סידני ייטס

סידני ריצ'רד ייטס (באנגלית: Sidney Richard Yates; 27 באוגוסט 1909 – 5 באוקטובר 2000) היה פוליטיקאי יהודי אמריקאי ממדינת אילינוי. יליד שיקגו, הוא סיים את בית הספר התיכון לייק ויו ב-1928. הוא קיבל תואר ראשון (1931) ותואר במשפטים (1933) מאוניברסיטת שיקגו, התקבל ללשכת עורכי הדין ועסק בעריכת דין בשיקגו. בנוסף לעבודה כעורך דין, ייטס שיחק גם כדורסל חצי מקצועי בשנות ה-30. הוא רכש את ניסיונו הראשוני בממשלה כעורך דין של כונס הנכסים של בנק המדינה (1935–1937), וכעוזר התובע הכללי של המדינה המתמחה במסילות ברזל עבור ועדת המסחר של אילינוי (1937–1940). במהלך מלחמת העולם השנייה שירת ייטס בצי ארצות הברית במשך שנתיים (1944–1946) כעורך דין שבסיסו בוושינגטון הבירה.

ב-1948, ייטס נבחר לקונגרס, וכיהן בין השנים 1949 ל-1963. לאחר התמודדות לא מוצלחת נגד אוורט דירקסן לסנאט של ארצות הברית ב-1962, ב-1964 נבחר ייטס שוב לבית הנבחרים. הוא כיהן בין 1965 ל-1999, ולא התמודד לבחירה מחדש ב-1998. הוא היה חבר ותיק בוועדת ההקצאות של בית הנבחרים, שם נודע בזכות תמיכה אמריקאית נחרצת בישראל ובמימון פדרלי לפארקים, שימור היסטורי ואמנויות. ייטס גם תמך בכמה מטרות ליברליות, כולל התנגדות לאפליה על רקע גיל. בזמן שסיים את כהונתו, הוא היה האדם השלישי הכי מבוגר שכיהן אי פעם בבית הנבחרים (בן 89) לאחר צ'ארלס מנלי סטדמן ואייזק ר. שרווד, ואחד החברים הוותיקים ביותר בהיסטוריה של הקונגרס (כהונה במשך 48 שנים).

ייטס מת בוושינגטון בשנת 2000. הוא נקבר בבית הקברות ממוריאל פארק בסקוקי, אילינוי.

קורות חיים
 ראשית חייו 
ייטס נולד ב-27 באוגוסט 1909 בשיקגו, אילינוי, והיה הצעיר מבין שישה ילדים של המהגרים היהודים הליטאים לואי ואידה ייטס. הוא גדל בשיקגו והיה נער משרד במשרד וראייטי בשיקגו במהלך שנות ה-20. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת שיקגו ב-1931 עם תואר ראשון בפילוסופיה וקיבל תואר דוקטור למשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת שיקגו ב-1933. בזמן לימודיו בקולג', ייטס הצטרף לאחווה Pi Lambda Phi. הוא גם שיחק כדורסל, ונבחר לוועידת עשרת הגדולים. באמצע שנות ה-30 שיחק כדורסל חצי מקצועני ועסק בעריכת דין. ייטס היה עורך דין של כונס הנכסים של מדינת אילינוי מ-1935 עד 1937. משנת 1937 עד 1940 הוא היה עוזר התובע הכללי של המדינה שהוצמד לוועדת המסחר של אילינוי כעורך דין צמוד. הוא שירת בצי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, הוצב כעורך דין של לשכת הספינות בוושינגטון הבירה.

 קריירה בקונגרס 
מ-1949 עד 1963 ומ-1965 עד 1999, ייטס כיהן בבית הנבחרים כדמוקרטי. למרות שגבולות המחוז שלו השתנו במהלך השנים, הוא תמיד היה מעוגן בשפת האגם של שיקגו. משנות ה-70 ואילך, הירידה באוכלוסיית שיקגו הביאה לכך שהמחוז גלש לפרברים הצפוניים. עד שפרש, המחוז שלו כלל גם את אוונסטון, דה פליינס, גלנוויו, רוזמונט וסקוקי.

ייטס היה אחד מחברי הקונגרס הראשונים שהתבטאו נגד אפליה על רקע גיל, וטען ב-1951 כי פרישת חובה של עובדים היא שגויה ומונעת מאנשים מבוגרים את "זכותם לנהל חיים גאים, יצרניים ועצמאיים".

במהלך שנות ה-50 המאוחרות, לאחר שסדרה של כתבות מגזינים מפחידות וסרטים הוליוודיים עזרו לסנסציונליות של כנופיות נוער ואלימות, קרא ייטס לחקיקה לאסור על סכינים הנפתחים אוטומטית או אולר קפיצי, והכריז בצורה מלודרמטית כי "פנטזיות מרושעות של אומניפוטנציה, עבודת אלילים... ברברית וזוועות סדיסטיות, והפרות מפלצתיות של ערכים מקובלים נובעות מפולחן הנשק, וסכין ה־Switchblade נכללת בזה ותחושת הכוח המעוותת שהם מולידים - כוח מטורף, פזיז ומגרד לבטא. עצמו באלימות - מהמתבגרים העבריינים שלנו ייפטרו מאחד מאמצעי ההסתה החזקים ביותר שלהם לפשע". האיסור על סכיני Switchblade נחקק בסופו של דבר לחוק כחוק Switchblade Knife משנת 1958. ייטס וחברי קונגרס אחרים שתמכו בחוק סכין ה-Switchblade האמינו שבאמצעות הפסקת היבוא והמכירות הבין-מדינתיות של סכינים הנפתחים אוטומטית (הפסקה למעשה של מכירות סכינים חדשות), החוק יצמצם את האלימות של כנופיות נוער על ידי חסימת גישה למה שהפך לנשק סמלי.Levine, Bernard R., The Switchblade Menace, OKCA Newsletter (1993) עם זאת, בעוד שיבוא סוויצ'בלייד, הייצור המקומי והמכירות לבעלים חוקיים הסתיים במהרה, מחקר חקיקתי מאוחר יותר הראה ששיעורי האלימות של כנופיות נוער עלו למעשה במהירות, כאשר חברי כנופיות החלו להשתמש בנשק חם במקום בסכינים.

ייטס נכשל בניסיונו להיבחר לסנאט של ארצות הברית ב-1962 נגד הרפובליקני המכהן ומנהיג המיעוט בסנאט אוורט דירקסן. הוא שירת לזמן קצר באו"ם לפני שחזר לבית הנבחרים לאחר הבחירות ב-1964. עמיתו הדמוקרט אדוארד פינגן זכה במושב הישן של ייטס לאחר שהמחוז הקודם שלו מוזג עם ה-9, אבל ראשי המפלגה של שיקגו שכנעו אותו לקבל מעמד של שופט מחוזי בתמורה לאפשר לייטס להחזיר את המושב הישן שלו. ייטס כיהן בוועדת ההקצאות לאורך הקריירה שלו וכיהן כיו"ר ועדת המשנה הפנימית מ-1975 עד 1995. בוועדה זו הוא תמך בתוכניות סביבתיות ובקרן הלאומית לאמנויות.

ייטס נשאר ביחסים טובים הן עם הרפורמים הליברלים והן עם פוליטיקאים בשיקגו לאורך הקריירה שלו. הוא גם שירת בוועדת המשנה למבצעי חוץ והיה תומך נמרץ בתמיכה האמריקאית בישראל. הוא עבד יד ביד עם ראש הסגל שלו, מרי ביין, כדי לשמור על מימון פדרלי לאמנויות ולתוכניות לשימור מורשת טבעית, ולהקים את המוזיאון לזכר השואה בארצות הברית.

בשנת 1993 הוענק לו מדליית האזרחים הנשיאותיים על ידי הנשיא קלינטון ובשנת 1997 הוא קיבל את פרס ארבע החירויות לחופש הביטוי. בשנת 1999, שונה שמו של בניין המבקרים בוושינגטון הבירה לבניין סידני ייטס לכבודו.Histories of the USDA Headquarters Complex Buildings , U.S. Department of Agriculture Departmental Management website, accessed July 28, 2011

הוא החבר בעל הכהונה הארוכה ביותר אי פעם בבית הנבחרים של ארצות הברית ממדינת אילינוי. הוא מחזיק בשיא כחבר ה-10 בעל הכהונה הכי ארוכה בתולדות הקונגרס האמריקני, וגם בעל הכהונה הארוכה ביותר מבין כל החברים שתקופתם בקונגרס כללה הפסקה בכהונה.

 מוות וקבורה 
ייטס מת בוושינגטון הבירה ב-5 באוקטובר 2000. הוא נקבר בבית הקברות ממוריאל פארק בסקוקי, אילינוי.

 משפחתו 
ייטס היה נשוי לאדלין הולב (1914–2002) במשך 65 שנים. הם היו הוריו של סטיבן ר. ייטס (1940–2000), ששימש כשופט בבית המשפט המחוזי באילינוי.

אחיו צ'ארלס היה סוכן כישרונות של בוב הופ, בינג קרוסבי ומרתה ריי.

 קישורים חיצוניים 



 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אילינוי
קטגוריה:שיקגו: אישים
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:יהודים חברי בית הנבחרים של ארצות הברית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאילינוי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יהודי-ליטאי
קטגוריה:יהודים אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1909
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2000