האהובה (דנטה גבריאל רוזטי)

האהובה (הידועה גם כ"הכלה") היא ציור שמן על בד של האמן האנגלי דנטה גבריאל רוזטי (1828–1882), הנמצא כיום בגלריית טייט בלונדון. רוזטי חתם את ראשי התיבות שלו (כמונוגרמה) ואת התאריך "1865-6" בפינה השמאלית התחתונה של הבד. הציור מתאר את הכלה, או "האהובה", השולמית ממגילת שיר השירים בעת שהיא באה לקראת חתנה, מלווה בנערותיה.

הכלה, שנתפסה בפעולת הרמת הינומתה, מלווה בארבע שושבינות בתולות ונער אפריקאי, היוצר ניגוד בולט עם שיערה האדום ועורה החיוור של הכלה, ועם גוני השיער החום והעור המגוונים של ארבע השושבינות. הוצע כי ניגוד צבעים זה, שצויר בקפידה כמסגרת לתווי פניה של הכלה, הושפע מציורו השנוי במחלוקת של אדואר מאנה "אולימפיה", שהיה בתהליך עבודה כשרוזטי ביקר בסטודיו של מאנה בסוף 1864 בזמן שעבד על "האהובה". כמו כן, הציור חב רבות ליצירותיו של טיציאן. במובנים רבים, הציור משתלב בסדרת "ציורי שמן בגובה החזה של נשים יפות" שהיוו את עיקר תפוקת הציור של רוזטי משנת 1859 ועד בערך 1867. השינוי בסגנון האמן היה מכוון והתמקד בחקר אפקטים ציוריים של צבע ושל "ציור הבשר", כלשונו. בכך הוא הותיר מאחוריו את הסצנות הסיפוריות המורכבות שיצר בעבר במדיות שאינן שמן, שיצר במהלך רוב שנות ה-1850, כשעקב באופן צמוד יותר אחר האידיאלים של האחווה הפרה-רפאליטית.

חוקרים סבורים שהקומפוזיציה הכללית הושפעה מ"אלגוריית הנישואין" של טיציאן (שנקראה בעבר "אלגוריית אלפונסו ד'אבלוס") המוצגת בלובר. שלושה העתקים מהמאה ה-17 (אחד מהם בצבעי מים) נמצאים באוסף המלכותי הבריטי. יצירה זו היא אלגוריה לנישואין, ובה מספר דמויות מסודרות סביב אובייקט מרכזי.

 היסטוריה 
ממוזער| "ונוס ורטיקורדיה", עליה עבד רוזטי במקביל; אלכסה וילדינג הייתה המודליתהציור הוזמן ב-1863 על ידי הפטרון הקבוע של רוזטי, הבנקאי , תמורת 300 פאונד. באותו שלב, במקור נועד נושא היצירה להיות להיות  של דנטה. לאחר עבודה של חודש או חודשיים בקיץ 1863, שונה הנושא לדמות השולמית בשיר השירים.

העבודה התקדמה לאט למדי, אולי מכיוון שרוזטי עבד על ציורים אחרים באותו זמן, כולל "ונוס ורטיקורדיה", שהחלה ב-1864, אך לא הסתיימה עד 1868. בביקור בפריז בנובמבר 1864, הוא יצר קשר עם הסטודיו של אדואר מאנה, שם אולי ראה את "אולימפיה" של מאנה, אז יצירה בתהליך, שבה עירום אישה לבנה מנוגדת למשרתת שחורה לבושה. מאנה לא צייר את המשרתת עד החודש שלאחר מכן, אבל ייתכן ששורטטו בה, או שוחח עליה עם רוזטי.

במרץ 1865 צייר רוזטי שמלה "יפנית" על הדמות הראשית, והחליף את הילדה השחורה הקודמת (שתוארה על ידי היסטוריונים של האמנות כ"מולאטית") בילד, מתוך העדפה לגון עורו הכהה יותר. עד הסתיו הייתה היצירה שלמה דיה להצגה בפני מבקר האמנות המוביל , שתיאר אותה בפירוט בגיליון ה-21 באוקטובר 1865 של כתב העת "אתניאום", בו שימש כעורך לענייני אמנות. סטיבנס ציין: "בעת שהיא מסירה את הינומתה, הן [המלוות] מביטות בהבעות שונות לקראת ההשפעה שתהיה לחשיפת הפנים על האיש המתקרב". סטיבנס ורוזטי היו מקורבים, ורוזטי ראה את הביקורת לפני פרסומה. נראה כי סטיבנס לעיתים אפשר לרוזטי לכתוב דברים כאלה בעצמו, תחת שמו של סטיבנס.

סטיבנס שיבח את רוזטי על השימוש בצבע, אך הצביע על מספר שגיאות טכניות. לדוגמה, הוא טען כי ידיו של הילד השחור נראות לא טבעיות ביחס לאגרטל שהוא מחזיק. בנוסף, ציין סטיבנס כי השרשרת של הילד אינה נראית כמונחת בצורה שטוחה על חזהו, אלא העיטור ממוקם באופן המאפשר לצופים לראות את הדגמים והפרטים שלו.

רוזטי המשיך לעבוד על היצירה במהלך החורף, מכאן התאריך "1865-6" על הבד. הציור הוצג לראשונה, ליום אחד בלבד, במועדון ארונדל ב-21 בפברואר 1866. בשנת 1873, לקח את רוזטי את הציור וביצע בו שינויים משמעותיים. הוא העניק לתווי פניהן של הכלה והאישה העומדת מימינה מראה אידיאלי יותר וכן שינה את גוני העור שלהן. כמו כן, שינה את תנוחת ידיה של הכלה. קיים תצלום של הציור לפני שינויים אלה.

הביוגרפיה של רוזטי, כפי שמופיעה בערך על שמו ב"אנציקלופדיה בריטניקה" משנת 1911, נכתבה על ידי פרדריק ג'ורג' סטיבנס וחבר קרוב נוסף, תיאודור ווטס-דנטון. בביוגרפיה זוכה הציור לשבחים רבים:אותם יסודות, אנרגיה, ערכת צבעים עדינה והרכב מוקפד, מגיעים בשילוב עוצמתי ומקוריות חסרת תקדים ב"הכלה", או "האהובה", איור מרהיב של שיר השירים של שלמה. בציור קבוצת נשים צעירות, מגוונות ביופיין, מלוות את אהובתו במוזיקה ובשיר בדרכה אל החתן. יצירה זו, בכל הנוגע לזוהר, לגימור שלה, להרמוניה של ארבע פנים מקסימים ולפאר התאורה שלה, תופסת מקום של כבוד בשיא האמנות המודרנית העולמית. כמו כן, בכל הנוגע לאיכויות המוזכרות, זוהי פסגת יצירתו של רוזטי.הציור הוצג באקדמיה המלכותית לאמנויות ב-1883 וב-1906 (ואחר כך רק ב-1973), ובתערוכות גדולות בליברפול ב-1886 ובמנצ'סטר ב-1887. הציור נקנה על ידי גלריית טייט בשנת 1916.

 מסגרת וכיתוב 
ממוזער| הציור במסגרתו, שהותקן כנראה בשנת 1873.
ה הותקנה כנראה ב-1873, כאשר התמונה הוחזרה לסטודיו של רוזטי; לעיתים קרובות עיצב רוזטי בעצמו את המסגרות שלו והכיתובים עליהן.

המסגרת כוללת ציטוטים משיר השירים ומתהילים: "דּוֹדִי לִי וַאֲנִי לוֹ " (שיר השירים ב' ט"ז) "יִשָּׁקֵנִי מִנְּשִׁיקוֹת פִּיהוּ." (שיר השירים א' ב') "כִּי טוֹבִים דֹּדֶיךָ מִיָּיִן" (שיר השירים א', ב') "לִרְקָמוֹת תּוּבַל לַמֶּלֶךְ בְּתוּלוֹת אַחֲרֶיהָ רֵעוֹתֶיהָ מוּבָאוֹת לָךְ." (תהילים מ"ה, ט"ו).

 אידיאלים של יופי 
בעוד שהציור נחשב בעיקר כחגיגה של יופי נשי באופן כללי, הוא התפרש כחגיגה של סוג מסוים של יופי. רוב היסטוריוני האמנות טוענים שכל הנשים נועדו להיות יפות, "עלמות יפות בצורה מגוונת" עם "קסמי ארבע פרצופים מקסימים", כפי שניסחה זאת האנציקלופדיה בריטניקה משנת 1911.

 פרשנויות מאוחרות על מעמד היופי בציור 
חוקרי אמנות בני זמננו העלו פרשנויות שונות בנוגע להצגת הדמות המרכזית בציור. על פי גישה אחת, מיקום הדמויות והתכונות הפיזיות של הכלה – פניה האובליות והסימטריות, עיניה הכחולות-ירוקות, שפתיה בצורת קשת קופידון ועורה הבהיר – מדגישים אידיאל יופי של עור בהיר. מנגד, חוקרים אחרים מפרשים את שיערה האדום של הכלה כסממן המציג אותה כ"אקזוטית אירית", וטוענים כי רוזטי גילה עיסוק אובססיבי בצבע עור וגזע. לפי פרשנות זו, מעמדה ככלה משקף חרדה חברתית מהנוכחות הגוברת של מהגרים אירים בבריטניה הגדולה באותה תקופה.

ממוזער| אדואר מאנה, "אולימפיה". המשרתת לא צוירה עד החודש שלאחר ביקורו של רוזטי בנובמבר 1864.

 הילד השחור 
פרשנויות מגוונות לגבי אמות המידה של היופי והילד השחור בציור עוררו דיונים אקדמיים בנוגע ליחסו של רוזטי ויצירה זו לגזענות. חוקרי אמנות מסוימים טוענים כי הצבת דמות נשית לבנה במרכז היצירה מעידה על אידיאליזציה של הגזע הלבן. מנגד, חוקרים אחרים רואים ביצירה חגיגה של מגוון גזעי ותרבותי. תומכי הגישה השנייה מצביעים על שילוב אלמנטים מתרבויות שונות ביצירה: קישוט השיער של הכלה מבוסס על עבודת נוצות סינית, הגלימה הירוקה שלובשת היא קימונו יפני (אם כי הוא מהודק בפרק כף היד על ידי צמיד באופן שאינו יפני מובהק), והתליון שעונד הילד השחור הוא צפון-אפריקאי. עבור חוקרים אלה, פרטים אלו מעידים על כך שרוזטי מבטא הוקרה למגוון התרבויות ברחבי העולם.

 המודלים 
ממוזער| אלכסה וילדינג. ציור מעשה ידי רוזטי, 1865
רוזטי השתמש בעיקר בקבוצה קטנה של מודלים, ולעיתים קרובות החליף את המודל במהלך פיתוח העבודה. ישנה אי הסכמה לגבי זהות הפנים הסופית ששימשה לדמות המרכזית. נראה שהתחיל עם המודלית מארי פורד, אך ייתכן שעבר לאלכסה וילדינג; צבע השיער מרמז על כך. אחיו של רוזטי אמר שזו הייתה "מיס מקנזי" (שאינה מוכרת מלבד זאת).

המודלים והמודליות הידועים לשש הדמויות כוללים:
 אלכסה וילדינג (מלפנים, הכלה)
 אלן סמית (משמאל)
 מארי פורד (מאחור משמאל)
 פאני איטון (1835–1924) (מאחור מימין)
 קיומי גריי (1849–1914) (מלפנים מימין)

הוא אף צבע מחדש את הפנים ביצירה אחרת אחר כמה שנים לאחר ההשלמה הראשונית, כמו עם יצירתו "ליידי לילית" בה מדגמנת וילדינג. מעט מאוחר יותר. בשני המקרים הדגם הסופי היה עם אלכסה וילדינג אדומת השיער.

 תנוחות המודלים והרקע שלהם 
בעוד שאר המודליות מביטות ישירות בצופה, כלומר בחתן, קיומי גריי היא היחידה שראשה מופנה הצידה. גריי הייתה ממוצא צועני. חוקרים טענו כי הפניית פניה הצידה מסמלת התנגדות לסטריאוטיפים שעמם התמודדו הצוענים באותה תקופה, וכן משקפת את חוסר הוודאות של רוזטי לגבי המיניות של הצוענים ואת התעניינותו הרבה בתרבותם.

פאני איטון שימשה כמודל לפנים החצי-נראות מאחור, בין הכלה המרכזית לבין קיומי גריי מימין. איטון נולדה בג'מייקה, ככל הנראה לאם שהייתה שפחה ששוחררה זה מקרוב ולאב שהיה חייל בריטי. היא שימשה כמודלית למספר אמנים, אשר תיארו את תווי פניה הבולטים בגוני עור שונים בהתאם לנושאי יצירותיהם; היא צוירה כאמו של משה וכשפחה אפריקאית. היא נישאה ב-1859, וכאשר לא עבדה כמודל, עבדה כטבחית ומנקה.

ילדים וילדות שימשו כמודלים בשלבי המחקר הראשוניים של דמות הילד המשרת. גבריאל הוא שמו של אחד הילדים ששימש כמודל לדמות זו.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:ציורי התנ"ך
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:דנטה גבריאל רוזטי: ציורים
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ציורי פרחים