חבורת הדרום

חבורת הדרום הייתה אחת מקבוצות העבודה שהוקמו בשנות ה-20 של המאה ה-20 (תקופת העלייה הרביעית) לעזור לעולים שרצו להשתלב בעבודה החקלאית בארץ ישראל. החבורות התמקמו לצד המושבות שבהן חיפשו העולים עבודה. ההתארגנויות נתמכו על ידי ארגוני העבודה הציוניים.

מבוא
שמאל|ממוזער|337x337px|בני חבורת הדרום של נס ציונה בפתח אוהל מגורים.
ארכיון בית ראשונים נס ציונה, מתוך אתר פיקיויקי.

תנאי החיים בחבורת הדרום
על פי עדותה של רבקה גובר, חבורת הפועלים שוכנה במאהל שהיה מחוץ למושבה. צריפים שימשו כחדר אוכל, חדר תרבות, חדר חולים, ומשרד. חיי הפועלים התנהלו באופן עצמאי ושיתופי, והבישול הקומונלי נוהל בתורנות. תנאי החיים היו קשים, גם בגלל התנאים בשטח: חרקים היו מציקים לדרים באוהלים, ומחלות פרצו בין הפועלים, כמו קדחת הפופטאצ'י, על פי עדותה של גובר (גובר עמ' 114), וגם בגלל העוני שנבע מהמחסור בעבודה. הפועלים השתדלו לקיים חיי תרבות כמו ללמוד את השפה העברית, או לחגוג ערבי שבתות בסעודה, שירים, וריקודים. הלהט האידאולוגי עזר להם לשרוד בתנאים הקשים.
חיים ארלוזורוב מזכיר לטובה את לילות השבת בחבורת הדרום במכתבו אל אחותו ליזי. רבקה גובר, "אם הבנים", חיה במשך תקופה מסוימת בחבורת הדרום, והנה תיאורה את ערבי השבתות ב"חבורה":

היחסים בין אנשי החבורה לאיכרי המושבות
חיי הפועלים התנהלו בניתוק מחיי האיכרים במושבות אליהן סופחו. היה פער בין האינטרסים של האיכרים, שלא היססו להעסיק פועלים ערבים בגלל היותם זולים יותר ומיומנים יותר בעבודת האדמה, לבין הפועלים שדרשו מחיר גבוה יותר בגלל היותם חסרי תשתית תומכת. כנגד טענת האיכרים שהעסקת פועלים יהודים פוגעת בריווחיות, טענו האחרונים שהפועל העברי הוא בעל מוטיווציה ונאמות גבוהה יותר. מעבר לזה היה גם פער אידאולוגיה בין שתי הקבוצות, כאשר קבוצות הפועלים העולים היו חדורי אידאולוגיה סוציאליסטית של תיקון ושיפור עולם מעבר למטרה הקרובה יותר של עבודת האדמה. הנה עדותה של רבקה גובר על הניתוק בין חיי הפועלים התנהלו בניתוק מחיי האיכרים:

במקומות אחרים, כפי שמסופר למשל בעדותה של חנה סברדלוב מהקבוצה בגדרה, התחברו נשות החבורה עם בחורי המושבה ונישאו להם. הן נחשבו "בוגדות" בעיני בחורי החבורה.

סופה של חבורת הדרום
חבורת הדרום התפרקה ב-1927 אחרי תקופת הקטיף. הרקע לכך היה המשבר הכלכלי שפקד את הארץ באותה שנה. רוב אנשי החבורה עזבו את המושבות בהן שהו, חלקם אפילו עזבו את הארץ, ואחדים התגבשו לקבוצות שיצאו להתיישבות במשקים קיבוציים קיימים, או יצרו גרעיני התיישבות משל עצמם (כמו למשל כפר ביל"ו, או קבוצת גבע) כל זאת בסיוע המרכז החקלאי. במושבה נס ציונה, הפך אחד מצריפי החבורה לצריף מועצת הפועלים, שהוא אחד ממבני ההסתדרות במושבה. איש החבורה יהודה הוכמן מונה למרכז לשכת העבודה במושבה. אחדים מאנשי החבורה בנס ציונה רכשו קרקעות במושבה והקימו את שכונת הפועלים "מעבר לכביש".

אנשים שהשתייכו לחבורות הדרום
 מאיר אבן-טוב
 אליהו אילת
 מאיר ארגוב
 יוסף ברש
 מרדכי גובר
 רבקה גובר (אם הבנים)
 מרים הנקין (נרודנסקי)
 יצחק אלחנן חסקין
 זלמן יואלי
 אליעזר מילרוד
 רבקה מץ
יצחק קבצן 
צבי קבצן
חנה סברדלוב
 מרדכי שמחוני

קישורים חיצוניים


 על חבורת הדרום בגדרה, בלוג של נעה שרמן גולדפינגר.
 בני חבורת הדרום בטיול קיץ (בלוג של הארכיון הציוני).
 צילום של חבורת הדרום 25.5.1926 על ידי ישראל (אולנשטיין) אליצור.

הערות שוליים

קטגוריה:העלייה הרביעית
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:נשות העלייה הרביעית
קטגוריה:אנשי היישוב