ג'יימס ריד (פוליטיקאי)

ג'יימס אלכסנדר ריד (באנגלית: James Alexander Reed; 9 בנובמבר 1861 – 8 בספטמבר 1944) היה פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית ממיזורי.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
ריד נולד ב-9 בנובמבר 1861, בחווה במחוז ריצ'לנד, אוהיו. הוא היה צאצא של החלוץ האמריקאי דייוויד ריד.  בגיל 3 עבר עם משפחתו לסידר רפידס שבאיווה. הוא למד בבתי ספר ציבוריים ולאחר מכן למד בקו קולג'. ב-1887 הוסמך כעורך דין ועבר לקנזס סיטי שבמיזורי.

 קריירה פוליטית 
ריד כיהן כחבר מועצת העיר של קנזס סיטי בשנים 1897–1898. בשנת 1898 התמודד על תפקיד התובע של מחוז ג’קסון, כשמאחוריו עמדו התמיכה הפוליטית והכספית של מנהיג המפלגה הדמוקרטית המקומית, ג’יימס פנדרגסט. בשנת 1899 ניהל ללא הצלחה משפט נגד ג'סי אי. ג'יימס, בנו של הפושע הידוע לשמצה ג'סי ג'יימס, באשמת שוד רכבת. בין השנים 1900–1904 שימש כראש עיריית קנזס סיטי.

בתקופת כהונתו כראש עיר, פיקח ריד על פרויקט שנודע כ“רוח קנזס סיטי”: בנייה מחדש של אולם הכנסים בתוך 90 יום בלבד, כדי לארח את הוועידה הארצית הדמוקרטית של שנת 1900. האולם המקורי נפתח ב־1899 אך נשרף ב־4 באפריל 1900. מאחר שהוועידה הייתה אמורה להיפתח ב־4 ביולי, נדרש ריד, שבתחילה כלל לא תמך בפרויקט, להוביל את הבנייה מחדש, והוא אף חנך את האולם המחודש בדיוק עם פתיחת הוועידה.

בשנת 1910 נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם מיזורי, שם כיהן שלוש קדנציות רצופות, מ־1911 ועד 1929, אז פרש. בניגוד לרבים מבני מפלגתו, התנגד להצטרפות ארצות הברית לחבר הלאומים. הוא ניסה להתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות – אך נכשל. בשנים 1917–1921 כיהן כיו"ר ועדת המידות והמשקלות בסנאט.
ימין|ממוזער| ריד, בערך 1911
אחת התרומות החשובות ביותר שלו למדינת מיזורי התרחשה ב־1913, כאשר כחבר ועדת הבנקאות של הסנאט שינה את הצבעתו ושבר את הקיפאון שאִפשר את חקיקת חוק הפדרל ריזרב. התוצאה הייתה שמיזורי קיבלה שניים מתוך 12 בנקי הפדרל ריזרב – בסנט לואיס ובקנזס סיטי – והיא המדינה היחידה עם שני מטות כאלו. ריד המשיך להיות מעורב באופן פעיל בעבודת הוועדה, לקידום תיקונים לחוק שיחזקו את כוחו ועצמאותו של הבנק המרכזי. הנשיא וודרו וילסון אף שלח אליו מכתב אישי שבו הודה לו על תרומתו.

עם זאת, ריד שיקף גם את דעותיו הגזעניות של האזור שממנו בא. בדיון על חוק ההגירה של 1917 טען כי "איש שאינו מן הגזע הלבן לא צריך להיות מורשה להתיישב לצמיתות בארצות הברית". הוא ניסה להרחיב את ההגבלות כך שיחולו גם על מהגרים ממוצא אפריקני, בנוסף לאיסורים על מהגרים ממדינות אסיה.
מנגד, היה הסנאטור היחיד שהתנגד לחוק מכסות החירום של 1921, שהטיל מגבלות חמורות על ההגירה.

בהמשך דרכו הפוליטית התנגד ריד בגלוי לקו קלוקס קלאן, במיוחד במסע הבחירות שלו לכהונה נוספת ב־1922 – התנגדות שגרמה לו לאבד קולות רבים.

ב־1927 התנגד להארכת חוק שפרד–טאונר (1921), שנועד להפחית תמותת תינוקות ואמהות. הוא גם תקף את לשכת הילדים על "מימון פדרלי מופרז" ועל "הכוח והשליטה" שניתנו לגרייס אבוט, העומדת בראש הלשכה. בדיון בסנאט לגלג ריד על הלשכה והציע בציניות: "עדיף שנקים ועד אמהות שידריך את הזקנות הרווקות שבלשכה איך להשיג בעל ולהוליד ילדים משלהן".

בשנת 1929, עם פרישתו מהסנאט, פרסם העיתונאי ה. ל. מנקן מאמר שבח שבו הילל את ריד על התנגדותו ל"פופוליסטים" ו"שרלטנים" משתי המפלגות. ריד פרש מן הפוליטיקה וחזר למיזורי, שם המשיך לעסוק בעריכת דין. במקביל היה פעיל בארגון האזרחי "סיביטן".

 קריירה משפטית 
ריד ייצג את התובע המחוזי של מחוז סאפוק, מסצ'וסטס, ג’וזף ק. פלטייר, בהליך הדחתו בבית המשפט העליון של מסצ'וסטס. ב־21 בפברואר 1922 הרשיע בית המשפט את פלטייר ב־10 מתוך 21 סעיפים והדיח אותו מתפקידו.

בשנת 1927 ייצג ללא הצלחה את הנרי פורד במשפט הדיבה הפדרלי ספירו נגד פורד, שהוגש בידי אהרון שפירו, מנהיג תנועת החקלאים האמריקנית.Victoria Saker Woeste | Insecure Equality: Louis Marshall, Henry Ford, and the Problem of Defamatory Antisemitism, 1920–1929 | The Journal of American History, 91.3 | The History Cooperative  בעיתון The Dearborn Independent פרסם פורד סדרת מאמרים (מתוך ספרו היהודי הבין-לאומי) שהאשימו את שפירו ואת תנועת החקלאים בקנוניה יהודית בינלאומית לרמות חקלאים אמריקנים. המשפט הסתיים בפסילת ההליך, ולאחר מכן פורד בחר להתפשר ולשלם פיצוי גדול לספירו – מאחורי גבו של ריד, שטען כי ניצח.

 משפט בנט 
במרץ 1931 שימש ריד כסנגור של מיירטל בנט, שירתה למוות בבעלה, ג'ון בנט, סוכן מכירות בשמים, ב־29 בספטמבר 1929, לאחר ויכוח על משחק ברידג’ שהסתיים זה עתה. המשפט, שנערך בבית המשפט של מחוז ג'קסון במיזורי, זכה לסיקור עולמי. במהלך המשפט נודע לריד שמאהבתו הנשואה ושכנתו, נל דונלי, בהריון ממנו. בעלה של דונלי איים כי יתאבד אם היא תיכנס להריון, משום שלא היה יכול להביא ילדים. ריד סירב להתגרש מאשתו, לה היה נשוי כבר 43 שנים.

בספטמבר 1931 חזרה דונלי מאירופה עם תינוק בשם דייוויד, שלכאורה אומץ – אך היה למעשה בנו של ריד. בני הזוג הסכימו שלא יינקטו צעדים נוספים עד למותה של אשתו החוקית של ריד.

בדצמבר 1931 נחטפו דונלי והנהג שלה ונכלאו כבן ערובה תמורת כופר. ריד היה מעורב מאוד בחקירה, ויש שטענו שפנה לעזרתו של ג’ון לאזיה, דמות מרכזית בפשע המאורגן בקנזס סיטי, כדי לשחררה. החטיפה הסתיימה בתוך 34 שעות. בהמשך נגזרו עונשי מאסר על שלושה מהחוטפים, בעוד הרביעי זוכה בטענה שחשב שחוטף אדם אחר.

לאחר מות אשתו של ריד ב־1932, התגרשה דונלי מבעלה, ובדצמבר 1933 נישאה לריד. הוא נפטר ימים ספורים לפני יום הולדתו ה־13 של בנו, לאחר שחלה בדלקת ריאות בעקבות דיג בגשם.

 מותו 
ריד מת ב-8 בספטמבר 1944 בבית הקיץ שלו במחוז אוסקודה, מישיגן.

 קישורים חיצוניים 



 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אוהיו
קטגוריה:בוגרי מכללת קו
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-1932
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-1928
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממיזורי
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1861
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1944