עמדת ההנהגה הרבנית על מרד בר כוכבא

עמדת היהדות הרבנית לגבי מרד בר כוכבא אינה ברורה וקיימים מקורות תלמודיים סותרים לגביה. המרד חיזק את מעמדם של הרבנים ככת היהודית השלטת.

 עמדת התנועה הרבנית 
לגבי ההשתתפות במרד והעמדות של התנועה הרבנית, יורשי הפרושים, ציין פטר שפר כי הספרות התלמודית אינה מנדבת מידע על בר כוכבא עצמו. ומכתבי בר כוכבא עצמו אינם מזכירים את חכמי יבנה.Peter Schäfer, "Bar Kokhba and the Rabbis", in Petter Schäfer (editor), The Bar Kokhba War Reconsidered, Tubingen 2003, pp. 1-22 ישנם מקורות תלמודיים סותרים: התלמוד הבבלי מראה את התנגדות החכמים לבר כוכבא (במסכת סנהדרין אף כתוב שהחכמים עצמם הרגו אותו), תוך תמיכה ברבי עקיבא ובוודאי בתמיכת תלמידיו בבר כוכבא. נתוני התלמוד הבבלי פחות מהימנים מנתוני התלמוד הירושלמי לגבי עדויות על בר כוכבא והמרד, משתי סיבות: המרחק ממקום התרחשות האירועים והתנגדותם של יהודי בבל למרד בשלטון.A. Oppenheimer and B. Izak, 'Toldot ha-meḥḳar shel mered Bar Kokhba', in Amos Kloner, Yigal Tepper (editors) Hiding Complexes in the Judean Shephelah. אמנם קשה להסיק את יחסם של הרבנים למרד, אך אין ספק שהם התחזקו ממנו והתקדמו הלאה לקראת הפיכתם לכת השלטת ביהודה, מעמד שהם השיגו לבסוף במאה השלישית.Michael L. Satlow, Creating Judaism: History, Tradition, Practice, Columbia University Press, 2006, page 120

 עדויות מוקדמות - משיחיותו של בר כוכבא 

עדות זו מהתלמוד הבבלי טוענת כי בר כוכבא עצמו טען שהוא המשיח, אך כאשר התברר שאין לו את היכולת העל-טבעית להריח ולשפוט, נהרג על ידי חכמים. עדות זו צריכה להילקח בהסתייגות מסוימת בהתחשב במקורה הבבלי. למעשה, זה מתאים לסדר היום של התלמוד הבבלי. מרד בר כוכבא הופך בעצם למלכותו של בר כוכבא על מדינה אנונימית – המרד עצמו אינו מוזכר כלל, ואף חכם לא מעז לתמוך בדמות משיחית זו. יהושע אפרון טוען שהדבר נועד לנתק את הקשר בין בר כוכבא ואשליותיו המרדניות והמשיחיות למנהיגים הרוחניים של העם היהודי.See also Peter Schäfer, "Bar Kokhba and the Rabbis", in Petter Schäfer (editor), The Bar Kokhba War Reconsidered, Tubingen 2003, page 5.

זוהי עדות ברורה וחד משמעית לכך שרבי עקיבא, מגדולי החכמים בדורו, בן דורו של בר כוכבא, מצהיר במפורש כי בר כוכבא הוא מלך המשיח. על סמך מקור זה אומר הרמב"ם את דבריו המפורסמים על בר כוכבא ב"הלכות מלכים":

הרמב"ם מעדיף את עדות התלמוד הירושלמי, ומתעלם לחלוטין מהעדות המופיעה בתלמוד הבבלי, ומהרעיון שלפיו המשיח צריך להיות דמות מופלאה.

יהושע אפרון סבור כי השקפתו הרציונליסטית של הרמב"ם על התקופה המשיחית וסיום הגלות היא שהביאה אותו להעדיף את התלמוד הירושלמי על פני הבבלי. עוד אומר הרמב"ם שרבי עקיבא היה נושא נשק לבר כוכבא. יש המפרשים זאת כפשוטו, וטוענים שוודאי היה לו מקור שאבד, בעוד אחרים רואים בו ביטוי אלגורי לתמיכתו הגדולה של רבי עקיבא בבר כוכבא.

לפי הרמב"ם, המשיח צריך להיות מלך יהודי, על פי המודל המקראי של המשיח, הכוונה בעיקר למלכים הראשונים של ממלכת ישראל המאוחדת - שאול ודוד. המלכים הללו נמשחו על הכתרתם בשמן המשחה על ידי שמואל הנביא, ושניהם היו אנשי צבא שהצילו את האומה מאויביה. לפיכך, התקווה המשיחית היהודית הייתה למשיח שיגאל את העם מצרותיו, ויבנה מחדש את ירושלים ואת בית המקדש, ולא משיח אלוהי-רוחני שיחולל נס. חוקרים רבים כמו אופנהיימרואפרון> שותפים לדעה זו.

 מקורות נוספים ומסקנות 
התלמוד הירושלמי מספר כי רבי אלעזר המודעי שהה בביתר והיה מקורב מאוד לבר כוכבא, ואף התפלל מדי יום להצלחת המרד – מה שמוביל למסקנה כי רבי אלעזר המודעי תמך במרד.

בתלמוד הירושלמי, מעיד רבן שמעון בן גמליאל ממקור ראשון על היותו ילד בביתר ששרד את זוועות המרד, וגדליה אלון כתב כי מגוריו של הנשיא בעיר הנצורה מסמן את תמיכתו במרד.

לאחר בחינת עדויות אלו, רוב החוקרים מעריכים כי החכמים אכן תמכו בבר כוכבא. אופנהיימר סבור שתמיכת החכמים במרד הייתה בלתי נמנעת בשל אופיו הדתי-הלכתי - על רדיפת היהדות. בנוסף, מלבד תמיכת החכמים במרד, בר כוכבא שלט לזמן קצר במדינה לאחר שנים של שלטון זר, והדבר מצריך מעורבות הלכתית שרק חכמים יכלו לספק. בדומה, טוען ישראל פרידמן בן-שלום כי ההכנות המדוקדקות והסמויות למרד והחוסן הממושך מול הצבא הרומי האדיר חייבו שיתוף פעולה של העם כולו בהנהגה מאוחדת. ההנהגה שאיחדה את העם לפני ואחרי בר כוכבא הייתה החכמים – ולכן אין זה הגיוני שתקופה קצרה עברה נאמנות העם למקום אחר. כמו כן, אין עדות נחרצת, ילידית, המתנגדת להנהגת בר כוכבא ולמרד עצמו, גם לאחר כישלונו, בשל תמיכת חכמים. לעומת זאת, עדויות סותרות מאוחרות למדי. כך כותב בן-שלום: "מרד שבאופן מדהים איחד את רוב העם למלחמה הסופית ב'ממלכת הרע' – היה מרד שהפרושים שיחקו בו תפקיד מרכזי".

ממכתביו של בר כוכבא נראה שהוא הקפיד על מצוות רבות, כולל כמה שנחקקו ביבנה. יש הטוענים כי בר כוכבא הדגיש מצוות בעלות מאפיינים לאומיים. פטר שפר מנתח את התואר המאומץ של בר כוכבא "נשיא" - תואר שלא נעשה בו שימוש לפני או אחרי המרד (מימי החשמונאים) שהפך מאוחר יותר לשימושי אצל החכמים - אולי מעיד על הסכמה בין הצדדים.Peter Schafer, "Bar Kokhba and the Rabbis", in Petter Schafer (editor), The Bar Kokhba War Reconsidered, Tubingen 2003, page 21.

דוד גודבלאט טוען בדעת מיעוט כי החכמים לא תמכו במרד, שבעצם הונהג על ידי כוהנים ולא פרושים. הוא מבטל עדויות תלמודיות סותרות ומסתמך על עדות נומיסמטית, כאשר אחד ממנהיגי המרד הוא אלעזר הכהן. שפר מסכם כי לא ניתן להוכיח השתתפות רבנית פעילה במרד, ככל הנראה, והכהונה בוודאי מילאה בו תפקיד מכריע.

 ביקורת של חכמים 
למרות התמיכה הכללית במרד, לא נמנעו החכמים מביקורת על בר כוכבא כאשר פעל לא ראוי לדעתם.

בציטוט שצוטט קודם לכן ניתנו שתי דעות לגבי בר כוכבא: רבי עקיבא ראה בו את זה שיגאל את ישראל, ואילו רבי יוחנן בן תורתא טען שהגאולה עדיין רחוקה ולא תתרחש בדורו של רבי עקיבא. לפי אופנהיימר, מחלוקת זו אינה רק על רקע דתי בשאלה האם בר כוכבא הוא המשיח, אלא טיעון אידאולוגי-פוליטי, כלומר רבי יוחנן בן תורתא דחה את מנהיגותו של בר כוכבא והתנגד למרד. רבים מדגישים כי יש לשקול את השקפתו של רבי עקיבא, מראשי הדור ומוסר התורה שבעל פה, מול חכם אלמוני הידוע בעיקר בשל מחלוקת זו. הרמב"ם, למשל, העניק לעמדתו של רבי עקיבא חשיבות מרכזית.

ישנה עדות נוספת המתארת שיתוף פעולה בין חכמים לבר כוכבא בענייני צבא:

התלמוד מתאר את "מבחני הקבלה" של בר כוכבא לצבאו. תחילה חייליו נאלצו לכרות אצבע כמבחן קבלה, אך התנגדות החכמים הביאה את בר כוכבא להתייעץ איתם האם לבצע מבחן חלופי. תשובתם הייתה שיש צורך שחייל יוכל לעקור ארז כשהוא רוכב על סוסו. על סמך עדות זו, מסיקים כמה חוקרים ובהם ישראל פרידמן בן-שלום כי נזיפה של חז"ל ב"מבחני הקבלה" של בר כוכבא ולא על המרד עצמו, וציותו של בר כוכבא לדבריהם מעידים על השתתפותם במרד.

עדות נוספת על בר כוכבא היא סיפור המצור על ביתר ונפילתה, ומותו של בר כוכבא:

מצד אחד ניכרת תמיכתו של רבי אלעזר המודעי במרד, אך הסכסוך בין הצדדים והריגת החכם על ידי בר כוכבא מספקים סימני מתח ברורים בין החכמים לבר כוכבא.

מובאת ביקורת נוספת על כך שבר כוכבא היה מבקש מאלוהים לפני קרבות שלא יעזור ולא יפריע.

 השתתפות תלמידי רבי עקיבא במרד 
לפי מקורות יהודיים, לרבי עקיבא היו 24,000 תלמידים שנפטרו בתקופה קצרה בין פסח לשבועות, משום שלא נהגו בכבוד ראוי זה לזה.

רוב החוקרים טוענים שעל פי מקור מתקופת הגאונים תלמידיו של רבי עקיבא מתו בידי הצבא הרומי. הם מסתמכים על הנוסח הספרדי של איגרת רב שרירא גאון כפי שהוא מופיע בדפוסים ובאחד מכתבי היד, ולפיו רבי עקיבא גידל תלמידים רבים, והיה 'שמדא' (שמד, רדיפה דתית) על תלמידי רבי עקיבא". אמנם בנוסח הצרפתי של האגרת ובשני כתבי יד של הנוסח הספרדי, מילה זו אינה מופיעה.

רב סעדיה גאון בפירושו ל "ומשכילי עם יבינו לרבים ונכשלו בחרב ובלהבה בשבי ובבזה ימים", שהכוונה היא למוות בחרב של רבי עקיבא ורבי יהודה בן בבא בזמן מרד בר כוכבא, הלהבה היא שריפת רבי חנינא בן תרדיון, השבוי הוא רבי מאיר, והשלל הוא רבי ישמעאל. כל החכמים הללו השתתפו במרד הכושל, שמטרתו הייתה לבחון את ישראל.

כיום, חוקרים כמו שמואל ספראי, אהרון אופנהיימר, ושמואל אברמסקי מחזיקים בדעה שתלמידיו של רבי עקיבא השתתפו במרד בר כוכבא ומתו בקרב. כך גם דעתם של הרבנים צבי יהודה קוק ותלמידו משה צבי נריה, שהביאו מקורות תלמודיים נוספים שרבי עקיבא ותלמידיו תמכו בהם והשתתפו במרד, ונרדפו גם לאחר דיכויו.משה צבי נריה, האבלות בימי הספירה על מות תלמידי רבי עקיבא

חוקרים אחרים כמו גדליה אלון סבורים שהם מתו ממגפה לפני המרד, ללא קשר אליו.

 קישורים חיצוניים 
 נתנאל אריה, רבי עקיבא ובר כוכבא - עיון ביחס החכמים למרד ובמשמעותו לדורנו, המעיין
 הרב שמואל ישמח, האם תלמידי רבי עקיבא מתו במרד בר כוכבא, באתר ספרית אסיף

 הערות שוליים 

קטגוריה:מרידות יהודיות
קטגוריה:לאומיות יהודית
קטגוריה:בר כוכבא
קטגוריה:יהדות
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו