אולין ג'ונסטון

אולין דוויט טלמדג' ג'ונסטון (באנגלית: Olin DeWitt Talmadge Johnston; 9 בנובמבר 1896 – 18 באפריל 1965) היה פוליטיקאי אמריקאי מקרוליינה הדרומית. הוא כיהן כמושל קרוליינה הדרומית ה-98, מ-1935 עד 1939 ושוב מ-1943 עד 1945. הוא ייצג את המדינה כחבר הסנאט של ארצות הברית מ-1945 ועד מותו מדלקת ריאות בקולומביה, קרוליינה הדרומית ב-1965. הוא זכור לשמצה בשל סירוב להעניק חנינה לג'ורג' סטיני, נער אפרו-אמריקאי בן 14 שנידון למוות שלא כדין בשנת 1944 לאחר משפט שנמשך יום אחד, הרשעה שבוטלה 70 שנה לאחר מכן.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
ג'ונסטון נולד ב-9 בנובמבר 1896 ליד הוני פת' שבקרוליינה הדרומית במחוז אנדרסון. משפחתו קיימה חווה ועבדה במפעל הטקסטיל של חברת צ'יקולה. נעוריו של ג'ונסטון התחלקו בין לימודים, עבודה בחווה ועבודה במפעל. הוא יכול היה ללמוד בבית הספר רק בזמן שהמשפחה הייתה בחווה, בדרך כלל בקיץ. בסופו של דבר נרשם ג'ונסטון למכון התעשייתי לטקסטיל, כיום ספרטנבורג מתודיסט קולג' בספרטנבורג, שם קיבל תעודת בגרות תוך 13 חודשים, וב-1915 השלים את לימודיו. בסתיו 1915 נכנס לקולג' וופורד, שם מימן את לימודיו על ידי עיסוק במגוון עבודות, אך לימודיו נקטעו עקב שירות בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה.

 שירות צבאי 
ב-1917 התגייס ג'ונסטון למשמר הלאומי של הצבא ושירת ביחידת המהנדסים ה-117, שצורפה לדיוויזיה ה-42, "דיוויזיית הקשת בענן", בצרפת. הוא שירת שמונה עשר חודשים מעבר לים והגיע לדרגת סמל. לאחר שחרורו ביוני 1919, חזר לוופורד שם קיבל תואר ראשון ב-1921. בסתיו 1921 נכנס ג'ונסטון לאוניברסיטת קרוליינה הדרומית, שם קיבל תואר שני במדעי המדינה ב-1923 וגם תואר במשפטים בשנת 1924. באותה שנה הקים את משרד עורכי הדין פוסט וג'ונסטון בספרטנבורג, ובדצמבר התחתן עם גלדיס אטקינסון מספרטנבורג. היא תשמש לאורך הקריירה שלו כיועצת האמינה ביותר שלו.

 פוליטיקה 
ימין|ממוזער|175x175 פיקסלים| ג'ונסטון כמושל
ב-1922, בעודו לומד בקולג', נבחר ג'ונסטון לבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית כדמוקרטי וייצג את מחוז אנדרסון למשך קדנציה אחת לפני שפרש מתפקידו ב-1924 כדי לנהל את משרד עריכת הדין שלו. הוא נבחר לאותו גוף ב-1927 כנציג ממחוז ספרטנבורג וכיהן במשך שתי קדנציות. ג'ונסטון התגלה כקמפיינר מוכשר ופופולרי. כמחוקק צעיר, ג'ונסטון היה תומך של עובדי מפעלי הטקסטיל של המדינה, וההישג העיקרי שלו היה שמירה על חוק שחייב את בעלי הטחנות להתקין ביוב בכפרי טחנות.

ג'ונסטון ערך את הקמפיין הראשון שלו למושל ב-1930, והוביל על פני שאר המועמדים בפריימריז, אך הפסיד בכ-1,000 קולות בסיבוב הבחירות השני. לא נרתע מההפסד, התמודד שוב ונבחר למושל קרוליינה הדרומית ב-1934, וכיהן במשך קדנציה אחת. בנאום ההשבעה שלו ב-1935, ג'ונסטון הצהיר--"אירוע זה מסמן את הסוף של מה שמכונה בדרך כלל 'שלטון הטבעת' בקרוליינה הדרומית." בין הישגיו כמושל היו ביטול מס הרכוש האישי של המדינה; הייזום בקרוליינה הדרומית של תוכנית החשמול הכפרי הראשונה במדינה, תוכנית פיילוט שאושרה באופן אישי על ידי הנשיא רוזוולט; והקמת נציבות התעשייה, משרד העבודה, המועצה לתכנון ופיתוח ורשות הנמלים.

עם כניסתו לתפקיד, הציע ג'ונסטון שורה של הצעות חוק לסיוע לעובדי הטקסטיל של המדינה. כתומך ניו דיל נלהב, הצליח לדחוף את תוכנית החקיקה שלו דרך בית הנציגים של המדינה אולם הובס בסנאט של המדינה הנשלט על ידי חבלי השפלה. במה שהפך לקרב המפורסם ביותר בין מושל לבית מחוקקים בהיסטוריה של קרוליינה הדרומית, ניסה ג'ונסטון לפטר מספר חברים בוועדת הכבישים המהירים החזקה. לאחר שהנציבים סירבו לעזוב את תפקידיהם, גייס ג'ונסטון את המשמר הלאומי כדי לכבוש את משרדי מחלקת הכבישים המהירים. בסופו של דבר, הפסיד בקרב מול ועדת הכבישים המהירים, ופגע קשות במערכת היחסים הגרועה ממילא עם בית המחוקקים. ג'ונסטון איבד את כוחו למנות נציבים על הכבישים המהירים, סמכות שמשרד המושל מעולם לא החזיר לעצמו.

בשנת 1935 העביר ג'ונסטון את חוק הפיקוח על משקאות אלכוהוליים להסדרת מכירת אלכוהול במדינה לאחר סיום חוק היובש הלאומי. ב-1937 הוא חתם על חוק הרווחה הציבורית של קרוליינה הדרומית והקים מערכת ממלכתית לביטוח לאומי, פיצויי עובדים ודמי אבטלה. לעומת מושלים קודמים שהשתמשו במשמר הלאומי ובמשטר צבאי כדי לרסק שביתות, השתמש ג'ונסטון בהם כדי להגן על שובתים וכדי לאטום מתחמי טחנות מפני פורצי שביתה. לעיתים קרובות הכריח את ההנהלה לקבל אותו כמתווך ומדי פעם מצא משרות ממלכתיות עבור שובתים שהטחנות סירבו להעסיק מחדש.

כשלא הצליח להיבחר מחדש ב-1938, התמודד ג'ונסטון מול אליסון סמית' על מושבו בסנאט של ארצות הברית. המירוץ עורר עניין לאומי, שכן סמית' נהיה ממתנגדי הניו דיל וג'ונסטון היה תומך נלהב. סמית' היה אחד מהסנאטורים שהנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט ניסה לטהר. בסופו של דבר, הפסיד ג'ונסטון בבחירות לסמית'. עם זאת, מקובל היה שסמית' היה מאוד לא פופולרי בקרוליינה הדרומית ושג'ונסטון היה זוכה בפריימריז אם רוזוולט לא היה מתערב לטובתו או אם היה מתמקד בהשגת תמיכה מבעלי מפעלי הטקסטיל המשפיעים במדינה או בשימור ההפרדה הגזעית. אף שג'ונסטון לא הגן על זכויותיהם של אפרו-אמריקאים, הוא לעיתים קרובות התעלם מהנושא של שמירה על ההפרדה הגזעית, מתוך אמונה ששיפור הרווחה הציבורית חשוב יותר. בינתיים, סמית' התנגד לרפורמת העבודה של רוזוולט ולמשך שנים ניהל קמפיין על פלטפורמה בת שני סעיפים כדי "לשמור על השחורים למטה ולשמור על מחירי כותנה גבוהים", ולאחרונה הוכיח שהוא מתכוון להמשיך להילחם לשימור ההפרדה הגזעית לאחר שעזב את ועידת המפלגה הדמוקרטית הלאומית של 1936 כששמע כי כומר שחור עומד למסור את התפילה.

לאחר בחירתו מחדש של רוזוולט, גרם ג'ונסטון לתסכול נוסף בקרב אנשי העסקים המקומיים במדינה כשהראה את תמיכתו בדחיפה החדשה של הנשיא לרפורמת העבודה ותמיכתו הגלויה בחוק תקני העבודה ההוגנים של 1938. חבר הסנאט של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית ג'יימס פרנסיס ברנס, שהיה גם הוא תומך נלהב של הניו דיל, התנגד לדחיפה החדשה הזו, בטענה שהיא תהפוך את מפעלי הטקסטיל של המדינה ללא תחרותיים. כתוצאה מתמיכתו של ג'ונסטון ברפורמת העבודה החדשה, ברנס - דמות פופולרית ומשפיעה במדינה, שנבחר מחדש בפריימריז הדמוקרטיים של 1936 עם יותר מ-87% מהקולות - סירב לתמוך בג'ונסטון ותמך במקום זאת בבחירה מחדש של סמית'. לאחר ההפסד שלו ב-1938, התמודד ג'ונסטון לסנאט בבחירות מיוחדות ב-1941 כדי להחליף את ברנס, שזה עתה מונה לבית המשפט העליון, אך הפסיד למושל קרוליינה הדרומית, ברנט מייבנק.

ג'ונסטון נבחר שוב למושל קרוליינה הדרומית ב-1942. הוא זכה בניצחון דחוק בפריימריז הדמוקרטי, והתמודד ללא מתנגדים בבחירות הכלליות. עם זאת, הוא עדיין חפץ לזכות במושב בסנאט. פרוץ מלחמת העולם השנייה גרמה לכך שסוגיות העבודה לא יתבלטו בקדנציה השנייה של ג'ונסטון. במהלך אותה קדנציה שנייה, הוא התמקד יותר בשמירה על הפרדה גזעית וחתם על חוקים שניסו לעקוף את החלטת Smith v. Allwright, שהצהירה כי פריימריז מופרדים גזעית אינם חוקתיים, בכך שהוא איפשר למפלגות פוליטיות במדינה לפעול כארגונים פרטיים נפרדים מהשלטון המדינה ולכן מחוץ להישג ידו של בית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא כיהן עד להתפטרותו ב-3 בינואר 1945, באותו יום שבו הושבע למושב הסנאט האמריקאי שאותו ניסה להשיג במשך כמה שנים.

ג'ונסטון נבחר לבסוף לסנאט ב-1944, והביס את אליסון ד. סמית' בסיבוב חוזר של המירוץ שלהם ב-1938. לאחר מכן נבחר מחדש שלוש פעמים וכיהן בסנאט עד מותו ב-1965. ג'ונסטון כיהן בוועדות לחקלאות ויערנות, מחוז קולומביה, מערכת המשפט וסניפי הדואר ושירות המדינה. הוא הפך ליושב ראש ועדת הדואר ושירות המדינה ב-1950 וזכה לכינוי "מר שירות המדינה" על מנהיגותו בוועדה זו ומסירותו לצרכים ולאינטרסים של עובדי הדואר ועובדים פדרליים אחרים. הוא גם הצטרף עם דרומיים אחרים כחלק מקואליציית הדמוקרטים השמרנים בדרום.

ג'ונסטון היה תומך נלהב של כוח ציבורי, תוכניות לשוויון בחקלאות, תוכנית ביטוח סוציאלי רחבה וחזקה, והענקת ארוחות צהריים לילדים נזקקים בבתי ספר. הוא גם התנגד בדרך כלל לסיוע חוץ, וראה בו תמיכה באינטרסים זרים על חשבון התעשייה והצרכנים האמריקאים. בניגוד לרוב הדמוקרטים הדרומיים, התנגד ג'ונסטון לחוק העבודה נגד האיגודים של טאפט-הארטלי ב-1947 והוא הצביע הן בעד המלחמה בעוני ב-1964 והן עבור המדיקר זמן קצר לפני מותו ב-1965. עם זאת, כמעט כמו כל הפוליטיקאים האחרים מהדרום העמוק בתקופה זו, ג'ונסטון היה שמרן אזורי ב"שאלת הגזע", התנגד לכל חקיקת זכויות האזרח וחתם על המניפסט הדרומי של 1956 שהתנגד לביטול ההפרדה הגזעית בבתי הספר הציבוריים שהורה בית המשפט העליון בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך.

על אף שלא היה דמות בולטת ברמה הארצית, היה ג'ונסטון מקושר היטב במדינתו. ייתכן שהוא הסנאטור היחיד שהביס שני סנאטורים לעתיד. הוא שמר על מושבו למרות אתגרים מסטרום ת'ורמונד בפריימריז הדמוקרטיים ב-1950 ומארנסט הולינגס בפריימריז ב-1962. לאחר מכן הביס את המועמד הרפובליקני שהתמודד מולו, העיתונאי וו. ד. וורקמן הבן. בכל אחד מהמרוצים הללו, ג'ונסטון היה המועמד הליברלי יותר. הולינגס, שהיה המושל ב-1962, תקף את ג'ונסטון כ-'הכלי של בוסי העבודה הצפוניים', אך ג'ונסטון ניצח את הולינגס ברוב של 2–1.

 הוצאה להורג של ג'ורג' סטיני 
ג'ונסטון סירב להעניק חנינה לג'ורג' סטיני, נער אפרו-אמריקאי בן 14 שנידון להוצאה להורג על ידי כיסא חשמלי ב-1944. סטיני הורשע שלא כדין ברצח של שתי ילדות בנות 7 ו-11 בעיר הולדתו אלקולו, קרוליינה הדרומית. ג'ונסטון כתב בתגובה לפנייה אחת לחנינה כיאולי מעניין אותך לדעת שסטיני הרג את הילדה הקטנה יותר כדי לאנוס את הגדולה יותר. אחר כך הוא הרג את הילדה הגדולה יותר ואנס את גופתה. כעבור עשרים דקות הוא חזר וניסה לאנוס אותה שוב, אך גופה היה קר מדי. בכל זה הוא הודה בעצמו.נמסר כי אמירות אלו היו בגדר שמועות בלבד, ונסתרו בזמנו על ידי דו"ח הבדיקה הרפואית על גופת הילדה. ב-2014, 70 שנה לאחר ההוצאה להורג, בוטלה הרשעתו של סטיני לאחר מותו. המקרה שלו זכור בימינו כהוצאה להורג שלא כדין ועיוות דין.

 מותו 
ג'ונסטון מת ב-18 באפריל 1965, בעקבות מאבק ארוך במחלת הסרטן. בהספידו את ג'ונסטון, ציין מקורבו הוותיק, הסנאטור ג'ורג' אייקן מוורמונט – "במהלך כל הקריירה שלו בסנאט, הוא עבד עבור אלו שהיו הכי זקוקים לעזרתו ושהיה קל להתעלם מהם ולהזניח אותם". בחנוכת חדר ג'ונסטון בספריית קרוליינה הדרומית, תיאר המושל רוברט מקנייר את ג'ונסטון כ"אדם עובד, ומי שאפשרו את חייו הציבוריים היו אנשים עובדים... הוא היה אדם עם עקרונות שהגיע בתקופה בה היו חייבים להיעשות החלטות קשות". ג'ונסטון נקבר בבית קברות בכנסייה הבפטיסטית בארקרס קריק, שם השתתף בטקסי יום ראשון במהלך שנות ילדותו, ליד הוני פת', קרוליינה הדרומית.

בתו של ג'ונסטון, ליז פטרסון, כיהנה בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של קרוליינה הדרומית בין השנים 1987 ל-1993. בבחירות הכלליות של 1986 היא ניצחה את ראש העיר ביל וורקמן מגרינוויל, בנו של האיש שאביה הביס במרוץ האחרון שלו לסנאט ב-1962. פטרסון הייתה המועמדת הדמוקרטית בשנת 1994 במרוץ לתפקיד סגן המושל.

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הדרומית
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קרוליינה הדרומית
קטגוריה:מושלי קרוליינה הדרומית
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1896
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1965