הישאם מטר

הישאם מטר (בערבית: هشام مطر, באנגלית: Hisham Matar; נולד ב-1970) הוא סופר בריטי-לובי. מטר כתב ספרים וחיבורים רבים בשפה האנגלית אשר תורגמו לשפות רבות, אחד החיבורים המפורסמים ביותר שלו הוא חיבור "השיבה", שסיפר בו את סיפור היעלמות אביו והחיפושים אחריו (Viking, 2016). הסיפור הזה זכה בפרסים רבים, בהם פרס פוליצר לביוגרפיה בשנת 2017 (The Pulitzer Prize).

מטר הוא בעל תואר באדריכלות, אך נטייתו ואהבתו לספרות גברו על אלו למקצועו, ולכן התמסר לכתיבת שירה ורומנים. הוא עמית באגודה המלכותית לספרות, ופרופסור לפרקטיקה המקצועית בספרות המשווה, בתרבויות אסיה ומזרח התיכון, בשפה האנגלית באוניברסיטת קולומביה (Wayback Machine).

 ביוגרפיה 
הישאם מטר נולד בניו יורק בשנת 1970, האח הצעיר מתוך שני ילדים. אביו, ג'אב-אללה מטר, שנחשב למתנגד משטר בשל דעותיו על ההפיכה של קולונל מועמר קדאפי ב-1969, נאלץ להרחיק את המשפחה מטריפולי. באותם ימים, בזמן הולדתו של מטר, במשלחת הלובית לאומות המאוחדות בניו יורק.

המשפחה חזרה לטריפולי, לוב, בשנת 1973, אך נמלטה שוב מהמדינה בשנת 1979. מטר היה בן תשע כשעברו לקהיר, שם התגוררה המשפחה בגלות. בתקופה זו, אביו של מטר הפך קולני יותר נגד משטר קדאפי. מטר המשיך את לימודיו בבית הספר האמריקאי של קהיר. בשנת 1982 עזב זיאד, אחיו של מטר, לפנימייה באלפים השווייצרים. אף על פי שמטר מאוד רצה להצטרף לאחיו, הוא נאלץ לחכות ארבע שנים נוספות עד שיהיה בן שש עשרה. בגלל המשך האיומים של הדיקטטורה הלובית על אביהם (כמו גם איום על שלומו של זיאד בזמן שלמד בשווייץ), הישאם לא היה יכול ללכת בעקבות אחיו לשווייץ. לבסוף, שני הבנים נאלצו ללמוד בבתי ספר בזהות בדויה. מטר בחר בית ספר באנגליה ונרשם ב-1986.

"הייתי אמור להעמיד פנים שאמא שלי מצרית ואבא שלי אמריקאי. חשבו שזה יסביר לערבים בבית הספר למה הערבית שלי היא מצרית ולמה האנגלית שלי אמריקאית. השם הפרטי שלי היה בוב. זיאד בחר אותו בגלל ששנינו היינו מעריצים של בוב מארלי וגם של בוב דילן, הייתי אמור להעמיד פנים שאני נוצרי, אבל לא דתי, הייתי אמור לנסות לשכוח את שמי. אם מישהו היה קורא בשם שלי לא הייתי מסתובב. — הישאם מטר, 2011. בתקופה שבה סיים מטר את לימודיו, היה זיאד סטודנט באוניברסיטה בלונדון. מטר החליט להמשיך את לימודיו באדריכלות, ולאחר מכן קיבל תואר שני בעיצוב עתידני בגולדסמית'ס, אוניברסיטת לונדון.

ב-1990, בעודו לומד בלונדון, נחטף אביו, ג'באלה מטר, בקהיר. מאז הוא דווח כנעדר. ב-1996 קיבלה המשפחה שני מכתבים בכתב ידו של אביו, לפיהם הוא נחטף על ידי המשטרה החשאית המצרית, הועבר לידי המשטר הלובי ונכלא בכלא אבו סלים הידוע לשמצה בלב טריפולי. המכתבים היו הסימן האחרון והדבר היחיד ששמעו ממנו על מקום הימצאו. בשנת 2009 דיווח מטר כי קיבל חדשות שאביו נראה בחיים בשנת 2002, מה שמעיד על כך שג'באלה שרד טבח ב-1996 של 1200 אסירים פוליטיים על ידי השלטונות הלוביים.

על חטיפת אביו כתב: "במרץ 1990, סוכני השירות החשאי המצרי חטפו את אבי מביתו בקהיר. בשנתיים הראשונות הביאו אותנו להאמין שהוא מוחזק במצרים, ואמרו לנו לשתוק אחרת לא יוכלו להבטיח את שלומו. ב-1992 הצליח אבי להבריח מכתב. כמה חודשים לאחר מכן אמא שלי החזיקה אותו ביד. כתב ידו הזהיר הסתלסל בתוך עצמו בצפיפות כדי להתאים כמה שיותר מילים על דף נייר A4. מילים אשר בקושי רווח ביניהם, מעליהם או מתחתיהם. ללא שוליים, הם רצים לקצה." —הישאם מטר, 2010.

 יצירותיו 
הישאם מטר כתב ספרים רבים, אחד מהם ספר לילדים שפורסם בשפה האיטלקית. בנוסף, הוא כתב מאמרים וסיפורים קצרים שפורסמו ברשתות ובעיתונות שונים.

 ספריו 
 "בארץ הגברים" – 2006

רומן זה הוא הרומן הראשון להישאם מטר, בו הציג את מציאות החיים והמצב הפוליטי בלוב בתקופת קדאפי. הרומן זכה בפרסים בינלאומיים רבים, תורגם ל-30 שפות, כולל לעברית (שפורסם על ידי הוצאת אחוזת בית ספרים). (Wayback Machine).
 "אנטומיה של היעלמות" – 2011

ברומן זה, המתורגם גם לעברית, מסופר על דמות שאביה נעלם. אף על פי שהסיפור דומה לסיפורו של מטר עם אביו, הוא לא הגדיר אותו כספר אוטוביוגרפי (אחוזת בית ספרים).
 "השיבה" – 2016

רומן זה מתמקד בחזרתו של מטר למולדתו לוב בשנת 2012, על מנת לחפש את האמת שעומדת מאחורי היעלמות אביו בשנת 1990 (Wayback Machine). רומן זה זכה בפרס פוליצר בשנת 2017 (Harvard Review Logo).
 "דות" – 2017 (Il Libro di Dot)

ספר הילדים "דוט" הוא ספרו הראשון של הישאם מטר לילדים, שיצא לאור בשנת 2017 ואויר על ידי ג'אנלוקה בוטולו, המספר את סיפורה של נקודה קטנה במסע של גילוי עצמי וחיבור לעולם סביב.
 "חודש בסיינה" – 2019

בספר הזה מטר מספר על מסעו לסיינה באיטליה, הוא מתאר בו את אומנות סינייה, הציורים בעלי המשמעויות הנפלאות, שבהם סבל משולב בנחמה וקבלת האמת המרה. הוא מקשר את ההתבוננות בהם לקושי להמשיך את חייו מבלי לדעת מה קרה לאביו (العين الإخبارية).
 "חבריי" – 2024

רומן שבו מטר מספר על הידידות, המשפחה ומציאות הגלות.

 מאמריו 
 «נעימה», הניו יורקר, 24 ינואר 2011.
 «עד שהכאב יעבור», דאר א-שורוק במצריים, 25 מאי 2011.
 «הלך קדאפי .. תחיה הדמוקרטיה», דאר א-שורוק במצריים, 24 אוגוסט 2011.
 «שתי מהפכות», דאר א-שורוק במצריים, 3 ספטמבר 2011.
 «האור», הניו יורקר, 12 ספטמבר 2011.
 «להתראות למוות ולהמתנה», דאר א-שורוק במצריים, 16 ינואר 2012.
 «השיבה: היעלמות האב, מסע אל המולדת», הניו יורקר, 8 אפריל 2013.
 «השלכות החלומות», דאר א-שורוק במצריים, 2 אוגוסט 2014.
 «האנונימי: שתיקת וולף וירג'יניה», הניו יורקר, 10 נובמבר 2014.
 «הספר», הניו יורקר, 10 נובמבר 2014.
 «אני לא זוכר זמן שבו המילים לא היו מסוכנות», הגרדיאן, 25 יוני 2016.
 «חגיגי היתום:Orphaned Solemnity», "המוסף הספרותי של טיימס", 28 ספטמבר 2016.
 «מה שעיניך רואות», פייננשל טיימס, 21 אוקטובר 2016.
 «יומן», כתב העת "לונדון לספרים", 18 מאי 2017.
 «עיתונאי בחו"ל מתחבט בכוח האמריקאי», ניו יורק טיימס, 28 אוגוסט 2017.

 פרסים 
 2024: פרס אורוול שקיבל עבור רומנו "חבריי".
 2017: פרס פוליצר לביוגרפיה שקיבל עבור ספרו "השיבה".
 2017: פרס ג'ין סתין עבור ספרו "השיבה".
 2017: פרס Rathbones Folio שקיבל עבור ספרו "השיבה".
 2017: פרס National Book Critics Circle עבור ספרו "השיבה".
 2017: פרס ספר השנה מטעם איגוד הסופרים במדריד עבור ספרו "השיבה".
 2017: "פרס האחים שול" עבור ספרו "השיבה".
 2017: פרס הספר הזר הטוב ביותר (צרפת) עבור ספרו "השיבה".
 2016: פרס ביילי גיפורד (Baillie Gifford Prize) עבור ספרו "השיבה".
 2016: פרס קוסטה (Costa) עבור ספרו "השיבה".
 2016: פרס פוקס לביוגרפיה הטובה ביותר עבור ספרו "השיבה".
 2016: העפלה לגמר בפרס כריסטופר אישרווד לביוגרפיות (Christopher Ewart-Biggs Memorial Prize) עבור ספרו "השיבה".
 2016: ספרו "השיבה" נבחר לאחד מעשרת הספרים הטובים ביותר בשנת 2016 בעיתון ניו יורק טיימס.
 2013: פרס דבלין לספרות (Dublin Literary) עבור ספרו "היעלמות".
 2012: הפרס הערבי האמריקאי עבור הספר "היעלמות".
 2012: פרס הנרי לסיפורים הקצרים עבור "נעימה".
 2011: פרס RSL עבור ספרו "היעלמות".
 2011: "היעלמות" נבחר לאחד מהספרים הטובים על ידי פלטפורמת שיקגו, דה דיילי ביסט, אינדיפנדנט, גרדיאן, טלגרף, שמש טורונטו, והטיימס האירלנדי.
 2008: פרס מבקרי הספרים הלאומי עבור ספרו "בארץ הגברים".
 2007: פרס אונטאג'טי מטעם האגודה המלכותית לספרות עבור ספרו "בארץ הגברים".
 2007: פרס ספר הקומנולת' לאירופה ודרום אסיה על "בארץ הגברים"
 2007: "בארץ הגברים" נבחר לאחד מהספרים הטובים של השנה על ידי מגזין הספרייה
 2007: פרס הספר הערבי האמריקאי על "בארץ הגברים"
 2007: "בארץ הגברים" נבחר לאחד מ-100 הספרים הבולטים של השנה על ידי ניו יורק טיימס
 2007: פרס גרגור פון ריזורי לרומנים שתורגמו לאיטלקית עבור "בארץ הגברים".
 2007: פרס פליאנו הבינלאומי (בקטגוריית ספרות) עבור "בארץ הגברים".
 2006: פרס מאן בוקר עבור "בארץ הגברים"
 2006: פרס גרדיאן עבור הספר הראשון "בארץ הגברי"

 קישורים חיצוניים 



 הערות שוליים 

קטגוריה:סופרים בריטים