אלימלך שטייאר

אלימלך (מלך) שטייאר (שטייער), היה סופר, משורר, פובליציסט ועיתונאי חרדי, מראשי תנועת "צעירי אגודת ישראל" בפולין, בין שתי מלחמות העולם.

 ביוגרפיה 
נולד בשנת תרס"ז, 1907, בעיר מיליץ בגליציה המערבית. היה מראשוני תלמידיו של הרב משה חיים לאו בתקופת רבנותו בשאץ,  בוקובינה. שטייאר היה תלמיד חכם ואינטלקטואל, סופר והוגה פורה. מאמריו, סיפוריו ושיריו פורסמו בכתבי עת המזוהים עם 'אגודת ישראל', כמו: 'די יודישע שטימע' שיצא לאור בקראקוב; 'דאס יודישע טאגבלאט'; 'דגלנו'; בטאון תנועת בית יעקב בפולין: 'בית יעקב חודש-זשורנאל'; 'ארטאדאקסישע יוגנענד-בלעטער', ובעיתונות היידית החרדית בת התקופה.

בשנת תרפ"ט ערך את הספר 'דער וועג צו קידוש השם' (הדרך לקידוש-השם), אוסף מאמרים בענייני השעה של רבו הרב לאו. בראש הספר נדפס מבוא שכתב: "אין א צייט פון בין-השמשות" (לעת בין השמשות). אולי בשל זה כונה שטייאר בקרב בני דורו 'משורר בין השמשות'. יחד עם חברו שמואל נדלר, היה שטייאר שותף פעיל בהוצאת ספר היובל לכבודו של הרב מאיר שפירא, ראש ישיבת חכמי לובלין, שיצא לאור בשנת תר"ץ. כתב בין היתר את ההמנון של ישיבת יח"ל.

משנת תרצ"ג התיישב בוורשה, היה חבר הוועד-הפועל של 'צעירי אגודת ישראל' והנהיג את המרכז הארץ-ישראלי של 'אגודת ישראל'. בשנים תרצ"ד-תרצ"ו היה מזכיר המערכת והעורך בפועל של 'דרכנו', בטאון אגודת ישראל העולמית, לצידו של ר' אלכסנדר זושא פרידמן. סיפוריו ושיריו פורסמו גם תחת שם עט: אליצור הסופר או אלימלך שדיאור. ספר שיריו ביידיש 'מענטשן פונם דור' (אנשי הדור), שפורסם בשנת תרצ"ז בהוצאת 'בית יעקב' בלודז', על ידי ר' אליעזר גרשון פרידנזון, עורר רושם והקנה לו שם והערכה.

שטייאר נישא לשרה בוכנר, תלמידתה של שרה שנירר, סמוך מאוד לפרוץ מלחמת העולם השנייה. רעייתו הייתה מורה ב'בית יעקב' בקראקוב ולאחר מכן בורשה. ביתם ברחוב מוראבסקה היה בית-ועד לסופרים ואנשי רוח צעירים.

כמה מפירות עטו פורסמו לאחר המלחמה באנתולוגיה שכינס משה פראגר. סיפוריו ושיריו של שטייאר תורגמו לאורך השנים ופורסמו בעיקר בעיתונות החרדית. תיאור אודותיו כתב ד"ר הלל זיידמן:

ממוזער|מענטשען פונים דור, לודז' תרצ"ז, באדיבות גנזך קידוש השם

 בתקופת השואה 
בתקופת המלחמה שהה שטייאר בגטו ורשה, היה חבר ב'ועד עזרה' שפעל בגטו מטעם הג'וינט, הגיש עזרה חמרית וניהל מוסדות חינוך ומטבחים לילדים.. ישנו תיעוד מצולם מתקופת הגטו בו נראה שטייאר מנהל מטבח עממי לילדים עזובים. מורשה נמלט לגטו מיליץ, עירו. בחורף תש״ב, 1942, נשלח למחנה הריכוז פוסטקוב. לפי עדות אחת נספה בפוסטקוב ולפי עדות אחרת נשלח לבלז'ץ. עדות אודותיו מתקופה זו השתמרה: 

לאחר השואה, פרסם הסופר יחיאל דינור (ק. צטניק), חברו הקרוב של שטייאר, שיר לזכרו שנקרא: "מֶלֶךְ שְׁטַיֶיר (שִׁיר כִּי יִשָּׂרֵף)", הפותח במילים: 

 לקריאה נוספת 
 הלל זיידמן, 'ר' אלימלך שטייאר - ורשה', בתוך: יצחק לוין (עורך), אלה אזכרה: אוסף תולדות קדושי ת"ש-תש"ה, ניו יורק תשי"ט, ג, עמ' 126-122
 יחיאל דינור (ק. צטניק), 'שלושה היינו' (מצבה) מתוך: השואה ותקומת ישראל בספרי ק. צטניק, הקיבוץ המאוחד 1993
 עדות על שטייאר מתקופת גטו ורשה מתוך: דאס אידישע ווארט, חשון־כסלו תשנ״א, באתר HebrewBooks

 קישורים חיצוניים 
 'ויהי בימי הפורים תרח"ץ', רשימה מאת אלימלך שטייאר, בתרגום מיידיש, באתר גנזך קידוש השם
 'דער וועג צו קדוש השם', בעריכת אלימלך שטייער, לודז' תרפ"ט, באתר HebrewBooks
 סופרים שנספו בשואה בהם נכלל גם שטייאר, ברשימת מכון גנזים, דבר, 2 בפברואר 1973, באתר אוסף העיתונות הספרייה הלאומית

 הערות שוליים 

קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:סופרים חרדים
קטגוריה:עיתונאים יהודים פולנים
קטגוריה:יהודים פולנים
קטגוריה:פעילי אגודת ישראל
קטגוריה:סופרים ומשוררים שנספו בשואה
קטגוריה:יהודים בשואה: פולין
קטגוריה:אסירים בגטו ורשה
קטגוריה:נספים במחנה הריכוז בלז'ץ
2024 10