משווש

המֶשְׁוֶּשׁ (המקוצר לעיתים קרובות במצרית עתיקה בשם מא (Ma).) היה שבט לובי קדום, ממוצא בֶּרְבֵּרִי יחד עם קבוצות אחרות כמו ליבו ו-Tehenu/Tjemehu, וגם כמה מגויי הים.

רישומים מוקדמים של משווש מתוארכים לשושלת השמונה עשרה של מצרים מתקופת שלטונו של אמנחותפ השלישי (בערך 1390-1350 לפנה"ס). במהלך השושלות ה-19 וה-20 (בערך 1295–1075 לפנה"ס), היו בני המשווש בסכסוך כמעט תמידי עם המדינה המצרית. במהלך השושלת ה-21 המאוחרת, מספר הולך וגדל של לוביים בני המשווש החל להתיישב באזור הדלתא המערבית של מצרים. בסופו של דבר הם ישתלטו על המדינה במהלך השושלת ה-21 המאוחרת, תחילה תחת אוסורכון האב . לאחר תקופת ביניים של 38 שנים, שבמהלכן תפסו המלכים המצריים הילידים סיאמון ופסוסנס השני  את כס המלוכה, שלטו המשווש במצרים לאורך כל השושלות ה-22 וה-23 תחת פרעונים רבים כמו שושנק הראשון, אוסורכון הראשון , אוסורכון השני , שושנק השלישי  ואוסורכון השלישי .

מקורות לוביים
ממוזער|שמאל|160px|לובים קדומים, המשווש ממערב צפון-אפריקה.
העובדה שהמשוושים היו ממוצא לובי נאמר במפורש באילן היוחסין שבמצבת פסנחור  (מתוארכת לתקופת שלטונו של שושנק החמישי ), שם מצוינים שליטי המשווש הגדולים (כולל מלכי השושלת ה-22) צאצאיו של "בויוואווה הלובי". המוצא הלובי-ברברי של המשווש מצוין גם בשמותיהם האישיים (כגון אוסורכון, טקלוט, נמלוט, שושנק וכו') ובקומץ כותרים שאינם מצריים המשמשים אנשים אלו הקשורים לשפות הברבריות. לאחר שהמצרים, היוונים, הרומאים והביזנטים הזכירו שבטים שונים נוספים בלוב. שמות שבטים מאוחרים יותר שונים מהשמות המצריים, אך, כנראה, מספר שבטים נקראו במקורות המצריים וגם אלה המאוחרים יותר. שבט משווש מייצג הנחה זו. מספר חוקרים טוענים שהיה זה אותו שבט שנקרא מזייס (Mazyes) על ידי הקטאיוס ממילטוס ומקסייס (Maxyes) על ידי הרודוטוס, בעוד השבט נקרא Mazices and Mazax  במקורות לטיניים.

היסטוריה
ממוזער|שמאל|160px|גוש גרניט המזכיר את המשווש (בשורה התחתונה, באמצע) בקרב אוכלוסיות זרות שנלכדו בתקופת שלטונו של רעמסס השני. המוזיאון הבריטי.
המשווש מוכרים בכתבים מצריים עתיקים כבר בשושלת ה-18, שם הם מוזכרים כמקור לבקר שסופק לארמון המלך אמנחותפ השלישי במלכתא . זה מצביע על כך שייתכן והיו יחסי מסחר בין המשווש למצרים באותה תקופה. לכל הפחות ניתן לומר שהמצרים הכירו את המשווש. במשך שאר תקופת השושלת ה-18, המידע על משווש או הלובים באופן כללי הוא מצומצם. עם זאת, יש ייצוגים של לובים (אולי משווש) מתקופת שלטונו של אחנתון, כולל פפירוס יוצא דופן המתאר קבוצת לובים ההורגים מצרי. עם זאת, הפפירוס מקוטע, ולכן לא ידוע מה היה ההקשר ההיסטורי. המשווש או מא היו פסטורליסטים של ציידים-נוודים, שחיו מהעיזים, הגמלים ושאר בעלי החיים שלהם תוך כדי ציד וליקוט בו-זמנית. חלב, בשר, עורות וצמר נאספו מהבהמות שלהם למאכל, לאוהלים ולבגדים.

המקורות המצריים העתיקים הראשונים תיארו את אנשי המשווש עם קעקועים ושיער ארוך בעל קווצות שיער ארוכים יותר בצדדים וחלק הקדמי המכסה את המצח. מאות שנים מאוחר יותר הם מופיעים עם שיער קצר יותר, בהשפעה מצרית, אך קלוע ועם חרוזים מופרדים בקפידה משני צידי רקותיהם ומעוטר באחת או שתי נוצות המחוברות לרצועות עור סביב עטרת הראש. הם עדיין השתמשו באותן גלימות כמו בעבר. מעטה דק של עור אנטילופות, צבוע ומודפס, חוצה את אחת מכתפיהם ויורד עד אמצע השוק כדי ליצור גלימה פתוחה על חלציים עם נדן פאלוס מעוטר, שהוא היוצא מן הכלל היחיד. התוספת החדשה של קילט מעל הברכיים וזנב חיה בנוסח המצרי של המלך נערמר ועיטור הפאלוס מעליו. גברים היו בעלי שיער פנים גזוז למעט בסנטרם והגברים המבוגרים שמרו על ציצי הסנטר הארוכים יותר שלהם קלועים. נשים לבשו את אותן גלימות כמו גברים, שיער קלוע ומעוטר ושני המינים ענדו תכשיטים כבדים. איורים מאוחרים יותר הראו שהם קיבלו ואימצו מספר טוניקות יווניות או מקדוניות. כלי הנשק כללו קשתות וחצים, גרזנים, חניתות ופגיונות.

ממוזער|שמאל|160px|פסל כורע של נסבדג'דט (V), "המפקד הגדול של המא" במנדס, סביבות 755-730 לפנה"ס. מוזיאון ברוקלין.
היחסים בין הלובים למצרים בתקופת השושלת ה־22 היו בדרך כלל של עימות מתמיד. תבליטי קרב בכרנכ מתקופת שלטונו של סתי הראשון מתארים את המלך בלחימה עם המוני לוב; אולם הטקסט רק מתאר את הלובים כ-Tjehenu, אחד המונחים הגנריים ל"לוב" בשפה המצרית, ולא כינוי שבטי ספציפי. לאחר מכן, בתקופת שלטונו של רעמסס השני, בנו המצרים סדרה של מבצרי חוף המשתרעים מערבה לאזור מרסא מטרוח, כולל באל-עלמיין וזוואיאת אום אל-רחם. נוכחותם של מבצרים אלו מעידה על איום רציני מהגבול המערבי, ורעמסס אכן טען בכתבים רטוריים שונים שהפיל את הלובים. עם זאת, כמו סתי הראשון, הוא אינו מפרט אם משווש היו מעורבים או לאו.

בתקופת שלטונו של מרנפתח נראה שמערכת האזהרה המוקדמת מתקופת אביו הוזנחה, מכיוון שהתרחשה פלישה לובית בלתי צפויה לדלתת הנילוס ולנאות המדבר המערביים בשנה החמישית לתקופת שלטונו. בניגוד לקודמיו, בתגליפים על קירות המקדשים בכרנכ המתארים את הקרבות שניהל מרנפתח הוא מציין כי היה זה בעיקר שבט הליבו שהוביל את המאבק, אך היו מעורבים גם בעלי ברית כמו המשווש וגויי הים. ואכן, מרנפתח טוען כי "9,100 חרבות המשווש" נתפסו. (סכסוך זה מתואר גם במצבת מרנפתח).

ממוזער|שמאל|160px|רעמסס השלישי מתקיף את המשווש.
כעשרים וחמש שנים מאוחר יותר, בתקופת שלטונו של רעמסס השלישי, הסכסוך ההולך וגובר בין המצרים והלובים הגיע לשיאו. הפעם, המשווש הם אלה שהניעו את הסכסוך, אם כי שבטים אחרים בלוב ובני בריתם של גויי הים היו מעורבים בלחימה בשני מסעות עיקריים נגד המלך המצרי, בשנים 5 ו-11 לשלטונו של רעמסס השלישי. עם זאת, רעמסס טען לניצחון, ויישב את המשווש במחנות ריכוז צבאיים במצרים התיכונה כדי לכפות את הטמעתם בתרבות המצרית ולדחוף אותם לשירות צבאי עבור המדינה המצרית. לפי פפירוס האריס א, רעמסס "הושיב [אותם] במעוזי המלך המנצח, הם שומעים את שפת העם [המצרי], משרת את המלך, הוא גורם לשפתם להיעלם".

טקסט מתקופת הביניים השלישית מזכיר את קיומם של לפחות חמישה "מבצרים של המשווש" באזור הרקליאופוליס מגנה. אלה היו כנראה המבצרים שהקים רעמסס. במהלך השושלת ה-20, כתבים שונים על אוסטרקונים ופפירוסים מזכירים התקפות של בני שבט המשווש, דרומה עד תבאי, שם נאלצו פועלי דיר אל-מדינה לחפש הגנה בתוך מקדש המתים  של מדינת האבו.

במהלך תקופת הביניים השלישית המאוחרת, הוקמו בדלתת הנילוס ארבעת המפקדות הגדולות של המשווש, כל אחת נשלטה על ידי "המפקד הגדול של המא", ומושבות השלטון שלהם היו בערים מנדס , סבניטוס , בוסיריס  ופר-סופדו  בהתאמה. מפקדות נמוכות-דרג אחרות, בראשות "המפקד של המא" פשוט, היו ממוקמים בסאיס ובפרבאיתוס .

ראו גם
 פוט

לקריאה נוספת
 Bates, Oric. 1914. The Eastern Libyans: An Essay. Cass Library of African Studies 87. London: Frank Cass and Company Limited. 
 Dodson, Aidan Mark. 1995. "Rise & Fall of The House of Shoshenq: The Libyan Centuries of Egyptian History." KMT: A Modern Journal of Ancient Egypt 6 (3):52–67.
 Gomaà, Farouk. 1974. Die libyschen Fürstentümer des Deltas von Tod Osorkons II. bis zur Wiedervereinigen Ägyptens durch Psametik I. Tübinger Atlas des Vorderen Orients (Reihe B [Geistewissenschaften]) 6. Wiesbaden: Dr. Ludwig Reichert Verlag.
 Haring, Bernardus Johannes Jozef. 1992. "Libyans in the Late Twentieth Dynasty". In Village Voices: Proceedings of the Symposium 'Texts from Deir el-Medîna and Their Interpretation,' Leiden, May 31–June 1, 1991, edited by Robert * Johannes Demarée and Arno Egberts. Centre of Non-Western Studies Publications 13. Leiden: Centre of Non-Western Studies, Leiden University. 71–80.
 Kitchen, Kenneth Anderson. [1996]. The Third Intermediate Period in Egypt (1100–650 BC). 3rd ed. Warminster: Aris & Phillips Limited.
 Leahy, M. Anthony. 1985. "The Libyan Period in Egypt: An Essay in Interpretation." Libyan Studies 16:51–65.
 ———, ed. 1990. Libya and Egypt c1300–750 BC. London: School of Oriental and African Studies, Centre of Near and Middle Eastern Studies, and The Society for Libyan Studies.
 Snape, Steven. 2003. "The Emergence of Libya on the Horizon of Egypt". In Mysterious Lands, edited by David B. O'Connor and Stephen G. J. Quirke. Encounters with Ancient Egypt 5. London: Institute of Archaeology, University College London and UCL Press. 93–106.
 Wainwright, Geoffrey Avery. 1962. "The Meshwesh." Journal of Egyptian Archæology 48:89–99.
 White, Donald. 1994. "Before the Greeks Came: A Survey of the Current Archaeological Evidence for the Pre-Greek Libyans." Libyan Studies 25 (Cyrenaican Archaeology: An International Colloquium):31–39, 43–44.
 Yoyotte, Jean. 1961. "Les principautés du Delta au temps de l'anarchie libyenne (Études d'histoire politique)". In Mélanges Maspero. Volume 1: Orient ancien. Mémoires publiés par les membres de l'Institut français d'archéologie orientale du Caire 66/1 (fascicle 4). Cairo: Imprimerie de l'Institut français d'archéologie orientale du Caire. 121–181.

קישורים חיצוניים
 לוּב באתר עלמפה.

הערות שוליים

קטגוריה:גויי הים