הפזורה היהודית הספרדית במערב אירופה ובעולם החדש

הפזורה היהודית הספרדית במערב אירופה ובעולם החדש כוללת את הקהילות היהודיות האיבריות שהוקמו החל מהמאה ה-16 על ידי אנוסי ספרד ופורטוגל במערב אירופה ובמושבות ההולנדיות והאנגליות שבאמריקה.יוסף קפלן, הפזורה הספרדית המערבית, משרד הביטחון, 1994

 היסטוריה 
 האנוסים בחצי האי האיברי 
מסוף המאה ה-14 החל השלטון הנוצרי בספרד לאלץ יהודים להמיר את דתם לנצרות.המרות דת בכפייה התרחשו בספרד החל מתחילת השלטון הוויזיגותי הנוצרי במאות הראשונות לספירה אך באופן משמעותי החל מהמאה ה-14. המרה זו של יהודים בוצעה כלפי שכבת העלית היהודית מתוך מטרה לנכס את הפעילות התרבותית ובעיקר הכלכלית אל הנצרות הקתולית ולבצע תהליך של זהות אחידה בחברה הספרדית הנוצרית. יהודים התנצרו בעל כרחם במספרים קטנים יחסית בגזרות קנ"א (1391) ובמספרים גדולים בהרבה לאחר גירוש היהודים מספרד בשנת 1492 וגירוש פורטוגל בשנת 1497.

 ההגירה למערב אירופה ולעולם החדש 
ממוזער|יהודים-הולנדים ממוצא ספרדי-פורטוגלי, היושבים בסוכה יחדיו במהלך חג הסוכות (ברנאר פיקאר, תַחרִיט, 1724)
קהילות יהודיות ספרדיות במערב אירופה ובעולם החדש נוסדו החל מהמאה ה-16, פועל יוצא של תחייה דתית ותרבותית יוצאת דופן. הקהילות הראשונות הוקמו באמסטרדם, בהמבורג, בליוורנו, ומאוחר יותר גם בלונדון, בבורדו ובבאיונה, שבמערב אירופה ובקוראסאו, ברסיפה ובניו יורק שבעולם החדש.

על אף התנגדות השלטונות בספרד ובפורטוגל ליציאת האנוסים מחצי האי האיברי, רבים הצליחו לחמוק מעיניהם של חוקרי האינקוויזיציה שפעלו שם בהוראת הכנסייה הקתולית. ״נוצרים חדשים״ מצאו לעצמם מקלט בטוח בארצות השפלה, שהיו במאה ה־16 תחת שלטון ספרד. אנטוורפן, עיר הנמל המרכזית במערב אירופה, הפכה למוקד הסחר הבינלאומי ומשכה אליה סוחרים פורטוגזים (״נוצרים חדשים״) עשירים, כאלה שביקשו לחזור לחיק היהדות בגלוי מבלי לוותר על חייהם התרבותיים והכלכליים. סוחרים אלו קיימו קשרי כלכלה ותרבות מסועפים ומורכבים עם האנוסים בחצי האי האיברי ועם הקהילות הספרדיות באיטליה ובאימפריה העות׳מאנית באמצעות רשת מסחר בינלאומית, שקישרה בין בני היהדות הספרדית-מערבית.

אל צרפת הגיעו אנוסים החל מתחילת המאה ה-16, שם מצאו אותם ״נוצרים חדשים״ מקלט בטוח מציפורני האינקוויזיציה. מרבית הנמלטים התיישבו בחלקה הדרומי של צרפת, בעיקר בבורדו, בבִּיאַרִיץ, בבאיונה, בפירוראד, ובלה באסטיד־קליראנם. המלך אנרי השני העניק ל"סוחרים הפורטוגזים", "הנוצרים החדשים", בשנת 1550 היתר מיוחד, שהבטיח להם מקלט בטוח ובו הזכות להתיישב בכל תחומי הממלכה;

החופש שהעניק המלך כלל זכות מיוחדת שלא ניתנה לתושבים זרים אחרים, להעניק בירושה את נכסיהם לבאים אחריהם. פריבילגיה זו הניחה את היסודות להתיישבות בני ״האומה הפורטוגלית״ בתחומי צרפת. כל שליטי צרפת שעלו על כס המלוכה אחרי אנרי השני המשיכו להעניק את אותן הזכויות. רשמית הוכרו "הסוחרים הפורטוגזים" כנוצרים קתולים, אך הייתה קיימת הבנה ברורה מצד מלכי צרפת והפקידות השלטונית כי קיימת זיקה משמעותית של סוחרים פורטוגזים אלו ליהדות. שלטונות צרפת בחרו, מתוך שיקולים כלכליים ודיפלומטיים, להעלים עין מהתהליכים ההולכים ומתעצמים של חזרה ליהדות בקרב הסוחרים הפורטוגזים. סוחרים אלו יצרו בתוך צרפת תשתית חברתית וכלכלית יוצאת דופן. הם נהנו מאוטונומיה כמעט מוחלטת, קברו את מתיהם בבתי קברות נפרדים משל הצרפתים ושמרו על קשרים הדוקים עם הקהילות הספרדיות-פורטוגליות שנוסדו ברחבי מערב אירופה, בעולם החדש ובערי אגן הים התיכון.

הקהילות הספרדיות-פורטוגליות היו בעלות השפעה עצומה בעולם היהודי של תחילת העת החדשה. האליטה החברתית באותן קהילות כללה סוחרים בעלי הון עתק, ושכבה של מלומדים ומשכילים בעלי חינוך אירופי שרכשו את השכלתם האקדמית באוניברסיטאות שבחצי האי האיברי. את המורשת התרבותית וההון הכלכלי הביאו אותם המתיישבים החדשים אל העולם היהודי במערב אירופה ובעולם החדש. צאצאיהם המשיכו לטפח את מורשתם האירופית ואת תרבותם הייחודית במספר רב של שפות: ספרדית, פורטוגזית, עברית, לטינית, איטלקית, הולנדית, גרמנית ואנגלית.

הפזורה היהודית הספרדית במערב אירופה ובמושבות ההולנדיות והאנגליות שבאמריקה מנתה לא יותר מחמישה עשר אלף נפש, אך השפעתה בתחום התרבותי והכלכלי הן על יהודים והן על נוצרים הייתה עצומה.

 מנוצרים חדשים ליהודים חדשים 
תהליך חזרתם של האנוסים מהעולם הנוצרי-קתולי הדוגמטי אל חיק היהדות היה מורכב וארוך, במיוחד בקהילות הספרדיות של אמסטרדם והמבורג. אמסטרדם הקלוויניסטית והמבורג הלותרנית התקשו בתחילה להכיר בהיותם של אותם סוחרים פורטוגזים בעלי זיקה ליהדות. התפיסה האנטי-יהודית ארוכת השנים עדיין הייתה מושרשת באוכלוסייה הנוצרית ההולנדית והגרמנית. ההתנגדות לא נשענה על בסיס דתי בלבד אלא גם ואולי בעיקר על בסיס כלכלי שנבע מחששם של הסוחרים המקומיים מתחרות עם המתיישבים החדשים. לאחר מספר לא מבוטל של שנים ניאותו השלטונות בהולנד וגרמניה להעניק לקהילות הספרדיות־פורטוגליות אוטונומיה נרחבת בתחום הדתי והכלכלי.

 תהליכי מודרניזציה וחילון 
מסוף המאה ה-18 החלו בקיעים ראשונים בשמרנות הדתית ובמחויבות למסורת מצד רבים מבני הפזורה הספרדית מערבית, תהליכי החילון המשמעותיים נרשמו בעיקר בקרב האליטות. הדינמיות של חיי המסחר והתרבות בקהילות הספרדיות המערביות נבעה בראש ובראשונה מהניידות הגאוגרפית המוגברת של אנשי הכלכלה הספרדים-פורטוגזים, אשר עסקו במסחר בין-לאומי, והן מהשפעת הנאורות בשלביה המוקדמים. מתחילת המאה ה-18, בעקבות השתלבותה של האליטה הכלכלית והחברתית בחברה הנוצרית, התרופפה זיקתה אל ההלכה ואל מוסדות הדת, וחלקים מהאליטה החלו לראות ביהדות אמונה דתית בלבד. המסורת וההלכה הדתית, שהעניקו בתחילת הדרך עוגן חברתי ותחושת שייכות, איבדו בחלוף הזמן את מקור כוחם. הסיטואציה החברתית החדשה השאירה רק גרעין קטן של שומרי אמונים להלכה היהודית.

 הצטמצמות הקהילות 
בשלהי המאה ה-18 החלו הקהילות האיבריות במערב אירופה לאבד מכוחן הכלכלי והחברתי, מספרן קטן ולאחר תהליך של כמה עשרות שנים נשארו בתי הכנסת ומוסדות הקהילות כזיכרון היסטורי. הסיבות להיעלמותן של הקהילות נבע ממיעוט הגעת מהגרים איברים חדשים, שינוי דפוסי הילודה, המרת דת ואיבוד זיקה לקהילות, לדת ולמסורת.

בשנת 1911 תיאר ההיסטוריון שמעון ברנפלד את הקהילות הספרדיות-פורטוגזיות בהמבורג ובלונדון, את היחסים עם היהודים האשכנזים ואת סיומם של ימי הזוהר:

 הגדרה עצמית התבדלות והסתגרות 
היהודים הספרדים של מערב אירופה ראו עצמם כ"בני האומה היהודית הספרדית-פורטוגלית" (בפורטוגזית: nação, בספרדית: nación), בעלי תרבות ומורשת היסטורית מפוארת, המתייחסים לבני שבט יהודה אשר היגרו במרוצת הדורות מבבל ל"גלות ירושלים אשר בספרד".

תחושת העליונות שאפיינה את היהודים האיברים שהיו לפנים "נוצרים חדשים" (בספרדית cristianos nuevos), באה לידי ביטוי במניפסטים שניסחו כמה ממנהיגי הקהילות.

בשנת 1655 העלה מנשה בן ישראל בפנייתו לאוליבר קרומוול דברים ברוח זו בבקשה להתיישבות יהודים באנגליה לאחר מאות שנים בהן נעדרה נוכחות יהודית מהממלכה:

יצחק קרדוזו (Cardoso Isaac), נוצרי חדש לשעבר, יליד פורטוגל שישב באיטליה, ציין בספר שכתב בשפה הפורטוגזית, "מעלות העברים", (Las excelencias de los Hebreos) ואשר התפרסם באמסטרדם בשנת 1679:

בשנת 1604 פנו קבוצת יהודים איברים למועצת הארלם שבהולנד בבקשה להתיישב בעיר והציגו עצמם באופן הבא:

 היחסים עם האוכלוסייה הנוצרית הפרוטסטנטית 
בעקבות הרפורמציה ומלחמות הדת שפרצו באירופה בין המדינות הפרוטסטנטיות לקתוליות, איבדה הכנסייה הקתולית את הבכורה וההשפעה לכנסיות הפרוטסטנטיות השונות (הקלוויניסטית בהולנד, הלותרנית בגרמניה ועוד). החלוקה הדיכוטומית הצרה והנוקשה של נוצרים מול יהודים נחלשה באופן משמעותי. בקרב הקלוויניסטים ההולנדים נתפסו האנוסים, פליטי זוועות האינקוויזיציה הספרדית שברחו מחצי האי האיברי, כאחים לרודפנות ולאכזריות של אויב משותף. בעקבות זאת חוגים פרוטסטנטים שונים החלו בתהליך של סובלנות כלפי האנוסים גם לאחר שיבתם באופן פומבי ליהדות.

הניסיון לחבור אל הסביבה הנוצרית המארחת הביא ליצירתן של אגדות שונות בנוגע לקשר היסטורי עתיק בין היהודים הספרדים לשכניהם:

בחיבור שפורסם באמסטרדם (1683) בשם "ניצחון השלטון העממי וההולנדיות העתיקה" (Triumpho del govierno popular y de la Antiguidad Holandesa) הציג דניאל לוי דה באריוס סיפור מיתולוגי הקושר בקשר גנאלוגי בין היהודים הספרדים לבני העם ההולנדי.

 היחסים עם היהודים האשכנזים 
יחסם של היהודים האיברים במערב אירופה כלפי היהודים האשכנזים היה מתנשא ומתבדל; היהודים מחצי האי האיברי שראו עצמם "בני האומה הספרדית-פורטוגלית" חשו ניכור וריחוק תרבותי כלפי יהודים זרים. הגבול ששמו בינם לבין היהודים הגרמנים (tudescos) והפולנים (polacos) הושפע מן המונח הספרדי "טוהר הדם" (limpieza de sangre) והתבסס על ייחוסם המפואר לשבט יהודה.יוסף קפלן, מנוצרים חדשים ליהודים חדשים, מרכז זלמן שזר, 2002, עמ' 104

^

בשנת 1762 תיאר הפילוסוף היהודי-ספרדי יצחק דה פינטו גישה נפוצה בקרב בני הקהילות הספרדיות-פורטוגזיות במערב אירופה כלפי יהודים מאומות אחרות, במכתב תגובה ששיגר לפילוסוף הצרפתי וולטר בהתייחס למניפסט שפרסם האחרון נגד היהודים:

ליהודים הספרדים-פורטוגלים הייתה תפיסה סטריאוטיפית ביחס ליהודים האשכנזים, שזיהתה אותם עם עוני, פשיטת יד והשחתת המידות עד כדי סטייה מאורחות היהדות. תקנות שונות שהותקנו על ידי המעמד הספרדי-פורטוגזי אסרו על נישואין, חינוך משותף, וכל קשר שעשוי להשפיע לרעה על בני האומה הפורטוגלית והספרדית.

לצד הניכור והתחושה הפטרנליסטית שחשו היהודים האיברים כלפי האשכנזים היה שיתוף פעולה בין שתי האוכלוסיות בעיקר בקהילת אמסטרדם בתחום הכלכלי, אינטראקציה עם השלטונות ואף בדפוס עברי. בבתי הדפוס של היהודים הספרדים-פורטוגלים נדפסו שני תרגומים ליידיש של התנ"ך.

 תרבות והשכלה 
תרבותם של הספרדים-הפורטוגזים נסמכה על שתי משענות תרבותיות, האחת היא התרבות הנוצרית האיברית כפי שספגו אותה האנוסים במהלך תקופת חייהם כנוצרים חדשים בחצי האי האיברי ובמקומות מושבם החדשים במערב אירופה ובעולם החדש, המשענת השנייה היא התרבות היהודית הנסמכת על ההלכה היהודית ומסורות שעברו מדור לדור.

סופרים ומשוררים בני הפזורה הספרדית מערבית חיברו ספרים ושירים בשפות שונות בהן עברית. בלט במיוחד משה בן גדעון אבודיינטה שהיה משורר, בלשן ומדקדק עברי בן לקהילה הספרדית-פורטוגזית באמסטרדם ולאחר מכן בברבדוס. באמסטרדם חוברו מחזות בעברית ובפזורה הספרדית בדרום מערב צרפת נכתבו בשפה העברית כתבים שונים ובהם סידורי תפילה.

היהודים בקהילות אלו נטו לעיתים אחר תפיסות עולם הטרודוכסיות שונות שכללו: דאיזם, נאו-קראות, אתאיזם ופנתאיזם, דבר שגרם לעיתים לחרמות וסילוקים מהקהילה.

 מבנה הקהילות 
ממוזער|אוריה הנדריקס, נשיא קהילת שארית ישראל
בהנהגת הקהילות עמדו בני ה"מעמד" שכללו לרוב רבנים וחכמי דת אשר התקינו תקנות, עמדו על המשמעת הקהילתית ועל הוראת ההלכה. בלטו ביניהם: מנשה בן ישראל שכיהן באמסטרדם ובלונדון, שאול מורטירה רבו של ברוך שפינוזה, יצחק אבוהב דה-פונסיקה הרב הראשון בעולם החדש ודוד ניטו שכיהן במשרת רב בקהילות ליבורנו ולונדון.

לצידם של הרבנים עמדו בראש הקהילות הספרדיות במערב אירופה בני האליטות הכלכליות והחברתיות, סוחרים ומשכילים שועי עולם, בעלי שם ומוניטין והון מופלג, אשר עסקו בסחר בין-לאומי ודיפלומטיה והיו נדבנים גדולים; בלטו ביניהם: משה מונטיפיורי, דייגו ד'אגילר, אוריה הנדריקס נשיא קהילת שארית ישראל, מנואל יצחק טקסירה נשיא קהילת המבורג ויעקב ישראל בלמונטה, שהיה ממייסדי הקהילה באמסטרדם.

על אף מכנה משותף רחב ומשמעותי בין הקהילות האיבריות השונות עקב קשריהן המסועפים בינן לבין עצמן, נוצרו הבדלים בין הקהילות בהשפעת הסביבה המארחת ויחסי הגומלין בין בני הקהילות לאוכלוסייה הנוצרית; שונה הייתה המבורג הלותרנית הנוקשה והשמרנית מאמסטרדם הקלווניסטית והקוסמופוליטית ולונדון של ימי הרסטורציה ואלו היו שונות מליבורנו הליברלית ואף מוונציה וכל אלו היו שונות מהקהילות הספרדיות של דרום מערב צרפת, שזכו לחזור ליהדותם בגלוי רק בתחילת המאה ה-18.

 מוסד החרם 
תהליך החזרה של הספרדים במערב אירופה מנצרות ליהדות חייב הצבת גבולות לבני הקהילות כחלק מבניית הגדרתם העצמית ומניעה של חברי הפזורה לסטות מהדרך שהתוו חכמי הדת. אחת הדרכים ששימשו את ראשי הקהילות הספרדיות במערב באכיפת משמעת קהילתית היה מוסד החרם.

החרם היה אמצעי מרכזי במלחמה בנטיות ה של חלק מחברי הפזורה שאימצו לעצמם תפיסות שונות הנוגדות את הרוח האורתודוקסית הנוקשה לפיה הלכו הספרדים בחזרתם לחיק היהדות.

בקהילת אמסטרדם במהלך המאה ה-17 קיים תיעוד ל-41 חרמות כלפי חברי קהילה, רק מקצתם חרמות עולם כפי המקרה הנודע של ברוך שפינוזה ומרביתם המוחלט חרם קצר, לעיתים של יום אחד, שנפסק לאחר הודאה והבעת חרטה מצד הסוטה מן הדרך.

 ליטורגיה, תקנות ומנהגים 
היהודים האיברים התקינו תקנות שונות בקהילותיהם במערב אירופה מתוך ניסיון למנוע מחברי קהילה סוררים לפרוץ את הגדרות ההלכתיים, החברתיים והכלכליים ולשמור את ההון ואת קשרי המשפחה בידיהם של המשפחות המיוחסות.

אחת התקנות מתייחסת לאיסור על נישואים בסתר, העונש במקרים אחדים היה איום או ביצוע בפועל של חרם הקהילה על הסוררים.

בקרב הקהילות נפוצה איקונוגרפיה ענפה שהייתה ייחודית בעולם היהודי בעת החדשה המוקדמת. בקהילת אמסטרדם נעשה שימוש בסידורי התפילה בסמל הפניקס, עוף החול העולה בלהבות ומעל הכתובת: "Neve Salom - Mi Camocha" ("נווה שלום - מי כמוךלפי הפסוק בספר שמות טו יא). בבית העלמין הפורטוגזי בהמבורג־אלטונה נפוצו מצבות בעלות סמלים, תחריטים, עיטורים וכתובות מפוארות מהבחינה האיקונוגרפית והאפיגרפית.

בין קהילות הספרדים במערב ובמזרח היו הבדלים בסדרי התפילות, במנהגים ובשימוש בסמלים שונים המעטרים את הסידורים וספרי התפילה. על הבדלים אלו עמד הרב שם טוב גאגין בספרו "כתר שם טוב" שיצא לאור בלונדון בשנת תרצ"ד (1933).משה דוד גאון, שם טוב גאגין, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב' (עמ' 189), באתר היברובוקס

 פעילות כלכלית ופילנתרופית 
השפעתם של הסוחרים היהודים האיברים על הכלכלה במערב אירופה ובעולם החדש הייתה עצומה ושוות ערך לפעילותם של חברת הודו המערבית ההולנדית וחברת הודו המזרחית ההולנדית שפעלו בהולנד ובעולם החדש. הסוחרים בני הפזורה עסקו בסחר בינלאומי לכל רחבי אירופה המערבית, אמריקה והודו. עיסוקם של בני הפזורה בסחר עבדים היה קטן באופן יחסי ובמקרים רבים הורו בעלי העבדים בצוואותיהם לשחרר אותם לחופשי.

הסוחרים הפורטוגזים בדרום מערב צרפת סחרו בשרף (goma) עם גינאה שבאפריקה בשיתוף פעולה עם סוחרים עמיתים, נוצרים חדשים מחצי האי האיברי שהיו לעיתים בעלי קשרי משפחה. את הצלחתם הכלכלית והחברתית של הסוחרים היהודים מאיבריה תולים ההיסטוריונים בתפיסתם של מדינות מערב אירופה כגון הרפובליקה ההולנדית, אנגליה וצרפת, את הסוחרים האיברים כבעלי פוטנציאל כלכלי בין-לאומי, בעלי בקיאות רבה בנתיבי הסחר הקולוניאלי והיותם דוברי שפות זרות.יוסף קפלן, קונפסיונליזציה וחילון בקהילות הפזורה הספרדית המערבית בעת החדשה המוקדמת (עמ' 53), באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, 2012

במושבות האנגליות שבעולם החדש היוו היהודים הספרדים גורם משפיע מבחינה חברתית וכלכלית. הם זכו להכרה דה פקטו לעיתים לפני שקיבלו זכויות כאלה באנגליה עצמה.

 זיכרון ומורשת 
הקהילות הספרדיות הותירו אחריהן שפע של מקורות המתעדים את חייהן ואת סביבתן: כתבי יד ודפוס הכוללים ספרות דתית וכללית בעיקר בספרדית ובפורטוגזית, מחזות בשפה העברית, שירה וסיפורת, ספרי פילוסופיה וחוכמת המדעים. הקהילה הפורטוגזית באמסטרדם הותירה ארכיון של מאות פנקסים ותיקים ובהם רישום מדוקדק על חברי הקהילה ומאורעות חשובים, הארכיון של הקהילה הספרדית בלונדון עשיר במיוחד ונגיש, חומר תיעודי רב קיים גם בארכיוני הקהילות בהמבורג, ליוורנו, בורדו ובאיונה.

 ראו גם 
 התפוצה היהודית-הספרדית במזרח אירופה
 פראנקוס

 לקריאה נוספת 
 חיים ביינארט, האנוסים בספרד ובאירופה המערבית במאות ה-16 וה-17, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1977.
 יוסף קפלן, הפזורה הספרדית המערבית, משרד הביטחון, 1994.
 יוסף קפלן, מנוצרים חדשים ליהודים חדשים, מרכז זלמן שזר, 2002.
 רבקה שפק ליסק, התחיינה העצמות האלה?: אנוסי ספרד ופורטוגל בעבר ובהווה: מהמרת דת לחיפוש אחר השורשים היהודיים, צפריר, 2008.

קישורים חיצוניים

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:יהדות ספרד
קטגוריה:אנוסים
*