לה ג'וקונדה (אופרה)

לה ג'וקונדה (באיטלקית: La Gioconda) היא אופרה בארבע מערכות מאת אמילקארה פונקיילי וליברית איטלקית מאת אריגו בואיטו (אנגרמהː טוביה גוריו, Tobia Gorrio), המבוססת על מחזה בפרוזה מאת ויקטור הוגו משנת 1835 בשם "אנג'לו, עריץ פדובה, (Angelo, Tyrant of Padua)". באותו מקור השתמש גאטנו רוסי לכתיבת הליברית שלו ל"השבועה" של סבריו מרקאדנטה ב-1837.

לה ג'וקונדה, שהועלתה לראשונה ב-1876, הייתה הצלחה גדולה עבור פונקיאלי, כמו האופרה האיטלקית החדשה והמצליחה ביותר בין אאידה של ורדי (1871) לאותלו (1887). זוהי גם דוגמה מפורסמת לז'אנר האיטלקי של אופרה גרנדה, המקבילה לגראנד אופרה הצרפתית.

פונקיאלי תיקן את העבודה שלוש פעמים; הגרסה הרביעית והאחרונה בוצעה לראשונה ב-1879 בגנואה לפני שהגיעה למילאנו ב-1880, שם התבסס המוניטין שלה כגרסה הסופית. ישנן מספר הקלטות שלמות של האופרה, והיא מועלית באופן קבוע, במיוחד באיטליה. זוהי אחת האופרות הבודדות הכוללות תפקיד מרכזי לכל אחד מששת סוגי הקול העיקריים. האופרה כוללת גם את הבלט המפורסם מחול השעות, המבוצע לרוב בנפרד או בפארודיה.

 היסטוריית הרכב וביצועים 
לה ג'וקונדה הוא חלק מרפרטואר האופרה הסטנדרטי באיטליה והיא מועלית שם בקביעות בבתי האופרה. בהתחשב במספר הרב של משתתפים ותפאורות משוכללות שהאופרה דורשת, היצירה היא אחת האופרות היקרות יותר להפקה, וכתוצאה מכך, האופרה מוצגת בתדירות גבוהה יותר בבתי אופרה עם תקציבים גדולים יותר כמו תיאטרו לה סקאלה במילאנו והמטרופוליטן אופרה בניו יורק. הוצאות הפקת האופרה גרמו לכך שהיא מועלית פחות מחוץ לאיטליה, אך היא עדיין חלק מהקאנון המערבי של ספרות האופרה על הבמה הבינלאומית.

 עליות ותיקונים ראשוניים באיטליה 
שמאל|ממוזער|400x400 פיקסלים| צוות הבכורה של הגרסה הרביעית בגנואה 1879. משמאל לימין: פרנצ'סקו מרקוני, פלאורה מריאני דה אנג'ליס, ג'יאלדינו ג'אלדיני, אדואר דה רסקה, גוסטבו מוריאמי, מדלנה מריאני מאסי, ג'ודיטה צ'לגה. המלחין יושב במרכז.
לה ג'וקונדה הוזמנה בשנת 1874 על ידי ג'וליו ריקורדי מחברת ההוצאה לאור למוזיקה קאזה ריקורדי. ריקורדי בחר באריגו בויטו לכתוב את הליברית לאופרה; למרות שהוא השתמש באנגרמה של שמו שלו, 'טוביה גוריו'. בויטו עיצב את היצירה בסגנון האופרה הגדולה של המחזאי הצרפתי יוג'ן סקריב; שימוש במסגרת היסטורית עם מגוון רחב של דמויות היכולות לספק מחזה מרהיב על הבמה והזדמנויות לקונפליקטים. במסורת האופרה הגדולה הצרפתית היצירה מכילה בלט מרכזי וסצנות מקהלה המוניות.

לה ג'וקונדה הוצגה לראשונה בתיאטרון לה סקאלה, מילאנו, ב-8 באפריל 1876 עם זמרת הסופרן האיטלקית מדלנה מריאני מאסי בתפקיד הראשי והטנור הספרדי חוליאן גאיאר כאנצו. היצירה התקבלה בחיוב בהקרנת הבכורה שלה עם מבקר המוזיקה המוביל של מילאנו, פיליפו פיליפי מהמגזין La perseveranza, שהכריז כי מלבד ג'וזפה ורדי, רק פונקיאלי יכול להפיק אופרה בעלת חשיבות כזו בקרב המלחינים החיים אז של איטליה. אשתו של פונקייאלי, זמרת הסופרן טרזינה ברמבילה, ביצעה את תפקיד לה ג'וקונדה בהופעות מאוחרות יותר של האופרה בלה סקאלה ב-1876, והפרשנות שלה לתפקיד הייתה מפורסמת ומוערכת.

לאחר הבכורה, המשיך פונקיאלי לשנות את היצירה מספר פעמים. להעלאת האופרה הראשונה בוונציה בתיאטרו רוסיני ב-18 באוקטובר 1876 בוצעו שינויים רבים; לרבות הוספת ה'פורלנה' במערכה 1; קבלטה חדשה ('O grido di quest' anima') לדואט בין אנצו לברנבה; פרגיירה ללאורה במערכה 2; ואריה חדשה לאלוויזה במערכה 3, שנמחקה מאוחר יותר, אך המילים שלה נשמרו בתיקונים מאוחרים יותר ב-Credo של יאגו. האופרה שונתה שוב לקראת העלאתה הראשונה ברומא בתיאטרון אפולו ב-23 בינואר 1877. להפקה זו כתב פונקיאלי פרק סיום חדש למערכה 1 שהחליף את החזרה של ה"פורלנה" והחליף את הקרב הימי בסוף מערכה 2 בדואט לאנצו וג'וקונדה.

הגרסה הרביעית והאחרונה של האופרה עלתה בבכורה בגנואה ב-27 בנובמבר 1879. עם זאת, גרסה זו זכתה מאוחר יותר לשבחי הביקורת ולמעמד כגרסה הסופית של האופרה, כשהועלתה בלה סקאלה במילאנו בשנה שלאחר מכן ב-28 במרץ 1880. עבור גרסה זו, הלחין פונקייאלי מחדש את האריה של אלוויזה, "Si! Morir ella de!", והחליף את הסטרטה המקורית בסיום של מערכה 3 בהשמעה תזמורתית של הנושא העיקרי של הפצו קונצ'רטטו הקודם. מבנה זה היה חדשני באותה תקופה, ומאוחר יותר השפיע על מלחיני אופרה אחרים כמו תלמידו של פונקייאלי ג'אקומו פוצ'יני.

 הופעות בינלאומיות באירופה ובדרום אמריקה 
לאחר הצגת הבכורה של היצירה ב-1876, לה סקאלה ביצעה את לה ג'וקונדה מספר פעמים בתולדותיה; במיוחד זכור הבצוע שביים ניקולה אלכסנדרוביץ' בנואה עם צוות שחקנים בכיכובם של מריה קאלאס וג'וזפה די סטפנו בשנות ה-50. קאלאס התמודדה בעבר עם תפקיד לה ג'וקונדה; שרה את התפקיד להופעת הבכורה שלה באופרה המקצועית בארנה די ורונה ב-2 באוגוסט 1947. ההפקה של בנואה נשארה ברפרטואר של לה סקאלה עד 1997; אם כי עם מבצעים שונים. בלה סקאלה בוצעה ההקלטה השלמה הראשונה של האופרה שנעשתה ב-1931 עם ג'אנינה ארנגי-לומברדי בתפקיד הראשי. בשנת 2022 עלתה בלה סקאלה בבכורה, האופרה בבימוי חדש של הבמאי דויד ליברמור עם צוות שחקנים בראשות סופרן סאיואה הרננדס ואירינה צ'ורילובה שהתחלפו בתפקיד הראשי.

הבכורה של לה ג'וקונדה בבריטניה התקימה בבית האופרה המלכותי, קובנט גארדן ב-31 במאי 1883 עם הסופרן האמריקאית מריה דוראנד (ילידת 1846) בתפקיד הראשי. הבכורה הספרדית של האופרה בוצעה בברצלונה ב-1886. לאחר מכן נערכו הופעות ב-1887 בבריסל, וינה וורשה.

הטנור המהולל אנריקו קארוסו זכה להצלחה הגדולה הראשונה בקריירה שלו בתפקיד אנצו כאשר ביצע את התפקיד בתיאטרון מאסימו בפלרמו ב-1897.

זמרת הסופרן האיטלקית טינה פולי רנדאצ'יו זכתה לשבחים רבים על ביצועה את תפקיד לה ג'וקונדה במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 על הבמה הבינלאומית. היא ביצעה לראשונה את התפקיד באירופה בתיאטרון מאסימו ויטוריו עמנואלה בפאלרמו ב-1907; לאחר שכבר שרה את לה ג'וקונדה בסיבוב הופעות בדרום אמריקה בשנים 1904–1905 בתיאטרון העירוני (סאו פאולו) ובתיאטרון העירוני (ריו דה ז'ניירו). היא המשיכה לגלם את התפקיד בכמה תיאטראות אחרים, כולל לה פניצ'ה (1908), תיאטרון ריאל (1910), תיאטרון רג'יו די פארמה (1911), תיאטרון קרלו פליצ'ה (1911), תיאטרון קוסטנצי ברומא (1915). התיאטרון העירוני של סנטיאגו (1915), תיאטרון קולון בבואנוס איירס (1915), תיאטרון סן קרלו בנאפולי (1915), תאטרו דאל ורמה במילאנו (1917), תיאטרון גראן דה לה הבנה בקובה (1918), תיאטרו קומונלה די בולוניה (1919), תיאטרו קומונלה מודנה (1927), תיאטרו ליריקו במילאנו (1929), ותיאטרו פוליטאמה גריבלדי בפלרמו (1931) בין היתר. היא גם ביצעה את תפקיד לה ג'וקונדה עבור שידורי רדיו של האופרה עם תזמורות ברומא ובטורינו ב-1931.

ב-1909 הועלתה האופרה בתיאטרון דל'אופרה ברומא עם צוות מצוין שביים אנג'לו מסיני פייראלי, ג'אנינה ראס, לואיסה גריבלדי וטיטה רופו.

בשנת 2017 האופרה הועלתה לראשונה בצ'כיה בתיאטרון הלאומי של ברנו, תיאטרון Janáček עם שילה בורוז בתפקיד הראשי. בשנת 2022 ג'וזף קאייחה גילם את אנצו ואמנדה אקלאז את לה ג'וקונדה באופרה של גראנג' פארק.

הועלתה באופרה הישראלית ב-2008.

 הופעות בארצות הברית 
האופרה הוצגה בבכורה אמריקאית במטרופוליטן אופרה ב-20 בדצמבר 1883 עם הסופרן השוודית כריסטינה נילסון בתפקיד הראשי, הטנור האיטלקי רוברטו סטאנו בתפקיד אנצו, הסופרן הצרפתייה אמי פורש - מאדי בתור לאורה, והקונטרלטו האיטלקי סופיה סקאלצ'י בתור לה סייקה. אותו צוות השתתף בביצועים נוספים של האופרה בשיקגו ובסנט לואיס ב-1884. ההעלאה הבאה של האופרה בניו יורק התרחשה עשור לאחר מכן בבית האופרה הגדול ב-1893 עם הסופרן האמריקאית סלמה קרונולד בתפקיד הראשי. האופרה הועלתה בברודוויי בתיאטרון האמריקאי על ידי חברת האופרה של כיכר קאסל בשנת 1899 עם איבון דה טרוויל בתפקיד הראשי. הסופרן ליליאן נורדיקה ביצעה את התפקיד הראשי עם להקת האופרה של אוסקר המרשטיין במנהטן בשנת 1907.

האופרה העלתה במטרופוליטן בפעם השנייה, עשרים ואחת שנים לאחר העלאתה הראשונה ב-1904, כאשר נילסון חזרה על התפקיד הראשי, אנריקו קארוזו כאנצו, ארתורו וינייה מנצח, והבריטון הצרפתי יוג'ן דופרישה שימש הן כבמאי ההפקה והן בתפקיד משנה של הזמר. הפקה זו נשארה ברפרטואר השנתי של המטרופוליטן עד עונת 1914–1915 שבה קארוזו עדיין ביצע את התפקיד של אנצו, אך עם אמי דסטין בתפקיד הראשי. האופרה העלתה שם בפעם השלישית ב-1924, עם הפקה חדשה באמצעות כוריאוגרפיה מאת רוזינה גאלי, תפאורה של המעצב המילאנזי אנטוניו רובסקאלי, ובימוי של הבמאי Désiré Defrère. צוות הבכורה של הבמה החדשה כללה את פלורנס איסטון בתפקיד ג'וקונדה ובנימינו ג'יליי בתפקיד אנצו. עם זאת, רוזה פונסל קיבלה את תפקיד ג'וקונדה מאוחר יותר, ב-1924. הפקה זו נשארה חלק מהרפרטואר העולה בקביעות של המטרופוליטן עד 1940, עם צוות מתחלף של מבצעים. לאחר היעדרות של חמש שנים מהבמה, הבימוי של Defrère שוב עלה ב-1945, הפעם עם סטלה רומן כלה ג'וקונדה וריצ'רד טאקר הופיע שם לראשונה בתפקיד אנצו. הופעה חיה ב-1946 בבית האופרה של מטרופוליטן בכיכובם של זינקה מילאנוב בתפקיד ג'וקונדה, ריזה סטיבנס בתפקיד לאורה, טאקר בתפקיד אנצו ומרגרט הארשו בתפקיד לה צ'יקה הוקלטה לשידור רדיו ולאחר מכן שוחררה בדיסק.

האופרה בבימויו של Defrère המשיכה להציג עד שהוחלפה בהפקה חדשה ב-1966 שהעלתה מרגרטה ואלמן עם תפאורה ותלבושות של בני מונטרסור. בית האופרה לקח את ההפקה הזו למסע הופעות בארצות הברית בשנת 1967 עם רנטה טבלדי בתפקיד הראשי, פרנקו קורלי בתור אנצו, רוזלינד אליאס בתור לאורה ופאוסטו קלווה מנצח. ההפקה של וולמן ומונטרסור נשארה ברפרטואר של המט במשך 17 שנים והוצגה שם לאחרונה בעונת 1982–1983 עם פלסידו דומינגו בתפקיד אנצו ואווה מרטון בתפקיד הראשי. לאחר 1983, לה ג'וקונדה הועלתה פחות. ביצועים של היצירה המורכבת מהפקה משנת 1990 עם גניה דימיטרובה; הפקה משנת 2006 עם ויולטה אורמנה; ולאחרונה הפקה משנת 2008 עם דבורה וויגט כגיבורות התואר בהתאמה. בנוסף, תזמורת האופרה של ניו יורק הציגה גרסאות קונצרט של האופרה מספר פעמים; כולל קונצרט מ-1986 בכיכובה של גניה דימיטרובה כג'וקונדה; והופעה ב-2004 בכיכובם של אפריל מילו בתפקיד הראשי ומרצ'לו ג'ורדני בתפקיד אנצו.

מחוץ לניו יורק, לה ג'וקונדה הוצגה לרגל הפתיחה החגיגית של בית האופרה של בוסטון ב-8 בנובמבר 1909, עם ליליאן נורדיקה בתפקיד הראשי, פלורנסיו קונסטנטינו בתור אנצו ולואיז הומר בתור לה סייקה.Opera House History  

האופרה של סן פרנסיסקו (SFO) העלתה את היצירה לראשונה ב-1947 עם סטלה רומן ורג'ינה רזניק לסירוגין בתפקיד הראשי. לאחר מכן, ה-SFO העלה את האופרה ב-1967 עם ליילה ג'נסר בתור ג'וקונדה וגרייס בומברי בתור לאורה, וב-1979 העלה ה-SFO את האופרה בפעם השלישית עם צוות כוכבים כולל רנאטה סקוטו בתור ג'וקונדה ולוצ'אנו פבארוטי בתור אנצו; הפקה שצולמה לשידורי טלוויזיה ארצית ב־PBS וששודרה בינלאומית באמצעות טכנולוגיית לווין בתקופה שבה זה היה נדיר. ב-1983, העלה ה-SFO את האופרה עם מונסראט קבאייה; וב-1988 עם אווה מרטון.

בשנת 1913 העלתה חברת שיקגו גראנד אופרה את היצירה עם קרולינה ווייט בתפקיד הראשי. אמי דסטין ביצעה את התפקיד הראשי בלה ג'וקונדה לפתיחת עונת האופרה של 1915 באודיטוריום של שיקגו. האופרה האזרחית של שיקגו פתחה את עונת 1924–1925 עם הפקה של לה ג'וקונדה בכיכובה של רוזה ראיסה תחת שרביטו של ג'ורג'יו פולאקו. האופרה הלירית של שיקגו העלתה את האופרה בפעם הראשונה ב-1957 עם איילין פארל בתפקיד הראשי. ההופעות הבאות בשיקגו כללו הפקה משנת 1966 עם אלנה סוליוטיס; הפקה משנת 1986 עם ג'נה דימיטרובה; והפקה משנת 1998 עם ג'יין איגלן. בשנת 1974 הועלתה האופרה על ידי האופרה של מדינת ניו ג'רזי עם גרייס בומברי בתפקיד הראשי עם הופעות שניתנו בהיכל הסימפוני של ניוארק ובאנדרטת המלחמה בטרנטון.

תפקיד סוג קול צוות בכורה, 8 באפריל 1876 (מנצח: פרנקו פאצ'ו) גרסה רביעית, 27 בנובמבר 1879, Politeama Genovese (מנצח: Gialdino Gialdini) ג'וקונדה, זמרתסופרן מדלנה מריאני מאסי מדלנה מריאני מאסי לאורה אדורנו, גברת ג'נובזית מצו סופרן מרייטה ביאנקוליני רודריגז פלאורה מריאני דה אנג'ליס העיוורת, אמה של ג'וקונדה קונטרה אלטו אופמיה ברלני דיני ג'ודיטה צ'לגה אנצו גרימלדו, נסיך גנואה, מחופש לימאי דלמטיטנור ג'וליאן גאיאר פרנצ'סקו מרקוני ברנבה, מרגל האינקוויזיציהבריטון גוטרדו אלדיגיירי גוסטבו מוריאמי אלוויזה באדוארו, ממנהיגי האינקוויזיציה, בעלה של לאורהבסאורמונדו מאיני אדואר דה רשקה זואן, איש סירה מתחרה בריגאטהבס ג'ובאני בטיסטה קורנאגו ג'אקומו אוריגו איספו, סופרטנור אמדיאו גרצי עמנואל דל'אגליו זמרבס ג'ובאני בטיסטה קורנאגו ג'אקומו אוריגו שייטבס ג'ובאני בטיסטה קורנאגו ג'ובאני בטיסטה פנארי מקהלה: פועלים, סנאטורים, כמרים, אצילים, מלחים, ילדים

 תקציר 
כותרת האופרה הנקראת "האישה המאושרת", מתורגמת לאנגלית כ"זמרת הבלדה". עם זאת, מכיוון שהאירוניה הטמונה בשם המקורי אינה מתבטאת בתרגום, בדרך כלל משתמשים באיטלקית. לכל מערכה של לה ג'וקונדה יש כותרת.

 מקום: הרפובליקה של ונציה
 זמן: המאה ה-17

הסיפור סובב סביב אישה, ג'וקונדה, שכל כך אוהבת את אמה, עד שלאורה, יריבתה המאוהבת באנצו, מצילה את חייה של אמה. ג'וקונדה מניחה בצד את אהבתה הרומנטית כדי לגמול לה. הנבל ברנבה מנסה לפתות את ג'וקונדה, אך היא מעדיפה את המוות.

 מערכה 1: לוע הארי 
חצר ארמון הדוג'ה

במהלך חגיגות הקרנבל לפני התענית של חג הפסחא, בזמן שכולם עסוקים בריגאטה (תחרות השיט בתעלות), ברנבה, מודיע של האינקוויזיציה, צופה בתאווה בלה ג'וקונדה כשהיא מובילה את אמה העיוורת, לה צ'יקה. הוא מנסה לכפות עצמו עליה ונדחה בתוקף. הוא נוקם את נקמתו בהוקעת הגברת הזקנה כמכשפה שכוחות הרשע שלה השפיעו על תוצאות תחרות הגונדולות. קפטן צי צעיר (אנצו המחופש) מצליח להרחיק את ההמון הזועם, אבל השקט מושג רק כשמגיע למקום אלוויזה באדוארו, אחד מראשי האינקוויזיציה הוונציאנית, עם אשתו, לאורה. לאורה לוקחת את לה צ'יקה תחת חסותה, ובהכרת תודה הזקנה מציגה לה את הרכוש היקר ביותר שלה, מחרוזת תפילה. ברנבה חד העין מבחין במבטים חשאיים בין לאורה לקפטן. הוא נזכר שלאורה הייתה מאורסת בעבר לאציל שהוגלה מוונציה, בשם אנזו גרימלדו, והוא מסיק שנישואיה לאלוויזה בדוארו נכפו עליה, ושהקפטן הוא אנצו בתחפושת.

ברנבה מתעמת עם אנצו, שמודה שתכנן לחזור לוונציה, לקחת איתו את לאורה ולהתחיל בחיים חדשים במקום אחר. ברנבה יודע שג'וקונדה מאוהבת באנצו והוא רואה הזדמנות לשפר את סיכוייו איתה על ידי סיוע לאנצו בתוכנית הבריחה שלו. ברנבה מכתיב מכתב שיישלח לאלוויזה, וחושף את בגידתה של אשתו ואת תוכנית הבריחה של האוהבים. הוא לא מודע לכך שג'וקונדה שמעה אותו. המערכה מסתיימת כאשר ברנבה משליך את המכתב ללוע הארי, פסל של ראש אריה עם חריץ בפיו, ששימש בוונציה של אותה תקופה כתיבת הלשנות אנונימיות עבור האינקוויזיציה. ג'וקונדה מקוננת על הבוגדנות של אנצו, והקהל חוזר לחגיגות שלו. 

 מערכה 2: המחרוזת 
סיפון הספינה של אנצו
ממוזער| תלבושת המערכה השנייה של ג'וקונדה (מההפקה המקורית משנת 1876) מאת אלפרדו אדל.
אנצו מחכה שברנבה יבריח את לאורה מהעיר אל ספינתו, אך על המפגש המשמח שלהם מאפיל החשש של לאורה שלא סומכת על כוונותיו של ברנבה. 

לה ג'וקונדה עקבה אחרי לאורה מתוך כוונה לנקום ביריבתה שמתחרה איתה על ליבו של אנצו. היא עומדת לדקור את לאורה אך אז היא היא מבחינה במחרוזת התפילה של אמה תלויה על צווארה, ומבינה שלאורה היא שהצילה את אמה. אלוויזה ואנשיו החמושים רודפים גם הם אחרי לאורה, וג'וקונדה ממהרת להיכנס עם לאורה לסירה שלה כדי שתוכל להתחמק מהרודפים אותה.

אנצו חוזר לסיפון כדי לגלות שלאורה ברחה והשאירה את ג'וקונדה מאחור. יתר על כן, אנשיו של אלוויזה מתקרבים במהירות. אנצו מצית את הספינה במקום לתת לה ליפול לידי אויביו לפני שהוא צולל לתוך הלגונה.

 מערכה 3: הקאה ד'אורו (בית הזהב) 
הארמון של אלוויזה

לאורה נתפסה, ובעלה הנקמני מתעקש שהיא חייבת למות בנטילת רעל (למעשה התאבדות, ואז היא דנה את עצמה לגיהנום). שוב ג'וקונדה עקבה אחריה ומצאה את דרכה לארמון, הפעם מתוך כוונה להציל את יריבתה. ג'וקונדה מחליפה את בקבוקון הרעל בשיקוי רב עוצמה שיוצר מראית עין של מוות. אלוויזה מברך את חבריו האצילים שהגיעו לנשף; בין הנוכחים נמצאים גם ברנבה ואנצו בתחפושת. הנשף מסתיים עם הבלט המפורסם מחול השעות. מצב הרוח של ההילולה משתנה כשפעמון הלוויה מתחיל לצלצל וגופתה של לאורה נחשפת בהמתנה לקבורה. אנצו הנסער מסיר את תחפושתו ואנשיו של אלוויזה תופסים אותו מייד. 

 מערכה 4: תעלת אורפנו 
חורבה מתפוררת באי ג'ודקה

כדי להציל את אהובה אנצו מהוצאה להורג ואת לאורה מזעמו של אלוויזה, ג'וקונדה מקריבה את עצמה וכורתת ברית עם ברנבא. היא מבטיחה לו שהיא תהיה שלו, בתנאי שיעזור לה להבריח את שני הנאהבים מוונציה. תחילה, אנצו כועס כשהוא מגלה כי ג'וקונדה הביאה את גופתה של לאורה מקברה. הוא עומד לדקור אותה כשקולה של לאורה נשמע והחלק של ג'וקונדה באיחוד האוהבים מתברר. אנצו ולאורה בורחים, וג'וקונדה נשארת ומצפה בפחד להגעתו של ברנבה. קולות הגונדוליירים נשמעים מרחוק ומספרים שיש גוויות צפות בתעלות. כשג'וקונדה מנסה לעזוב, ברנבה תופס אותה. היא מעמידה פנים שהיא שמחה, אך מסתתרת מפניו בתואנה של התקשטות בתכשיטיה לכבודו, ותופסת פגיון ודוקרת את עצמה למוות. בזעם ותסכול ברנבה מנסה לבצע מעשה רשע אחרון, וצועק על הגוף חסר החיים "אתמול בלילה אמא שלך פגעה בי. אני הטבעתי אותה!"

 אריות וקטעים מפורסמים 

 מחול השעות 
הבלט "מחול השעות" (באיטלקית: Danza delle ore) מהמערכה השלישית של האופרה הפך ללהיט בינלאומי ברפרטואר הקונצרטים לאחר שהוצג בתערוכת פריז ב-1878, והוא מועלה כיצירה בפני עצמה בקונצרטים תזמורתיים ומופעי בלט בינלאומיים. הבלט, שנחשב לאחד הבלטים הפופולריים ביותר בהיסטוריה, שימש בסרט האנימציה של וולט דיסני משנת 1940 "פנטזיה". הקטע מורכב מכל הבלט, אך מבוצע באופן קומי על ידי בעלי חיים. את רקדני הבוקר מייצגים מאדאם אופאנובה והיענים שלה. הרקדנים של היום מיוצגים על ידי הבלרינה הייאסינת וחבורת היפופוטמיות שלה. עבור חלק זה היצירה מורחבת על ידי חזרה מתוקנת ומתוזמרת מחדש על מוזיקת "הבוקר". רקדני הערב מיוצגים על ידי אלפנצ'ין ולהקת הפילים הנושפת בבועות שלה. את רקדני הלילה מייצגים בן עלי גטור וחבורת התנינים שלו. כל הרקדנים שמחים באולם הגדול לקראת הגמר הגדול, שהוא כל כך אקסטרווגנטי עד שהארמון כולו קורס בסופו.

פארודיה מפורסמת נוספת על ריקוד השעות היא שירו של אלן שרמן "Hello Muddah, Hello Fadduh", המתאר תקופה אומללה במחנה קיץ. הוא משתמש בנושא המרכזי של הבלט כמנגינה שלו. מאוחר יותר התייחסו לשיר של שרמן בפרסומת בטלוויזיה משנת 1985.

 האריה "שמים וים" (Cielo e mar) 
אריה לירית זו, נחשבת לאחת היצירות המוכרות והאהובות באופרה האיטלקית. אנצו שר אותה בעודו ממתין על הסיפון לבואה של לאורה. המילים והלחן מבטאים את כיסופיו של אנצו לאהובתו ואת תקוותו לחיים חדשים משותפים הרחק מוונציה.

 האריה "התאבדות!"  (!Suicidio) 
בפתח המערכה הרביעית והאחרונה מופיעה האריה הנודעת 'Suicidio!' (התאבדות!). אריה זו נחשבת לאחת מאריות הסופרן הדרמטיות והתובעניות ביותר ברפרטואר האיטלקי, והיא מהווה מונולוג פנימי רב-עוצמה שבו הוגה ג'וקונדה במוות כפתרון למבוי הסתום אליו נקלעה. 

 הקלטות 
 שמע 
 1931: ג'יאנינה ארנג'י-לומברדי, אלסנדרו גרנדה, גאטנו ויויאני, אב סטיגני, קוראדו זמבלי - Coro e Orchestra del Teatro alla Scala, לורנצו מולאג'ולי - (קולומביה, נקסוס)
 1952: מריה קאלאס, ג'יאני פוגי, פאולו סילברי, פדורה ברביירי, ג'וליו נרי - Coro e Orchestra della RAI Torino, אנטונינו וטו - (סטרה, נקסוס)
 1957: זינקה מילאנוב, ג'וזפה די סטפנו, ליאונרד וארן, רוזלינד אליאס, פליניו קלאבסי, בלן אמפארן – Coro e Orchestra de l'Accademia di Santa Cecilia, Fernando Previtali – (RCA Victor, לימים Decca/London)
 1957: אניטה צ'רקטי, מריו דל מונקו, אטורה בסטיאניני, ג'ולייטה סימיונטו, צ'זארה סייפי - Coro e Orchestra della Maggio Musicale Fiorentino, Gianandrea Gavazzeni - (Decca)
 1959: מריה קאלאס, פייר מירנדה פרארו, פיירו קפוצ'ילי, פיורנצה קוסוטו, איבו וינקו – Coro e Orchestra del Teatro alla Scala, אנטונינו וטו – (EMI)
 1964: מרי קרטיס-ורנה, פרנקו קורלי, צ'זארה ברדלי, מיניון דאן, בונאלדו ג'יוטי. – מקהלה ותזמורת של האופרה הלירית של פילדלפיה, אנתוני גואדנגו – (אגודת בל קאנטו)
 1967: רנאטה טבאלדי, קרלו ברגונצי, רוברט מריל, מרילין הורן, ניקולה גיוסלב – Coro e Orchestra dell'Accademia di Santa Cecilia, Lamberto Gardelli – (Decca)
 1980: Montserrat Caballé, Luciano Pavarotti, Sherrill Milnes, Agnes Baltsa, Nicolai Ghiaurov – מקהלת האופרה של לונדון, התזמורת הפילהרמונית הלאומית, ברונו ברטולטי – (דקה)
 1986: אווה מרטון, ג'ורג'ו למברטי, סמואל ראמי, ליביה בודאי-באטקי, אן ג'בנג, שריל מילנס - מקהלת האופרה של הונגרוטון, תזמורת המדינה ההונגרית ג'וזפה פאטאנה - (הונגרוטון)
 2001: ויולטה אורמנה, פלאסידו דומינגו, לאדו אטנלי, לוסיאנה ד'אינטינו, רוברטו סקנדיוזי, אליזבטה פיורילו - מינכר רונדפונקרצ'סטר ופזמון מרצ'לו ויוטי - (EMI)
 2005: אנדראה גרובר, מרקו ברטי, אלברטו מסטרומרינו, קרלו קולומברה, אילדיקו קומלושי, אליזבטה פיורילו – תזמורת, קורו וקורפו די בלא ארנה של ורונה, דונאטו רנצטי – דינמי

 סרט או וידאו 
 1979: קירק בראונינג ביים סרט טלוויזיה עם רנטה סקוטו (לה ג'וקונדה) - עבורו זכה סקטו באמי, לוצ'אנו פבארוטי (אנזו גרימלדו), סטפניה טוצ'יסקה (לאורה אדורנו), מרגריטה לילובה (לה צ'יקה), נורמן מיטלמן (ברנבה), ופרוצ'ו פורלנטו (Alvise Badoero).
 1986: הוגו קאך ביים סרט טלוויזיה עם אווה מרטון (לה ג'וקונדה), פלאסידו דומינגו (אנצו גרימלדו), לודמילה סמטצ'וק (לאורה אדורנו), קורט רידל (אלוויזה באדוארו), מרגריטה לילובה (לה צ'יקה) ומתאו מנוגרה (ברנבה).
 1988: סרט טלוויזיה נעשה בברצלונה ב־Liceu, עם גרייס בומברי (לה ג'וקונדה), פיורנצה קוסוטו (לאורה אדורנו), ויריקה קורטז (לה סייקה), ארמנו מאורו (אנצו גרימלדו), איבו וינקו (אלוויזה באדוארו), מתאו מנוגורה (ברנבה).
 2005: הקלטת וידאו חיה בוצעה בארנה די ורונה : דונאטו רנצטי (מנצח) - פייר לואיג'י פיצי (במאי) מבצעים: אנדריאה גרובר, מרקו ברטי, קרלו קולומברה, אלברטו מסטרומרינו, אילדיקו קומלושי, אליזבטה פיורילו – דינמי DVD Cat.33500

 עיבודים במדיות אחרות 
 לה ג'וקונדה (שם ארצות הברית: הנסיך הלוחם): בימוי: ג'יאצינטו סוליטו עם אלבה ארנובה (לה ג'וקונדה), פאולו קרליני (אנצו גרימלדי), וירג'יניה לוי (לאורה אדורנו), פיטר טרנט (אלוויזה באדוארו), ויטוריו ואסר (ברנבה), ג'ינו סקוטי (ג'קופו) וג'וזפה קמפורה, אטיליו דוטסיו, אינה לה יאנה ו-וירה סילנטי (איטליה, 1953, שחור/לבן).
 רשימת אופרות מאת פונקיילי

 לקריאה נוספת 
 הליברית המלאה של La Gioconda באתר impresario.ch, (באנגלית) 2005 אוחזרה ב-10 ביולי 2011
 Lascelles, George and Antony Peattie (עורכים), The New Kobbe's Opera Book London: Ebury Press, 1997.
 הולדן, אמנדה (עורך), The New Penguin Opera Guide, ניו יורק: Penguin Putnam, 2001.
 סיידי, סטנלי (עורך), The New Grove Book of Operas, London: Macmillan Publishers Ltd, 1996.

 קישורים חיצוניים 

 , performance by Renata Tebaldi
 La Gioconda: Scores at the International Music Score Library Project
 Profile of La Gioconda on OldAndSold.com, archived 7 June 2012

הערות שוליים

קטגוריה:אופרות
קטגוריה:אופרות באיטלקית
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו