דהקאן

דהקאן  או דהגאן (בפרסית: دهقان או  دِهگان ) כונה בהיסטוריה של איראן מעמד בינוני-נמוך של בעלי אדמות מימי האימפריה הסאסאנית ובתקופה האסלאמית המוקדמת.
בימי הסלג'וקים והקרא-ח'אנים פחתה השפעתם בגין העלייה באקטאע (מס על האדמות) ושחיקה במעמד בעלי האדמות. הם מילאו תקופה ארוכה תפקיד מפתח בשמירת הזהות הלאומית הפרסית.  התאסלמות הטורקים והפרסיזציה התרבותית שלהם ביססה את המהות האיראנית בתוך העולם האסלאמי, תהליך שנמשך לאורך ימי הביניים ורחוק אל תוך הזמנים המודרניים.

מקור השם
המונח "דהקאן" נגזר מהמילה "דהיגאן" دهگان בפרסית בינונית שמשמעותה היא "כפרי", "איכר" או "חוואי". 
 . המובן המקורי היה  שייך ל"דה" או ל"דאהיו" כאשר "דה" הוא "אדמה"  ده / 𐭬𐭲𐭠. מילה אחרונה זו קיבלה בפרסית הבינונית ובפרסית המודרנית את המשמעות  "כפר".
בימי השלטון הסאסאני המאוחר והתקופה האסלאמית המוקדמת באיראן המונח "דיהקאן"  ציין אציל מקומי, מאוחר יותר הייתה לו משמעות של אציל פרסי או פרסי לעומת טורקי ,ערבי או רומאים.
המילה נכנסה לשפות רבות במרחב האסלאמי לרבות טורקית וערבית, ועד להודו, בעיקר במובן "איכר"   או "כפרי".
באפגניסטן המילה دهگان  "דהגאן" או בניב טג'יקי "דהגוֹן" מציינת את המתיישבים בכפרים או בערים בניגוד לנוודים, וכן את תושבים הטג'יקים ("פרסיוואן") של אפגניסטן.

בתקופה הטרום-אסלאמית
בזמן האימפריה הסאסאנית כונו "דהקאנים"  בעלי האדמות הקטנים. 
שבתקופה הסאסאנית המאוחרת הם נחשבו למעמד חברתי בתפקיד מנהיגותי שהאיכרים היו כפופים אליהם.
בעקבות דיכוי ההתקוממות המזדקית השכיל המלך ח'וסרו הראשון לערוך רפורמות חברתיות שהיטיבו עם ה"דהקאנים".  בימי הורמיזד הראשון שמדיניותו הייתה זהה לזו של אביו, עלתה השפעת ה"דהקאנים" כמעמד אצולה בינוני ונמוך וכפרשים משוריינים, עמוד שדרה של הצבא הסאסאני וכגובי מיסים של הממלכה והם החליפו את האצולה כיסוד של הצבא  

כשגברה השפעתם הם שימרו את האידיאלים, את הנורמות האתיות והחברתיות הפסריות, שהתעוררו מחדש בימי הביניים בפרס האסלאמית

בתקופה האסלאמית
בטקסטים האסלאמים המוקדמים  צוין כי בשטחים בשליטה ערבית מילאו ה"דהקאנים"  תפקיד של מנהיגים מקומיים, לעיתים חופף לזה של מרזפאן ("אדון, מושל"). עד למאה האחת עשרה היו ה"דהקאנים" בעלי אדמות  או אנשים המעורבים במישרין בחקלאות - או בגידולים או בניהול האדמות.}
חוץ מתפקידם הפוליטי והחברתי, היו ה"דהקאנים" בקיאים בהיסטוריה ובתרבות של איראן הטרום-אסלאמית ומתוכם קמו מלומדים ששירתו את השליטים והנסיכים.
לא רק ששמרו על האידיאלים של ה"דהקאנים" האיראנים מימי הסאסאנים והחדירו אותם לעידן האסלאמי אלא הנחילו אידיאלים אלה לארסטוקרטים הערבים, שהתמזגו איתם.
במאה התשיעית השושלת הטאהרים שיצאו מקרב הדהקאנים הפרסים,קראו לחידוש התרבות הפרסית.
הברית בין ה"דהקאנים" לסלגו'קים עוררה תרעומת בקרב שבטי הטורקמנים כשאחרי 1055 כבש טוגריל בכ את בגדד. 
מחמת דבקות הדהקאנים לתרבות האיראנית, היה המונח "דהקאן" למילה נרדפת ל"פרסים שורשיים" בניגוד לערבים, לטורקים ול"רומיים".
לפי מקורות אחדים, כולל ניזאמי ארוזי, המשורר הלאומי האיראני פירדוסי היה גם בן למשפחת  "דהקאנים".
משורר אחר שראה את עצמו כ"דהקאן" היה קטרן טבריזי שהקדיש שירים רבים לאיראן הקדומה. שירתו שופעת בהתייחסויות לדמויות האיראנים הקדומות ולתפקידם.

הערות שוליים

לקריאה נוספת

קטגוריה:איראן: היסטוריה
קטגוריה:האימפריה הסאסאנית
קטגוריה:היסטוריה אסלאמית
קטגוריה:אצולה
קטגוריה:מילים וביטויים בפרסית