נגינה בפסנתר בארבע ידיים

ממוזער|220x220px| צמד פסנתרים בהופעה, 2021
נגינה בפסנתר בארבע ידיים היא סוג של דואט לפסנתר הכולל שני פסנתרנים המנגנים באותו הפסנתר בו-זמנית.

התווים של מוזיקה המיועדת לפסנתר בארבע ידיים מסודרים בדרך כלל כך שהעמודים בצד שמאל כוללים את תפקיד הפסנתרן היושב משמאל, והעמודים בצד ימין כוללים את תפקיד הפסנתרן היושב מימין. התפקיד המנוגן בקלידים  הגבוהים של הפסנתר, על ידי הפסנתרן היושב מימין, נקרא "פרימו", ואילו התפקיד המנוגן בקלידים הנמוכים של הפסנתר על ידי הפסנתרן היושב משמאל נקרא "סקונדו".

 היסטוריה 
ממוזער| וולפגנג אמדאוס מוצרט ומריה אנה מוצרט בשנת 1780
על אף שכוח הביצוע של שני פסנתרנים גדול מזה של אחד, ומהווה תמריץ אפשרי למלחינים לכתוב יצירות להרכב כזה, רק אחוז קטן מאוד מהיצירות לפסנתר נכתבו לארבע ידיים.

ייתכן שמקור הרעיון של כתיבה לשני מבצעים (לא על כלי אחד) היה של יוהאן סבסטיאן באך, שכתב שלושה קונצ'רטי לשני צ'מבלו, שלושה קונצ'רטי לשלושה צ'מבלו, ואחד לארבעה, כולם בליווי כלי מיתר. עם זאת, עד לשנת 1770 המקלדת של הכלים לא עלתה על חמש אוקטבות, ולכן פחות התאימה לנגינה של שני מבצעים על אותו הכלי.

היצירות המוכרות המוקדמות ביותר לארבע ידיים פורסמו בלונדון בינואר 1777, כאשר צ'ארלס ברני הוציא לאור חוברת שכללה ארבע יצירות לפסנתר בארבע ידיים, עם הקדמה המסבירה את המהלך שאז נחשב לחריג. עוד לפני כן, בשת 1961, כתב ארנסט וילהלם וולף , מנהל מוזיקלי בויימאר, סונטה לשני פסנתרנים אך זו פורסמה לאחר מותו.

בצעירותו כתב מוצרט מספר יצירות לארבע ידיים כדי שיוכל לנגן עם אחותו. אחת מהמוכרות שבהן היא הסונטה K.381 ברה מז'ור שכתב בשנת 1772, כשהיה בן 16. מתוך תשעת הדואטים שכתב מוצרט לפורטה-פיאנו, שניים, האדג'יו והאלגרו בפה מינור  והפנטזיה בפה מינור נכתבו במקור עבור שעון עוגב מכני, ולאחר מכן עובדו לפסנתר על ידי בן אדם שזהותו לא ידועה.

היידן ובטהובן מיעטו להלחין לארבע ידיים. היידן כתב רק יצירה אחת כזו שמעולם לא פורסמה, ומאוחר יותר פורסמו שתי סונטות אחרות בשמו, אופוס 81 ו-86, אך הוכך שהן מזויפות ושהמלחין לא כתב אותן. בטהובן כתב סונטה אחת לארבע ידיים אופ. 6, שלושה מארשים אופ. 45, ושתי קבוצות של וריאציות.

מבין המלחינים המוכרים, שוברט השתמש בצורה בולטת ביכולות הייחודיות שמאפשרת הכתיבה לארבע ידיים. יצירותיו כוללות את הסונטה בדו מז'ור לפסנתר בארבע ידיים D 812  ופנטזיה בדו מינור לפסנתר בארבע ידיים D 940 . בנוסף לאלה כתב ארבעה עשר מארשים, שישה פולונזים, ארבעה מקבצי וריאציות, שלושה רונדו, סונטה אחת, סט ריקודים אחד וארבעה יצירות נפרדות נוספות.

בין המלחינים הרומנטיים הגרמנים, היצירות בארבע ידיים של שומאן וברהמס הן הבולטות ביותר. מנדלסון כתב רק יצירה מקורית אחת מהסוג, אם כי הוא עצמו עיבד כמה מהיצירות שכתב לפסנתר, בין היתר יצירות לתזמורת, אוקטט , ואת הווריאציות בלה מז'ור לפסנתר אופ. 83. מעבר לכתיבה של מספר יצירות קטנות לשני פסנתרנים, קיבץ שומאן בספרוSpanische Liebeslieder (אופ' 138), עשרה קטעים לארבעה קולות שכוללים שירים, דואטים ורביעייה, עם ליווי של פסנתר בארבע ידיים. רעיון דומה בוצע מאוחר יותר על ידי ברהמס, שכתב שני סטים של ואלסים לארבע ידיים ולארבעה קולות (Libeslieder Walzer אופ' 52 , ו-Neue Liebeslieder אופ' 65). בין קטעי ארבע הידיים האינסטרומנטליים שלו, הידוע ביותר הוא קובץ הכולל 16 ואלסים, אופ' 39 . המלחין הרומנטי הצרפתי פורה כתב גם הוא יצירה לארבע ידיים, סוויטת דולי .

 רפרטואר 
חלק קטן מהרפרטואר לפסנתר בארבע ידיים נכתב במקור על ידי המלחין לארבע ידיים. רוב הרפרטואר מורכב מעיבודים של יצירות תזמורתיות, של יצירות קוליות ושל הרכבים קאמריים. יצירות מוכרות רבות עובדו לפסנתר בארבע ידיים, כאשר השימוש בשני נגנים מאפשרת לשמר את הדקויות של היצירה המקורית, בדרך כלל בצורה טובה יותר מאשר עיבוד לפסנתר סולו. ישנם עיבודים גם ליצירות שנכתבו במקור לעוגב וליצירות שנחשבות מאתגרות לפסנתר סולו, על מנת להנגיש אותן לנגנים מתחילים. עיבודים כאלה היו פופולריים במיוחד לפני התפתחות טכנולוגיית ההקלטה, מכיוון שהם עזרו להנגיש מוזיקה שלא היה אפשר לשמוע בכל זמן שבו אין תזמורת נגישה.

 ראו גם 
 רדוקציה (מוזיקה)

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:דואטים
קטגוריה:פסנתר