משה מיינץ

הרב משה מיינץ (בכתיב מיושן: מענץ; בגרמנית: Moshe Mainzלעיתים נכתב: Rabbi Moses (Löb) Mainz. ובעבר המשפחה נקראה "מענץ", Menz.; ה' באדר שני תקס"ה, 6 במרץ 1805 – כ"ב בסיון תרמ"ו, 25 ביוני 1886) היה דיין, מוהל ובנקאי עשיר בפרנקפורט במאה ה-19. היה תלמיד חכם והתכתב בהלכה עם רבני דורו, הכתב סופר והגרי"ד במברגר. נודע במיוחד במעורבותו בפולמוס הפרדת הקהילה בפרנקפורט כאשר היה הראשון לחלוק על דעת רש"ר הירש שסבר כי על האורתודוקסים לפרוש מהקהילה הכללית בכל מצב. נחשב לאחרון הלמדנים בגרמניה בנוסח הישן.יודאיקה ירושלים תשמ"ט ב' עמוד 80.
ביוגרפיה
מיינץ נולד לאביו ר' יהודה לייב הלוי מיינץ בפרנקפורט בה' באדר תקס"ה. הוא למד בישיבות פרנקפורט אצל ר' אליעזר וואלא (ואלוי)תלמיד מובהק של ר' נתן אדלר. תק"ב- ר"ח ניסן תקפ"א. ראב"ד וראש ישיבה בפרנקפורט. ור' משה שווארצילדראב"ד וראש ישיבה בפרנקפורט, נפטר תקצ"ד. אשר שימשו כראשי בתי הדין בקהילה. כשגדל, הלך בדרך אביו ועבד כסוחר ובנקאי ובעקבות עושרו נודע כאחת מדמויות המופת בפרנקפורט שהתאחדו על שולחנם תורה וגדולה. נשא לאשה את פאני בת ר' ליפמן בער דוקטור, מהמשפחות הוותיקות בפרנקפורט. בגלל היותו תלמיד חכם ולמדן מופלג, הוא שימש כדיין בבית דינו של הרב טרייר ומוהל, וכיום נמצאו מסמכים אשר חתם עליהם כדייןמכון מורשת אשכנז, ירושתנו ב' עמ' שעג, ישנו פרוזבול מפרנקפורט החתום על ידי ר' משה מיינץ, רש"ר הירש ור' זלמן פוזן, רבני הקהילה הפורשת. וכן פנקס המילות שלו אשר מתעד את הבריתות שמל בשנים תק"פ-תרמ"ד.קטלוג רפאלי 19, מכירה 133. הוא שימש כראש "חברת ש"ס", חבורה שלמדה גמרא מידי ערב. עם הזמן הוא הפך להיות הסמכות העליונה בקהילה והוא מתואר כ"גדול הפוסקים בפרנקפורט",הרב ד"ר יוסף אונא, "הרב מרדכי הורוויץ- חייו ופעלו", בתוך "רבני פרנקפורט", מוסד הרב קוק ירושלים תשל"ב, עמ' 334. "ראש המדברים שם". ההיסטוריון מרדכי ברויאר מביא את הרב מיינץ יחד עם הרב יוסף אלטמן כדוגמה ללמדן בגרמניה שהתפרסם למרחקים בלי לשאת במשרה רבנית.מרדכי ברויאר, עדה ודיוקנה, ירושלים תשנ"א, עמ' 211-210. בנוסף לכך הוא היה מומחה למנהגי הקהילה והגרי"ד במברגר היה מברר דרכו על הנהוג בפרנקפורט.כתבי אבינו הר"ר יונה עמנואל זכרונו לברכה, ירושלים תשע"א עמ' 306. כמו כן הדיין ר' שלמה זלמן גייגר מביא בשמו בספרו דברי קהלת. בין הרבנים שכתבו אליו: הכתב סופר,שו"ת כתב סופר, או"ח סי' ט"ו; יו"ד סי': ל',נ'. התארים לרב מיינץ מביעים הערכה מופלגת. השבט סופר,שו"ת שבט סופר או"ח ל"ג. הגרי"דמוזכר בשו"ת יד הלוי חלק א': או"ח סי' ה'; יו"ד סי': ה', צ"ז, ק"ס. חלק ב' או"ח סי' ג'. ובנו ר' שמחה במברגרשו"ת נטיעה של שמחה יו"ד סי': ל"ו, ע"ט. ומחותנו ר' שמואל בונדי ממיינץ.שמואל גליק, קונטרס התשובות החדש כרך א' תשס"ו, עמ' 52. בסביבות 1850 הוא בנה בביתו בית כנסת קטן שבו המשיכו את מנהגי ר' פנחס הלוי הורוויץ בעל ההפלאה.
הפרדת הקהילה

בשנת תר"ח, לאחר שהרפורמים השתלטו על הקהילה בפרנקפורט, הרב מיינץ ועוד עשרה בעלי בתים אורתודוקסים פנו לסנאט וקבלו אישור להקים אגודה אורתודוקסית פרטית הכפופה בענייני דת לוועדה בת חמישה חברים, ביניהם הרב אהרן פולדיעקב כץ, הקרע שלא נתאחה, מרכז זלמן שזר תשנ"ה עמ' 35. אך הם פרשו בפועל רק שנה לאחר מכן. בשנת תרי"א הם קיבלו אישור למנות רב ומינו את רש"ר הירש לרבם. משעלה ביסמרק לשלטון ואוטונומיית הקהילות ("הכנסייה") נחלשה, הרש"ר הירש פעל לחקיקת חוק המתיר ליהודים לפרוש מהקהילה הכללית, חוק אשר עבר בתרל"ו. הרפורמים, שהבינו כי פרישת החרדים וצמצום חברי הקהילה תפגע משמעותית בתקציב הממשלתי של קהילתם, הציבו תנאים מחודשים הבאים לקראת החרדים. הרב מיינץ, שראה מצווה בקבלת תנאים אלויצחק היינמן, מחקרים על רש"ר הירש, סיני כד תש"ט, עמ' 268. עזב את האגודה של רש"ר הירש ובעקבותיו עזבו גם החסידים שלו, ביניהם רוב הלמדנים שבקהילה,ישעיהו אביעד (וולפסברג), דיוקנאות, מוסד הרב קוק תשכ"ב, עמ' 28. בין הת"ח בקהילה הכללית, הרב שלמה זלמן גייגר והרב יעקב פוזן (השני). מה שפגע בקהילה הפורשת. לאחר שהרש"ר הירש פרסם מאמרים הלכתיים והשקפתיים בענייןתורגמו ונדפסו בעברית ב"אוסף כתבי רש"ר הירש" חלק ו' בהוצאת קרן ברייער. והרב מיינץ נותר בשלו, חסידי הרב הירש, נסעו לגרי"ד במברגר שהיה מוסכם על כולם כדי שיורה לרב מיינץ לפרוש. הגרי"ד במברגר חשש להתעמת ישירות עם הרב מיינץ שהיה למדן מופלג, ולאחר לחצים מצד חסידי הרב הירש, ביניהם ר' זליגמן פרום חתנו, הוא הסכים להפגש עם הרב מיינץ. בפגישה הרב מיינץ שכנע את הגרי"ד במברגר בצדקת דרכו והגרי"ד פרסם את דעתו בעיתון המקומי מה שגרם לעימות פומבי בינו לרב הירש.הרב במברגר סיפר את השתלשלות העניינים במכתבו הפומבי לרשר"ה. אוסף כתבי רש"ר הירש בהוצאת קרן ברייער ניו יורק חלק ו' עמ': קלט, קעא.

משרבו האורתודוקסים בקהילה הכללית הם קיבלו אישור למנות רב משלהם. לאחר שפנו להילה וכסלר והוא סירב (בהוראת רשר"ה), המועמד המתאים היה הרב מרדכי הורוויץ, אך הוא חשש להמרות את פי רבו, ר' עזריאל הילדסהיימר אשר תמך ברב הירש. לאחר שלא ידע כיצד לנהוג, הורו לו הרב במברגר והרב מיינץ לקבל את הרבנות והוא החליט לעבור לפרנקפורטלמען האחדות והייחוד, ירושלים תשל"ה עמ' 13. שם הרב מיינץ סייע לו לבסס את מעמדו כרב הקהילה.

הרב מיינץ נפטר בכ"ב בסיון תרמ"ו,שער הספר יוסף אומץ ירושלים תשכ"ב (מהדורת צילום של מהדורת פרנקפורט תרפ"ה). ובנו ר' יצחק כיהן בתפקידים חשובים בקהילה.קטלוג קדם 27 עמ' 26. על מצבתו נחקק: .

כתביו הידועים הם הגהותיו לספר "יוסף אומץ" שנדפסו בפרנקפורט תרפ"ח ואחר כך בירושלים תרכ"ה, וכן הגהותיו לשו"ע, שם הוא מביא שמועות חשובות מרבני העיר הקודמים, נדפסו בקובץ "זכור לאברהם", חולון תש"ן.

 משפחתו 
משפחת מיינץ הייתה משפחת בנקאים עשירה מעמודי התווך של קהילת פרנקפורט ורבים מבניה שימשו כפרנסי הקהילה.קטלוג קדם 27 עמוד 26. המשפחה נמצאת בפרנקפורט לפחות מראשית המאה ה-17, ומנתה תלמידי חכמים מופלגים. אביו של ר' משה, יהודה לייב ב"ר הרץ מיינץ (נפטר 1849) היה סוחר מכובד וניהל חנות לממכר מוצרים מבית החרושתהפירמה נקראה: L. H. Mainz Sohne ולאחר מכן .Mainz &co.  שבביתו, הבנים מיכאל ומשה קיבלו על עצמם את ניהול העסק אך בפועל ר' משה הקדיש את זמנו ללימוד תורה ומיכאל ניהל את העסק. לאחר מכן בן אחר, שמואל, ניהל את העסק יחד עם אחד מאחייניו, ואילו שאר הבנים של ר' לייב עסקו בבורסת פרנקפורט.
בניו
לרב מיינץ נולדו 11 ילדים. ביניהם:
מיכאל (נפטר 25 בדצמבר 1927 בן 86) החליפו כיו"ר הוועדה הדתית של הקהילה. הוא היה בעל תפקיד מפתח בבורסת פרנקפורט, והוא ואחיו ר' יצחק שימשו היועצים הראשיים של משפחת רוטשילד בפרנקפורט.
יצחק (25 באוגוסט 1845- 3 באפריל 1931), נחשב למומחה מובהק של מנהג פרנקפורט, נודע כנדיב ועבד בהתנדבות בבית החולים של הקהילה. לאחר פטירתו העניק לו הרב הופמן תואר "מורנו".Paul Arnsberg , Die Geschichte der Frankfurter Juden, Band 3, Biografisches Lexikon, p. 290-292. 

 בתרבות 
עגנון מביא בסיפורו "גיטה": 

 ראו גם 
 פולמוס הפרדת הקהילה בפרנקפורט

 לקריאה נוספת 
 הגהות והערות מרבי משה מיינץ זצ"ל מפפד"ם, הרב אביגדור ברגר, קובץ זכור לאברהם תש"ן, עמודים עד- עח.
 יעקב כץ, הקרע שלא נתאחה, מרכז זלמן שזר תשנ"ה, עמ' 266–269.
 קטלוג קדם 27 עמ' 26.
 יודאיקה ירושלים תשמ"ט ב' עמ' 80.
 .Paul Arnsberg , Die Geschichte der Frankfurter Juden, Band 3, Biografisches Lexikon עמ' 291- 293.

 קישורים חיצוניים 
 תמונתו באתר מכון ליאו בק ירושלים.
 .
 .
 .
 אילן היוחסין של משה מיינץ, עם תמונתו באתר Geni

 הערות שוליים 

קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות היהודי הישן בפרנקפורט
2024 12
קטגוריה:מחברי ספרי מנהגים
קטגוריה:פרנקפורט: רבנים
קטגוריה:רבנים אורתודוקסים גרמנים
קטגוריה:רבנים אשכנזים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1805
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1886