פול דאגלס

פול הווארד דאגלס (באנגלית: Paul Howard Douglas; 26 במרץ 1892 – 24 בספטמבר 1976) היה פוליטיקאי וכלכלן ג'ורג'יסט אמריקאי. כחבר במפלגה הדמוקרטית, כיהן כסנאטור אמריקאי מאילינוי במשך שמונה עשרה שנים, מ-1949 עד 1967. במהלך הקריירה שלו בסנאט, הוא היה חבר בולט בקואליציה הליברלית.

הוא נולד במסצ'וסטס וגדל במיין, וסיים את לימודיו במכללת באודוין ואוניברסיטת קולומביה. הוא שימש כפרופסור לכלכלה במספר בתי ספר, בעיקר באוניברסיטת שיקגו, וזכה למוניטין של רפורמטור בזמן שהיה חבר במועצת העיר שיקגו (1939–1942). במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בחיל הנחתים האמריקני, עלה לדרגת לוטננט קולונל ונודע כגיבור מלחמה.

הוא התחתן לראשונה עם דורותי וולף ב-1915. נולדו להם ארבעה ילדים. הוא התגרש ממנה ב-1930 ושנה לאחר מכן התחתן עם אמילי טאפט דאגלס, נציגת ארצות הברית ממחוז אט-לארג' באילינוי (1945–1947).

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
דאגלס נולד ב-26 במרץ 1892 בסיילם, מסצ'וסטס, והיה בנם של אנני (סמית') וג'יימס הווארד דאגלס.  כשהיה בן ארבע נפטרה אמו מסיבות טבעיות ואביו נישא בשנית. אביו היה בעל מתעלל ואמו החורגת, שלא הצליחה להתגרש, עזבה את בעלה ולקחה את דאגלס ואחיו הגדול לאונווה, מיין, במחוז פיסקטאקי, שם אחיה ודודה בנו אתר נופש ביער.

 אקדמיה וחיי משפחה 
ימין|ממוזער| דאגלס בתקופתו לימד במכללת אמהרסט, 1925
דאגלס סיים את לימודיו ב-Bowdoin College, שם היה חבר באחוות פי בטא קפא בשנת 1913. לאחר מכן המשיך לאוניברסיטת קולומביה, שם קיבל תואר שני ב-1915 ותואר דוקטור בכלכלה ב-1921. בשנת 1915, הוא התחתן עם דורותי וולף, בוגרת ברין מאר קולג' שגם קיבלה תואר דוקטור באוניברסיטת קולומביה.

מ-1915 עד 1920, בני הזוג דאגלס עברו שש פעמים. הוא למד באוניברסיטת הרווארד; לימד באוניברסיטת אילינוי וב-Reed College באורגון; שימש מגשר בסכסוכי עבודה עבור תאגיד צי החירום של פנסילבניה; ולימד באוניברסיטת וושינגטון. כשעבד עבור תאגיד צי החירום, הוא קרא את היומנים של ג'ון וולמן. כאשר לימד בסיאטל, הוא הצטרף לקווייקרים.

בשנת 1919, דאגלס לקח עבודה בהוראת כלכלה באוניברסיטת שיקגו. למרות שדאגלס נהנה מעבודתו, אשתו לא הצליחה להשיג עבודה באוניברסיטה בגלל כללי אנטי-נפוטיזם. כשהיא השיגה עבודה בסמית' קולג', במסצ'וסטס, היא שכנעה את בעלה להעביר את המשפחה לשם. לאחר מכן הוא התחיל ללמד במכללת אמהרסט. באותה תקופה הוא התחיל במחקרים בתחום פונקציית הייצור של קוב-דאגלס.

בשנת 1930 התגרשו בני הזוג; דורותי וולף דאגלס החלה מערכת יחסים רומנטית עם קתרין דופרה לומפקין. דורותי לקחה את המשמורת על ארבעת ילדיהם, ודאגלס חזר לשיקגו. בשנה שלאחר מכן, דאגלס פגש והתחתן עם אמילי טאפט דאגלס, בתו של הפסל לורדו טאפט ובן דודו הרחוק של הנשיא לשעבר ויליאם הווארד טאפט. אמילי הייתה פעילה פוליטית, שחקנית לשעבר, ולאחר מכן חברת קונגרס בת קדנציה אחת בכלל מאילינוי (1945–1947).

דאגלס נרשם כתומך ברפורמות בנקאיות שהוצעו על ידי כלכלני אוניברסיטת שיקגו ב-1933, שכונו מאוחר יותר כ"תוכנית שיקגו".  בשנת 1939, הוא חיבר יחד עם חמישה כלכלנים בולטים נוספים טיוטת הצעה שכותרתה A Program for Monetary Reform. תוכנית שיקגו ותוכנית לרפורמה מוניטרית עוררו עניין ודיונים רבים בקרב מחוקקים, אך הרפורמות שהוצעו לא הביאו לחקיקה חדשה כלשהי.

דאגלס מוכר כנראה בעיקר לסטודנטים לכלכלה ככותב המשותף של המאמר משנת 1928 עם צ'ארלס קוב שהציב לראשונה את פונקציית הייצור של קוב-דאגלס.

 שירות ממשלתי ופוליטיקה עירונית 
עם סיום שנות ה-20, דאגלס התערב יותר בפוליטיקה. הוא שימש כיועץ כלכלי למושל הרפובליקני גיפורד פינצ'ו מפנסילבניה ולמושל הדמוקרטי פרנקלין ד. רוזוולט מניו יורק. יחד עם עורך הדין משיקגו הרולד ל. איקס, הוא פתח בקמפיין נגד המניפולציות של איל השירות הציבורי סמואל אינסול בבורסה. בעבודה עם בית המחוקקים של המדינה, הוא עזר בניסוח חוקים המסדירים את שירותי השירות והקמת קצבאות זקנה וביטוח אבטלה. בתחילת שנות ה-30, הוא היה סגן יו"ר הליגה לפעולה פוליטית עצמאית, חבר בוועדה הלאומית של מפלגת האיכרים-לייבור, וגזבר הפדרציה הפוליטית של חבר העמים האמריקאי.

כעצמאי רשום, דאגלס הרגיש שהמפלגה הדמוקרטית מושחתת מדי והמפלגה הרפובליקנית ריאקציונית מדי, דעות שהביע בספר מ-1932, "בואה של מפלגה חדשה", שבו תמך בהקמת מפלגה דומה למפלגת הלייבור הבריטית. באותה שנה, הוא תמך במועמד הסוציאליסטי נורמן תומאס לנשיאות ארצות הברית.

לאחר ניצחונו של רוזוולט בבחירות, דאגלס, בהמלצת חברו הרולד איקס, מונה לכהן במועצה המייעצת לצרכנים של מינהלת ההבראה הלאומית. אולם ב-1935 קבע בית המשפט העליון שהממשל אינו חוקתי, והוא בוטל.

באותה שנה, דאגלס עשה את הגיחה הראשונה שלו לפוליטיקה האלקטורלית, כשהוא מסע למען אישור המפלגה הרפובליקנית המקומית לראשות עיריית שיקגו. למרות שהמפלגה תמכה במישהו אחר, דאגלס המשיך לעבוד איתם כדי שהמועמד שלהם ייבחר למועצת העיר מהרובע החמישי. אולם מועמד סוציאליסט חזק פיצל את הצבעת הרפורמה, ומועמד המפלגה הדמוקרטית ג'יימס קיוזאק נבחר.

ארבע שנים מאוחר יותר, ב-1939, רץ קיוזאק לבחירה מחדש, ודאגלס הצטרף לקבוצה של עצמאים בעלי תודעה רפורמות שגייסו את דאגלס. במהלך מחזור הבחירות המוניציפליות, ראש העיר אדוארד ג'וזף קלי הועמד בפני תיגר להיבחר מחדש וניסה לחזק את המוניטין שלו על ידי מתן תמיכתו לקמפיין של דאגלס. בעזרתו של קלי ועם הקמפיין העיקש שלו, דאגלס הצליח לנצח את קיוזאק בבחירות שניות.

דאגלס מצא את עצמו בדרך כלל במיעוט במועצת העיר שיקגו. ניסיונותיו לעשות רפורמה במערכת החינוך הציבורית והורדת תעריפי התחבורה הציבורית נתקלו בלעג, והוא בדרך כלל הגיע להפסד של 49–1 קולות. "יש לי שלושה תארים", אמר פעם דאגלס לאחר מאבק קשה במיוחד. "הייתי מזוהה עם אנשים אינטליגנטיים ואינטלקטואלים במשך שנים רבות. חלק מהראשונים האלה לא עברו את כיתה ה'. אבל הם חבורת הממזרים הכי חכמה שראיתי אי פעם מקובצת יחד".

ב-1942, דאגלס הצטרף למפלגה הדמוקרטית והתמודד על מועמדותה לסנאט של ארצות הברית. הוא זכה לתמיכתו של צוות של פעילי שמאל, אך קבלני הקולות תמכו בחברת הקונגרס הכללית של המדינה ריימונד ס. מקי למועמדות. ביום הפריימריז, דאגלס נשא 99 מתוך 102 המחוזות של המדינה, אך תמיכתו החזקה של מקי במחוז קוק אפשרה לו לזכות ברוב זעום. מקי ימשיך להפסיד בבחירות הכלליות לסנאטור הרפובליקני המכהן צ'ארלס ויילנד ברוקס.

 שירות צבאי 
שמאל|ממוזער| טוראי פול דאגלס מבצע בדיקת רובה עם מדריך התרגיל שלו על סיפון ה-Marine Corps Recruit Depot SC, 1942
בתור יו"ר, דאגלס עבד עם המוציא לאור של "שיקגו דיילי ניוז" פרנק נוקס במלחמה בשחיתות בשיקגו. נוקס, שהיה מועמד רפובליקני לסגן הנשיא ב-1936, הפך למזכיר הצי, ובכך אחראי הן לצי והן לחיל הנחתים.

זמן קצר לאחר שהפסיד בפריימריז, דאגלס התפטר ממועצת העיר שיקגו. בעזרת נוקס, דאגלס התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית ב-15 במאי 1942, בגיל 50, והפך למתגייס המבוגר ביותר בהיסטוריה של האי פאריס. לאחר שנכנס לשירות כטוראי, הוצב דאגלס במחלקה רגילה ולא קיבל שום ויתור מלבד שיניו וראייתו. כחבר בפגישת הקווייקרים ברחוב 57, דאגלס הכיר בכך שהצטרפות לנחתים מנוגדת למסורת של אותה קבוצה נגד מלחמה והציע לו להתפטר מחברותו; הפגישה סירבה לשחררו. בתחילה, דאגלס הוחזק בצד המדינה, כתב מדריכי הדרכה ונשא נאומים מעוררי השראה לחיילים, ובמהירות עלה לדרגת סמל מטה. בעזרת נוקס ועוזרו עדלי סטיבנסון, הוסמך דאגלס כקפטן ב-24 בנובמבר 1942. לאחר שביקש תפקיד קרבי, הוא נשלח לאחר מכן לזירת המבצעים באוקיינוס השקט עם דיוויזיית הנחתים הראשונה.

במהלך הקרב על פלליו, דאגלס שירת בתחילה כשליש במפקדת דיוויזיית הנחתים הראשונה לפני שהוקצה כקצין כוח אדם של רגימנט הנחתים החמישי. ביום השני של הקרב, קפטן דאגלס קיבל אישור לצאת לחזית שם מצא עבודה בתור פותר בעיות גדוד נייד. הוא זכה בכוכב הארד על נשיאת תחמושת לקווי החזית תחת אש האויב וזכה בלב הארגמן הראשון שלו כאשר נרעה על ידי רסיסים תוך כדי נשיאת תחמושת להביורים אל הקווים הקדמיים. באותו קרב בן שישה שבועות, תוך כדי חקירת כמה יריות אקראיות, דאגלס נורה כאשר חשף מערה ברוחב שני מטרים. לאחר מכן הוא הרג את החייל היפני שבתוכו, ואז תהה אם האויב שלו עשוי להיות פרופסור לכלכלה מאוניברסיטת טוקיו.

זמן קצר לאחר שחזר לפאבובו, קיבל דאגלס הודעה שאשתו, אמילי טאפט דאגלס, ניצחה בבחירות למחוז הקונגרס הכללי של אילינוי.

כמה חודשים לאחר מכן, במהלך קרב אוקינאווה, דאגלס זכה בלב הארגמן השני שלו. רובאי מתנדב בכיתת חי"ר, סייע לנשיאת פצועים מגדוד 3 של נחתים לאורך קו נהה - שורי כאשר פרץ של אש מקלעים פגע בזרועו השמאלית, קטע את העצב הראשי והותיר אותו נכה לצמיתות.

לאחר שהות של שלושה-עשר חודשים במרכז מרכז הרפואי הלאומי של הצי בבת'סדה, מרילנד, דאגלס קיבל שחרור מכובד כלוטננט-קולונל עם שכר נכות מלא.

 חזרה לחיים האזרחיים 
לאחר שדאגלס עזב את השירות הוא חזר ללמד באוניברסיטת שיקגו בסביבות 1946. ב-1947 הוענק לו הכבוד הגבוה ביותר במקצוע הכלכלה כשנבחר לנשיא האגודה הכלכלית האמריקאית.  אך עד מהרה מצא את עצמו דאגלס מסוכסך עם הפקולטה בשיקגו, והצהיר, "... הייתי מוטרד לגלות שהשמרנים הכלכליים והפוליטיים רכשו דומיננטיות כמעט מוחלטת על המחלקה שלי ולמדתי שהחלטות השוק תמיד נכונות והרווח מעריך את העליונות. ... אם אשאר, זה יהיה בסביבה לא ידידותית." לא מרוצה מהמצב באוניברסיטה, פול הפנה את תשומת לבו לפוליטיקה של אילינוי.

 מסע בחירות לסנאט 
בזמן שדאגלס שירת במארינס, אשתו, אמילי, הייתה מועמדת להתמודד מול חבר הקונגרס הרפובליקני הבדלן, סטיבן א. דיי, שהחליף את מק'קו. למרות שהיא ניצחה את דיי בבחירות 1944, סחף רפובליקני הרחיק אותה ב-1946, באותה שנה שבה דאגלס עזב את הנחתים.

לאחר שהחליט להיכנס שוב לפוליטיקה, דאגלס הודיע באופן כללי שהוא רוצה להיבחר למושל אילינוי ב-1948. עם זאת, לבוס קבלני הקולות של מחוז קוק, ג'ייקוב ארווי, הייתה תוכנית אחרת. באותה תקופה פרצו כמה שערוריות סביב פעילות קבלני הקולות, וארווי החליט שדאגלס, מלומד וגיבור מלחמה בעל מוניטין של אי-שחיתות, יהיה המועמד המושלם להתמודד מול הסנאטור ברוקס. מכיוון שברוקס היה פופולרי מאוד במדינה והיה לו מערך קמפיין גדול, ארווי החליט שאין סכנה שדאגלס ינצח. בבחירות 1948 נבחרו פול דאגלס לסנאטור ועדלי סטיבנסון למושל.

בתחילת הקמפיין, סיכוייו של דאגלס נראו קלושים. כציר לוועידה הלאומית הדמוקרטית של 1948, הוא ניסה לגייס את הגנרל דווייט ד. אייזנהאואר לנשיא, וכינה את הנשיא הארי ס. טרומן "בלתי כשיר".

עם זאת, דאגלס הוכיח את עצמו כקמפיינר עיקש. הוא חצה את המדינה בג'יפ סטיישן למען תוכנית מרשל, זכויות אזרח, ביטול חוק טאפט-הארטלי, יותר דיור ציבורי ועוד תוכניות ביטוח לאומי. במהלך שישה חודשים של קמפיין ללא הפסקה, הוא נסע יותר מ- ברחבי המדינה ונשא יותר מ-1,100 נאומים. כאשר הסנאטור ברוקס סירב לדון עימו, דגלאס התלבט על כיסא ריק, עבר ממושב למושב כשסיפק גם את התשובות שלו וגם של ברוקס.

ביום הבחירות, דאגלס זכה בניצחון נסער, לקח 55 אחוזים מהקולות והביס את הסנאטור המכהן בהפרש של יותר מ-407,000 קולות. סטיבנסון ניצח במירוץ למשרת המושל בפער גדול, אבל לא היה אפקט של חלוקה בין נשיא לסנאטור למושל, שכן הנשיא טרומן, שרץ לבחירה מחדש, ניצח במדינה בהפרש של 33,600 קולות.

 סנאטור 
ימין|ממוזער| דאגלס (שלישי משמאל) בחדר הסגלגל, 1949
כסנאטור, דאגלס זכה במהרה למוניטין של ליברל לא שגרתי, שדאג לא פחות במשמעת פיסקלית כמו בהעברת ההסכם ההוגן. הוא גם היה תומך נלהב למען זכויות האזרח (ד"ר מרטין לותר קינג תיאר אותו כ"הגדול מכל הסנאטורים"  ). בפתיחת הקונגרס ה-85 של ארצות הברית בינואר 1957, מושב שיראה את חקיקתו של חוק זכויות האזרח של 1957 בספטמבר, דאגלס היה הסנאטור היחיד שהתריס נגד המנהגים והצביע נגד אישורו של איש ההפרדה ג'יימס איסטלנד כיושב ראש. של ועדת המשפט.

דאגלס זכה לתהילה גם כמתנגד להוצאת חביות חזיר.מטאפורה להקצאת הוצאות ממשלתיות לפרויקטים מקומיים המובטחים אך ורק או בעיקר להפניית הוצאות למחוז של נציג . בתחילת הקדנציה הראשונה שלו, הוא תפס כותרות כאשר, עם זכוכית מגדלת ואטלס בידו, הוא פסע אל מליאת הסנאט, ובהתייחס לפרויקט חבית חזיר לחפירת נהר ג'וסיאס במיין, התריס בפני כל מי שימצא את הנהר באטלס. כאשר אוון ברוסטר ממיין התנגד והצביע על מיליוני דולרים בבשר חזיר שהולך לאילינוי, דאגלס הציע לקצץ את חלקה של המדינה שלו ב-40%.

מונה ליו"ר הוועדה הכלכלית המשותפת, דאגלס הוביל סדרה של חקירות קשות על ניהול כושל פיסקאלי בממשלה והופיע על השער של טיים ל-22 בינואר 1951. פרופיל שלו בגיליון ההוא היה תחת הכותרת "The Making of a Maverick". בשנת 1952 הוא נבחר כעמית של האגודה האמריקאית לסטטיסטיקה. View/Search Fellows of the ASA , accessed 2016-07-23.

כשהתקרבו הבחירות לנשיאות ב-1952, התעוררה תמיכה במועמדות של דאגלס לנשיאות. איגוד העורכים הלאומי דירג אותו כאדם השני הכי כשיר, אחרי טרומן, לקבל את המועמדות הדמוקרטית לנשיאות, וסקר שנערך בקרב 46 מקורבים דמוקרטים גילה שהוא מועדף למועמדות אם טרומן יזוז הצידה.

עם זאת, דאגלס סירב להיחשב כמועמד לנשיאות, במקום זאת תמך במועמדותו של הסנאטור אסטס קפאובר מטנסי, פופוליסט עממי, חובש כובע עור, שהתפרסם בזכות חקירותיו הטלוויזיות על פשע מאורגן. דאגלס פעל ברחבי המדינה למען קפאובר ועמד לידו בוועידה הלאומית הדמוקרטית של 1952 כאשר קפאובר הובס על ידי מושל אילינוי עדלי סטיבנסון השני. ארבע שנים מאוחר יותר, ב-1956, הוא נשאר נייטרלי בפומבי, והרגיש שהתנגדות גלויה למועמדות של סטיבנסון ותמיכה בקפאובר תפגע במעמדו מול מפלגתו במדינה.

בנוסף למאבקיו למען שוויון זכויות לאפרו-אמריקאים ופחות הוצאות על חביות חזיר, דאגלס נודע גם במאבקיו למען הגנת הסביבה, דיור ציבורי והאמת בחוקי ההלוואות. הוא התנגד להטמעה מחדש של נדל"ן אך נאלץ לאפשר הוראה משנת 1949 בהצעת חוק דיור ציבורי המאפשרת לפרברים לדחות דיור עם הכנסה נמוכה. הוא גם חיבר את חוק הגנת אשראי צרכנים, הצעת חוק שאילצה את המלווים לציין את תנאי ההלוואה בשפה פשוטה והגבילה את יכולתם של המלווים להפלות על בסיס מין, גזע או הכנסה. למרות שהצעת החוק לא התקבלה בתקופת כהונתו, היא הפכה לחוק ב-1968.

כמי שמאמין בכלכלה הג'ורג'יסטית, דאגלס הצטער על כך שלא יכול היה לעשות יותר כדי לקדם מס שווי קרקע בזמן שהותו בסנאט. דאגלס אמר למייסון גפני שהוא אפילו התחרט על שעזב את הפוליטיקה המקומית, שם ראה יותר הזדמנות ליישם רעיונות ג'ורג'יסטים.  בזיכרונותיו, דאגלס ביקש אולי בצחוק מפאולוס לסלוח לו על שתיקתו בסנאט על מה שנחשב בעיניו כבעיית ערכי הקרקע החשובה.

שלא כמו כמה ליברלים אחרים, דאגלס התנגד לתוכנית ביטוח בריאות לאומית, בטענה שהצעת החוק של וגנר-מורי-דינגל שנתמכה על ידי הנשיא הארי טרומן הרחיקה לכת.

דאגלס היה תומך נלהב של תרופת הסרטן המופרכת Krebiozen, ובתחילת שנות ה-60 נתן חסות לשימועים בסנאט לתמיכה בטיפול המושמץ.

 תבוסה ופרישה 
במהלך הבחירות של 1966, דאגלס, אז בן 74, התמודד על כהונה רביעית בתפקיד מול הרפובליקני צ'ארלס ה. פרסי, איש עסקים עשיר ותלמידו לשעבר. מפגש של אירועים, כולל גילו ואהדתו של דאגלס לפרסי על הרצח של בתו, ולרי, שהתרחש אז ועדיין לא נפתר, גרמו לדאגלס להפסיד בבחירות בהפרש גדול.

לאחר שאיבד את מושבו בסנאט, דאגלס לימד בניו סקול, עמד בראש ועדת דיור וכתב ספרים, כולל אוטוביוגרפיה, "במלוא הזמן" .

בתחילת שנות ה-70 הוא לקה בשבץ ונסוג מהחיים הציבוריים. ב-24 בספטמבר 1976, הוא מת בביתו. הוא נשרף והאפר שלו פוזר בפארק ג'קסון ליד אוניברסיטת שיקגו.

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:נשיאי האגודה האמריקנית לכלכלה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-1956
קטגוריה:בוגרי מכללת בואודין
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאילינוי
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1892
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1976