נקר תלת-אצבעי

נקר תלת-אצבעי (שם מדעי: Picoides tridactylus) הוא מין של נקר בינוני בגודלו שתפוצתו משתרעת מצפון אירופה ומרכזה מזרחה דרך צפון אסיה ועד לצפון יפן.

 טקסונומיה ואטימולוגיה 
הנקר התלת-אצבעי תואר בשנת 1758 על ידי חוקר הטבע השוודי קרל לינאוס במהדורה העשירית של Systema Naturae שלו. הוא טבע את השם המדעי Picus tridactylus. הטיפוס על-פיו תואר נאסף בשוודיה. שם המין הספציפי tridactylus מגיע מיוונית עתיקה, פירושו "שלוש אצבעות" (מהמילים tri- "שלוש-"; ו-daktulos "אצבע"). המין ממוקם כיום בסוג Picoides שתואר על ידי חוקר הטבע הצרפתי ברנרד ז'רמן דה לאצ'פ בשנת 1799. נקר תלת-אצבעי נחשב בעבר למין יחיד יחד עם הנקר התלת-אצבעי האמריקאי ().

ישנם שמונה תת-מינים מוכרים:
 P. t. tridactylus (לינאוס, 1758) – מצפון אירופה עד דרום הרי אורל ועד דרום-מזרח סיביר וצפון-מזרח סין
 P. t. alpinus כריסטיאן לודוויג ברם, 1831 – מרכז ודרום-מזרח אירופה עד מערב אוקראינה ורומניה
 P. t. crissoleucus (רייכנבך, 1854) – צפון הרי אורל עד מזרח סיביר
 P. t. albidior שטיינגר, 1885 – מזרח סיביר וחצי האי קמצ'טקה
 P. t. tianschanicus בוטורלין, 1907 – מזרח קזחסטן ומערב סין
 P. t. kurodai יאמאשינה, 1930 - צפון-מזרח סין וצפון קוריאה
 P. t. inouyei יאמאשינה, 1943 - צפון יפן (הוקאידו)
 P. t. funebris ז'יל ורו, 1871 - מרכז סין

לפעמים מתייחסים לתת-מין P. t. funebris כמין נפרד.

 תיאור 
נקר תלת-אצבעי הוא נקר בינוני באורך 21–22 ס"מ, רק קצת יותר קטן מנקר עקוד. לבוגר יש ניצוי בצבעי שחור-לבן למעט הכיפה הצהובה של הזכר. לאף זוויג אין נוצות אדומות (בשונה ממיני נקרים אחרים בתפוצתו). העל-כנף והעל-שת שחורים, ואילו הגרון והבטן לבנים; צדדיו וגבו לבנים עם פספוס שחור. הזנבו שחור עם נוצות חיצוניות לבנות עפ פסים שחורים. לצעירים משני הזוויגים יש כיפה צהובה.

בניגוד למרבית הנקריים, להם יש מבנה רגל בו שתי אצבעות מופנות קדימה ושתיים אחורה, לנקר התלת-אבצעי שלוש אצבעות בלבד כמשתמע משמו; הוא בעל אצבע בודדת המופנית לאחור.

הקריאה של הנקר התלת-אצבעי היא "קיק" או "צ'יק" חזק.

 אקולוגיה 
בית הגידול לקינון של הנקר הוא יערות מחטניים ברחבי האזור הפלארקטי, מנורווגיה ועד קוריאה. ישנן גם אוכלוסיות בהרי הרי האלפים ובהרי הקרפטים.

נקר תלת אצבעי מקנן בחלל בעץ מחטני מת או לפעמים גם בעץ חי או עמוד. הזוג קודח בעץ קן חדש בכל שנה.

זהו מין יציב לרוב, אך פרטים מהאוכלוסיות הצפוניות עשויים לנדוד דרומה, ופרטים מאוכלוסיות ברום גבוה עשויים לרדת לרמות נמוכות יותר בחורף.

 תזונה 
הנקר התלת-אצבעי משחר מזון בסביבת עצי מחט, בחיפושו אחר זחלי חיפשית החיות בעצים או חרקים אחרים. הם עשויים גם לאכול פירות ושרף עצים.

הנקרים משוטטים לעיתים קרובות לאזורים עם מספר רב של עצים נגועים בחרקים, לעיתים קרובות בעקבות שרפת יער או שיטפון.

 סטטוס 
בסקר שנערך על-ידי BirdLife International בשנת 2015 נאמדה אוכלוסיית המין באירופה בכ-1,200,000–2,900,000 פרטים בוגרים. כיוון שהאוכלוסייה האירופאית מוערכת לכ-20% מכלל האוכלוסייה העולמית, נאמדת האחרונה באופן גס בכ-6,000,000–14,500,000 פרטים בוגרים בכל העולם.

למרות שנצפתה ירידה מסוימת באוכלוסייה האירופית בין השנים 1970–2000, האוכלוסייה הכוללת נחשבת ליציבה דיה; ובשל היות המין בעל תחום תפוצה נרחב ואוכלוסייה גדולה הוא מסווג על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע במצב שימור "ללא חשש".

 גלריה 

 לקריאה נוספת 


 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:נקריים