כלך מצוי

כֶּלֶך מצוי (שם מדעי: Ferula communis) הוא מין בעל פרחים במשפחת הסוככיים (Apiaceae), בסוג כלך (ferula). הכלך המצוי מכונה באנגלית "giant fennel" (שומר ענק), למרות שהוא לא שייך לסוג שומר.

 מאפיינים 
כלך מצוי הוא צמח רב שנתי עשבוני גבוה, הגדל ביערות ואזורי שיחים באזור הים התיכון ובמזרח אפריקה. העלים ענקיים, מנוצים 3–4 פעמים לאונות נימיות, שרוחבן אינו עולה על עוביין. בבסיסם נדן העוטף את הגבעול. השורש שיפודי, עבה וארוך. הגבעול עבה, חלול, קל-משקל, וחזק יותר מכפי שהוא נראה. פנים הגבעול עשוי חומר שעמי אוורירי, והוא משמש לעיתים תכופות כמעון לחרקים שונים.

כלך מצוי פורח באביב, בין מרס למאי. אז הוא מפתח עמוד-פריחה שגובהו מגיע ל-2 מ' ויותר. גם עמוד הפריחה נושא עלים הגזורים לאונות דקות, שגודלם קטן מגודל עלי הבסיס. גודלו של הפרח הבודד הוא 1–2 מ"מ, התפרחת מגיעה לקוטר של 500 מ"מ ולאורך כפול מזה. מספר הסוככונים בסוכך 20–40. הפרי מבשיל ביוני, אורכו 10–20 מ"מ ורוחבו 8–10 מ"מ. גבעול-הפריחה היבש נותר עומד משחיר ובולט בשטח במשך כל הקיץ, ולעיתים אף בחורף הבא.

על שורשי הכלך שכיחה פטריה ענקית, אוזנית הכלך. בעוד שהכלך רעיל, אוזנית הכלך טובה למאכל.

 תפוצה 
כלך מצוי גדל בשדות בור, ושכיח במיוחד בשדות מרעה, כי אינו נאכל על ידי הבקר. הוא נפוץ בכל אזורי צפון הארץ ומרכזה, בעיקר בחגורת הספר ובחלקים יבשים וחשופים בחבל הים תיכוני, וחודר מעט גם לצפון הנגב. הוא שכיח במיוחד בשדות המרעה הנרחבים במורדות המזרחיים של הרי הגליל והגלבוע ובמורדות המערביים של הגולן. אפשר למצוא אותו גם בסדקי-סלע בקניונים במדבר יהודה ובמדרונות חואריים בצפון הנגב. תפוצתו העולמית משתרעת בארצות שסביב הים התיכון.

 שימושי הכלך לאדם 

הגבעולים הצעירים והתפרחת נאכלו ברומא העתיקה, ועדיין נאכלים במרוקו כיום. עם זאת, שימושים קולינריים במין זה לא תמיד בטוחים ועלולה להיות רעילים.בסרדיניה זוהו שני כימוטיפים שונים של כלך מצוי: רעיל (במיוחד לבעלי חיים כמו כבשים, עיזים, בקר וסוסים) ולא רעיל. הם נבדלים הן בדפוס המטבוליטים המשניים שלהם והן בהרכבם האנזימטי.

השרף של תת-המין F. communis subsp. brevifolia נקרא "gum ammoniac of Morocco".

התרכובת הפנולית חומצה פרולית נקראת על שם הכלך המצוי, ממנו ניתן לבודד אותה.

 מיצוי שְׂרָף 
מאז ימי קדם, שרף של מיני כלך שימש למטרות רפואיות. השרף, בצורת לטקס דביק, הופק בדרך כלל מהגבעול או השורש התחתון, כאשר שרף השורש הוא בדרגה המשובחת ביותר.

במקומות שבהם הפיקו את שרף הכלך המצוי (Ferula communis), נקדח חור קטן בשורש בעזרת כלי חד, לאחר שסולקו כל האבנים והאדמה מסביב לשורש החשוף. מחפורת קטנה נחפרה מתחת לשורש ובתוכה הונחו מספר אבנים חלקות ושטוחות לאיסוף השרף שנפלט. החיתוך בצמח נעשה עמוק מספיק לתוך השורש או הגבעול התחתון כדי להבטיח לחץ זרימה יציב של השרף.

השרף נאסף בדרך כלל בחודשי הקיץ היבשים והחמים, כדי שרטיבות ולחות לא יהרסו אותו. השרף מתקשה בחשיפה לאוויר, ואז משנה את צבעו לאדום-חום. השרף המופרש בצורה מעובה ודמוית טיפה, נחשב לעדיף על זה שזורם מטה בצורה רופפת.

 כמכשיר לענישה 
בעבר יוצרו מוטות ושוטים למטרות משמעת מגבעולי כלך. כלי משמעת שוודי ששימש בעבר בבתי ספר, , שואב את שמו מהצמח.

 במיתולוגיה 
במיתולוגיה היוונית, פרומתאוס נתן לבני התמותה אש על ידי הסתרתה בגבעול החלול של הצמח. בנוסף, במהלך התקופה הקלאסית, נישא מעין מטה עשוי מכלך מצוי שנקרא תִּרְסוּס (Thyrsus /ˈθɜːrsəs/) או תרוס (thyrsos /ˈθɜːrsɒs/; ביוונית עתיקה: θύρσος) על ידי מאמיני דיוניסוס, והוא שימש בפסטיבלים ובטקסי הדת ההלניים.

 ביהדות 
השם כלך נזכר פעמיים במשנה (כלאיים ט ב; שבת ב א), ורוב החוקרים סבורים שכלל לא מדובר בצמח. אך בעברית החדשה התקבלה דעתו של שבתאי דונולו, רופא יהודי בן המאה העשירית מאיטליה, כי המדובר בסוג הנדון. בתנ"ך נזכרת פעמיים המילה כלח (באות ח'), שתיהן בספר איוב, ואף שם אין ביטחון כי מדובר בצמח, ואם כן – ספק אם זה אותו צמח המופיע במשנה בתור כלך (באות ך').

הביטוי "אבד עליו הכלח" התקבל בעברית מאחד האזכורים בספר איוב.

 טקסונומיה 
במין כלך מצוי ישנם 5 תת-מינים:
 ferula communis ssp. brevifolia
 ferula communis ssp. cardonat
 ferula communis ssp. catalaunica
 ferula communis ssp. communis
 ferula communis ssp. linkii

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:ארץ ישראל: הצומח
קטגוריה:צמחים אכילים