ממשל ניקסון חיפש מדיניות של דחיית הכרה עד ש"יהיו יתרונות דיפלומטיים בהתאמה לארצות הברית".

בשנת 1977, הולינגס היה אחד מחמישה דמוקרטים שהצביעו נגד מינויו של פ. ריי מרשל למזכיר העבודה של ארצות הברית.

בתחילת 1979, מזכיר המדינה של ארצות הברית סיירוס ואנס ביקש רשות מוועדת משנה להקצבות בסנאט להעביר 2 מיליון דולר ממימון השגרירות האמריקאית למכון האמריקאי החדש בטאיוואן. הולינגס היה אחד מארבעה מחברי הוועדה שהתנגדו לבקשתו של ואנס במהלך הופעתו של האחרון בפני ועדת המשנה, והולינגס שלח מאוחר יותר מכתב לוואנס שדחה את הבקשה. הולינגס הסביר כי "מעבר חלק ליחסים לא רשמיים עשוי להיות מאוים" אם לא יועברו הכספים למכון האמריקאי לפני שהשגרירות האמריקאית בטאיוואן תפסיק את פעולתה בתאריך היעד שנקבע, 1 במרץ. התנגדותו של הולינגס נחשבה לבלתי רגילה, בהתחשב בכך שרוב הבקשות אושרו, ובכירי מחלקת המדינה הצהירו באופן פומבי על רצונם שהוילינגס ועמיתיו יסירו את התנגדותם לאור ההסכמה הכנועה של טייוואן להקים 'גוף לא ממשלתי בוושינגטון' שישמש כע counterpart למכון האמריקאי בטאיפיי.

הולינגס התנגד לחקיקה ב-1979 שתכניס פליטים סינים אתניים נוספים על רקע דאגה מוגברת לגבי מהלכים של ממשלת וייטנאם.

באוגוסט 1979 הולינגס הכריז על התנגדותו להסכם הגרעין בין ארצות הברית לברית המועצות, ואמר שההסכם צריך להיכשל אלא אם כן יתוקן כך שיכלול הפחתה בכוח הצבאי הסובייטי. הצעתו נחשבה ככזו שעלולה לעורר התנגדות רוסית להסכם אם תיושם. הולינגס גם ניסה ללא הצלחה לשכנע את ועדת התקציב של הסנאט להוסיף 2.6 מיליארד דולר כהמלצה להוצאות צבאיות, שיכללו בהחלטת התקציב השנייה של הקונגרס.

 מועמד לנשיאות 
הולינגס חיפש ללא הצלחה את המועמדות הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית בבחירות לנשיאות של 1984. שנינותו וניסיונו של הולינגס, כמו גם קריאתו להקפאת מסגרת התקציב, הביאו תשומת לב חיובית רבה, אבל שמרנותו לא קסמה לדמוקרטים הליברליים, ובמערכת בחירות שנשלטה בידי גארי הארט, ג'ון גלן ווולטר מונדייל, הוא לא התבלט. לאחר שהפסיד בניו המפשייר, פרש הולינגס והעביר את תמיכתו להארט. הוא התייחס לשאר המתחרים בצורה מאוד מזלזלת, וכינה את מונדייל "פודל" ואת גלן (אסטרונאוט לשעבר) "מלך השמיים שהתבלבל בתוך הקפסולה שלו".

 קריירה מאוחרת יותר בסנאט 
ימין|ממוזער|230x230 פיקסלים| הסנאטור ארנסט הולינגס
ב-24 במרץ 1981, הולינגס הציג חקיקה שאם תתקבל תחזיר את הגיוס הצבאי עם דחיות ופטורים מוגבלים וקבעה שגברים בגילאי 18 עד 22 יידרשו להשקיע תשעה חודשי שירות פעיל לצורך הכשרה בסיסית שעשויה להקדים את שירות המילואים. הצעתו של הולינגס העניקה דחיות "לאנשים בשירות פעיל, במילואים או בלימודים מתקדמים בקורס הכשרה לקצינים במילואים; בנים או אחים ששרדו של מי שנפל במלחמה או נעדר בקרב; סרבני מצפון וכמרים; רופאים ואחרים במקצועות בריאות חיוניים, ושופטים בבתי משפט רשמיים ופוליטיקאים נבחרים". הולינגס הצהיר כי הגיוס לכוחות המזוינים לא עמד בדרישות של כ-23,000 איש בשנת 1979 וכי הוא מאמין שהטיוטה החלה על נשים "צריכה להיות כללית" בשל הנושא שנמשך לדיון בין הציבור לבין בתי המשפט.

בשנת 1981, הולינגס התנצל בפני חברו הדמוקרט הווארד מצנבאום לאחר שהולינגס התייחס אליו כאל "הסנאטור מבני ברית " במליאת הסנאט. מצנבאום, שהיה יהודי, העלה נקודה של זכות אישית ודבריו של הולינגס נמחקו מהפרוטוקול.

במרץ 1985 אישרה ועדת התקציב של הסנאט הצעה בחסות הולינגס להקפיא את ההוצאות הצבאיות בכך שלא תאפשר צמיחה מעל האינפלציה בשנת הכספים 1986 והענקת העלאות של שלושה אחוזים במהלך השנתיים הבאות, הולינגס אמר לאחר ההצבעה כי נוצר דפוס לפעולה דומה בנוגע לפריטים תקציביים אחרים וניבא שוועדת התקציב תתנגד גם לעמדה נוספת של ממשל רייגן, בכך שתשמור על קפיאת העלאות יוקר המחיה של ביטוח לאומי.

ב-1 במאי 1985, ועדת הסנאט למסחר, מדע ותחבורה דחתה תיקון להצעת חוק המאשרת מחדש את ועדת התקשורת הפדרלית האוסרת על תחנות טלוויזיה ציבוריות להחליף ערוצים עם תחנות מסחריות, לאחר מכן הצהיר הולינגס כי ההצבעה הייתה "ויתור טרגי של הקונגרס לאחריותו בת יותר מ-60 שנה להגן על האינטרס של הציבור בשידור".

באוקטובר 1985, הולינגס והרפובליקנים פיל גראם ווורן רודמן יזמו תיקון להקמת תקרת גירעון תקציבי שתתכווץ לאפס עד 1991, שהתווסף לחוק להעלאת תקרת החוב של הממשלה הפדרלית ביותר מ-250 מיליארד דולר. התיקון אושר בהצבעה של 75 מול 24 ונאמר שהוא עשוי להיות הקדמה לתקציב מאוזן תוך חמש שנים ללא העלאת מיסים על ידי שר האוצר ג'יימס בייקר.

במהלך הפריימריז לנשיאות ב-1988, הולינגס תמך בג'סי ג'קסון.

באוקטובר 1989, הודיע הולינגס ממשרדו בוושינגטון כי יבקש ממשרד רואי החשבון הכללי לחקור את מאמצי הסוכנות הפדרלית לניהול חירום לספק סיוע וכספים בזמן לקורבנות הוריקן הוגו חודש קודם לכן. הולינגס האשים את FEMA ב"עיכוב, דאגה ומילוי טפסים" ודרש מהממשלה הפדרלית להיות פעילה יותר בניסיון להקל על האזורים שנחרבו על ידי הוריקן הוגו.

באפריל 1990, הולינגס תכנן להפעיל את ועדת התקציב של הסנאט כדי להצביע על הפחתה במיסי ביטוח לאומי, רעיון שהוצע בתחילת השנה הקודמת על ידי הסנאטור הדמוקרטי דניאל פטריק מויניהאן כדרך לגרום לקונגרס להתמודד עם מה שהוא ראה כבעיה חמורה בניהול קרנות האמון של ביטוח לאומי. הולינגס ביקש להציג נתוני הכנסות שיכללו את הפחתת המיסים בסך 36 מיליארד דולר דרך ביטול העלאת מיסי ביטוח לאומי שתוכננה להיכנס לתוקף ב-1 בינואר, ואישר שהוא יבקש מעמיתיו בוועדת התקציב להסיר את קרנות האמון מחישוב הגירעון התקציבי ולהצביע על תקציב 1991 הכולל גירעון של 300 מיליארד דולר. תוכניתו של הולינגס כללה מס ערך מוסף של חמישה אחוזים על סחורות ושירותים בנוסף לדמי ייבוא נפט בשיעור של עשרה אחוזים, וכן העלאת שיעור מס ההכנסה למדרגה העליונה של שלושים ושלושה אחוזים עבור בעלי ההכנסות הגבוהות ביותר. המטרה נחשבה לקרב קשה, שבו הולינגס עשוי להיתקל במניפולציות פרלמנטריות בוועדה שיביאו למניעת הצבעה ישירה על הפחתת מסי ביטוח לאומי. בהכרה בכך, הולינגס אמר, "הם עשויים לנסות לבלום אותי. אבל אנחנו נמצא הצעת חוק, בשם אלוהים, כדי להוריד את מיסי ביטוח לאומי. תהיה הצבעה".

בינואר 1991 הצטרף הולינגס לרוב הסנאטורים הדמוקרטיים בהצבעה נגד החלטה המאשרת מלחמה נגד עיראק.

ב-1993, הולינגס אמר לעיתונאים שהוא השתתף בסמינרים בינלאומיים כי "לכולם יש רצון ללכת לז'נבה. אני הייתי עושה את זה בשביל כנסי חוק הים והיית מוצא את אותם דיקטטורים מאפריקה, אתה יודע, במקום לאכול אחד את השני, הם פשוט היו באים ומקבלים ארוחה טובה בז'נבה." הולינגס עורר בעבר מחלוקת כשהגיב לפרשנותו של יושיו סקוראוצ'י לפיה האמריקאים עצלנים ואנאלפביתים. הולינגס השיב, "אתה צריך לצייר פטריית פיצוץ ולשים מתחתיה, 'יוצר באמריקה על ידי אמריקאים עצלנים ואנאלפביתיים ונבדק ביפן'."

הולינגס נשאר פופולרי מאוד בקרוליינה הדרומית לאורך השנים, אפילו כשהמדינה הפכה ליותר ויותר ידידותית לרפובליקנים ברמה הלאומית. בשלוש מערכות הבחירות הראשונות שלו לכהונה מלאה, הוא מעולם לא ירד מתחת לשישים אחוז מהקולות. בבחירות 1992, לעומת זאת, הוא התמודד עם מרוץ צמוד באופן בלתי צפוי מול חבר הקונגרס לשעבר טומי הרטנט, במה שהייתה שנה טובה מאוד עבור הדמוקרטים ברמה הלאומית. הארטנט ייצג את אזור צ'ארלסטון בקונגרס מ-1981 עד 1987, ובכך היה בפועל חבר הקונגרס של הולינגס. הפופולריות שלו בחבל השפלה – באופן מסורתי אזור נדנדה ברמת המדינה – גרמו להולינגס לנצח בדוחק עם רק חמישים אחוז מהקולות.

במירוץ האחרון שלו לסנאט ב-1998, התמודד הולינגס מול חבר הקונגרס הרפובליקני בוב אינגליס. אחד הרגעים היותר לוהטים של המירוץ היה ראיון לעיתון שבו התייחס הולינגס לאינגליס כ"בואש ארור". הולינגס נבחר מחדש בהפרש של 52%–45%.

ב-7 בינואר 2003, הולינגס הציג את חוק השירות הלאומי האוניברסלי, אשר יחייב את כל הגברים והנשים בגילאי 18–26 (למעט כמה חריגים) לבצע שנת שירות צבאי.

ב-2003, הולינגס הבין שאף דמוקרט לא יוכל לזכות בתפקיד כלל-מדינתי באקלים הפוליטי הנוכחי של קרוליינה הדרומית - אפילו לא בעל תפקיד מושרש כמוהו. ב-4 באוגוסט 2003 הוא הודיע כי לא יתמודד לבחירה מחדש בנובמבר 2004. הרפובליקני ג'ים דמינט החליף אותו במושב הסנאט.

בקריירה המאוחרת שלו, הולינגס היה מתון מבחינה פוליטית אך תמך בהצעות חוק רבות לזכויות האזרח. הוא הצביע בעד אישור מחדש של חוק זכויות ההצבעה ב-1982. עם זאת, ב-1967 הוא היה אחד מ-11 הסנאטורים שהצביעו נגד אישורו של ת'ורגוד מרשל, שופט בית המשפט העליון השחור הראשון. הולינגס הצביע מאוחר יותר בעד המינוי הלא מוצלח של רוברט בורק וגם בעד המינוי המוצלח של קלרנס תומאס.

בנושאים פיסקאליים, הוא היה שמרן בדרך כלל, והיה אחד ממעניקי החסות העיקריים של חוק גראם-רודמן-הולינגס, ניסיון לאכוף מגבלות על הוצאות הממשלה.

הולינגס והאוול הפלין מאלבמה היו שני הסנאטורים הדמוקרטיים היחידים שהצביעו נגד חוק חופשת המשפחה והרפואה משנת 1993.

 תעשיית הבידור 
כסנאטור, הולינגס תמך בחקיקה למען האינטרסים של תעשיית הפצת המדיה המבוססת (כגון הצעת "חוק קידום הפס הרחב והטלוויזיה הדיגיטלית לצרכנים"). תמיכתו הקשוחה בהגבלות מחשב שונות בצד הלקוח כגון DRM ו-Trusted Computing הובילה את פיתוח שבב Fritz (Trusted Platform Module, מיקרו-שבב האוכף הגבלות כאלה) שכונה על שמו. הולינגס הציג את SSSCA, טיוטה של ה-CBDTPA המאוחרת יותר, שחייבה "יצרנים של כל המכשירים האלקטרוניים והתוכנות להטמיע במוצרים שלהם טכנולוגיית הגנה מפני העתקה שאושרה על ידי הממשלה". הולינגס גם נתן חסות לחוק הפרטיות האישית המקוונת. לפי OpenSecrets, בין 1997 ל-2002, הולינגס קיבל יותר מ-300,000 דולר מתעשיית הבידור.

 אחרית חייו ומותו 
שמאל|ממוזער|200x200 פיקסלים| מרכז המשפט J. Waties Waring במרכז צ'ארלסטון נקרא בעבר המרכז המשפטי של הולינגס על שם המושל והסנאטור לשעבר.
עם פרישתו, הולינגס כתב מאמרי דעה לעיתונים בקרוליינה הדרומית והיה תורם קבוע להפינגטון פוסט. מאמרי מערכת דעתו פורסמו מדי שבוע גם ב-EconomyInCrisis.org, בלוג חדשות פרוטקציוניסטי עצמאי. בשנת 2008 פרסמה הוצאת אוניברסיטת קרוליינה הדרומית את Making Government Work, ספר שחיבר הולינגס עם העיתונאי מוושינגטון הבירה, קירק ויקטור, המעניק את השקפתו של הולינגס על השינויים הדרושים בוושינגטון. בין היתר המליץ הספר על ירידה דרמטית בהיקף ההוצאה על הקמפיין. הוא גם תקף את מדיניות הסחר החופשי כהרסנית מטבעה, והציע שצעדים פרוטקציוניסטיים מסוימים בנו את ארצות הברית ושרק מפלגות בודדות נהנו מהסחר החופשי, כמו תאגידי ייצור גדולים.

המרכז לסרטן הולינגס באוניברסיטה הרפואית של קרוליינה הדרומית, בצ'ארלסטון, הוקם בשנת 1993.

הולינגס ייסד את מלגת הולינגס בשנת 2005. המלגה העניקה ליותר ממאה בוגרי תואר ראשון מרחבי המדינה התמחות של עשרה שבועות במנהל הלאומי לאוקיינוס והאטמוספירה ומלגה כספית לשנת הלימודים.

הולינגס סייע להקים את מרכז הולינגס לדיאלוג בינלאומי, ארגון המקדם דיאלוג בין ארצות הברית וטורקיה, מדינות המזרח התיכון, צפון אפריקה ודרום-מערב אסיה, ומדינות אחרות עם אוכלוסיות מוסלמיות ברובן במטרה לפתוח ערוצים של תקשורת, העמקת הבנה בין-תרבותית, הרחבת קשרים בין אנשים ויצירת חשיבה חדשה בנושאים בינלאומיים חשובים.

הולינגס היה גם במועצת היועצים כפרופסור אורח מכובד למשפטים בבית הספר למשפטים של צ'ארלסטון. הוא נשא את נאום הפתיחה לכיתת הבוגרים הראשונה שם ב-19 במאי 2007.

בשנת 2008, אוניברסיטת קרוליינה הדרומית הודיעה שהספרייה החדשה שלהם תיקרא ספריית האוספים המיוחדים של ארנסט פ. הולינגס. הספרייה שעלותה 18 מיליון דולר נבנתה מאחורי ספריית תומאס קופר והיא ביתם של מחלקת אירווין לספרים נדירים ואוספים מיוחדים, אוספים פוליטיים של קרוליינה הדרומית ואוספים דיגיטליים.

ב-6 באפריל 2019, הולינגס מת בגיל 97 בביתו באי פאלמס, קרוליינה הדרומית, לאחר תקופה של ירידה בבריאות. הנשיא לעתיד ג'ו ביידן נשא את ההספד בהלווייתו.

 קישורים חיצוניים 



 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הדרומית
קטגוריה:צ'ארלסטון: אישים 
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת קרוליינה הדרומית
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-1984
קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני
קטגוריה:מושלי קרוליינה הדרומית
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:בוגרי המכללה הצבאית של קרוליינה הדרומית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1922
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2019