קפלת אובטרי

ממוזער| אנסואינו מפורלי, בונו מפררה, אנדראה מנטניה, סיפורי כריסטופר הקדוש
ממוזער| פרט מתוך עלית הבתולה
הקפלה אובטרי (Cappella Ovetari) ממוקמת בזרוע הימנית של הטרנספט של הכנסייה הארמיטאנית בפאדובה. מפורסמת במחזור של ציורי קיר מאת אנדראה מנטניה ואחרים, שצוירו בין 1450 ל-1460, בתקופת הרנסאנס של פדובה. במהלך מלחמת העולם השנייה הופצצה הקפלה ב-11 במרץ 1944 וציורי הקיר נהרסו כמעט לחלוטין (רק שתי סצנות שנתקו קודם לכן וכמה שברים נשמרו). עם זאת, ניתן לקבל מושג על כך באמצעות תמונות תקופתיות, בשחור-לבן, ובאמצעות כמה שברים מפוזרים שהורכבו מחדש במהלך השחזור שהושלם ב-2006.

 היסטוריה 
הנוטריון אנטוניו אובטרי, הגוסס, השאיר סכום כסף גדול לקישוט הקפלה המשפחתית בכנסיית הארמיטאני. יישום ההוראה טופל על ידי האלמנה, אשר הזמינה בשנת 1448 קבוצת אמנים הטרוגנית, החל מהאמנים הוותיקים של מוראנו ג'ובאני ד'אלמניה ואנטוניו ויוואריני, ועד לניקולו פיצולו ואנדראה מנטניה הצעירים. מנטניה היה רק בן שבע עשרה, אז בתחילת דרכו לאחר התלמדותו בבית המלאכה של סקוורציונה, אבל הוא כבר נהנה מהערכה לא מבוטלת כאמן, עד כדי כך שהוזמן לבצע עבודות חשובות שונות. ניקולו היה אמן בעל יכולת בולטת להעביר נפח כמעט פיסולי לדמויות מצוירות, אותו לימד את עמיתו מנטניה. בפרויקט המקורי, המוראנים הוזמנו לעטר את הקשת הגדולה בסיפורי הפסיון של ישו (מעולם לא סיימו), הקמרון הצלב והקיר הימני (בסיפורי כריסטופורוס הקדוש), בעוד שני הפדואנים הצעירים היו אחראים על השאר, כלומר הקיר השמאלי (סיפורי יעקב בן זבדי) והאפסיס.

בשנת 1449 התעוררו הסכסוכים הראשונים בין מנטניה לפיצולו, כאשר הראשון נתבע על ידי האחרון עקב התערבות מתמשכת בביצוע מזבח הקפלה. זה הוביל לחלוקה מחדש של היצירה בין האמנים על ידי הלקוחות. כנראה בשל הסכסוכים האלה מנטניה השעה את עבודתו וביקר בפררה.

בשנת 1450 נפטר ג'ובאני, לאחר שהספיק לצייר רק את הפסלונים הדקורטיביים של הקשת, וזמן קצר לאחר מכן, בשנת 1451, נטש גם ויוואריני, אמן ונציאני בעל סגנון גותי מאוחר, שצייר את ארבעת האוונגליסטים על הקשת. הם הוחלפו על ידי בונו דה פרארה ואנסואינו דה פורלי, הקשורים סגנונית לפיירו דלה פרנצ'סקה.

מנטניה החל לצייר מקטעי אגן האפסיס, שם השאיר שלוש דמויות של קדושים, ביניהן המדליונים עם אבות הכנסייה מאת ניקולו פיצולו.

לאחר מכן, הקדיש את עצמו ללונטה של הקיר השמאלי, עם ייעודם של הקדושים ג'יימס וג'ון והדרשה של ג'יימס הקדוש, שהושלם עד 1450. לאחר מכן עבר לחלק האמצעי.

בסוף 1451 הופסקו העבודות עקב מחסור בכספים, שהתחדשו בנובמבר 1453 והסתיימו ב-1457. בשלב השני הזה עבד רק מנטניה. פיצולו נפטר ב־1453, לאחר שהשלים את סיפורי ג'יימס הקדוש, צייר את הקיר המרכזי עם עליית הבתולה ולבסוף התמסר להשלמת החלק התחתון של סיפורי כריסטופורו הקדוש, שהחלו על ידי בונו דה פרארה ואנסואינו דה פורלי. שם יצר שתי סצנות מאוחדות: מות הקדושים והובלת הגופה הערופה של כריסטופר הקדוש, השאפתני ביותר בכל המחזור. בשנת 1457 הגישה האלמנה אובטרי תביעה נגד מנטניה משום שבפרסקו של העלייה הוא צייר רק שמונה שליחים במקום שנים עשר. הציירים פייטרו דה מילאנו וג'ובאני סטורלאטו נקראו לתת חוות דעת והצדיקו את ההחלטה של מנטניה, בשל המחסור במקום.

בסביבות 1880, הוסרו שתי סצנות פגומות במיוחד, העלייה ומות הקדושים וההעברה של כריסטופר הקדוש. במהלך מלחמת העולם השנייה ציורי הקיר המנותקים נלקחו למעשה במקום אחר כאמצעי זהירות, ובכך ניצלו מהרס.

ב-11 במרץ 1944 הופצצה הכנסייה הארמיטאנית, ונהרסו יצירות אמנות רבות, כולל ציורי הקיר בקפלה אובטרי. מכל הפרסקאות האבודות נותר תיעוד צילומי בשחור-לבן, ברזולוציה לא גבוהה במיוחד, שאינו מאפשר לנו לפתור כמה ספקות ייחוס, אך עדיין מסוגל להעיד על הופעת המחזור.

שחזור שנערך לאחרונה, בסיוע שימוש בציוד ממוחשב, הסתיים ב-2006 לרגל חמש מאות שנה למותו של מנטניה. כל השברים שניצלו ב-1944 הועברו למקום אחר, גם אם התברר שכולו מקוטע ביותר. הקפלה נפתחה מחדש לתערוכה גדולה ב-16 בספטמבר 2006.

 תיאור 
 ארכיטקטורה 
הקפלה מורכבת מחדר גישה עם בסיס מלבני המכוסה בקמרון צולב, שבו מוכנס אפסיס מחומש המוכנס על ידי קשת, שבו יש פתח עגול וארבעה חלונות גבוהים המבטיחים תאורה.

 ציורי קיר 
הקפלה הוקדשה לקדושים ג'יימס הגדול וכריסטופר, כאשר שני הקירות הצדדיים מוקדשים לסיפוריהם של כל אחד משני הקדושים, מורכבים משישה פרקים המסודרים על שלושה רגיסטרים חופפים: תחתון, אמצעי ועליון, האחרון מורכב מלונטה מסביב. למרות ריבוי האמנים הפעילים באתר, שלא תמיד ניתן להבחין בבירור בין פעלם, סכימת הקומפוזיציה של המחזור כולו מיוחסת למנטניה, שכנראה הגה את המערכת המאוחדת של מסגרות אדריכליות הסיפורים המתוארים מקורם במקראת הזהב.

הקיר הצפוני (הצד השמאלי של הצופה במזבח) צויר כולו על ידי מנטניה, מוקדש לסיפורי סנט ג'יימס וכולל:
 ייעוד הקדושים ג'יימס וג'ון מאת אנדראה מנטנה
 דרשת ג'יימס הקדוש מאת אנדראה מנטנה
 ג'יימס הקדוש מטביל את הרמוגנס מאת אנדראה מנטנה
 פסק הדין של ג'יימס הקדוש מאת אנדראה מנטנה
 נס ג'יימס הקדוש מאת אנדראה מנטנה
 מות הקדושים ג'יימס מאת אנדראה מנטנה

הקיר הדרומי כולל את סיפורי כריסטופר הקדוש:
 פרידת כריסטופר הקדוש מהמלך, מיוחס לאנסוינו מפורלי.
 כריסטופר הקדוש ומלך השדים, מיוחס לאנסוינו מפורלי.
 כריסטופר הקדוש מעביר את ישו התינוק, בונו מפררה (חתום)
 הדרשה של כריסטופר הקדוש, אנסואינו מפורלי (חתום)
 מות הקדושים כריסטופר מאת אנדראה מנטניה
 הובלת גופתו הערופה של כריסטופר הקדוש, צויר על ידי אנדראה מנטניה.

על הקיר המרכזי, מקום בו נפתח החלון הקטן, יש ייצוג צר וגבוה של עליית הבתולה מאת מנטניה. יש גם כמה שברים, כמו שרף, שאולי מגיעים מהעמודים.
ימין|ממוזער| ניקולו פיצולו, סן גרגוריו
הקשת עוטרה בארבעת האוונגליסטים על ידי אנטוניו ויוריני בין הגלילים של ג'ובאני ד'אלמניה, בעוד אגן האפסיס היה מחולק למקטעים דקים, שם צייר מנטניה פרסקו של הקדושים פיטר, פול וכריסטופר בתוך מסגרת אבן מעוטרת בפודוני פירות. לדמויות אלו יש קווי דמיון עם ציורי הקיר של אנדראה דל קסטאניו בכנסייה הוונציאנית של סן זכריה (1442), הן בפורמט והן במוצקות פיסולית, המרוככת על ידי מעברי גוון רכים בווילונות. גם הענן שפועל כבסיס לדמויות דומה מאוד, והן נשענות עליו איתן.

בחללים הנותרים היו האב הנצחי המברך ואבות הכנסייה בתוך מדליונים, בציור פרסקו על ידי ניקולו פיצולו. אבות הכנסייה היו דמויות מלכותיות, כאשר הקדושים הוצגו כהומניסטים בעבודה במחקריהם, ממוסגרים על ידי מסגרות מעגליות.

לבסוף, בקשת הגדולה צויר פרסקו בו שני ראשים ענקיים, אשר זוהו בדרך כלל עם שני הדיוקנאות העצמיים של מנטניה ופיצולו.

עיטור הקפלה הושלם על ידי מזבח טרקוטה מצופה ברונזה מעשה ידי פיצולו, שאף על פי שניזוק נזק רב, עדיין קיים וניתן למצוא אותו עד היום בקפלה. זוהי שיחה מקודשת בתבליט, המשקפת מקרוב את סכימת החיבור של מזבח הקדוש של דונטלו.

 סִגְנוֹן 
ממוזער| נס ג'יימס הקדוש
כשצייר את ציורי הקיר בארמיטאני, מנטניה כבר עשה זאת עם יישום מדויק של פרספקטיבה פרי מחקר קפדני, הרבה יותר עמוק מזה של מורהו, סקוורציונה. עיטור הפרסקו, שנמשך כמעט עשור, מדגיש, במקרה של מנטניה, את העידון המתקדם של שפתו.

 ג'יימס הקדוש 
טקסט=Disegno Preparatorio di san Giacomo al martirio|ממוזער| ציור הכנה של נס ג'יימס הקדוש. אוסף המוזיאון הבריטי, לונדון
בסיפורים הראשונים של ג'יימס הקדוש, במיוחד בלונטה, השימוש בפרספקטיבה היה עדיין מהוסס, בעוד שבשתי הסצנות שלמטה, נראה כי היא נשלטת היטב. נקודת המבט, המרכזית ברישום העליון, מונמכת בסצנות למטה ומאחדת את החלל של שני הפרקים, כאשר נקודת ההיעלמות של שתי הסצנות ממוקמת על העמוד המרכזי המצויר. בסצנות הבאות מתרבים אלמנטים הלקוחים מהעת העתיקה, כמו שער הניצחון המלכותי התופס שני שלישים מהשטח, שעליו יש להוסיף מדליונים, עמודים, תבליטים פיגורטיביים וכתובות באותיות גדולות. אלה נגזרו כנראה מהדוגמה מתוך אלבומי הרישומים של יאקופו בליני, אביהם של ג'נטילה וג'ובאני, והחותן של מנטניה. השריון, התלבושות והארכיטקטורה הקלאסית, בניגוד לציירים ה"סקורקיונסקים" האחרים, לא היו עיטורים פשוטים בניחוח מלומד, אלא תרמו לספק שחזור היסטורי אמיתי של האירועים.
ממוזער|225x225 פיקסלים| נס ג'יימס הקדוש, לאחר שיקום
בין החידושים של ציורי הקיר המוקדמים הללו יש גם שימוש בנופים מסחררים, עושר הדמויות, כמו ברקע השופע של תקופת הקדושים, הנשלטת על ידי עיר אידיאלית מימי הביניים. הטכניקה מתפתחת בהדרגה מקו נוקשה ובחלק מהקטעים עדין, וקיארוסקורו, המעניק לדמויות מרקם של שיש ואבנים חצי יקרות. זה, יחד עם התפאורה המונומנטלית ה"עתיקה", תורמת להענקת קשיחות מסוימת לדמויות האדם, שגרמה להן להיראות כמו פסלים.

בהליכתו של ג'יימס הקדוש למותו, קו האופק נמצא מתחת לציור ומחוצה לו, ומייצר ראייה מקוצרת מלמטה למעלה. בדרך זו הדמויות רוכשות מונומנטליות ונפח. מאחורי הדמויות, יש קמרון חביות בקשת, שצדו האחד ממוקם מעל נקודת ההיעלמות, מה שמעניק לסצנה מלאכותיות מסוימת. החתך בקהל, המשמש לתת עומק, הוא ציטוט של דונטלו. התפאורה העתיקה, כמו בכל הסצנות האחרות משמשת בקומפוזיציה כדי לספק שחזור היסטורי של האירועים.

 כריסטופר הקדוש 
ממוזער| הובלת גופתו של כריסטופר הקדוש, עותק של מוזיאון Jacquemart-André
הפרק של מות הקדושים כריסטופר נראה רופף יותר, מצויר בשלב השני של ציורי הקיר (1454–1457), שם האדריכלות רכשה תכונה אשליה שהייתה אחד המאפיינים הבסיסיים של כל היצירות של מנטניה. למעשה, נראה כי אכסדרה נפתחת בקיר, שם מתרחשת סצנת הקדושים, עם פריסה אוורירית יותר ומבנים הלקוחים לא רק מהעולם הקלאסי. הדמויות, שנלקחו גם הן מהתבוננות יומיומית, משוחררות יותר ואינדיבידואליות, עם צורות רכות יותר, המצביעות על השפעתו של הציור הוונציאני, בפרט של ג'ובאני בליני, שאחותו נישאה למנטניה ב-1454

כמו בעליה, כמה דמויות, הנראות כעת רק על עותקים עתיקים של המחזור (אחד למשל במוזיאון ז'קמארט-אנדרה בפריז), עלו על גדותיו מעבר לפריים, והרחיבו באשליות את החלל לעבר הצופה.

 גלריית תמונות 

 קישורים חיצוניים 

 לקריאה נוספת 
 Tatjana Pauli, Mantegna, סדרת ספרי אמנות, לאונרדו ארטה, מילאנו 2001. 
 אטורה קמססקה, מנטניה, ב-AA. VV., ציירי הרנסאנס, סקאלה, פירנצה 2007. 
 Alberta De Nicolò Salmazo, Mantegna, אלקטה, מילאנו 1997.
 פיירלואיג'י דה וקצ'י ואלדה צ'רקיארי, זמני האמנות, כרך 2, בומפיאני, מילאנו 1999. 
 סטפנו זופי, איל קוואטרוצ'נטו, אלקטה, מילאנו 2004. .

קטגוריה:אדריכלות הרנסאנס
קטגוריה:פדובה: יצירות אמנות
קטגוריה:פדובה
קטגוריה:פדובה: מבנים
קטגוריה:ציורים
קטגוריה:פרסקאות
קטגוריה:ציור של תקופת הרנסאנס