ויליאם לוטון סמית'

ויליאם לוטון סמית' (באנגלית: William Loughton Smith; 1758 – 19 בדצמבר 1812) היה עורך דין, פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי מקרוליינה הדרומית. הוא ייצג את קרוליינה הדרומית כפדרליסט בבית הנבחרים של ארצות הברית מ-1789 עד 1797, ובמהלכן כיהן כיו"ר הוועדה לדרכים ואמצעים.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו וקריירה משפטית 
ימין|ממוזער|210x210 פיקסלים| סמלו של ויליאם לוטון סמית'
סמית' נולד בצ'ארלס טאון בפרובינציית קרוליינה הדרומית בשנת 1758 לבנג'מין סמית' ואן לוטון. אביו הרוויח את הונו כיבואן של מוצרי יוקרה בריטיים (בעיקר רהיטים וכלי כסף יוקרתיים) לצ'ארלסטון. הונו הרב של אביו איפשר לו להשתקע במהלך מלחמת העצמאות תוך כדי לימודיו באירופה.

בשנת 1774 למד סמית' משפטים במידל טמפל בלונדון, בריטניה ולאחר מכן המשיך את לימודיו בז'נבה מ-1774 עד 1778. סמית' נשאר באירופה למשך שארית מלחמת העצמאות האמריקאית.

ב-1783 חזר סמית' לקרוליינה הדרומית. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1784 והחל לעסוק בעריכת דין בצ'ארלסטון, והוא התפרסם במהרה כעורך הדין המוכשר ביותר בצ'ארלסטון.

 קריירה פוליטית 
בשנת 1784, שימש סמית' כחבר במועצת הייעוץ של קרוליינה הדרומית. סמית' נבחר לממונה על העיר צ'ארלסטון, תפקיד ששווה ערך לחבר מועצה עירונית כיום. בין השנים 1787 ל-1788, סמית' שימש כחבר בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית.

סמית' נודע כתומך מובהק של ג'ורג' וושינגטון ונבחר כמועמד פרו-אדמיניסטרטיבי לקונגרס הראשון ב-1788 מטעם מחוז הקונגרס הראשון של קרוליינה הדרומית.

על בחירתו ערער יריבו דייוויד רמזי, שטען שמכיוון שסמית' חזר לארצות הברית שזה עתה נוסדה ב-1783, הוא לא היה אזרח ארצות הברית במשך שבע שנים, דרישה חוקתית לבחירה לבית הנבחרים. זו הייתה הפעם הראשונה שבה נעשה שימוש בסמכות הקונגרס, שהוקמה תחת סעיף I, סעיף 5 של החוקה, לשמש כ"שופט של הבחירות, התוצאות וההסמכות של חבריו". שסמית' היה מוסמך, וג'יימס מדיסון ציין ש"זו אקסיומה מקובלת, שהלידה היא הקריטריון לנאמנות". במהלך ממשל וושינגטון, סמית' ליווה את וושינגטון בסיורים ברוד איילנד ובמדינות הדרום.

לאחר מכן, סמית' נבחר מחדש לקונגרס השני ולקונגרס השלישי. מאוחר יותר הצטרף סמית' למפלגה הפדרליסטית ונבחר מחדש לקונגרסים הרביעי והחמישי. בקונגרס השלישי, סמית שימש כיו"ר ועדת הבחירות. בקונגרס הרביעי והחמישי, סמית שימש כיו"ר הוועדה לדרכים ואמצעים.

כיו"ר הוועדה לדרכים ואמצעים, סמית' פעל כמוביל קותפקיד פוליטי בבית מחוקקים (כמו קונגרס או פרלמנט), שמייצג את המפלגה או הקבוצה הפוליטית במהלך דיונים והצבעות על חוקים עבור הפדרליסטים ונודע כשותף קרוב ודובר הבית עבור שר האוצר אלכסנדר המילטון.

ב-10 ביולי 1797, סמית' התפטר מהקונגרס כדי לשמש כשגריר ארצות הברית בפורטוגל. הוא החזיק בתפקיד עד 9 בספטמבר 1801, אז התפטר מתפקידו ולקח חופשה. סמית' חזר לצ'ארלסטון והתמודד שוב לקונגרס בשנים 1804, 1806 ו-1808, אך הפסיד בכל הבחירות הללו למועמד המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, רוברט מריון.

בשנת 1808, סמית' הוסמך כלוטננט במיליציה של קרוליינה הדרומית. באותה שנה, סמית' נבחר לבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית.

 אחרית חייו ומותו 
לאחר הקריירה שלו בפוליטיקה, סמית שימש כנשיא חברת Santee Canal, סגן נשיא אגודת הספריות של צ'ארלסטון וסגן נשיא אגודת סנט ססיליה.

סמית' מת ממחלה בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, ב-19 בדצמבר 1812 ונקבר בחצר הכנסייה של פיליפ הקדוש.

 דעות פוליטיות 
במושב מיוחד של הקונגרס של ארצות הברית שכינס ג'ון אדמס ב-1797, הציג סמית' עשר החלטות הקוראות להגביר את ההגנה הימית וביצורי החוף בתגובה למשבר ההולך וגובר ביחסי ארצות הברית – צרפת.

סמית' התנגד לאמנציפציה של העבדים, מתוך אמונה שזה לא יועיל לא ללבנים ולא לשחורים. כפי שהסביר במליאת בית הנבחרים ב-17 במרץ 1790:

"אם השחורים לא יתערבבו עם הלבנים, הם יישארו שחורים עד סוף הזמן; כי לא טענו ששחרורם יהפוך אותם ללבנים; אם הם כן יתערבבו עם הלבנים, אז הגזע הלבן ייכחד, והעם האמריקאי יהיה כולו ממוצא מולאטי. לא משנה באיזה אופן יראו את הנושא, האבסורד שבשחרור היה ברור".

בשנת 1808, הפוליטיקה שלו התרחקה מאלכסנדר המילטון לכיוון תומאס ג'פרסון, כאשר סמית' אימץ את חוק האמברגו משנת 1807 כדרך להגדיל את העצמאות הכלכלית של ארצות הברית.

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הדרומית
קטגוריה:צ'ארלסטון: אישים
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1758
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1812