סכר מאקומבס

סכר מאקומבס (באנגלית: Macombs Dam) היה ראשית סכר ואחר כך גם גשר על פני ההארלם ריבר בין רובע מנהטן לרובע הברונקס בעיר ניו יורק. הסכר פעל בין  1814 ל-1858. מאוחר יותר הוחלף הגשר "בגשר המרכזי", ומאז 1890 ניצב במקום גשר סכר מקומבס הנוכחי.

 היסטוריה 
 בניית הסכר 
בשנת 1813, רוברט מקומב, בנו של הסוחר אלכסנדר מקומב, ביקש רשות מבית המחוקקים של מדינת ניו יורק לבנות סכר שיוביל מים לטחנת קמח המופעלת על ידי הפרשי גאות ושפל, שייווצרו על ידי הסכר המבוקש, ועל ידי סכר נוסף שהיה בבעלות המשפחה ליד "גשר המלך" (King Bridge) בספייטי דייבל קריק. 50 אזרחים בולטים באזור, שהבינו כי מקומב ככל הנראה יקבל את האישור שביקש, פנו למועצה המשותפת של העיר בבקשה לאפשר גם בניית גשר, כחלק מהמבנה. בקשה זו נענתה, ומקומב הורשה לגבות אגרה על הגשר, שמחציתה תועבר למועצה, כדי לשמש לחינוך העניים. הסכר הוקם בשנת 1814, וקיבל את השם "סכר מאקומבס". סירות היו אמורות לעבור בחופשיות דרך מעבר/מחלף (lock) בסכר. הגשר הושלם בשנת 1816, שנתיים לאחר פתיחת הסכר. הסכר לעומת זאת, המשיך להציף כרי דשא במעלה הזרם, ולחסום את השייט בסירות לאורך ההארלם ריבר. המעבר/מחלף (lock) שהיה בצד הצפוני וגודלו רק 2.1 על 2.1 מ', יכול היה להעביר רק סירות קטנות, מה שהגביל את קיבולת הנהר והגביר את הסיכון לסירות.

 הריסת הסכר 
בשנת 1839, אזרחים מקומיים שכעסו על כך שהנהר עדיין חסום וכי המעבר המוצע לאמת המים העתיקה של הקרוטון יחסום עוד יותר את הנהרGerard T. Koeppel 2000. Water for Gotham: A History. Princeton, NJ: Princeton University Press. pp. 230, 332., קיבלו ייעוץ משפטי ותכננו תגובה. שוב ושוב, הפליגו אל הסכר וביקשו מעבר, אך בכל פעם סורבו בטענה שהמעבר לא אפשרי. הם קיימו יומן מדוקדק של הניסיונות. ב-14 בספטמבר 1839, כוח של 100 איש בראשות לואיס ג'י מוריס, התעמתו עם שומר הגשר בדרישת מעבר לכלי השיט שלהם. כאשר הם סורבו, אנשיו של מוריס – שהגיעו מדוברת פחם חכורה – המשיכו לפרוץ את הסכר והגשר באמצעות גרזנים, באקט של מרי אזרחי, מה שאִפשר לדוברה לעבור. הם חזרו ב-21, 22 ו-24 בספטמבר כדי להסיר עוד מהסכר. פעולותיהם נגד הסכר כמטרד ציבורי לניווט אושרו על ידי בתי המשפט, בפרשת רנוויק נגד מוריסJoyce, Joseph Asbury; Joyce, Howard Clifford 1906. Treatise on the law governing nuisances. Albany, N.Y., M. Bender & co. pp. 116, 546.. ויליאם רנוויק היה הבעלים של הסכר באותה עת. בית המשפט קבע שמדינת ניו יורק לא הייתה צריכה לאשר את בניית הסכר, מכיוון שנתיבי מים הניתנים לשיט הם סמכות השיפוט של הממשלה הפדרליתUltan, Lloyd. "Macombs Dam" in The Encyclopedia of New York City. New Haven: Yale University Press., p. 710.

 בניית הגשר החליפי 
ממוזער|השלט בראשו של גשר סכר מאקומבס דהיום, שמשמר את השם הקודם של הגשר - "סנטראל ברידג'".
ב-19 במרץ 1858, הסנאטור סמית אלי ג'וניור הציג חקיקה בסנאט של מדינת ניו יורק המחייבת הסרת חסימות, כולל סכר מקומבס, מנהר הארלםExcitement in the Legislature (PDF). The New York Times. March 19, 1858. ב-16 באפריל 1858 חוק זה הנחה את החלפת הסכר בגשר נפתח מסתובב שינוהל על ידי ועדה של ארבעה אנשים המחולקת בין חברי שני המחוזות וסטצ'סטר וניו יורק. כל מחוז נדרש לשלם 15,000 דולר מעלות הבנייהCity Items (PDF). The New York Times. April 26, 1858. עד 1861 הוסר הסכר לחלוטין והגשר הוחלף ב"סנטראל ברידג'". הגשר הזה דרש תיקונים ושינויים רבים, עקב ריקבון של רכיבי העץ. בשנת 1892 קיבלה חברת Passaic Rolling Mill Company את החוזה עבור בניית הגשר החדש, שתוכנן על ידי אלפרד פ. בולר . מוטת הפלדה הנוכחית, נבנתה בין השנים 1892 ל-1895, בעוד שדרך רחוב 155 העילי על הוויאדוקט, נבנתה בין השנים 1890 ל-1893. שניהם עוצבו על ידי אלפרד פנקוסט בולר.Reier, Sharon 2000. The Bridges of New York. New York City Series. Dover Publications. p. 85 גשר זה, שעדיין נקרא בעת ההיא הסנטראל ברידג', נפתח רשמית בשנת 1895, בעלות של 2,537,312 דולר. בשנת 1902 שונה שמו ל-גשר סכר מאקומבס. בשנת 1920, נבנו חיבורי רמפה חדשים בצדו המזרחי של הגשר (בברונקס), כאשר הינקי סטדיום נבנה. גשר סכר מאקומבס הוא הגשר הגדול השלישי בעתיקותו שעדיין פועל בעיר ניו יורק, ויחד עם דרך רחוב 155 על הוויאדוקט, הוגדרו בשנת 1992 על ידי הנציבות לשימור אתרים כנקודת ציון לשימור בעיר ניו יורק.

סכר מקומבס מונצח בפארק סכר מקומבס, שנבנה מחדש כחלק מבניית הינקי סטאדיום החדש ב-2010.
קישורים חיצוניים

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:ניו יורק: גאוגרפיה
קטגוריה:ניו יורק: גשרים