פרנצ'סקו צוקרלי

ג'אקומו פרנצ'סקו צוקרלי (באיטלקית: Giacomo Francesco Zuccarelli, ידוע בשם פרנצ'סקו צוקרלי; 15 באוגוסט 1702 – 30 בדצמבר 1788) היה צייר איטלקי מתקופת הבארוק המאוחרת או תקופת הרוקוקו. נחשב לצייר הנוף החשוב ביותר שצמח מן העיר ונציה באמצע המאה ה-18, ונופיו הארקדיים זכו לפופולריות ברחבי אירופה, ובמיוחד באנגליה, שם שהה במשך שתי תקופות ממושכות. יצירותיו זכו לפטרונות מצד האצולה, והוא שיתף פעולה לעיתים קרובות עם אמנים כגון אנטוניו ויסנטיני וברנרדו בלוטו. בשנת 1768 נמנה עם המייסדים של האקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון, ולאחר שובו הסופי לאיטליה, נבחר לנשיא האקדמיה הוונציאנית. בנוסף לציורי נוף כפריים ששילבו לעיתים קרובות מוטיבים דתיים וקלאסיים, צייר גם יצירות דתיות ואף פורטרטים. מעבר לציוריו, עסק גם בחיתוך תחריטים, רישום, עיצוב שטיחי קיר, ויצירת סדרת קלפי משחק עם נושאים מהתנ"ך.

למרות תהילתו בתקופתו, מעמדו של צוקרלי דעך בראשית המאה ה-19, כאשר סגנון הנטורליזם החל לתפוס מקום מרכזי בציור הנוף. ג'וזף מאלורד ויליאם טרנר מתח ביקורת מתונה על עבודותיו, אם כי הודה כי דמויותיו עשויות להיות יפות. ביקורת זו סללה את הדרך להערכות מחמירות יותר בעידן הוויקטוריאני. בשנת 1959 הציע ההיסטוריון מייקל ליווי הסברים לפופולריות הרבה שלה זכה צוקרלי בקרב הבריטים, וקבע כי מיטב יצירותיו הן בעלות ערך דקורטיבי גבוה. מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 חלה התעניינות מחודשת בצוקרלי בקרב חוקרים איטלקים, אשר הקדישו לו מספר ספרים ומאמרים. ציוריו ורישומיו מוצגים כיום בתערוכות באופן קבוע.

 ילדותו והתפתחותו האמנותית: רומא וטוסקנה (1702–1732) 
ג'אקומו פרנצ'סקו צוקרלי נולד בעיירה פיטיליאנו שבדרום טוסקנה ב-15 באוגוסט 1702, השלישי מבין ארבעה בנים. אביו, ברתולומאו, היה בעל כרמים מצליחים ומחזיק חנות לכלי מטבח ותבלינים בסמוך לפיזה. בגיל 11 או 12 החל את חניכותו ברומא אצל ציירי הפורטרטים ג'ובאני מריה מורנדי (1622–1717) ופייטרו נלי (1672–1740), שדרכם למד את יסודות הציור והושפע מן הקלאסיציזם הרומאי.

בשנים 1725–1727 השלים את הזמנתו הראשונה בעיירת הולדתו – שתי יצירות מזבח עבור קפלה מקומית. בעידודו של האספן ניקולו גבורי (1676–1742) התרכז בין 1728 ל-1731 בעיקר בתחריטים, ויצר לפחות 43 הדפסים. במהלך שהותו בפירנצה במשך כחמש שנים, החל לגלות עניין ברישומי נוף, חלקם שמורים כיום באוסף הרישומים של גלריית אופיצי. לדברי ההיסטוריון לואיג'י לנצי, הצייר והחצרן הרומי פאולו אנזי (1697–1773) היה המורה של צוקרלי בתחום ציורי הנוף, שהתפרסם בהם מאוחר יותר.

 ונציה: שנות ההצלחה (1732–1752)
בשנת 1732, לאחר שהות קצרה בבולוניה, עבר צוקרלי לוונציה. מות הצייר מרקו ריצ'י בשנת 1730 הותיר חלל בזירת ציורי הנוף המקומית, והיווה עבורו הזדמנות להתבסס בעיר שהתאפיינה בריבוי ציירים היסטוריים. לצד יצירות דתיות ומיתולוגיות, הקדיש את מרבית זמנו לציורי נוף בהשראת קלוד לורן ובית הספר הרומי. ציוריו המוקדמים משנות ה-30 של המאה ה-18 מציגים השפעה של אלסנדרו מניאסקו, ובמשך תקופה ממושכת גם של ריצ'י. סגנונו של צוקרלי התאפיין בפלטת צבעים רכה ובהירה יותר מן המקובל בוונציה, ותרם להחייאת הדמויות בנופיו האידיליים.

יצירותיו זכו להצלחה מיידית, והוא זכה לפטרונותם של אישים כגון המרשל פון שולנבורג, הקונסול הבריטי ג'וזף סמית (שהפך לפטרון מרכזי), והאספן פרנצ'סקו אלגרוטי, שהמליץ עליו לאוגוסט השלישי, מלך פולין. בשנת 1735 נישא לז'וסטינה אגטה סימונטי בכנסיית סנטה מריה צובניגו בוונציה, ונולדו להם ארבעה ילדים. שיתופי פעולה חשובים התקיימו בינו לבין אמנים כגון ברנרדו בלוטו ואנטוניו ויסנטיני, ובאמצע שנות ה-40 עבדו יחד על סדרת יצירות הממחישות ארכיטקטורה נאו-פלדיאנית.

בין הישגיו הבולטים בתקופה זו ניתן למנות סדרה של שבעה קנבסים עבור הקונסול סמית, ככל הנראה המתארים את רבקה, יעקב ועשיו, אשר מאוחסנים כיום בטירת וינדזור.
250px|ממוזער|שמאל|נוף הנהר עם משה בתיבה ציור משנת 1768. האוסף המלכותי

אנגליה: התקופה הראשונה (1752–1762)
ב-1752, בהמלצת ריצ'רד דלטון, נסע צוקרלי לאנגליה, שם זכה להצלחה רבה. סגנונו הארקדי תאם את טעמו של הציבור הבריטי, שהעריך את האידיאליזציה של החיים הכפריים. הוא זכה להזמנות מצד האצולה, והועסק גם בעיצוב שטיחי קיר בשיתוף פעולה עם האמן פול סונדרס בהולקהאם הול.
250px|ממוזער|שמאל|נוף מיוער עם מפגש יצחק ורבקה ציור מעשה ידי צוקרלי. האוסף המלכותי
בשנת 1760 יצר את הציור "Et in Arcadia Ego", שתואר על ידי המשורר ג'ורג' קיט כ"יצירה נפלאה". באותה שנה צייר את "מקבת' והמכשפות", מהראשונים שתיארו דמויות תיאטרליות בתוך נוף.

חזרה לאיטליה והתקופה השנייה באנגליה (1762–1771)
בשנת 1762 שב לוונציה ונבחר לאקדמיה הוונציאנית. לאחר שהותו הקצרה שב לאנגליה, וב-1768 היה לחבר מייסד של האקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון. בין השאר, הוזמן על ידי המלך ג'ורג' השלישי לצייר את היצירה נוף הנהר עם משה בתיבה.

שנותיו האחרונות (1771–1788)
ב-1771 חזר לוונציה ונבחר לנשיא האקדמיה המקומית, אולם גילה עניין מועט בתפקיד. ארבע שנים לאחר מכן עבר לפירנצה, שם המשיך לפעול באקדמיה עד 1784. נפטר ב-30 בדצמבר 1788.

 מורשת והשפעה
צוקרלי היה מהאמנים הוונציאניים המעטים שזכו להערכה גורפת בתקופתם. למרות ביקורות שליליות מהמאה ה-19, עבודותיו שבו וזכו להערכה מחודשת במחקרים מאוחרים. יצירותיו השפיעו על אמנים כגון ריצ'רד וילסון וג'וזפה זאיס.

ספריית העירייה והארכיון ההיסטורי בפיטיליאנו נושאים את שמו, וכמה מציוריו מוצגים במוזיאון ארמון אורסיני בעיר.

גלריה

ביבליוגרפיה

קישורים חיצוניים

קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1702
קטגוריה:נפטרים ב-1788