ג'ון קרן

ג'ון וורת' קרן (באנגלית: John Worth Kern; 20 בדצמבר 1849 – 17 באוגוסט 1917) היה סנאטור דמוקרטי מטעם אינדיאנה. אף שהתואר לא היה רשמי, נחשב קרן למנהיג הרוב הראשון בסנאט (ובכך גם למנהיג הדמוקרטי הראשון של הסנאט), בזמן ששימש במקביל כיו"ר הסנאט הדמוקרטי. בנוסף, היה המועמד הדמוקרטי לסגן הנשיא בבחירות לנשיאות של 1908.

קרן נולד באלטו, אינדיאנה, ולמד משפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן. לאחר סיום לימודיו, החל לעסוק בעריכת דין בקוקומו, אינדיאנה. הוא נבחר לסנאט של אינדיאנה ושימש כיועץ המשפטי העירוני של אינדיאנפוליס. לאחר התמודדות כושלת לתפקיד מושל אינדיאנה, נבחר קרן כמועמד לסגן הנשיא בוועידה הדמוקרטית הלאומית של 1908. הזוג הדמוקרטי ויליאם ג'נינגס ברייאן – קרן הובס בידי הרפובליקנים ויליאם הווארד טאפט וג'יימס שרמן.

קרן נבחר לסנאט של ארצות הברית בשנת 1910, והפך לבעל ברית פרוגרסיבי של הנשיא וודרו וילסון. הוא נבחר ליו"ר הסיעה הדמוקרטית בסנאט וסייע להעביר מספר חוקים משמעותיים, כולל חוק ההגבלים העסקיים של קלייטון, חוק ההכנסות של 1913 וחוק הפדרל ריזרב. כמו כן, הציג את החלטת קרן, שהובילה לחקירה של תנאי העבודה במכרות פחם, ותמך באישור התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית. בבחירות 1916 נחל תבוסה במרוץ לבחירה מחדש, כשהפסיד לרפובליקני הארי סטיוארט ניו, והוא נפטר בשנה שלאחר מכן.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
קרן נולד ב-20 בדצמבר 1849 באלטו, אינדיאנה, והיה הבכור מבין שמונה בנים.  הוא למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן, והחל לעסוק בעריכת דין בקוקומו, אינדיאנה.

 ראשית הקריירה 
קרן כיהן כיועץ המשפטי העירוני של קוקומו בשנים 1871–1884. בשנת 1893 נבחר לסנאט של אינדיאנה, כיהן במשך ארבע שנים, ובמקביל שירת כעוזר התובע הכללי הפדרלי של אינדיאנה. שם הקים לעצמו מוניטין כ"פרוגרסיבי תומך איגודים ומגן על עניי המדינה". הוא סייע להעביר חוקים שהגנו על עובדים שניסו להקים איגוד מקצועי, חוקי אחריות מעסיקים וחוקי עבודה לילדים.

בשנת 1895 נסע לאירופה למנוחה בשל בעיות בריאות. בלונדון פגש את אלטון פארקר, איתו פיתח חברות ארוכת שנים. בשנת 1896, בתחילה התנגד לרעיון הכסף החופשי, אך כשהדמוקרטים קיבלו את עמדתם זו בוועידה של 1896, הצטרף אליהם. הוא גם פגש את מועמד הדמוקרטים לנשיאות באותה שנה, ויליאם ג'נינגס ברייאן, והם הפכו לחברים קרובים.

בשנים 1897–1901 כיהן כיועץ המשפטי העירוני של אינדיאנפוליס. בשנים 1900 ו-1904 התמודד ללא הצלחה על תפקיד מושל אינדיאנה. בשנת 1904, פארקר ביקש ממנו להתמודד למושל כדי לחזק את המפלגה במדינה, אך שניהם הפסידו בפער גדול. לאחר ההפסדים חזר לקריירת עריכת הדין, נסע לאירופה, והיה חצי שנה בסנאטוריום באשוויל, קרוליינה הצפונית, מטעמים בריאותיים.

בבחירות 1908 היה מועמד הדמוקרטים לסגן הנשיא, לצד ברייאן בניסיונו השלישי להתמודד על הנשיאות. חברותו עם ברייאן ומוצאו מהאזור האלקטורלי החשוב של המערב התיכון סייעו לו להיכלל בכרטיס, אף על פי שהביע התנגדות לכך. את ההצעה למועמדותו הגיש תומאס מרשל. לבסוף, הזוג בריאן–קרן הובס על ידי ויליאם הווארד טאפט. לאחר מכן, התמודד קרן על מושב הסנאט של ארצות הברית מטעם אינדיאנה (שהייתה אז בשליטה דמוקרטית), אך הובס על ידי חבר מפלגתו בנג'מין פ. שיבלי.

 הסנאט של ארצות הברית 
המושב השני של אינדיאנה בסנאט התפנה לבחירה בשנת 1910, והפעם נבחר קרן על ידי המחוקקים. הוא נכנס לסנאט בשנת 1911, בין עשרה דמוקרטים חדשים, רובם פרוגרסיבים. יחד עם שיבלי, הפך קרן לדמוקרט פרוגרסיבי ומתנגד לכוח המונופוליסטי של תאגידים. במהרה נטל חלק במאמצים להחליש את מנהיגות המפלגה השמרנית. בשנת 1912 סייע לכתיבת המצע הדמוקרטי שכלל צעדים פרוגרסיביים בנושא בנקאות, רפורמת מכסים ובחירה ישירה של סנאטורים על ידי הציבור.

בבחירות של 1912 נבחר וודרו וילסון לנשיא, הדמוקרטים השיגו רוב בבית הנבחרים, ואחד עשר דמוקרטים פרוגרסיביים נוספים נכנסו לסנאט. מעמדו הארצי של קרן, כישוריו לפישור והפופולריות האישית שלו הביאו לבחירתו פה אחד כיו"ר הסיעה הדמוקרטית בסנאט ומנהיג הרוב בפועל. הוא עבד בצמוד לווילסון ושמר על אחדות המפלגה, שסייעה לקדם חקיקה כמו רפורמת מכסים, מס הכנסה ראשון במדינה (בהיתר התיקון ה־16), חוק הפדרל ריזרב, חוקי הגבלים עסקיים והקמת ועדת הסחר הפדרלית.

בשנת 1913 פנתה אליו פעילת העבודה מרי האריס ג'ונס ("Mother Jones"), שנכלאה על ידי בית משפט צבאי במהלך שביתת Paint Creek–Cabin Creek. בתגובה, הציג קרן את החלטת קרן, שאומצה על ידי הסנאט ב־27 במאי והובילה לחקירה של תנאי העבודה במכרות פחם בווירג'יניה המערבית. הקונגרס אישר כמעט מיד שתי חקירות נוספות: במכרות נחושת במישיגן ובמכרות פחם בקולורדו.

קרן תמך בבחירה ישירה של סנאטורים וסייע באישור התיקון ה־17 בשנת 1913. בבחירות 1916, תחת המערכת החדשה, הפסיד קרן לרפובליקני הארי ס. ניו בפער קטן (47.8% מול 46.1%).

 פרישה ומוות 
שמאל|ממוזער|200x200 פיקסלים| קברו של קרן בבית הקברות קראון היל
בהמלצת ברייאן שקל וילסון למנות את קרן למשרות שונות, אך מצבו הבריאותי לא אפשר לו לשרת. קרן נפטר ב־17 באוגוסט 1917 באשוויל שבקרוליינה הצפונית, חמישה חודשים לאחר שעזב את הסנאט. הוא נטמן תחילה בביתו הקיצי ליד הולינס, וירג'יניה, ובשת 1929 הועבר לקבורה ב־Crown Hill Cemetery באינדיאנפוליס. נותרו אחריו אשתו ארמינטה ק. קרן, שנפטרה בגיל 85 בשנת 1951, ובנו ג'ון ו. קרן הבן, שלימים שימש כשופט וראש עיריית אינדיאנפוליס.

 קישורים חיצוניים 



 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אינדיאנה
קטגוריה:מועמדים לסגנות נשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:תובעים אמריקאים
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאינדיאנה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1849
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1917