נתיב המים אילינוי

מערכת נתיב המים של אילינוי היא מערכת נתיבי מים באורך  המשתמשת לתעבורה ימית, המערכת מקשרת בין שפך נהר קאלומת בשיקגו ועד לשפך נהר אילינוי בגרפטון, אילינוי. נתיב המים מבוסס בעיקר על נהר אילינוי, אך הוא כולל מערכת של נהרות, אגמים ותעלות המספקות קישור מהימות הגדולות למפרץ מקסיקו דרך נהרות אילינוי ומיסיסיפי.

תעלת אילינוי ומישיגן (I&M) נפתחה ב-1848. בשנת 1900, תעלת התברואה והספינות של שיקגו החליפה את ה-I&M והפכה את כיוון הזרימה של נהר שיקגו כך שהוא לא זורם עוד לימת מישיגן. הקטע הצפוני המורכב של נתיב המים מכונה בהקשרים שונים למחקר וניהול כ-Chicago Area Waterway System (CAWS).

נתיב המים משמש לשינוע של מטענים שונים, כגון פחם, כימיקלים ונפט, כמו גם תירס, פולי סויה ומוצרים חקלאיים אחרים. לעיתים בעונות החורף, הצטברות קרח, במיוחד סביב תאי השיט והסכרים, מגבילים את השימוש בנתיב המים.

מפלס המים
הפרשי המפלסים בין אגם מישיגן לבין נהר המיסיסיפי מגיעים לכדי 48 מטרים, שמונה סכרים ותאי שיט מגשרים בין המפלסים השונים לאורך נתיב המים.
התרשים שלהלן ממחיש את הירידה של נתיב המים של אילינוי מגובה 578 רגל (176 מ') (ממוצע) מעל פני הים באגם מישיגן עד לגובה 419 רגל (128 מ') (ממוצע) בנהר המיסיסיפי בגרפטון, אילינוי.
מרכז|250px

 סכרים ותאי שיט 
סדרה של שמונה סכרים על נתיב המים, המנוהלת על ידי חיל ההנדסה של הצבא, שולטת בזרימת המים מאגם מישיגן למערכת נהר המיסיסיפי. שמונת הסכרים ותאי השיט (L&D) מספקים גם את האפשרות למעבר לכלי שיט לאורך נתיב המים. הסכר העליון, T.J. O'Brien, נמצא במרחק של 7 מיילים מאגם מישיגן על נהר קאלומת והסכר האחרון נמצא במרחק של 90 מייל (140 ק"מ) במעלה הזרם מנהר המיסיסיפי ומהסכר LaGrange. השימוש בנתיב המים משפיע על מעבר מים מאגם מישיגן לנהר אילינוי. כאשר מפלסי המים של אגם מישיגן גבוהים, ישנה תועלת בהגברת הזרימה, וכאשר מפלס האגם נמוך, נוצר צורך להגביל את הזרימה. על כן אמנה בינלאומית מסדירה את הזרימה, שכן לקנדה יש גם עניין במפלס אגם מישיגן, שבסופו של דבר זורם לאגמי יורון, אירי ואונטריו.

קישורים חיצוניים

קטגוריה:אילינוי: נהרות
קטגוריה:יובלי המיסיסיפי
קטגוריה:ארצות הברית: תעלות