שושלת פלאווה

שושלת פלאווה הייתה שושלת מלכים ששלטו בחלק ניכר מהדקאן, הידוע גם בשם , משנת 275 לספירה עד 897 לספירה. מלכי שושלת פלאווה (להלן "הפלאווים") מילאו תפקיד מכריע בעיצוב ההיסטוריה והמורשת של דרום הודו. השושלת עלתה לגדולה לאחר נפילת אימפריית סאטווהאנה, אותה שרתו "הפלאווים" בעבר כווסאלים.

הממלכה של "הפלאווים" הפכה למעצמה מרכזית בדרום הודו בתקופת שלטונם של  (600–630 לספירה) ו (630–668 לספירה), והם שלטו באזור דרום הטלוגו ובחלקים הצפוניים של אזור הטמילים במשך כ-600 שנים, עד סוף המאה ה-9. במשך כל תקופת שלטונם, הם היו בעימות מתמיד הן עם שושלת צ'לוקייה מצפון, והן עם הממלכות הטמיליות של שושלת צ'ולה ו מדרום להן. שושלת פלאווה הובסה לבסוף על ידי שליט צ'ולה  במאה ה-9 לספירה.

"הפלאווים" ידועים בעיקר בזכות התרומה שלהם לאדריכלות מקדשי וישנו ההינדים. הדוגמה הטובה ביותר היא "מקדש החוף", חלק מקבוצת המונומנטים במהאבליפורם, אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.  שימשה כבירת ממלכת פלאווה. "הפלאווים" הותירו אחריהם פסלים ומקדשים מרהיבים, והם מוכרים כמי שביססו את היסודות של האדריכלות הדרומית ההודית של ימי הביניים, אשר כמה חוקרים מאמינים שהייתה השראה למסה ההינדית העתיקה . הם פיתחו את , שממנו התפתח . כתב זה הוליד בסופו של דבר כמה כתבים אחרים בדרום-מזרח אסיה כגון קמרית. הנוסע הסיני שוואנדזאנג ביקר בקאנצ'יפורם בתקופת שלטון פלאווה והלל את שלטונם כשלטון צודק.

אטימולוגיה
משמעות המילה פלאווה היא צמח מטפס או ענף בסנסקריט. פלאווה פירושו גם חץ או אשוחית בטמילית.

מקור
שמאל|ממוזער|300px|מקדש ואיקונטה פרומאל בקאנצ'יפורם בטמיל נאדו, נחשב למקדש העתיק ביותר ומוקדש למאהא וישנו
שמאל|ממוזער|300px|מקדש קאילאסנאתר בקאנצ'י, אחד המקדשים העתיקים ביותר בעיר
חוקרים התדיינו לגבי מוצאם של "הפלאווים". החומרים ההיסטוריים הזמינים כוללים שלושה לוחות נחושת של סיווסקנדאווארמן מהרבע הראשון של המאה ה-4 לספירה, כולם הוכנו בקאנצ'יפורם, אך נמצאו בחלקים שונים של אנדרה פרדש, וכתובת נוספת של  חצי מאה קודם לכן ב (פלאווה נאדו) אזור של . כל המסמכים המוקדמים כתובים בפראקריט, וחוקרים מוצאים קווי דמיון בפלאוגרפיה ובשפה עם שושלות סאטווהאנה ומאוריה. המטבעות המוקדמים שלהם דומים לאלו של סאטווהאנה. יש שתי תאוריות עיקריות לגבי מקורם של "הפלאווים" בהתבסס על נתונים היסטוריים זמינים. התאוריה הראשונה מציעה כי "הפלאווים" היו כפופים בתחילה לשושלת סאטווהאנה, השושלת ששלטה באזור אנדרדסה (מצפון לנהר הפנה באנדרה פרדש של ימינו). לפי תאוריה זו, הרחיבו "הפלאווים" מאוחר יותר את השפעתם דרומה, ובסופו של דבר ביססו את כוחם בקאנצ'י (קאנצ'יפורם של ימינו). התאוריה השנייה מציעה שמקורם של "הפלאווים" בקאנצ'י עצמה, שם הם עלו בתחילה לגדולה. משם, הם הרחיבו את שליטתם צפונה, והגיעו עד לנהר קרישנה. תאוריה אחרת טוענת כי "הפלאווים"היו צאצאיו של נסיך צ'ולה  ושורשיהם היו ב, האזור שמסביב לקאנצ'י. תאוריות אלו מספקות נקודות מבט שונות על ההיסטוריה המוקדמת של שושלת פלאווה והתרחבותה הטריטוריאלית, אך המקורות המדויקים של שושלת פלאווה ממשיכים להיות נושא לוויכוח בין היסטוריונים.

התומכים בתאוריית המקור של אנדרה כוללים את ההיסטוריונים ההודים  ו. הם מאמינים כי "הפלאווים" היו במקור וסאלים של שושלת סאטווהאנה בחלק הדרום-מזרחי של האימפריה שלה, שהפכו לעצמאיים כאשר דעך כוחה של שושלת סאטווהאנה. רואים שהם "זרים למדינה הטמילית", ללא קשר לשושלות העתיקות של הצ'רה, הפנדיה והצ'ולה. מכיוון שהלוח של סימהווארמן אינו נושא תארים מלכותיים, הם מאמינים שייתכן שהוא היה כפוף ל שהייתה בשלטון באנדרדסה באותה תקופה. בחצי המאה שלאחר מכן, "הפלאווים" הפכו עצמאיים והתרחבו עד קאנצ'י.

ס. קרישנאסוואמי אייאנגר גם משער כי "הפלאווים" היו ילידי  והשם פלאווה זהה למילה טונדאייר. הנסיך  משושלת צ'ולה נחשב באופן מסורתי כמייסד שושלת פלאווה. התייחסויות לאילנדראיין קיימות ב כמו ה"". באפוס סנגאם "", הוא מתואר כבנו של מלך צ'ולה קילי ושל נסיכת הנאגה פיליוולאי, בתו של המלך ולאיוואנן מ.

תאוריה נוספת מובאת על ידי ההיסטוריונים ר. סאתיאנאתאיר ו, והיא מקובלת גם על ההיסטוריונים הגרמנים  ו ועל ההיסטוריון האמריקאי . סירקאר מציין שהאגדות המשפחתיות של "הפלאווים" מספרות על אב קדמון שמוצאו מ, הלוחם האגדי של המהאבהארטה, והאיחוד שלו עם נסיכת נאגה. לפי תלמי, אזור ארוונאדו שבין הנהרות פנר הצפוני והדרומי ( ו) נשלט על ידי המלך בסארונאגה בסביבות שנת 140 לספירה. על ידי נישואים למשפחת נאגה זו, "הפלאווים" רכשו את השליטה באזור ליד קאנצ'י. בעוד שסירקאר משער ש"הפלאווים" היו שליטים פרובינציאליים תחת המלכים המאוחרים יותר של שושלת סאטווהאנה עם שושלת יוחסין צפונית חלקית, סאתיאנאתאיר רואה בהם ילידים של  (אזור הליבה של ארוונאדו). הוא טוען שהם בהחלט יכלו לאמץ פרקטיקות בצפון הודו תחת שלטונו של הקיסר אשוקה מאימפריית מאוריה. הוא מקשר את השם "פלאווה" לשבט , שמורשתם נושאת שמות כמו "פולינאדו" ו"פולייורקוטם" באזור.

לפי  היו "הפלאווים" בני שבט ה וקאסטת ה הם נציגיהם המודרניים. השטח של "הפלאווים" גובל בחוף קורומנדל לאורך טמיל נאדו ודרום אנדרה פרדש של ימינו. מתוך המטבעות שנמצאו כאן, מטבעות הזהב והכסף השייכים לתקופת המאה ה-2–7 לספירה מכילה את סמל שושלת פלאווה, האריה בעל הרעמה, יחד עם כתובת בקאנדה או סנסקריט שהראתה ש"הפלאווים" השתמשו גם בקאנדה יחד עם פראקריט, סנסקריט וטמילית.

לטענת ההיסטוריון המהאראשרטי צ'. ו. ואידה, היו "הפלאווים" ארים מהאראשטריים שדיברו פראקריט מהאראשטרית במשך מאות שנים, ושמרו עליה אפילו בהיותם בלב האזור של השפות הדרווידיות שמסביב. אפשר אפילו לומר שהם היו , שכן אמרו ששמם עדיין נשמר בשם המשפחה המראטהי 'פאלאבה' (שזה רק צורת פראקריט של פלאווה).

השערה נוספת של סאתיאנאתאיר הטוענת ש"פלאווה" היא נגזרת של פהלאווה (המונח הסנסקריטי לפרתים). לטענתו, תמיכה חלקית בתיאוריה יכולה להיגזר מכתר בצורת קרקפת של פיל המתואר על כמה פסלים, שנראה כאילו דומה לכתר של .

עימותים
עם אימפריית צ'ולה
"הפלאווים" כבשו את העיר קאנצ'י שהייתה שייכת לשושלת צ'ולה כפי שתועד בלוחות ולורפאלאיאם, בסביבות שלטונו של המלך החמישי משושלת פלאווה קומאראבישנו הראשון. לאחר מכן קאנצ'י מופיעה בכתובות כבירת שושלת פלאווה. שושלת צ'ולה גירשה את "הפלאווים" מקאנצ'י באמצע המאה ה-4, בתקופת שלטונו של וישנוגופה, המלך העשירי של שושלת פלאווה. "הפלאווים" כבשו מחדש את קאנצ'י מ באמצע המאה ה-6, אולי בתקופת שלטונו של סימהאווישנו, המלך הארבעה עשר של שושלת פלאווה, אשר לוחות הקסאקודי מציינים כ"אריה של כדור הארץ". לאחר מכן שושלת פלאווה שלטה בקאנצ'י עד המאה ה-9, עד שלטונו של המלך האחרון שלהם, ויג'איה-ניפטונגווארמן.

עם שושלת קדאמבה
"הפלאווים" היו מסוכסכים עם ממלכות גדולות בתקופות שונות של זמן. תחרות על עליונות פוליטית התקיימה בין מלכי שושלת פלאווה המוקדמים ל. כתובות רבות של שושלת קדאמבה מספקות פרטים על פעולות האיבה של בין שתי הממלכות.

עם שושלת קלאבהרה
 פלשה למדינה בשליטת שושלת פלאווה בתקופת שלטונו של וישנוגופבווארמן השני (בערך 500–525). לקראת סוף המאה ה-6, תקף המלך סימהווישנו בחזרה. מלכי שושלת פנדיה הלכו בעקבותיו. לאחר מכן המדינה הטמילית חולקה בין שושלת פלאווה בצפון עם קאנצ'יפורם כבירתם, ושושלת פנדיה בדרום עם מאדוראי כבירתם.

שפות בשימוש
שמאל|ממוזער|250px|מטבע של שושלת פלאווה, המלך נאראסימהווארמן הראשון (630–668 לספירה)."צד הערך" משמאל אריה "צד הנושא" מימין ר' שמו של נאראסימהווארמן עם סמלי שמש וירח מסביב.
כתובות שמקורן בשושלת פלאווה התגלו בטמילית, בפראקריט ובסנסקריט.

טמילית הייתה השפה העיקרית ששימשה את "הפלאווים" בכתובות שלהם, אם כי מספר רישומים המשיכו להיות בסנסקריט. בתקופתו של פראמסווארווארמן הראשון, נוצר נוהג של רישום חלק מהכתובת בסנסקריט והשאר בטמילית. כמעט כל רשומות לוחות הנחושת, דהיינו קסאקודי, טנדנטוטם, פטאטטלמנגאלם, אודיינדרם וולורפלאיאם כתובים הן בסנסקריט והן בטמילית.

כתובות מלכותיות רבות של שושלת פלאווה היו בסנסקריט או בפראקריט, הנחשבות לשפות הרשמיות. באופן דומה, כתובות שנמצאו במדינות אנדרה פרדש וקרנאטקה הן בסנסקריט ובפראקריט. סנסקריט הייתה בשימוש נרחב על ידי סימהאווישנו ונראסימהווארמן השני בספרות. תופעת השימוש בפראקריט כשפה רשמית שבהן השאירו השליטים את הכתובות שלהם נמשכה עד המאה ה-6. היה זה האינטרס של האליטה השלטת להגן על הפריבילגיות שלהם על ידי הנצחת ההגמוניה שלהם בפראקריט כדי למנוע מפשוטי העם השתתפות בכוח (Mahadevan 1995a: 173–188).

כתב
תחת שושלת פלאווה פותח , שממנו התפתח , סוג של כתב בראהמי. בסביבות המאה ה-6, הוא יוצא מזרחה והשפיע על יצירתם של כמעט כל הכתבים של דרום-מזרח אסיה.

דת
"הפלאווים" היו חסידי ההינדואיזם והעניקו מתנות אדמה לאלים ולברהמינים. בהתאם למנהגים הרווחים, חלק מהשליטים ביצעו את ה. ו אחרים. עם זאת, הם היו סובלניים כלפי דתות אחרות. הנזיר הסיני שוואנדזאנג שביקר בקאנצ'יפורם בתקופת שלטונו של נאראסימהווארמן הראשון דיווח כי בקאנצ'יפורם היו 100 מנזרים בודהיסטים ו-80 מקדשים הינדים. המייסד האגדי למחצה של הזן בודהיזם, בודהידהרמה, נחשב במסורת הודית כבנו השלישי של מלך פלאווה.

אדריכלות
שמאל|ממוזער|250px|מקדש החוף, חלק מקבוצת המונומנטים במהאבליפורם
ימין|ממוזער|250px|עמוד פלאווה בסגנון מוקדם מהמאה השביעית
"הפלאווים" היו גורם מרכזי במעבר מארכיטקטורה חצובה למקדשי אבן. הדוגמאות המוקדמות ביותר למבנים של "פלאווים" הן מקדשים חצובים בסלע משנת 610 עד 690 ומקדשים מבניים בין 690 ל-900. מספר מקדשי מערות חצובים נושאים את הכתובת של מלך פלאווה, מהנדרווארמן הראשון וממשיכיו.

בין ההישגים של אדריכלות פלאווה הם המקדשים החצובים בסלע ב. ישנם אולמות עמודים חפורים ומקדשים מונוליתיים הידועים בשם "ראתה" בקבוצת המונומנטים במהאבליפורם. מקדשים מוקדמים הוקדשו בעיקר לשיווה. מקדש קאילאסנאתה בקאנצ'יפורם ומקדש החוף שנבנה על ידי נראסימהווארמן השני, מקדש חצוב בסלע ב על ידי מהנדראווארמן הם דוגמאות מצוינות למקדשים בסגנון פלאווה. המקדש של  בקאנדי, בסרי לנקה הוא דוגמה נוספת.  הידוע של  ו העתיק של טרינקומלי זכו לחסות ופותחו מבחינה מבנית על ידי שושלת פלאווה במאה ה-7.

חברה
תקופת הפלאווה שהחלה במלך סימהאווישנו (575–900) הייתה שלב מעבר בחברה הדרומית ההודית עם בניית מונומנטים, יסודות של כתות של אדוקים בדתם (בהקטי) של ה וה, פריחתם של מוסדות ברהמאניים כפריים של לימוד סנסקריט, והקמה. של מודל ה"" של מלכות על טריטוריה של אנשים מתרבויות מגוונות; מה שסיים את עידן טרום שושלת פלאווה של אנשים המחולקים טריטוריאלית, כל אחד ותרבותו, תחת ראש שבט. בעוד שמערכת של יחסים מדורגים בין קבוצות התקיימה ב, תקופת פלאווה העלתה על נס מערכות יחסים מדורגות המבוססות על טוהר פולחן כפי שצוו על ידי הדוקטרינה ההינדית העתיקה הקרויה . ברטון מבחין בין מודל הצ'קראווטין למודל הקשטרייה, ומשווה את הקשטריות ללוחמים מקומיים בעלי מעמד פולחני גבוה מספיק כדי לחלוק עם ברהמינים; וקובע כי בדרום הודו לא הופיע מודל הקשטרייה. לפי ברטון, דרום הודו הייתה מודעת לחברה המאורגנת בווארנה ההודו-ארית שבה סמכות חילונית מכרעת נתונה לקשטריות; אך מלבד השושלות הלוחמניות של פלאווה, צ'ולה וויג'איאנגר אשר תבעו מעמד של צ'קראוורטין, רק מעט משפחות לוחמים מקומיות קיבלו את המעמד היוקרתי שממנו נהנו משפחות הלוחמים של צפון הודו.

לקריאה נוספת










קישורים חיצוניים

ביאורים

הערות שוליים

פלאווה