זופיה בניה

זופיה בניה (בפולנית: Zofia Bania; 1907 - 13 ביוני 1991) הייתה חקלאית פולנייה חסידת אומות העולם, שהצילה משפחה יהודית במלחמת העולם השנייה.

 פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים 
האיכרה זופיה בניה, התגוררה בכפר וולוחי, בבית קטן בן חדר אחד, עם בעלה לודוויג, ובנם מניק בן ה-6. זופיה נהגה לקנות מוצרי צריכה בסיסיים בחנותם של ישראל ופרנצישקה (פרניה) רובינק, שגרו בפינצ'וב. לפעמים, כשזופיה לא הייתה מסוגלת לשלם, פרניה נתנה לה מוצרים באשראי. שתי הנשים הפכו לחברות.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה פרניה שאלה את זופיה אם, במקרה הצורך, היא וישראל יוכלו להסתתר בביתה. זופיה אמרה שעליה לחשוב על כך. בינתיים, לאחר שפשטו שמועות על גורל היהודים תחת השלטון הנאצי, החליט ישראל לבנות בונקר מתחת לחנות. באוקטובר 1942 החלו הגרמנים לאסוף את יהודי פינצ'וב ולשלוח אותם לטרבלינקהתיק מס' 12209, ארכיון יד ושם.

ישראל ופרניה התחבאו בבונקר מתחת לחנותם עד שהסתיימו האקציות ואז נמלטו לעיירה סמוכה. הם לא יכלו לברוח מזרחה לשטח רוסיה, כמו רבים מיהודי האזור, כי פרניה הייתה בחודש השמיני להריונה. לשמחתם שמעו שזופיה מחפשת אותם. הם שכרו אדם שייקח אותם לביתה בעגלה שלו.

זופיה קבלה בחום את בני הזוג רובינק. בגלל היותה ענייה שאלה אם נותר להם כסף. פרניה רובינק ציינה כי היא הייתה מאושרת מכך שזופיה הסכימה להכניס אותם לביתה. לודוויג, לעומת זאת, היה בעל נטיות אנטישמיות, וסירב לבקשת אשתו. עם זאת, זופיה עמדה על דעתה למרות התנגדותו והסתירה אותם בביתם. בני הזוג המשיכו להתווכח בנושא ומשפחת רובינק חיה בביתם בצל החשש לבגידתו של לודוויג. הם עשו כמיטב יכולתם לפייס אותו ואף נתנו לו כסף על שתיקתו והמשך הסיוע.

תחילה שהו ישראל ופרניה במתבן הרפת, שהייתה צמודה לבית. בדצמבר 1942, פרניה נתקפה צירי לידה כשלצידה רק ישראל וזופיה. התינוק מת בלידה, ופרניה חלתה במחלה קשה למשך שלושה חודשים. כעבור זמן, עברו בני הזוג רובינק לבית הראשי, שם הם חלקו את החדר הקטן היחיד עם זופיה, לודוויג ומניק. הבית היה בפאתי וולוחי, חצי קילומטר מבתי השכנים, דבר אשר הפך אותו לבטוח יחסית. כאמצעי זהירות נוסף לודוויג קנה כלב שמירה שהיה נובח בכל פעם שמישהו התקרב לבית. במקרים כאלה, מצאו ישראל ופרניה מסתור במרתף זעיר ששימש לאחסון תפוחי אדמה.

לקראת סוף המלחמה, הודות לנביחות הכלב, הרובינקים הצליחו לחמוק למרתף כשחיילים גרמנים נכנסו לבית והצהירו כי בכוונתם ללון במקום. זופיה הציעה את מיטתו של מניק ישירות מעל הכניסה למרתף, ובאופן זה הסוותה את הכניסה מעיני החיילים. עם זאת, הסכנה נותרה שכן ישראל סבל משיעול, שניתן היה לשמוע בקלות בחלל כה קטן. מניק כל הלילה העמיד פני חולה, השתעל ובכה בקול רם כדי להסוות את שיעוליו של ישראל, וכך הציל את חייהם של הרובינקים.

בני הזוג רובינק שהו עם זופיה במשך עשרים ושמונה חודשים עד שנשלחה פקודה לפנות את כל הבתים באזור. משפחת בניה חפרה בחצר קבר וריפדה אותו עם קש. ישראל ופרניה שהו בקבר זה עד שהאזור שוחרר על ידי הצבא האדום בינואר 1945journey back to salvation. 12.11.1986 תיק 12209, יד ושם.

 לאחר המלחמה 
בתום המלחמה ישראל ופרניה היגרו לקנדה. בשנת 1986 הם נסעו לפולין יחד עם בנם, הקולנוען שאול רובינק, לבקר את זופיה ומניק. ביקור זה תועד בסרט התיעודי So Many Miracles.
 הכרה והנצחה 
ב-16 באוגוסט 2011, הכיר יד ושם בזופיה בניה כחסידת אומות העולם. הטקס התקיים בעיריית קילצה, פולין. היא קיבלה מדליה ושמה נחרט בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם, ירושלים.

 לקריאה נוספת 
 1989. Rubinek, S. So Many Miracles. PENGUIN BOOKS

 קישורים חיצוניים 
International Fellowship of Christians and Jews. “So Many Miracles”. 9.8.2017

 הערות שוליים 

קטגוריה:חסידי אומות העולם
קטגוריה:פולניות חסידות אומות העולם