מבצר טיומון

מבצר טיומון (בצרפתית: Ouvrage de Thiaumont) הוא אחד מהמבצרים שנבנו בשלהי המאה ה-19 כדי להגן על העיר ורדן שבצפון-מזרח צרפת מפני פלישה גרמנית. המבצר נבנה כחלק מפרויקט הקמת מערכת הביצורים סרה דה ריבייר.

המבצר היה מעורב בקרבות ורדן, במהלך מלחמת העולם הראשונה, והוא המבצר שספג את הנזקים הכבדים ביותר במלחמה בעקבות קרבות 1916 ואש ארטילרית, ולא שוקם לאחר המלחמה.

ניתן כיום לבקר בחלקו החיצוני, בו בולטים שרידים של המבצר.

 רקע 
פרישת המבצרים מסביב לורדן. בחלק הצפוני מצוין מבצר טיומון|שמאל|ממוזער|250px
בשנים 1871-1870 הובס צבא צרפת, בפיקודו של נפוליאון השלישי, על ידי צבאה של גרמניה-פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה. הפסד זה הביא את צרפת להכנת תוכנית לחיזוק גבולה המזרחי כדי להתמודד עם מערכה עתידית. האחריות על פרויקט חיזוק ההגנה נמסר לוועדה בראשות גנרל רמון אדולף סרה דה ריבייר והמערכת ההגנתית שנבנתה על בסיס תוכניות הוועדה נקראה מערכת סרה דה ריבייר.

תוכניתו של סרה ריבייר הקיפה את כל גבולה של צרפת ובין השאר ראתה את העיר ורדן וסביבתה, בצפון מזרח צרפת, כאתר אסטרטגי שיש לחזק את ההגנות עליו. בהתאם לתוכנית זו הוקם על הגבעות שמסביב לורדן קו ביצורים באורך של כ-43 ק"מ שכלל 19 מבצרים גדולים, שבעה מבצרים קטנים, 118 עמדות סוללות ארטילריה ו-40 עמדות חיל רגלים כשאחד מאותם מבצרים גדולים היה מבצר טיומון. המערך נבנה לפי הקונספט שכל מבצר יכול לסייע לפחות לשני המבצרים הסמוכים אליו באש ארטילרית. הבנייה של המערך החלה ב-1873.

בתחילת המאה ה-20 נבחנה עמידות המבצרים, שנבנו כבר, אל מול התפתחות המואצת של הארטילריה באותה תקופה. הנזק שנגרם למבצר שנבחן בבדיקה זו הביא למהלך נרחב של חיזוק המבצרים ורוויזיה בתכנון המבצרים העתידיים.

 ההיסטוריה של המבצר 
 הקמת המבצר 
הקמת המבצר החלה ב-1887 והסתיימה ב-1893. הוא הוקם על גבעה בגובה 360 מטר, בקרבת נהר המז, בין מבצר דואומון ומבצר פרוידטר , והיה חלק ממערכת ההגנה על העיר ורדן. המבצר היה מדגם המבצרים הקטנים והחזיקו בו כ-50 חיילים.

בשנים 1905-1902, בעקבות הבדיקות שנעשו לעמידות המבצרים מול אש ארטילרית, חוזק המבצר בפרויקט שכלל יציקת שכבת בטון מזוין עבה מעל מבנה האבן ובהמשך הותקנו בו עמדות תותחים מבוצרות, צריחי מקלעים ונקודות תצפית. בנוסף הוקף המבצר בגדר תיל.

 מלחמת העולם הראשונה 
בתחילת מלחמת העולם הראשונה ספג צבא צרפת תבוסות מידי הגרמנים בשדה הקרב. תבוסות אלו הובילו את צמרת הפיקוד הצרפתי להחלטה לתגבר את הכוחות הניידים בעזרת כוח האדם והציוד שהוצב במבצרי סרה דה ריבייר. בהתאם לכך הוצאו, ב-1915, חיילים, תותחים ותחמושת מחלק ממבצרים אלו. מבצר טיומון היה חלק מתהליך דילול הכוחות במבצרים.

בפברואר 1916 החל קרב ורדן כשאחת מהמטרות העיקריות של הצבא הגרמני הייתה לכבוש את המבצרים שהקיפו את ורדן ולאפשר בכך לצבאם לכבוש את העיר. למגינת ליבם של מפקדי הזירה הצרפתים לא הוחזרו, עד תחילת הקרב, התותחים והתחמושת שנלקחו מהמבצר ובכך צמצמו את יכולתו להגן על עצמו ולסייע לקרב באש ארטילרית.

עם תחילת הקרב הפגיזו הגרמנים את המבצרים שהגנו על ורדן, ומבצר טיומון ביניהם, באש כבדה. ב-23 ביוני 1916 תקפו חיילי רגלים גרמנים את המבצר וכבשו אותו אך למחרת ערך הצבא הצרפתי מתקפת נגד והחזיר לעצנו את השליטה במבצר.

מיוני ועד אוקטובר 1916 החליף המבצר ידיים שש-שבע פעמים עד שב-24 באוקטובר השתלטו הצרפתים על המבצר והצליחו להחזיק בו עד סיום המלחמה. במהלך המערכה הצליחו הגרמנים לכבוש מבצרים נוספים בקו ההגנה על ורדן כמו מבצר דואומון ומבצר וו.

קרבות 1916 על המבצר וסביבתו גרמו, בסופו של דבר, להרס מוחלט שלו ולהתמוטטות של כל החדרים הפנימיים, העמדות, הביצורים, התעלות והצריחים. היה זה המבצר בו נגרם הנזק הרב ביותר במלחמה.

 לאחר המלחמה 
בסיום המלחמה החלה צרפת לבחון את הגנת גבולה עם גרמניה וזאת לאור השינויים בגבול גרמניה–צרפת והזזתו מזרחה. התוצאה של בחינה זו הייתה ההחלטה להקים את קו מאז'ינו ממזרח לקו מערכת הביצורים סרה דה ריבייר דבר שהפך את קו הביצורים הישנים לקו הגנה שני וחלקם שוקם ובוצר מחדש. בפועל עד פרוץ מלחמת העולם השנייה נזנחו רוב מבצרי מערכת זו מאחר שהיו כבר ישנים ולא מותאמים לשדה הקרב החדש. לגבי מבצר טיומון, שנהרס במלחמה בצורה כל כך משמעותי, החליט הצבא הצרפתי שלא לשקמו אלא להשאירו כמות שהוא ולחסום את כניסותיו.

 המבצר בעת החדשה 
כיום ניתן לבקר בחלקו החיצוני של המבצר בלבד ולראות את שרידי הביצורים הפזורים ברחבי המבצר אך לא ניתן להיכנס אל מתחת לאדמה. בחלקו העליון ובסביבתו של המבצר ניתן עדיין לראות את המכתשים הרבים שהותירו פגזי הארטילריה שהחריבו אותו.

חלקים נרחבים מהאזורים שמסביב למבצרי ורדן הוגדרו כאזורים אדומים בהם נאסר שימוש לצורכי מגורים או עיבוד חקלאי בגלל נזקי המלחמה (נפלי פגזים, חומרים כימיים ושרידי גופות) כשסך השטחים באזור ורדן שהוגדרו כ"אזור אדום" נאמד ב-170 קמ"ר. לכן אחד האתגרים שעמדו בפני הרשויות לפני פתיחת האתר לביקורים היה לנקות את האתר משרידי המלחמה.

 גלריה 

 לקריאה נוספת 
 Guy Le Hallé, The Séré de Rivières system or the Testimony of stones: France and Verdun, Louviers, Ysec Éditions,2001, 224 pp. (), p. 201.
 Alain Hohnadel and Philippe Bestetti, The Battle of the Forts: Metz and Verdun from 1865 to 1918, Bayeux, Heimdal editions ,1995, 80 p. ()
 Pierre Miquel, Mourir à Verdun, Paris, Tallandier, 2002. ()
 Général Henry Michel, Verdun, Fleury-Devant-Douaumont, juillet 1916 : la bataille de la dernière chance allemande, Paris, Comité national du souvenir de Verdun, 1975
 François Dallemagne et Jean Mouly, Patrimoine militaire, Paris, Éditions Scala, 2002. ()
 The work of Froideterre, the rampart that saved Verdun in 1916 - Legrand Damien, June 26, 2024. ()
 Marco Frijns, Luc Malchair, Jean-Jacques Moulins et Jean Puelinckx, Index de la fortification française 1874 - 1914, Edition Autoédition, 2008, 832 p. (), p. 523.

 קישורים חיצוניים 

 המבצרים של ורדן באתר oocities.org 
 מערכות ההגנה הצרפתיות בוורדן, באתר acierettranchees.wordpress.com 
 מבצר טיומון, באתר fortiffsere.fr 
 מבצר טיומון, באתר tourisme-verdun.com 
 מבצר טיומון, באתר lesfrancaisaverdun-1916.fr 
 מבצר טיומון, באתר verdunmonsite.wordpress.com
 מבצר טיומון, באתר parmontsetparforts.fr 

 הערות שוליים 

קטגוריה:קרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:צרפת: מבצרים
טיומון