ויליאם למקה

ויליאם פרדריק למקה (באנגלית: William Frederick Lemke; 13 באוגוסט 1878 – 30 במאי 1950) היה פוליטיקאי אמריקאי שייצג את דקוטה הצפונית בבית הנבחרים של ארצות הברית כחבר המפלגה הרפובליקנית. הוא גם היה המועמד לנשיאות של מפלגת האיחוד בבחירות לנשיאות של 1936.

 ביוגרפיה 
 תחילת דרכו 
למקה נולד ב-13 באוגוסט 1878 באולבני שבמינסוטה, בנם של פרד למקה וג'וליה אנה קלייר, חקלאים חלוצים שניהלו 11 קילומטר רבוע של אדמה. הוא גדל במחוז טאונר שבדקוטה הצפונית. למקה איבד עין בתאונה בילדותו. כשהיה ילד, עבד למקה שעות ארוכות בחווה המשפחתית ולמד בבית ספר כפרי רק במשך שלושה חודשים בקיץ. עם זאת, המשפחה הצליחה לחסוך מספיק כסף כדי לשלוח אותו ללימודים באוניברסיטת דקוטה הצפונית. שם לא רק שהיה תלמיד מצטיין, אלא גם התפרסם ביכולתו לחקות את המרצים.

לאחר שהשלים את לימודיו בשנת 1902, נשאר באוניברסיטה בשנה הראשונה של לימודי המשפטים, ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת ג'ורג'טאון ולבסוף לבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל, שם השלים את התואר וזכה לתואר מצטיין הדיקן.

בשנת 1905 שב לדקוטה הצפונית והקים משרד עורכי דין בפארגו שבדקוטה הצפונית. למקה היה חבר בבונים החופשיים. במהלך העשור הראשון של המאה ה-20 נוסדה "ליגת הלא-מפלגתיים" (Nonpartisan League - NPL) וצברה במהירות השפעה משמעותית בדקוטה הצפונית. למקה היה מעורב עמוקות בפעילות הארגון, והפך במהרה לאחד ממנהיגיו הבולטים. הוא נחשב למוח שמאחורי הפעילות של ה-NPL, ולעיתים קרובות כונה "הבישוף" או "הבישוף הפוליטי" של הליגה.

 התובע הכללי של דקוטה הצפונית 
בשנת 1920 נבחר למקה לתפקיד התובע הכללי של דקוטה הצפונית, אף על פי שהדבר הפר את הכלל שקבע מנהיג ה-NPL, א. ק. טאונלי, האוסר על מנהיגי הארגון להתמודד לתפקידים פוליטיים. בתקופה זו, ה-NPL כבר סבלה ממאבקים פנימיים וממחלוקות, והתמיכה הציבורית בארגון דעכה. בשנת 1921 התקיימו בחירות אמון ביוזמת מתנגדי ה-NPL (האגודה לבוחרים עצמאיים, בראשי תיבות: ה-IVA). בבחירות אלו הצליחו להדיח את כל שלושת חברי הוועדה התעשייתית, כולם חברי NPL: ג'ון נ. הייגן (נציב החקלאות והעבודה), לין פרייז'ר (מושל דקוטה הצפונית), ולמקה (התובע הכללי). במקומם נבחרו מועמדים שנתמכו על ידי ה-IVA. 

חרף הדחתו, נותר למקה דמות פופולרית במדינתו. בשנת 1922 הוא קיבל את מועמדות ה-NPL למשרת המושל, אך הפסיד בבחירות למושל המכהן ראנגנוולד נסטוס. מאוחר יותר, בשנת 1932, נבחר למקה לבית הנבחרים של ארצות הברית, כחבר ליגת הלא-מפלגתיים (NPL). בנוסף, בשנת 1932, ניהל למקה מסע בחירות בדקוטה הצפונית ובמדינות אחרות במערב התיכון למען בחירתו של פרנקלין דלאנו רוזוולט לנשיאות ארצות הברית.

 בקונגרס האמריקאי 
במהלך כהונתו בקונגרס, ויליאם למקה ביסס את מעמדו כפרוגרסיבי ופופוליסט התומך ב"ניו דיל". הוא פעל לקידום ענייניהם של חקלאים משפחתייםחקלאים שהם בעלי ומפעילי חוות קטנות או בינוניות שמנוהלות על ידי משפחה. בדרך כלל, בני המשפחה עצמם מבצעים את מרבית עבודות החווה, בניגוד לחוות תעשייתיות גדולות שמנוהלות על ידי חברות מסחריות או מעסיקות עובדים רבים מחוץ למשפחה. והיה שותף לקידום חקיקה שנועדה להגן על חקלאים מפני עיקולים במהלך השפל הכלכלי הגדול.

ב-1934, ויליאם למקה היה שותף להצעת "חוק פשיטת הרגל החקלאית של פרייז'ר–למקה" (Frazier–Lemke Farm Bankruptcy Act), שנועד להגביל את יכולת הבנקים לעקל חוות של חקלאים. החוק נחתם על ידי הנשיא פרנקלין ד. רוזוולט ב-28 ביוני 1934, אך בית המשפט העליון ביטל אותו בפסק הדין Louisville Joint Stock Land Bank v. Radford, בטענה שהוא פוגע בזכויות הקניין של המלווים. למקה ניסה לשכנע את הקונגרס להעביר מחדש את החוק, אך נתקל בהתנגדות מצד ממשל רוזוולט, ששלח מסר פרטי לחברי הקונגרס כי הנשיא ישתמש בזכות הווטו נגד החוק. למרות זאת, החוק הועבר מחדש בקונגרס בגרסה מתוקנת, ולבסוף הוכר כחוקתי על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית.

למקה היה גם ידיד פוליטי ובעל ברית של הפופוליסט מלואיזיאנה, יואי לונג, לפני שזה נרצח ב-1935.

ביוני 1936 קיבל למקה את מועמדות מפלגת האיחוד (Union Party) לנשיאות, מפלגה שלישית שהתקיימה במשך תקופה קצרה. בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1936 הוא גרף 892,378 קולות, שהיוו מעט פחות משני אחוזים מסך הקולות ברמה הלאומית, ולא זכה באף קול אלקטורלי. עם זאת, למקה גבר על המועמד הרפובליקני, אלף לנדון, בשישה מחוזות בדקוטה הצפונית. למקה נותר המועמד האחרון של מפלגת צד שלישי שעקף מועמד של מפלגה גדולה במחוז שאינו בדרום ארצות הברית, עד שג'ורג' וולאס עקף את יוברט האמפרי במעוז הרפובליקני מחוז קיין ביוטה בבחירות לנשיאות ב-1968, ויורשו ג'ון ג'י שמיץ שעקף את ג'ורג' מקגוורן בארבעה מחוזות באיידהו בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1972. במקביל, למקה נבחר מחדש לבית הנבחרים מטעם המפלגה הרפובליקנית. רבים סבורים שהסכמתו למועמדות מטעם מפלגת האיחוד נבעה ממורת רוחו כלפי הנשיא רוזוולט על רקע מדיניות המשכנתאות לחקלאים. דרך מפלגת האיחוד, למקה התיידד עם פופוליסטים אחרים כמו האב צ'ארלס קוגלין.

ב-1940, לאחר שכבר זכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית לכהונה חמישית בבית הנבחרים, פרש מהמרוץ כדי להתמודד כעצמאי על מושב בסנאט של ארצות הברית, אולם הפסיד בבחירות. בשנת 1942 חזר להתמודד לבית הנבחרים כמועמד רפובליקני וכיהן במשך ארבע קדנציות נוספות, עד מותו בשנת 1950.

 בערוב ימיו 
בין השנים 1943 ל-1948 היה למקה התומך המרכזי בהקמת הפארק הלאומי תאודור רוזוולט. אף על פי ששירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית התנגד להקמת הפארק, ולמקה עצמו לא היה תומך נלהב של תאודור רוזוולט, דומה היה כי הוא קידם את היוזמה מתוך ציפייה לתועלת הכלכלית שהפארק עשוי להביא לאזור. מאמציו נשאו פרי, והפארק הוקם על פי חוק של הקונגרס ביוני 1948.

ב-30 במאי 1950 נפטר למקה מהתקף לב בפארגו שבדקוטה הצפונית, ונטמן בבית הקברות ריברסייד.  שחקן הבייסבול לשעבר של אטלנטה ברייבס, מארק למקה, היה בן דודו השני של למקה.

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מינסוטה
קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דקוטה הצפונית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ג'ורג'טאון
קטגוריה:התובעים הכלליים של דקוטה הצפונית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מדקוטה הצפונית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1878
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1950