יגאל גלאי

יגאל גלאי (21 באוגוסט 1952 – 2 בפברואר 2025) היה עיתונאי, סופר, מפיק, פזמונאי ויחצ"ן ישראלי.

ביוגרפיה
יגאל גלאי נולד בבאר שבע, בן לפאני, עקרת בית, וישראל, רס"ר בצה"ל, ואח לשני אחים ושתי אחיות תאומות. בנעוריו היה כתב נוער בשבועון "מעריב לנוער". סיים את תיכון עירוני ג בבאר שבע. שירת בצה"ל כמ"כ בנח"ל, ובהמשך עבר לירחון "במחנה נח"ל". בהמשך עבד כעיתונאי בעיתונים "על המשמר" ו"מעריב". ביוני 1983 מונה לעורך השבועון "אנשים", שנסגר כעבור כחצי שנה. בשנים 1984–1995 שימש סגן עורך בשבועון "לאשה. ב-1989 נמנה עם מקימי שבועון הפנאי והבידור "פנאי פלוס" ועורכו הראשי בשנים 1994–2004.

פרסם רומנים אחדים:
 התרבעות, הוצאת תמוז, 1973.
 סתיו 1969 היה גשום, הוצאת תמוז, 1976.
 מים ביד, הוצאת מודן, 1979.
 דברים בגליה, הוצאת מודן, 1983.
 בגד גוף, הוצאת מודן, 1987.

שימש יועץ אישי לשר הביטחון וראש הממשלה אריאל שרון.

עם סיום עבודתו ב"פנאי פלוס" הצטרף לחברת יחסי הציבור של אשתו, צוקי גלאי, "גלאי תקשורת", שהפכה לאחת מהגדולות בתחום בישראל.

כתב את המילים לשיר "אחרי אטום" בביצועה של קרן הכט, ולשיר "אהבת השקמים לילי ואריאל" בביצועה של דורית פרקש.
הופיע בתפקיד משני בסדרת הטלוויזיה "טלנובלה בע"מ".

נמנה עם מפיקי הסרט "מלח הארץ" (2006) בבימויו של אורי ברבש והסרטים התיעודיים "אצלי הכל בסדר" בבימוי של ארז תדמור וירון אמיתי "ספרטה בגליל" שביימה חדוה גלילי.

שימש דירקטור בקבוצת "פויכטונגר", ובשנת 2006 הורשע בהסדר טיעון בעבירה על חוק ניירות ערך, משום שכדירקטור לא וידא שדו"חות כספיים של החברות יפורסמו במועד.

נפטר ב-2 בפברואר 2025, בגיל 72. הותיר אחריו אישה ושלוש בנות. הובא לקבורה בבית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא.

קישורים חיצוניים







הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:יחצ"נים ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:פזמונאים ישראלים
קטגוריה:מפיקי קולנוע ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:באר שבע: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2025