מכרות הזהב של האי סאדו

מכרות הזהב של האי סאדו (ביפנית: 佐渡島の金山, תעתיק: "סאדושימה נו קינזאן") הם סדרה של מכרות זהב היסטוריים באי סאדו במחוז ניאיגטה שביפן. הם כוללים כמה אזורי כרייה הממחישים את התפתחות כריית הזהב ביפן בתקופת אדו (1603–1868), ונוספו לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו במושב ה-46 של ישיבת המורשת העולמית שנערכה ביולי 2024 בניו דלהי.

גאוגרפיה וגאולוגיה
האי הגעשי סאדו שוכן בים יפן כ-35 קילומטרים מערבית להונשו, הגדול שבאיי יפן. האי בנוי משני רכסים הרים מקבילים, הרי אוסאדו והרי קוסאדו, שכיוונם מדרום-מערב לצפון-מזרח, שביניהם מפריד מישור סחף, מישור קונינאקה. מרבצים של כסף וזהב נוצרו בעקבות שפיעה של מים חמים (מחזור הידרותרמי) לפני השטח תוך יצירת עורקים של מרבצים בסלעים. פעילות טקטונית תחילה השקיעה את המרבצים לים ואחר כך הרימה אותם לפני השטח.

אתר המורשת העולמית
אתר המורשת העולמית משתרע על שלושה שטחים: אזור נישימיקאווה השוכן בצד הצפון-מערבי של הרי קוסאדו שבו זהב נאסף בשיטה הקרויה "" - סינון של גרגירי זהב מתוך החול שעל גדות הנחלים; ואזור אייקאווה-צורושי (בפועל שני אזורים צמודים) בקצה הדרומי של רכס הרי אוסאדו, שבהם כרו כסף וזהב במכרות תת-קרקעיים.

+ מכרות הזהב של האי סאדומס'שםאזור קואורדינטות שטח בדונם אזור החיץ בדונם001מכרה זהב פלסר נישימיקאווה – ראשי אזור נישימיקאווה 2,733 5,770002ערוץ קינזאן-אי a 27003ערוץ קינזאן-אי b 12004ערוץ קינזאן-אי c 5005ערוץ קינזאן-אי d 2006ערוץ קינזאן-אי e 2007ערוץ קינזאן-אי f 1008ערוץ קינזאן-אי g 11009ערוץ קינזאן-אי h 2010ערוץ קינזאן-אי i 1011ערוץ קינזאן-אי j 1012ערוץ קינזאן-אי k 25013ערוץ סוגיהירה-יאמה 17014ערוץ צ'יקוגו-אי a 14015ערוץ צ'יקוגו-אי b 19016ערוץ אוטוגה-יאמה 26017ערוץ טורומארה-יאמה a 4018ערוץ טורומארה-יאמה b 5019ערוץ טורומארה-יאמה c 7020ערוץ טורומארה-יאמה d 9021מכרה הזהב והכסף אייקאווה-צורושי - אזור אייקאווה אזור אייקאווה-צורושי 2,892 8,862022מכרה הזהב והכסף אייקאווה-צורושי - אזור צורושי 1,733

היסטוריה
הפקת זהב בסאדו מוזכרת כבר במאה ה-12. במאה ה-16, הכרייה שגשגה עם כניסתן של טכנולוגיות מיצוי יעילות יותר מסין וקוריאה.

תחת שלטון שוגונות טוקוגאווה במאה ה-17, הפכה יפן לאחת מיצרניות הזהב הגדולות בעולם, כשסאדו הוא אחד מאתרי הכרייה החשובים ביותר. המכרות היו בניהול ישיר של השוגונות.

הכרייה באזור נישימיקאווה הופסקה ב-1872. באזור אייקאווה הפעילות נמשכה תחת מפעילים מתחלפים עד 1989.

שיטות כרייה
באזור נישימיקאווה שימשה שיטת אונאגשי ("נהר גדול") לסינון זהב. זהב נשטף מתוך חצץ באמצעות כמויות גדולות של מים. התעלות ששימשו להובלת מים ממאגרים כלולות באתר המורשת העולמית.

אזור אזור אייקאווה-צורושי מציג את המעבר מכרייה פתוחה לכרייה תת-קרקעית. פותחה רשת מורכבת של מנהרות בגדלים ופונקציות שונות.

מבנים שהשתמרו
האלמנטים שנשמרו כוללים:
 אזורי כרייה עם שרידים של כרייה פתוחה ומערכות מנהרות
 תעלות מים ומאגרים לסינון זהב
 שרידי יישובים ומבני מנהל
 אתרים ארכאולוגיים כמו משרד שופט השלום (בפועל שליט האי) בסאדו
רוב השרידים הם ארכאולוגיים בטבעם, הן מעל ומתחת לאדמה. כמה מבנים משלב הכרייה המאוחר יותר של המאות ה-19 וה-20 שרדו אף הם.

קישורים חיצוניים

 Nomination Text - UNESCO

הערות שוליים

קטגוריה:צ'ובו
קטגוריה:אסיה: מכרות