אימת הריק (פיזיקה)

בפילוסופיה ובפיזיקה הקדומה עלתה השערה, שמיוחסת לאריסטו, לפיה הטבע מתנגד לקיום ריק, מרווחים בתוך התווך הרציף בין הדברים. בלטינית השערה זו קיבלה את השם "אימת הריק" (בלטינית: horror vacui), ונוסחה לעיתים בתור "הטבע מתעב ריק".

הסבר אפשרי להשערה מגיע מחסידי האטומיזם, כמו אפיקורוס ולוקרטיוס, לפיה הטבע לא מכיל ריק כיוון שהחומר הצפוף שמקיף את האזור ימלא כל ריק שנוצר.

אריסטו התנגד לריק כמונח: כיוון שהריק הוא לא כלום, ברוח מורו, אפלטון, טען שאי אפשר לטעון שהכלום קיים. בנוסף, כיוון שריק הוא חסר כל, החושים לא יוכלו לקלוט אותו. הרון מאלכסנדריה אתגר את התיאוריה במאה הראשונה לספירה, אך ניסיונותיו ליצור ריק מלאכותי נכשלו. עם עליית מכניקת הזורמים במאה ה־17 התעורר דיון מחודש בתיאוריה, שהופיע בין השאר בכתיבהם של תומאס הובס ורוברט בויל, ובמאה ה־18 בכתביהם של סר אייזיק ניוטון וגוטפריד לייבניץ.

מקור
כפי שתיאר אריסטו בספרו פיזיקה:

היסטוריה
הרעיון ה "הטבע מתעב ריק" נוסח בשנות ה-30 של המאה ה-16 על ידי פרנסואה רבלה בסדרה מספריו בשם גרגנטואה ופנטגרואל. בתיאוריה תמך גם גליליאו גליליי בתחילת המאה השבע עשרה. הוא הופתע מכך שהמים לא יכלו לעלות מעל לנקודה מסוימת במשאבה שלו, והוא הניח שיש גבול לתוצאה. רנה דקארט הציע הסבר אטומי ששולל את הריק, שלא היה הגיוני לפי התיאוריה שלו. את התיאוריה דחו מדענים אחרים, כמו תלמידו של גליליאו, אוונג'ליסטה טוריצ'לי, שחזר על ניסוי עם כספית. בלז פסקל חזר בהצלחה על הניסויים של גליליאו וטוריצ'לי ולא ראה סיבה לכך שאי אפשר להגיע לריק מושלם באופן עקרוני. הפילוסוף הסקוטי תומאס קרלייל הזכיר את הניסוי של פסקל באנציקלופדיה של אדינבורו.

הערות שוליים

קטגוריה:פיזיקה
קטגוריה:ריק