פסגת החרמון

פסגת החרמון (מכונה גם "כתר החרמון", "שיא החרמון" או "רום החרמון") היא החלק הגבוה ביותר בהר חרמון, בגובה 2,814 מטרים מעל פני הים. זו היא הנקודה הגבוהה ביותר במרחב שמצפון הר הלבנון ועד הרי אתיופיה.

הפסגה נשלטה בעבר בידי סוריה ומאז נפילת משטר אסד נשלטת הפסגה בידי ישראל, ובמקום מוצב צה"ל לצד מוצב של אונדו"ף המאויש על ידי הגדוד הנפאלי.

ארכאולוגיה ותצפית אסטרטגית
צ'ארלס וורן מהקרן לחקר ארץ ישראל העפיל לפסגת החרמון בשנת 1869, ומצא במקום שרידי מקדש. המקדש, הבנוי מאבני גזית גדולות, נמצא מדרום-מזרח לצוק וממדיו 11 על 10 מטרים.

צבי אילן, שסייר בפסגת החרמון ב-19 ביוני 1974, בטרם נמסר לאונדו"ף, מצא על ההר חרסים מהתקופה ההלניסטית ומהתקופה הביזנטית. נמצאו גם מעט חרסים מתקופת הברזל.

בתנאי ראות טובים ניתן לצפות מפסגת החרמון למרחק 150 ק"מ. לדברי אילן, פסגת ההר מתחלקת לשלושה שיאים שגובהם דומה וביניהם עמק בשם "אל-דר". מהשיא הצפון-מערבי יש תצפית לבקעת הלבנון, הרי הלבנון עד הים התיכון. מהשיא הצפוני-מזרחי יש תצפית לעבר קַטַנַה ודמשק וכן לעבר הבשן הגולן, הגלעד, הגליל, הגלבוע והכרמל. מהפסגה (2,814 מטרים) יש תצפית היקפית.

היסטוריה
תקופת המנדט
זאב וילנאי מתאר בספרו סיורים שערך בתקופת המנדט אל פסגת החרמון, שאותה הוא מכנה "שיאון": 

ממלחמת יום כיפור ועד נפילת משטר אסד

במבצע קינוח בין 21 ל-22 באוקטובר 1973 שחררו כוחות צה"ל את חלק החרמון שכבשו הסורים בתחילת מלחמת יום כיפור. במקביל התנהל קרב לכיבוש חלקים נוספים מרכס החרמון ומוצב הפיתולים, שבו נטלו חלק בעיקר צנחני מילואים שהונחתו ממסוקים, ושני חיילים נפלו בקרב. פסגת החרמון עצמה נתפסה ללא קרב. כעבור יומיים, ב-24 באוקטובר, נכנסה לתוקף הפסקת האש בין ישראל לסוריה. בחודשים מרץ–מאי 1974 היו תקריות אש רבות בין צה"ל לצבא סוריה, שביצע הפגזות רבות על פסגת החרמון. במקביל היו ניסיונות חוזרים ונשנים של כוחות קומנדו סוריים להגיע לשיא במסוקים או ברגל והם הוסגו על ידי אש ארטילרית.

ב-6 באפריל 1974 הצליחו הסורים לכבוש את פסגת החרמון ובתגובה כוחות אוויר של צה"ל הפגיזו אותם. ב-8 באפריל הגיע לפסגת החרמון כוח של יחידת האלפיניסטים "ארז", אך לפנות בוקר הוא קיבל פקודה לרדת וכמה שעות מאוחר יותר במקום הונחתו כוחות קומנדו סוריים. ב-14 באפריל, כוח בן 60 לוחמים מיחידת האלפיניסטים ומסיירת מטכ"ל בפיקוד רס"ן עמירם לוין העפיל כל הלילה לפסגת החרמון ועם עלות השחר התפתח קרב נגד הקומנדו הסורי שבו חיסל הכוח 12 סורים ופסגת החרמון חזרה לידי ישראל. לפי לוין הקרב היה אחד החשובים בתולדות מדינת ישראל.

בהתאם להסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה, בצהרי יום שלישי, 25 ביוני, פינו חיילי צה"ל את השטח והשליטה באזור הועברה לידי כוחות האו"ם.

מנפילת משטר אסד ואילך
בשנת 2024, בעקבות הפלת שלטונו של אסד והשתלטות המורדים על המדינה, הודיע ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו על קריסת הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה. כוחות מיחידת שלדג השתלטו על עמדות צבאיות שהיו מאוישות על ידי צבא סוריה ברום החרמון, עם נטישתן על ידי כוחות הצבא הסורי, לראשונה מאז הסכם הפרדת הכוחות.

ב-17 בדצמבר 2024 נערך במקום סיור מיוחד של ראש הממשלה בנימין נתניהו, שר הביטחון ישראל כץ, הרמטכ"ל הרצי הלוי, ראש השב"כ רונן בר ואלוף פיקוד הצפון אורי גורדין. שר הביטחון תיאר את חשיבות המקום מבחינה ביטחונית: .

עד סוף דצמבר 2024, כוחות הנדסה של צה"ל פתחו צירי תנועה מאזור מצפה שלגים אל פסגת החרמון, שדרכם מועברות מדי יום שיירות של משאיות הנושאות טונות של אמצעי בינוי וציוד. במקביל הוקמו שני מוצבים צבאיים המותאמים לתנאי מזג האוויר הקיצוני השוררים בפסגת החרמון. מוצב אחד הוא שדרוג של המוצב הסורי שהיה בנוי בפסדה ומוצב נוסף - "מצדה" - הוא חדש לחלוטין ונמצא בין מצפה שלגים אל הפסגה.

ב-28 בינואר 2025 ביקר שר הביטחון פעם נוספת בפסגת החרמון, והצהיר כי פסגת החרמון תישאר בשליטת ישראל "לזמן בלתי מוגבל".

פסגת החרמון בתרבות
יצירות מפורסמות על החרמון, מדגישות את פסגתו.
 כך כתב ז'בוטינסקי בשירו המפורסם, "שיר אסירי עכו", בשורה החותמת: 
גם רחל המשוררת כתבה בבית הראשון של השיר "כנרת": 
בשיר "מלכות החרמון" של יובב כץ הבית הראשון: .
בשיר פרחים בקנה של דודו ברק, הפזמון החוזר: 

לקריאה נוספת
זאב וילנאי ואהבת לארצך כמוך עמודים 86–87 הוצאת כרטא (1975)
 משה גבעתי (היסטוריון), המערכה בחרמון – הקרבות ברכסי החרמון במלחמת יום הכיפורים ולאחריה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2015

קישורים חיצוניים
 "לנו יהיה כתר החרמון": מחלום למציאות אתר מידה 21 בדצמבר 2024





הערות שוליים

קטגוריה:החרמון
קטגוריה:החרמון: גאוגרפיה
קטגוריה:יחסים צבאיים ישראל–סוריה
קטגוריה:החרמון: היסטוריה צבאית