ז'ול ארדואן-מנסאר

ז'ול ארדואן-מנסאר (בצרפתית: Jules Hardouin-Mansart) היה אדריכל בארוק צרפתי מהמחצית השנייה של המאה ה-17 שעבד בחצרו של לואי ה-14 מלך צרפת והיה מהמשפיעים ביותר על סגנונו. עבודותיו הבולטות הן כיכר ויקטואר (1684–1690), כיכר ונדום (1690), קפלת האינווליד (1690), והטריאנון הגדול של ארמון ורסאי.

 ביוגרפיה 
ז'ול ארדואן נולד בפריז ב-1646. הוא למד אצל דודו, האדריכל הנודע פרנסואה מנסאר, ממחוללי המסורת הקלאסית באדריכלות הצרפתית. ארדואן ירש את אוסף התוכניות והרישומים של דודו והוסיף את שמו של מנסאר לשמו שלו ב-1668. הוא החל את דרכו כיזם בבניית מבנים, בשותפות עם אחיו מישל, אך ב-1672 גמלה בליבו ההחלטה להתמסר כולו לאדריכלות. בשנת 1674 הפך לאחד מקבוצת האדריכלים המלכותיים שעבדו עבור לואי ה-14. הפרויקט החשוב הראשון שלו היה שאטו דה קלני, שנבנה עבור בת זוגו של המלך, מרקיזת מונטספן, וזכה לתמיכתה וחסותה. לאחר מכן למד ועבד אצל אדריכל הנוף אנדרה לה נוטר, לפני שלבסוף עבד ישירות עם המלך עצמו.

בשנת 1677 החל לעבוד על הרחבת הארמון המלכותי של ורסאי, פרויקט שהעסיק אותו עד סוף חייו. זמן קצר לאחר מכן הפך לחבר באקדמיה המלכותית לאדריכלות. ב-1678 הפך למנהל העבודה הראשי בוורסאי, והאדריכל הבולט ביותר בפמליה המלכותית. הוא מונה לאדריכל הראשי של המלך ב-1681 והועלה לאצולה ב-1682. ארדואן-מנסאר הפך לממונה של המלך ב-1685, ולמפקח הכללי של בנייני המלך ב-1691.

ארדואן-מנסאר השיג את מעמדו לא רק בזכות יכולתו לרצות את פטרונו בעיצוביו, אלא הרבה בזכות יכולתו לנהל פרויקטים עצומים ומורכבים עם הרבה אלמנטים ומעצבים, תוך שמירה על יחסי העבודה עם האמנים האחרים והיצמדות לתקציב.

 עבודות בולטות 
 האינווליד (Les Invalides) 
ב-1 במרץ 1676, פרנסואה-מישל לה טלייה, מרקיז דה לובואה, שר המלחמה, זימן את ארדואן-מנסאר לקחת פיקוד על בנייתו של האינווליד, בית החולים העצום והקפלה שהמלך בנה במרכז פריז עבור פצועי ויוצאי הצבא. הפרויקט החל בשנת 1671 על ידי האדריכל ליברל בוראון , חלק מבנייני המגורים הושלמו וכבר אוכלסו, אך בניית החלק המרכזי, הקפלה לחיילים, לא החל. המלך לא היה מרוצה מהתוכניות שהוצעו לו על ידי ברואנה, והתלונן על איטיות העבודה. ב-1 במרץ 1676 פיטר לובואה את ברואנה וזימן את ארדואן-מנסאר, שלא היה מוכר כמעט מחוץ לבית המלוכה, וביקש ממנו לבנות את הכנסייה.

הקפלה שתוכננה במקור על ידי ברואנה עבור יוצאי הצבא הייתה צנועה יחסית בגודלה וביופיה. ארדואן-מנסאר הציע פרויקט גרנדיוזי בהרבה עם שני חלקים צמודים, מתחם עבור יוצאי הצבא עם בית חולים, כנסייה ועוד, ובנוסף קפלה מלכותית נפרדת שבה המלך לא יאלץ להתערבב עם הנכים. ההצעה התקבלה על ידי המלך וארדואן-מנסאר השלים בזריזות את בניית בתי המגורים והמרפאות. ב-1676 החל לעבוד על הכנסייה המיועדת לחיילים הגמלאים. בקיץ 1677 הגג כבר עמד במקומו, ועד 1679 כבר סיים את כל עבודות העץ והריהוט.

לעומת זאת, העבודה על הקפלה המלכותית התנהלה לאט יותר. המאפיין הייחודי שלה היה הכיפה, אחת המוקדמות שנבנו בפריז, בהשראת כנסיית ואל-דה-גראס, שתוכננה על ידי דודו יחד עם ז'אק למרסייה. התוכנית המקורית שלו הייתה לבנות חלל גדול אחד מתחת לכיפה ענקית מעוטרת בציורים בצידה הפנימי. עם זאת, בזמן שהעבודה הייתה בעיצומה, המפקח על הכספים ז'אן-בטיסט קולבר, קיצץ בתקציב הבנייה בעקבות עלויות צבאיות אחרות. ארדואן-מנסאר נאלץ לשנות את התוכנית המקורית, לבטל את התקרה המצוירת ולעצב מחדש את הכיפה עם כיפה פנימית שאינה נראית מבחוץ. בעקבות המלחמה נוצר משבר פיננסי העבודה הופסקה לחלוטין ב-1695, ולא התחדשה עד שהמלחמה הסתיימה ב-1699. לאחר שהמלחמה הסתיימה, חודשה בנייתה, והקפלה המלכותית נחנכה לבסוף, בנוכחות המלך, ב-22 באוגוסט 1706, זמן לא רב לפני מותו של ארדואן-מנסאר. זו נותרה עבודתו המפורסמת ביותר.

 ארמון ורסאי 
משנת 1677 ועד מותו, ארדואן-מנסאר היה אחראי על התכנון והבנייה של חלק גדול מארמון ורסאי. הוא ירש את האדריכל המלכותי לואי לה וו. החל מ-1678, הוא השלים את "המעטפת" של מבנים חדשים המקיפים את הטירה המקורית של לואי ה-13, הפך את המרפסת בקומה הראשונה של הארמון המשקיפה על הגן, לאולם המראות המהולל, שעוצב בפאר על ידי עמיתו האמן שארל לה ברן. הוא גם שיחזר את חזית הקומה הראשונה הפונה לחצר השיש, העניק לה חלונות מקושתים גדולים והכניס יותר אור, והוסיף אגף מגורים מרכזי חדש, גם הוא עם חלונות גדולים יותר, עבור משפחת המלוכה. כדי לשכן את המספר ההולך וגדל של צוות ומשרתים בטירה, הוא בנה את הקהילה הגדולה (1682–85), ועבור הסוסים והכרכרות של בית המלוכה בנה שתי אורוות מפוארות בצד הארמון (הסתיים ב-1682).

בשנת 1684 החל לבנות את האורנז'רי, חציו מתחת לאדמה, שאליו מובילים שני גרמי מדרגות מונומנטליים הנפתחים אל הגן השקוע שלו. לקראת סוף חייו בנה ארמון קטן יותר בן קומה אחת, הטריאנון הגדול (1687) כמקלט למלך מהרעש והטקסים של החצר. הפרויקט האחרון שלו בורסאי היה הקפלה (1699–1710), ששולבה בקפידה בארכיטקטורה של האגף הדרומי.

 כיכרות מלכותיות 
ארדואן-מנסאר היה גם מעצב עירוני חשוב והמתכנן של שתי כיכרות בולטות בפריז. שתי הכיכרות, כיכר ויקטואר (1685) וכיכר ונדום (1699), תוכננו, כמו רבים ממפעלי הארכיטקטורה שלו, כדי לבטא את ההוד והתהילה של לואי ה-14. כיכר ויקטואר נבנה כתפאורה לפסל ללואי ה-14, מוקף בבנייני מגורים תואמים הרמוניים. הפסל המקורי הותך לאחר המהפכה, והוחלף מאוחר יותר בעותק, והכיכר עצמה שונתה רבות בשנים מאוחרות יותר, עם תוספת של רחובות חוצים ומבנים בסגנונות אחרים.

כיכר ונדום הייתה שטח ריבועי גדול, אבל ארדואן-מנסאר שבר את צורת הריבוע הנוקשה עם מבנים פינתיים מפוארים הפונים לכיכר.

 טירות 
מעמדו הבולט בצרפת הביא אותו ליצור רבים מהמונומנטים המשמעותיים של התקופה ולתכנן טירות ואחוזות למשפחות האצולה, כך הצליח לתת את הטון לסגנון האדריכלי הצרפתי של הבארוק המאופק, שהשפיע עד סנט פטרבורג ואפילו הדהד בקונסטנטינופול. יחד עם זאת, גודל הצוות התמך בתפקידו הביורוקרטי הרשמי העלה לא פעם ביקורת על כך שהוא היה פחות אחראי לעבודה שנבנתה תחת שמו.

ארדואן-מנסאר מת במארלי-לה-רואי ב-1708.

 ביבליוגרפיה 





 קישורים חיצוניים 




קטגוריה:אדריכלים צרפתים במאה ה-17
קטגוריה:אדריכלי בארוק
קטגוריה:אדריכלים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1646
קטגוריה:נפטרים ב-1708