ג'יימס בייארד הבן

ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
בייארד נולד בווילמינגטון, דלאוור, ב-15 בנובמבר 1799. הוא היה בנם של ננסי (לבית באסט) בייארד וג'יימס א. בייארד, אישהמפלגה הפדרליסטית שכיהן כחבר בית הנבחרים וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם דלאוור. אחיו הגדולים כללו את ריצ'רד בייארד, גם הוא סנאטור מדלאוור, ואן קרוליין בייארד, שהפעילה את מפעל הברזל של משפחת בייארד, ויקטוריה פארנייס, עם אחיהם הנרי מיליגן בייארד. 

סבו וסבתו מצד אביו היו ד"ר ג'יימס אשטון בייארד ואן (לבית הודג') בייארד. משפחת בייארד הייתה צאצאית של אחותו של המנהל הכללי פטרוס סטויבסנט והגיעה לאחוזת בוהמיה, מחוז ססיל, מרילנד, ב-1698. סבו מצד אמו היה ריצ'רד באסט, שחתם על חוקת ארצות הברית וכיהן כסנאטור מטעם דלאוור.

 קריירה 
בייארד למד משפטים, והחל את עיסוקו המשפטי בעיר וילמינגטון. מ-1836 עד 1843 כיהן כתובע פדרלי מחוזי עבור דלאוור. בשנת 1851 נבחר לסנאט של ארצות הברית. הוא נבחר מחדש ב-1857 וב-1863, וכיהן מ-4 במרץ 1851 ועד 29 בינואר 1864, אז התפטר. כסנאטור כיהן כיו"ר הוועדה להצעות חוק שקבועות בקונגרס ה-32, חבר בוועדה למבנים ציבוריים בקונגרס ה-33 ובקונגרס ה-34, חבר הוועדה למשפטים בקונגרס ה-35 ובקונגרס ה-36, וכן חבר בוועדה למבנים ציבוריים ושטחים בקונגרס ה-35.

בייארד שירת במועצות של מסילות ברזל שונות, לרבות מסילת הברזל של וילמינגטון וססקואנה, Railway Locomotives and Cars, Volume 6 מסילת הרכבת של פילדלפיה, וילמינגטון ובולטימור (על שירותו נקרא על שמו של אנדרטת ניוקירק ב-1839), ומסילת פנסילבניה.

בשנת 1846 ייצג בייארד בעלי עבדים בתביעה אזרחית נגד תומאס גארט, סוחר ברזל מווילמינגטון שהיה גם "מנהל תחנה" ברכבת המחתרתית. התובעים דרשו פיצויים מגארט על שעזר לכ-10 עבדים להימלט לחירות. התביעה נדונה בבית המשפט המחוזי בארצות הברית בניו קאסל שבדלאוור, בפני נשיא בית המשפט העליון רוג'ר טוני (טוני פרסם מאוחר יותר את החלטת דרד סקוט הידועה לשמצה כשופט עליון). בייארד זכה בפסק דין שכמעט הביא לפשיטת רגל של גארט, שהכריז במקום שהוא יכפיל את מאמציו נגד העבדות: "חבר, אין לי דולר בעולם, אבל אם אתה מכיר נמלט הזקוק לארוחת בוקר, שלח אותו אלי". 

בייארד היה שמרן ודבק בפרשנות שלו למסורת לאורך כל מלחמת האזרחים האמריקנית. הוא האמין שיש לאפשר למדינות הדרום להתנתק בדרכי שלום, וקיווה באופן פרטי להיפרדות דלאוור ולכינוס מדינתי שיטפל בבעיה. בהסתמך על זכויות הקניין של הבעלים, הוא התנגד לצעדי ביטול. הוא גם הצהיר הן את התנגדותו למלחמת האזרחים והן את התנגדותו לכל פעולות נשיאותיות או קונגרס המשמשות לדיכוי עצמאותן של מדינות הדרום.

במהלך מלחמת האזרחים, הסנאט דרש מכל הסנאטורים להישבע שבועת נאמנות לאיחוד. בייארד סירב, וקבע כי שבועה כזו תהיה בלתי חוקתית, ולאחר שנשבע את השבועה ונשא נאום ארוך לגבי המחלוקת על חוקיותה, התפטר מהסנאט.

מותו של יורשו, ג'ורג' רידל, ב-29 במרץ 1867, הותיר את מושב הסנאט פנוי. בייארד קטע את עבודתו בעריכת דין בווילמינגטון וקיבל מינוי למושב הפנוי. לאחר מכן נבחר למלא את המושב, וכיהן שוב מ-5 באפריל 1867 עד 3 במרץ 1869. במהלך משפט ההדחה של הנשיא אנדרו ג'ונסון, הצביע בייארד "לא אשם". לאחר שסירב להתמודד שוב לבחירה מחדש, חזר לעבודה פרטית במשך מספר שנים עד שמצב בריאותו הלקוי הפריע לו.

בשנת 1872, היה בין תשעת הפוליטיקאים ששמם הוגש על ידי בית הנבחרים לסנאט לחקירה בשערוריית קרדיט מובילייר. הוא כתב מכתב שבו התנער מכל ידיעה על הפרשה, ושמו הוסר לחלוטין מהחקירה. 

 חיים אישיים 
ממוזער|158x158 פיקסלים| שלטו של ג'יימס א. בייארד הבן
ב-8 ביולי 1823, בייארד היה נשוי לאן פרנסיס (1802–1864). אן הייתה בתם של תומאס ווילינג פרנסיס ודורותי (לבית וילינג) פרנסיס ונכדתו של תומאס וילינג, הנשיא הראשון של הבנק הראשון של ארצות הברית. אחותה הגדולה של אן, אליזבת פרנסיס, הייתה אשתו השנייה של בן דודם, הסנאטור מרוד איילנד, ג'ון בראון פרנסיס. יחד, הם היו ההורים של:
 ג'יימס אשטון בייארד (1825–1848), שמת רווק.
 מרי אלן בייארד (1827–1845), שנישאה לאוגוסטוס ואן קורטלנדט שרמרהורן (1812–1846), בנו של אברהם שרמרהורן.
 תומאס פרנסיס בייארד (1828–1898), סנאטור אמריקאי שנישא ללואיז לי, בתם של ג'וזיה לי ואלואיז סוול. לאחר מותה, הוא התחתן עם מרי וילינג קליימר, הנכדה של אשת החברה מפילדלפיה מרי וילינג קליימר.
 צ'ארלס קרול בייארד (1829–1850), שמת מפצע שנגרם במהלך התפרצות הר הווזוב ב-9 בפברואר 1850.
 ג'ורג' הריסון בייארד (1832–1836), שמת בילדותו.
 מייבל בייארד (1838–1897), שנישאה לד"ר ג'ון קינטזינג קיין הבן (1833–1886), בנו של השופט ג'ון ק. קיין, בשנת 1863. לאחר מותו, היא נישאה ללוי קלארק בירד (1842–1902).
 פלורנס בייארד (1842–1898), שנישאה לבנוני לוקווד הרביעי (1834–1909).

אשתו נפטרה ב-11 במרץ 1864. בייארד מת בווילמינגטון, דלאוור ב-13 ביוני 1880, ונקבר שם בבית הקברות של הכנסייה האפיסקופלית.

 צאצאים 
דרך בנו תומאס, היה סבו של הסנאטור תומאס בייארד הבן, שנישא לאליזבת ברדפורד דו פונט, והיה אב לחמישה, כולל אלכסיס א. דו פונט בייארד, סגן מושל דלאוור מ-1949 עד 1953.

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי דלאוור
קטגוריה:וילמינגטון (דלאוור): אישים
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מדלאוור
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1799
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1880