דניאל סטק

דניאל פרדריק סטק (באנגלית: Daniel Frederic Steck; 16 בדצמבר 1881 – 31 בדצמבר 1950) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת איווה בין השנים 1926–1931. הוא היה הדמוקרטי היחיד מטעם איווה בסנאט האמריקאי בתקופה שבין מלחמת האזרחים האמריקנית לשפל הגדול. הוא הושבע לכהונתו סנאטור רק לאחר הליך בחירות חריג, בו תבוסתו לכאורה בקלפי מול בעל ברית של המפלגה הפרוגרסיבית שהתמודד כרפובליקני נהפכה על ידי הסנאט, שהיה בשליטת הרפובליקנים, כעבור יותר מ-17 חודשים.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
סטק נולד ב-16 בדצמבר 1881 באוטומווה, איווה, במחוז וואפלו. הוא למד בבתי ספר של אוטומווה. הוא סיים את לימודיו בקולג' למשפטים של אוניברסיטת איווה ב-1906, התקבל ללשכת עורכי הדין באותה שנה, ופתח משרד פרטי באוטומווה. הוא שימש כפרקליט מחוז וואפלו במשך ארבע שנים. במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא שירת בצרפת כקפטן של פלוגת הקשר של מוצב C של רגימנט הרגלים השלישי של המשמר הלאומי של איווה, ולאחר מכן חידש את עיסוק המשפטים באוטומווה.

הוא התחתן עם לוסיל אוהלר מאיווה סיטי, איווה. נולדה להם בת אחת, אדית מרגרט, שנולדה ב-4 באפריל 1909, ומתה למחרת. לבני הזוג לא היו ילדים נוספים.

 עמידה נגד הקלאן 
עם הקמת הלגיון האמריקאי על ידי יוצאי מלחמת העולם הראשונה ב-1919, סטק נבחר לכמה תפקידי מנהיגות, כולל כהונה כמפקד מועצת איווה, ותפקידים בוועדות הלגיון הלאומיות. בוועידה הלאומית של הלגיון ב-1923, הוביל סטק את המאמצים לגנות את הקו קלוקס קלאן, שהתקרב לשיא השפעתו הלאומית. הוועידה אימצה החלטה שלא הזכירה את הקלאן בשמו אלא גינתה ארגונים המטפחים סכסוכים גזעיים, דתיים או מעמדיים.

 בחירות לסנאט וכהונה 
ב-1924 זכה סטק במועמדות הדמוקרטית להתמודד מול הסנאטור המכהן סמית וו. ברוקהארט, שנבחר רק שנתיים קודם לכן בבחירות מיוחדות. ברוקהארט התמודד כרפובליקני וזכה במועמדות הרפובליקנית, אך הכעיס רבים במפלגתו על ידי מסע צלב נגד אינטרסים עסקיים, דרש את פרישתו של צ'ארלס דוז, חברו למועמדותו של הנשיא קולידג', ועל ידי תמיכה במועמד המפלגה הפרוגרסיבית לנשיאות רוברט לה פולט. עד אמצע אוקטובר 1924, דפי המערכת של כל העיתונים הרפובליקנים הגדולים של המדינה, מלבד אחד, עודדו את הרפובליקנים להצביע לסטק על פני ברוקהארט. למחרת הבחירות דיווחו העיתונים כי סטק ניצח. עם זאת, יומיים לאחר הבחירות, נראה היה שתוצאות מאוחרות ממחוזות כפריים העניקו לברוקהארט יתרון זעיר. מכיוון שנראה היה שסטק הפסיד במירוץ בהפרש קטן, כאשר ברוקהארט קיבל 447,706 קולות ל-446,951 של סטק, ברוקהארט שמר בתחילה על כסאו, והושבע ב-4 במרץ 1925.

סטק, לעומת זאת, הגיש ערעור בחירות לוועדת הסנאט לבחירות והרשאות. הערעור שלו הצליח ב-12 באפריל 1926, כאשר הסנאט הצביע בהפרש של 45 מול 41 להכריז על סטק כמנצח. לאחר מכן השתלט סטק על המושב וכיהן לשארית הקדנציה, בעוד שברוקהארט הגיש מיד מועמדות למושב הסנאט השני של איווה, אותו כבש מאוחר יותר באותה שנה. בהזדמנויות אחרות הסנאט יישב סכסוכי בחירות לפני שסנאטור נכנס לתפקידו, אך זו הפעם היחידה שהתוצאות בוטלו לאחר שהסנאטור הושב.

כשנכנס לתפקידו ב-1926, הפך סטק לסנאטור הדמוקרטי הראשון של איווה מאז שג'ורג' וואלאס ג'ונס עזב את תפקידו ב-1859.

סטק שמר על פרופיל נמוך בסנאט. בקונגרס ה-71 (ממרץ 1929 עד מרץ 1931), הוא נאם בפני הסנאט ארבע פעמים בלבד.

סטק הצביע נגד חוק המכסים סמוט-האולי הנתמך על ידי הרפובליקנים, תוך שהוא צופה שהוא יפעיל מכסי תגמול, וחשש מהשפעות המכסים הללו על השווקים הבינלאומיים עבור מוצרי החוות של איווה. עם זאת, כסנאטור דמוקרטי ממדינה שהצביעה באופן עקבי לרפובליקנים, סטק לא היה יכול להרשות לעצמו ללכת על קו מפלגתי נוקשה. מגזין טיים דיווח שהוא "מצביע יותר כמו רפובליקני רגיל מכל חבר אחר במפלגתו". אתגר הבחירות המוצלח של סטק הותיר את ברוקהארט בחיפוש אחר נקמה, גם לאחר שברוקהארט נבחר שוב לסנאט. ב-1930, הטיים גם דיווח כי ברוקהארט "נשבע שהסנאטור סטק לא יחזור לקפיטול אם הוא (ברוקהארט) 'יאלץ להפוך את איווה'". סטק התמודד לבחירה חוזרת באותה שנה, אך לא הצליח לו לשמור על כסאו.

ב-1930, סטק הוכרז כמועמד מחדש, אך הפסיד לחבר בית הנבחרים של ארצות הברית הרפובליקני לסטר דיקינסון מאלגונה, איווה.

 אחרי הסנאט 
ב-1931, סטק נחשב למועדף למינוי על ידי הנשיא הרברט הובר למושב השמור לדמוקרטים בוועדת התעריפים. עם זאת, בשל התנגדותם של ברוקהארט, דיקינסון ובני איווה אחרים, הובר לא מינה את סטק, אלא בחר באיירה אורבורן מקונטיקט.

באפריל 1932 הכריז סטק על מועמדותו למושב הסנאט של ברוקהארט, בפריימריז דמוקרטי צפוף ממילא. הוא סיים שני ללואיס מרפי מדובאק, שהמשיך וזכה בבחירות הכלליות.

בשנת 1933 מונה סטק על ידי הנשיא פרנקלין ד. רוזוולט לוועדה כדי לדון בערעורים של ותיקי איווה המערערים על קביעות שליליות בנוגע לתביעות נכות. עם זאת, הוא לא יכול היה לקבל את המינוי הזה מכיוון שהתובע הכללי של ארצות הברית, הומר סטיל קאמינגס, מינה אותו לעוזר מיוחד של התובע הכללי כדי לקחת אחריות על גינוי הרכוש הדרוש להרחבת ערוץ נהר המיסיסיפי העליון. סטק כיהן בתפקיד זה עד 1947.

בנובמבר 1935, מונה סטק בצחוק על ידי מושל איווה, קלייד הרינג, כאחד מיועציו, יחד עם מושל מינסוטה פלויד ב. אולסון, כדי להגן עליו מפני תלונה פלילית של אזרח שהוגשה נגד הרינג בגין הימורים בלתי חוקיים. הפרס בהימור המדובר היה חזיר – שנקרא לאחר מכן פלויד מרוזדייל, ותואר בארד לאחר מותו כגביע נוסע – שהימר על תוצאות משחק הכדורגל של 1935 בין איווה הוקייס למינסוטה גופרס. האישום הפלילי נדחה מסיבות שיפוטיות, וסטק ליווה את החזיר לסנט פול כדי למסור אותו לאולסון.

סטק מת באוטומווה, איווה ב-31 בדצמבר 1950, ונקבר בבית הקברות של אוטומווה.

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי איווה
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת איווה
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאיווה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1881
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1950