היסטוריה גדולה

היסטוריה גדולה (באנגלית: Big History) הוא ענף מחקר אקדמי הבוחן את ההיסטוריה מהמפץ הגדול ועד ההווה. ההיסטוריה הגדולה מתנגדת להתמחות, ומחפשת דפוסים או מגמות אוניברסליים. חוקרים בתחום בוחנים מסגרות זמן ארוכות תוך שימוש בגישה רב-תחומית המבוססת על שילוב של דיסציפלינות רבות במדע ומדעי הרוח והחברה ובוחנים את הקיום האנושי בהקשר של תמונה גדולה זו.

התחום משלב מחקרים על היקום, כדור הארץ, החיים והאנושות תוך שימוש בראיות אמפיריות כדי לחקור את יחסי סיבה ותוצאה. היסטוריה גדולה נלמדת כיום באוניברסיטאות בבתי ספר יסודיים ותיכוניים לעיתים קרובות באמצעות מצגות אינטראקטיביות מבוססות אינטרנט.

ההיסטוריון דייוויד כריסטיאן טבע את המונח "היסטוריה גדולה" תוך כדי לימוד אחד הקורסים הראשונים של היסטוריה גדולה, באוניברסיטת מקווארי בסידני, אוסטרליה. כריסטיאן לימד בשנות ה-80 של המאה ה-20 והחל תוכנית שתתאר את ההיסטוריה של האדם בהקשר של קבועי-זמן ארוכים מאד, חלקם בני 14 מיליארד שנים, הנוגעים בדרך כלל לקוסמולוגיה ואסטרונומיה. הוא החל ללמד את הקורס הראשון שלו, שתיאר כ"היסטוריה גדולה" בשנת 1989. זו הייתה גישה חדשנית שהדגישה ממצאים מתחומים כמו ביולוגיה, אקולוגיה, גאולוגיה, אסטרונומיה ואנתרופולוגיה כדי להראות מה התרחש לפני שבני האדם הפכו למין נפוץ בכדור הארץ. בני האדם לא הוזכרו בקורס של 15 השבועות עד למחציתו. מאוחר יותר כתב כריסטיאן את ספרו Maps of Time שתואם לתוכן הקורס. מאז ימי הרנסאנס, מלומדים חוקרים את הקשרים בין קוסמולוגיה, היסטוריה טבעית והאנושות, השדה החדש של היסטוריה גדולה ממשיך בעבודה זו.

היסטוריה של המחקר

מאמצים מוקדמים
בעוד שהתחום המתהווה של "ההיסטוריה הגדולה" במתכונתו הנוכחית נחשב בדרך כלל כתופעה של העשורים האחרונים, החל משנות ה־90, היו לו תקדימים רבים עוד מהמאה ה־16 — כבר בכתביו של ג'ורדנו ברונו, ובייחוד בספרו Lo spaccio della bestia trionfante ("גירוש החיה המנצחת", 1584). ביצירה זו תיאר ברונו את שקיעת העידן הנוצרי וטען כי שקיעה זו תתרחש בעקבות משבר אקולוגי וכלכלי עצום, אותו ייצג באלגוריה של לוויתן (קֶטוֹס) שתנועותיו הסוערות מערערות את הסדר וגורמות לבני האדם לפקפק ביסודות הדתיים והפילוסופיים של המערב. לפי ברונו, המיקוד החד־צדדי שנמשך מאות שנים בצמיחה כלכלית ובהתרחבות אנושית (באמצעות קולוניאליזם וקפיטליזם, שזכו ללגיטימציה דרך הנצרות) יוביל לנקודת שבר סביבתית — שבה יבינו בני האדם שרווחתם החומרית תלויה לחלוטין בקיומם של יצורים חיים אחרים: בעלי חיים, פלנקטון, צמחים ועוד. במובן זה, כתביו של ברונו חזו מראש את מה שייקרא מאוחר יותר "המהפך החומרי" (Material Turn) של שנות ה־90. יש להדגיש כי ברונו ראה את מהלך ההיסטוריה כתהליך של אבולוציה ועקומת למידה.

באמצע המאה ה־19, ספרו של אלכסנדר פון הומבולדט, קוסמוס, וספרו של רוברט צ'יימברס, "שרידים מן ההיסטוריה הטבעית של הבריאה" (1844), נחשבו למבשרים מוקדמים של התחום. במובן מסוים, גם תורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין הייתה בעצמה ניסיון להסביר תופעה ביולוגית דרך שרשרת ארוכת־טווח של סיבות ותוצאות. במחצית הראשונה של המאה ה־20 טבע הביולוג החילוני ג'וליאן האקסלי את המונח "הומניזם אבולוציוני", ובמקביל חקר הפלאונטולוג הישועי הצרפתי פייר טייאר דה שארדן את הקשרים בין אבולוציה קוסמית ובין מגמות של מורכבות הולכת וגוברת (ובכללן התודעה האנושית), תוך ניסיון ליישב בין קוסמולוגיה, אבולוציה ותאולוגיה.

באמצע ובסוף המאה ה־20, ספרו של יעקב ברונוֹבסקי, The Ascent of Man, בחן את ההיסטוריה מנקודת מבט רב־תחומית; אחריו חקר אריק צ’ייסון את האבולוציה הקוסמית במונחים כמותיים של צפיפות קצב אנרגיה; והאסטרונום קרל סייגן כתב את קוסמוס. ההיסטוריון התרבותי תומאס ברי והאקדמאי בריאן סווים בחנו את המשמעויות שמאחורי מיתוסים ועודדו חוקרים לגשת לנושאים שמעבר לדת המאורגנת.

250px|שמאל|ממוזער|תמונת הגולה הכחולה של כדור הארץ
תצלום היסטורי מפורסם שצילם האסטרונאוט ויליאם אנדרס במהלך משימת Apollo 8 – שבו נראה כדור הארץ ככדור כחול-לבן קטן מעל נוף ירחי קודר – עורר, בין היתר, עניין מחודש בלימודים בינתחומיים.

בתקופת המלחמה הקרה ומירוץ החלל, התפתחו תחומי מחקר חוצי־תחומים: בארצות הברית נפתחו קורסים באבולוציה קוסמית באוניברסיטת הרווארד, ובברית המועצות נלמדו קורסים בהיסטוריה אוניברסלית.
ההיסטוריון הצרפתי פרנאן ברודל בחן את חיי היומיום תוך ניתוח של "כוחות היסטוריים רחבי־היקף כמו גאולוגיה ואקלים".

בשנות ה־70 החלו חוקרים בארצות הברית – ובהם הגאולוג פרסטון קלאוד מאוניברסיטת מינסוטה, האסטרונום ג’ סיגפריד קוטר מקולג' אוורגרין בוושינגטון, והאסטרופיזיקאים ג’ורג’ פילד ואריק צ’ייסון מהרווארד – לנסות ולשלב ידע מתחומים שונים לכדי "היסטוריה מדעית של הכול". כל אחד מהם הדגיש את תחום התמחותו אך ביקש לראות את התמונה הרחבה.
ב־1980 פרסם הפילוסוף האוסטרי אריך יאנטש את ספרו The Self-Organizing Universe, שבו תיאר את ההיסטוריה במונחים של "מבני תהליך". באותה תקופה הועבר קורס ניסיוני באוניברסיטת Southern Methodist בטקסס, ובהמשך החלו להופיע קורסים רשמיים באוניברסיטאות נוספות.

ב־1991 פרסם קלייב פונטינג את הספר A Green History of the World: The Environment and the Collapse of Great Civilizations, שבו ניתח את הקשר בין גורמים סביבתיים לבין עלייתן ונפילתן של תרבויות גדולות.

הפיזיולוג ג'ארד דיימונד בספרו רובים, חיידקים ופלדה (1997) חקר את יחסי הגומלין בין גאוגרפיה לאבולוציה אנושית; דוגמה לטענה אחת מספריו היא, שצורתה האופקית של יבשת אירואסיה אפשרה קצב התקדמות מהיר יותר מזה של אמריקה, מאחר שציר מזרח–מערב ואקלים דומים הקלו על התאקלמות של צמחים ובעלי חיים ובכך קידמו מהפכה חקלאית מהירה יותר.

אחד החוקרים המרכזיים בתחום הוא ההיסטוריון האוסטרלי דייוויד כריסטיאן מאוניברסיטת מקוורי שבסידני. הוא קרא רבות בתחומי מדע שונים, והבחין בכך שהיסטוריה כללית חסרה הקשר רחב. הקורס הראשון שלו, שהוצע בשנת 1989, שילב חוקרים ממדעי הטבע, הרוח והחברה, והחל מהמפץ הגדול ועד ימינו.

הקורס פותח בהמשך לקורס של The Teaching Company בשם Big History: The Big Bang, Life on Earth, and the Rise of Humanity, הכולל 24 שעות הרצאה, ויצא לאור ב־2008.

מאז שנות ה־90 נפתחו קורסים דומים באוניברסיטאות נוספות – באמסטרדם, באיינדהובן, ואחר כך פורסם ספרו של פרד ספייר, The Structure of Big History (1996), שבו הציע את מושג ה"משטרים" (regimes) – תבניות יציבות למחצה של תהליכים חוזרים בטבע ובתרבות האנושית. ספייר ראה בתרבות האנושית תת־קטגוריה של משטרים כלליים, ואפשרות לנתח אינטראקציות בין משטרים שונים שמעצבים יחד את "ההיסטוריה הגדולה".

רעיון זה משך את תשומת ליבו של הפילנתרופ ביל גייטס, ששוחח עם כריסטיאן על התאמת "ההיסטוריה הגדולה" לקורסי תיכון. גייטס אמר עליו:

"הוא פשוט הדהים אותי. אדם שקרא לעומק במדעים, במדעי הרוח ובחברה, ואיחד הכול למסגרת אחת. זה גרם לי לרצות ללמוד את התחום כשהייתי צעיר — זה היה מעניק לי דרך לחשוב על כל הלימודים שבאו אחר כך. במיוחד זה ממקם את המדעים בהקשר היסטורי מעניין, ומראה איך הם רלוונטיים לשאלות עכשוויות."

 ראו גם 

 הכרונולוגיה של היקום
 התפתחות קוסמית (ספר עיון)
 אחדות המדע
 אסכולת האנאל
 ג'ארד דיאמונד
 דייוויד גרייבר
 יובל נח הררי
 קים סטרלני

 קישורים חיצוניים 

 כי מעבר לאף יש עולם גדול - מאמר על המעבר במחקר האקדמי ממחקר היסטוריה של אירועים ספציפיים ותקופות קצרות למחקר היסטוריה גדולה, באתר "אלכסון"

 הערות שוליים 

*
קטגוריה:היסטוריה