ביל פריסט

ויליאם הריסון פריסט (באנגלית: William Harrison Frist; נולד ב-22 בפברואר 1952) הוא רופא, איש עסקים, שמרן וקובע מדיניות אמריקאי שכיהן כסנאטור ארצות הברית מטנסי בין השנים 1995 ל-2007. כחבר במפלגה הרפובליקנית, כיהן גם כמנהיג הרוב בסנאט בין השנים 2003 ל-2007. פריסט נולד בנאשוויל, טנסי, למד מדיניות ממשלתית ושירותי בריאות באוניברסיטת פרינסטון וקיבל תואר דוקטור לרפואה מבית הספר לרפואה של הרווארד. הוא הוכשר כמנתח השתלות לב וחזה בבית החולים הכללי של מסצ'וסטס ובבית הספר לרפואה של אוניברסיטת סטנפורד, ולאחר מכן ייסד את מרכז ההשתלות של ואנדרבילט. ב-1994 הוא ניצח את הסנאטור הדמוקרטי המכהן ג'ים סאסר.

לאחר שכיהן כיו"ר ועדת הסנאטור הרפובליקנית הלאומית, פריסט החליף את טום דאשל כמנהיג הרוב בסנאט. פריסט עזר להעביר כמה חלקים מסדר היום הפנימי של הנשיא ג'ורג' וו. בוש, כולל חוק התפייסות מס מקומות עבודה וצמיחה משנת 2003 וחוק המודרניזציה של Medicare. פריסט עזב את הסנאט ב-2007, מכבד את התחייבותו לכהן לא יותר משתי קדנציות.

בקריירה שלו לאחר הסנאט, הוא משמש כיו"ר הדירקטוריון העולמי של The Nature Conservancy. הוא גם שותף מייסד של Frist Cressey Ventures, שותף מיוחד ויו"ר מועצת המנהלים של חברת ההשקעות בשירותי הבריאות Cressey & Company, ויו"ר משותף של פרויקט הבריאות במרכז המדיניות הדו-מפלגתית. כיום הוא מנחה את הפודקאסט A Second Opinion על המפגש בין מדיניות, רפואה וחדשנות.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו והשכלה 
פריסט נולד ב-22 בפברואר 1952 בנאשוויל, טנסי, והוא בנם של דורותי (לבית קייט) פריסט ותומאס פירן פריסט האב. הוא דור רביעי בטנסי. אביו היה רופא והקים שותף לארגון עסקי הבריאות שהפך לתאגיד בית החולים של אמריקה (HCA). אחיו של פריסט, מייסד-שותף של HCA, תומאס פ. פריסט הבן, הפך ליו"ר ומנכ"ל HCA ב-1997. אחיו האחרים כוללים את רוברט א. פריסט; דורותי פ. בונש; ומרי פ. ברפילד.

פריסט סיים את לימודיו ב-1970 באקדמיית מונטגומרי בל בנאשוויל, ולאחר מכן סיים את לימודיו בבית הספר וודרו וילסון לעניינים ציבוריים ובינלאומיים באוניברסיטת פרינסטון ב-1974. פריסט היה חבר במועדון הקוטג' של האוניברסיטה בזמן שהיה סטודנט בפרינסטון. בשנת 1972, הוא ערך התמחות קיץ אצל חבר הקונגרס של טנסי, ג'ו ל. אוינס, שיעץ לפריסט שאם הוא רוצה להמשיך בקריירה פוליטית, תחילה עליו לטפח קריירה מחוץ לפוליטיקה. פריסט המשיך לבית הספר לרפואה בהרווארד, שם קיבל את התואר דוקטור לרפואה בהצטיינות ב-1978.

בזמן שהיה תלמיד בית ספר לרפואה בשנות ה-70, הודה פריסט בספרו Transplant כי ביצע ניסויים רפואיים ו-Vivisection על חתולי רחוב תוך כדי מחקר בבית הספר לרפואה של הרווארד. הוא כותב על כך שנכנע ללחץ להצליח בבית ספר תחרותי מאוד לרפואה, ומודה שזה היה "דבר מתועב ולא ישר לעשות". סוגיה זו הפכה לשנויה במחלוקת בקמפיין הראשון שלו בסנאט ב-1994, וזכתה לתשומת לב לאומית לאחר בחירתו למנהיג הרוב בסנאט.

 קריירה רפואית 
בעודו לומד בבית הספר לרפואה, הצטרף פריסט למעבדתו של וו. ג'ון פאוול הבן בבית החולים הכללי של מסצ'וסטס בשנת 1977, שם המשיך את הכשרתו בפיזיולוגיה קרדיווסקולרית. בשנת 1978, הוא קיבל משרה קבועה בכירורגיה בבית החולים הכללי של מסצ'וסטס. בשנת 1983, הוא בילה בבית החולים הכללי סאות'המפטון, סאות'המפטון, אנגליה כרשם בכיר בניתוחי לב וחזה. הוא חזר לבית החולים הכללי של מסצ'וסטס ב-1984 כרופא בכיר וכעמית בניתוחי לב וחזה. מ-1985 עד 1986, פריסט היה רופא בכיר בשירותי השתלות לב וניתוחי לב וחזה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת סטנפורד. שם, הוא הוכשר תחת ד"ר נורמן שומווי, מנתח חלוץ הידוע כאבי השתלות הלב.

לאחר שהשלים את המלגה שלו, הפך פריסט לחבר סגל במרכז הרפואי של אוניברסיטת ואנדרבילט, שם החל בתוכנית להשתלות לב וריאות. שם הוא ביצע את השתלת לב-ריאה הראשונה בדרום מזרח. ובשנת 1990, הוא ביצע את השתלת הריאה היחידה הראשונה של טנסי, הליך קשה הידוע לשמצה. הוא שימש גם כמנתח צוות בבית החולים הוותיקים של נאשוויל. ב-1989 הוא הקים את מרכז ההשתלות של ואנדרבילט, שמבצע היום יותר השתלות לב מכל מרכז אחר בעולם.

בשנת 1991 ניתח פריסט את לוטננט קולונל דייוויד פטראוס לאחר שנורה בתאונת אימונים בפורט קמפבל. דרכיהם הצטלבו שוב כאשר פריסט נבחר לסנאט ופטראוס הועלה בדרגות הצבאיות לגנרל. מאוחר יותר הם ניהלו יחד את מרוץ Army 10-miler ב-2002 בוושינגטון הבירה.

בשנת 1992 ארגן פריסט קמפיין עממי בכל המדינה להחזרת כרטיס תרומת איברים לרישיון הנהיגה של טנסי וקיבל את עיטור השירות המצטיין מההסתדרות הרפואית של טנסי על מאמציו.

בשנת 1995 פריסט, שהיה אז סנאטור מכהן, ערך החייאה מוצלחת לאדם שסבל מהתקף לב בבניין משרד הסנאט של דירקסן.

בשנת 1998, העניק פריסט סיוע חירום לקורבנות וליורה באירוע הירי בבירה ב-1998.

פריסט השתתף בקביעות בשליחות רפואית עולמית ובמסעות סיוע בינלאומיים, לעיתים קרובות עם הארגון ללא מטרות רווח Samaritan's Purse, סיפק סיוע רפואי באפריקה שמדרום לסהרה ונטל חלק בסיוע חירום להוריקנים (קתרינה), רעידות אדמה (האיטי), צונאמי (סרי לנקה) ורעב (סודאן ואתיופיה).

במהלך 20 שנותיו ברפואה, ערך פריסט למעלה מ-150 השתלות לב וריאות וחיבר למעלה מ-100 מאמרים רפואיים שנסקרו על ידי עמיתים. הוא מוסמך בכירורגיה כללית ובכירורגיית לב כאחד.

 סנאטור ארצות הברית (1995–2007) 
ב-1990 נפגש פריסט עם מנהיג הרוב בסנאט לשעבר, הווארד בייקר, בנוגע לאפשרויות של תפקיד ציבורי. בייקר יעץ לו לרוץ למושב בסנאט והציע ב-1992 לפריסט להתחיל בהכנות לרוץ ב-1994. פריסט החל לבנות תמיכה. הוא שירת בכוח המשימה Medicaid של מושל טנסי בין השנים 1992 ל-1993, הצטרף לוועדת ההיגוי הלאומית של קואליציית הבריאות של הוועדה הרפובליקנית הלאומית והיה סגן מנהל הקמפיין של בוש - קוויל בטנסי בבחירות 1992.
ימין|ממוזער| פריסט מסתכל על כך שהנשיא ג'ורג' וו. בוש חותם על חוק מניעת הפצת קוריאה הצפונית משנת 2006 לחוק.
במהלך הבחירות ב-1994 הבטיח פריסט שלא יכהן יותר משתי קדנציות, הבטחה שהוא כיבד בסופו של דבר.

פריסט האשים את יריבו משנת 1994, הסנאטור המכהן ג'ים סאסר, ב"שליחת כסף מטנסי לוושינגטון הבירה", ואמר: "בזמן שהשתלתי ריאות ולבבות כדי לרפא את טנסי, ג'ים סאסר השתיל את ארנקיהם של בני טנסי לוושינגטון, ביתה של מריון בארי." במהלך הקמפיין הוא גם מתח ביקורת על סאסר על כך שניסה לקבל את תפקיד מנהיג הרוב בסנאט, וטען שיריבו יקדיש יותר זמן לטיפול בענייני הסנאט מאשר בענייני טנסי. פריסט ניצח בבחירות, והביס את סאסר ב-13 נקודות במהפכה הרפובליקנית של שני בתי הקונגרס ב-1994, ובכך הפך לרופא הראשון בסנאט מאז ה-17 ביוני 1938, כאשר רויאל ס. קופלנד מת.

במסע הבחירות שלו לשנת 2000, פריסט ניצח בקלות עם 66 אחוז מהקולות. הוא קיבל את סך ההצבעות הגדול ביותר אי פעם על ידי מועמד במדינה. ארגון הקמפיין של פריסט לשנת 2000 נקנס מאוחר יותר על ידי ועדת הבחירות הפדרלית בשל אי חשיפת הלוואה של 1.44 מיליון דולר שנלקחה במשותף עם ארגון הקמפיין של 1994."FEC Finds that Frist 2000 Violated Law". The New York Times. June 1, 2006. פריסט שילם קנס אזרחי בסך 11,000 דולר בהסדר עם ה-FEC.

פריסט תמך במלחמת עיראק בשבתו בסנאט; הוא תמך בפלישה הראשונית כמו גם בהמשך המלחמה במהלך המרד העיראקי.

פריסט נכנס לראשונה לאור הזרקורים הלאומי כששני שוטרי קפיטול נורו בתוך הקפיטול של ארצות הברית על ידי ראסל יוג'ין וסטון ג'וניור ב-1998. פריסט, שהיה הרופא הקרוב ביותר, העניק טיפול רפואי מיידי (הוא לא הצליח להציל את שני השוטרים, אבל הצליח להציל את וסטון). פריסט אמר על החוויה הזו, "אתה מאומן להגיב... ברגעים כאלה אתה לא שופט, לא חבר מושבעים, אתה רופא. זו הייתה תקרית טראגית. אני מכיר כמעט את כל שומרי הקפיטול. "

כרופא היחיד בסנאט, שימש פריסט כדובר הקונגרס במהלך התקפות האנתרקס ב-2001. ספרו, When Every Moment Counts: What You Need to Know About Bioterrorism from the Only's Senate Doctor, פורסם בעקבות הפיגועים ומספק פורמט של שאלות ותשובות עם מידע בזמן על תגובה לגורמים ביולוגיים כמו אנתרקס.

במהלך 12 שנותיו בסנאט, תפקידיו בוועדות כללו: ועדת כספים, ועדה לבריאות, חינוך ופנסיה, ועדה לכללים ומינהל, ועדה לענייני בנקאות, שיכון ועירוניות, ועדת עבודה ומשאבי אנוש, ועדת מסחר, מדע ותחבורה, ועדה ליחסי חוץ, ועדה לעסקים קטנים וועדת תקציב.

הוא כיהן כיו"ר ועדת המשנה למדיניות נכים, חבר מדורג בוועדת המשנה לענייני אפריקה, חבר מדורג בוועדת המשנה לבריאות ובטיחות הציבור, יו"ר ועדת המשנה למדע, טכנולוגיה וחלל, ויו"ר צוות המשימה של ועדת התקציב על חינוך.

כיו"ר ועדת הסנאטור הרפובליקנית הלאומית, הוא עזר לרפובליקנים לזכות בחזרה בסנאט בבחירות אמצע הקדנציה ב-2002. הוועדה שלו גבתה 66.4 מיליון דולר לשנים 2001–2002, 50% יותר מהשנה הקודמת.

 מנהיג הרוב בסנאט (2003–2007) 
ב-23 בדצמבר 2002 נבחר פריסט למנהיג הרוב בסנאט. הוא הפך למנהיג הרוב השלישי בגודלו בסנאט בתולדות ארצות הברית, וכיהן בקונגרס פחות שנים מאשר כל אדם שנבחר בעבר לתפקיד החשוב הזה. בספרו משנת 2005, Herding Cats, A Lifetime in Politics, קודמו של פריסט, טרנט לוט, האשים את פריסט בקשירת קשר להדיח את לוט מתפקיד מנהיג הרוב בסנאט, האשמה שפריסט הכחיש.

במושב החקיקה של שנת 2003 זכה פריסט להצלחות רבות. הוא הצליח לדחוף יוזמות רבות לידי מימוש, כולל הפחתת המס הגדולה השלישית של ממשל בוש וחוק המודרניזציה של Medicare שהקים את Medicare Part D (הטבת תרופות המרשם לקשישים) ואת תוכנית Medicare Advantage המודרנית. הוא גם סייע בפיתוח ולאחר מכן בהעברת תוכנית החירום של הנשיא לסיוע באיידס (PEPFAR), מחויבות המימון ההיסטורית וחסרת התקדים להילחם באיידס שהצילה את חייהם של 25 מיליון אנשים ברחבי העולם. בהיותו בעל מוטיבציה לטפל במגפת האיידס בעקבות מסעותיו הרפואיים לאפריקה שמדרום לסהרה, פריסט הניח את הבסיס הראשוני ל-PEPFAR עם חקיקה שניסח יחד עם הסנאטור ג'ון קרי (D-MA). כשהנשיא בוש הפך את תוכנית PEPFAR למועדפת בסדר היום שלו ב-2003, פריסט בנה קואליציה דו-מפלגתית כדי להבטיח את המעבר המהיר של החקיקה.

פריסט המשיך לתמוך בהשקעות בריאות גלובליות בתקופתו כמנהיג הרוב, ועזר לקדם את חקיקתו של הסנאטור פול סיימון ווטר למען העניים משנת 2005, שהפך את אספקת מים בטוחים, תברואה והיגיינה (WASH) למטרה של סיוע חוץ אמריקאי, הכרה במחסור במים נקיים ובתברואה כגורם המוביל למוות שניתן למנוע בעולם המתפתח.

בעקבות התקפות האנתרקס ב-2001 והתקפות הריצין ב-2004, הוביל פריסט את הסנאט להעביר את חוק הפרויקט BioShield, מאמץ מחקר של 5.6 מיליארד דולר לפיתוח ורכישת חיסונים וטיפולים רפואיים להגנה מפני התקפות כימיות, ביולוגיות, רדיולוגיות וגרעיניות (CBRN). בדצמבר 2006, במהלך החודש האחרון של פריסט כמנהיג הרוב בסנאט, הקונגרס העביר את הרשות למחקר ופיתוח ביו-רפואי מתקדם (BARDA), כחלק מחוק ההיערכות למגפה וכל-סכנות, כדי לחזק את BioShield על ידי הקמת סוכנות ייעודית. במסגרת מחלקת הבריאות ושירותי האנוש האמריקאי התמקדה ברכש ופיתוח של אמצעי נגד רפואיים CBRN. המנגנונים והסוכנויות שהוקמו בחקיקה זו הפכו לחיוניים 14 שנים מאוחר יותר במהלך מגפת COVID-19.
ממוזער| פריסט עם הסנאטור למאר אלכסנדר ושר הפנים גייל נורטון

 תאי גזע 

בשנת 2001, הנשיא ג'ורג' וו. בוש אסר על מימון פדרלי של רוב מחקר תאים עובריים אנושיים, והגביל את המימון הפדרלי רק לשורות תאים מעוברים לפני תאריך הכרזתו. באותה תקופה האמינו שהיו 78 קווים ברי קיימא. פריסט תמך בנשיא בשנת 2001, אך ככל שהזמן התקדם, שורות תאי הגזע הפכו פחות יציבות ועד שנת 2005 נותרו רק 22 שורות יציבות. בשנת 2001, פריסט הציג 10 עקרונות שהנחו את דעותיו על תאי גזע, שאותם פרסם בלשכת הסנאט ב-2006. לדבריו, "הנשיא בוש ואני לא חלוקים לגבי הצורך בקווים מנחים חזקים המתייחסים לחקר תאי גזע. המדיניות שלו הייתה עקבית בדרך כלל עם העקרונות שקבעתי חודש לפני הכרזתו בשנת 2001. עם זאת, ככל שהמדע התקדם לאורך ב-5 השנים האחרונות, למדנו שפחות מהמספר הצפוי של שורות תאים הוכחו כמתאימים למחקר, ואני חושב שהמגבלה על קווי תאים זמינים למחקר במימון פדרלי מגבילה מדי." פריסט הוביל את הסנאט להעביר ב-18 ביולי 2006 את חוק שיפור תאי הגזע (HR 810) שהיה מרחיב את המימון הפדרלי למחקר תאי גזע כך שיכלול תאי גזע שמקורם בעוברים שנוצרו עבורם אך לא נעשה בהם שימוש בהפריה. החקיקה גררה ביקורת מצד ג'יימס דובסון ונוצרים אחרים, אך זכתה לשבחים מהגברת הראשונה לשעבר ננסי רייגן. הנשיא בוש הטיל וטו על HR 810 והקונגרס לא הצליח לעקוף את הווטו.

בשנת 2001, הנשיא ג'ורג' וו. בוש אסר על מימון פדרלי של רוב מחקר תאים עובריים אנושיים, והגביל את המימון הפדרלי רק לשורות תאים מעוברים לפני תאריך הכרזתו. באותה תקופה האמינו שהיו 78 קווים ברי קיימא. פריסט תמך בנשיא בשנת 2001, אך ככל שהזמן התקדם, שורות תאי הגזע הפכו פחות יציבות ועד שנת 2005 נותרו רק 22 שורות יציבות. בשנת 2001, פריסט הציג 10 עקרונות שהנחו את דעותיו על תאי גזע, שאותם פרסם בלשכת הסנאט ב-2006. לדבריו, "הנשיא בוש ואני לא חלוקים לגבי הצורך בקווים מנחים חזקים המתייחסים לחקר תאי גזע. המדיניות שלו הייתה עקבית בדרך כלל עם העקרונות שקבעתי חודש לפני הכרזתו בשנת 2001. עם זאת, ככל שהמדע התקדם לאורך חמש השנים האחרונות, למדנו שפחות מהמספר הצפוי של שורות תאים הוכחו כמתאימים למחקר, ואני חושב שהמגבלה על קווי תאים זמינים למחקר במימון פדרלי מגבילה מדי." פריסט הוביל את הסנאט להעביר ב-18 ביולי 2006 את חוק שיפור תאי הגזע (HR 810) שהיה מרחיב את המימון הפדרלי למחקר תאי גזע כך שיכלול תאי גזע שמקורם בעוברים שנוצרו עבורם אך לא נעשה בהם שימוש בהפריה. החקיקה גררה ביקורת מצד ג'יימס דובסון ונוצרים אחרים, אך זכתה לשבחים מהגברת הראשונה לשעבר ננסי רייגן. הנשיא בוש הטיל וטו על HR 810 והקונגרס לא הצליח לעקוף את הווטו.

 חוק אכיפת הימורים באינטרנט לא חוקי (UIGEA) 
רגע לפני שהקונגרס יצא לבחירות 2006, במה שהפוליטיקה מכנה "ירידה בחצות", הכניס פריסט את סעיפי חוק אכיפת ההימורים באינטרנט (UIGEA) לחוק האבטחה והאחריות לכל נמל (SAFE) הגדול יותר, הלא קשור. חוק ה-SAFE עצמו היה הצעת חוק "חובה להעביר" מאוחרת שנועדה להגן על נמלים מפני חדירת טרור. ה-UIGEA הפך לבסיס לדיכוי ממשלת משרד המשפטים האמריקאי ב-15 באפריל 2011 ותפיסת שמות הדומיין של שלושה מאתרי הפוקר המקוון המובילים בעולם, שכונו "יום שישי השחור" בקהילת הפוקר. משרד היועץ המשפטי של DOJ פרסם לאחר מכן חוות דעת בספטמבר 2011, וקבעה שה-UIGEA חל רק על הימורים על אירועי ספורט ותחרויות ולא על סוגים אחרים של הימורים מקוונים.

המקרה של שיאבו

במקרה של טרי שיאבו, אישה פגועה במוח שבעלה רצה להסיר את צינור האכלה בקיבה, התנגד פריסט להסרה. בנאום שנשא ב-2005 בקומת הסנאט, הוא הטיל ספק באבחנה של רופאי שיאבו על היותה במצב וגטטיבי מתמשך (PVS): "אני מטיל ספק בהתבסס על סקירה של קטעי הווידאו שביליתי בהם שעה בערך אתמול בלילה במשרד שלי." לאחר מותה, הנתיחה הראתה סימנים של נזק ארוך טווח ובלתי הפיך למוח התואם עם PVS.Medical Examiner's Report on the Schiavo Autopsy June 13, 2005 פריסט הגן על מעשיו לאחר הנתיחה.Kornblut, Anne E. (2005). "Schiavo Autopsy Renews Debate on G.O.P. Actions". The New York Times, June 16, 2005

קמפיינים ובחירות

בנאום בולט ומשודר בכל רחבי המדינה בפני הוועידה הלאומית הרפובליקנית באוגוסט 2004, הדגיש פריסט את הרקע שלו כרופא והתמקד בכמה נושאים הקשורים לטיפול רפואי. הוא דיבר בעד הטבת תרופות המרשם של Medicare שעבר לאחרונה והעברת חקיקה המספקת חשבונות חיסכון בריאותיים.

בטיעון נלהב לרפורמה בנזיקין ברשלנות רפואית, כינה פריסט את עורכי הדין במשפט פציעה אישית "טורפים": "עלינו למנוע מהם לסובב את הרפואה האמריקאית להגרלת ליטיגציה שבה הם זכו בקופה וכל מטופל משלם בסופו של דבר". פריסט היה תומך בהטלת מכסים על סכום הכסף שבתי משפט יכולים לפסוק לתובעים בגין פיצויים במקרים של רשלנות רפואית.

במהלך עונת הבחירות של 2004, השתמש פריסט בטקטיקה הפוליטית חסרת התקדים של ללכת למדינת הבית של מנהיג המיעוט של מפלגת האופוזיציה, הדמוקרט טום דאשל מדקוטה הדרומית. יריבו הרפובליקני של דאשל, ג'ון ת'ון, ניצח את דאשל. פריסט ודאשל עובדים היום יחד במרכז המדיניות הדו-מפלגתית ונאמו יחד לעיתים קרובות בכנסים ובאירועים של שירותי בריאות וכתבו דעות משותפות רבות בנושאי מדיניות של הסכמה דו-מפלגתית.
שמאל|ממוזער| פריסט בטקס ההשבעה של מחליפו בוב קורקר (שני משמאל). יחד עם הסנאטור לשעבר של טנסי הווארד בייקר (שני מימין), והסנאטור הבכיר למאר אלכסנדר (קיצוני מימין).
פריסט התחייב לעזוב את הסנאט לאחר שתי קדנציות ב-2006 ולא התמודד לבחירה מחדש. הוא פעל באופן מובהק עבור המועמד הרפובליקני בוב קורקר, שניצח בפער קטן על חבר הקונגרס הרולד פורד הבן בבחירות הכלליות.

 קריירה לאחר הסנאט 
 מעורבות פוליטית 
פריסט הוזכר כמועמד פוטנציאלי רפובליקני לנשיאות בשנת 2008 וכמועמד רפובליקני פוטנציאלי לשנת 2010 למושל טנסי. בסופו של דבר, הוא לא התמודד על אף אחד מהתפקידים."Frist Decides Against '08 Presidential Bid", The Wall Street Journal, November 29, 2006.

בשנת 2009, פריסט הצהיר שהוא היה יוצא נגד מפלגתו על ידי הצבעה בעד חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, שהתנגדו לו פה אחד הרפובליקנים. בינואר 2011, לאחר שהרפובליקנים השיבו את הרוב בבית הנבחרים, קרא להם פריסט לא לנסות לבטל את חוק הבריאות.

 קריירה עסקית 
בשנת 2008, הוא הפך לשותף ב-Cressey & Co. כיום, הוא משמש כשותף מיוחד ויו"ר מועצת המנהלים ב-Cressey.

בשנת 2013, פריסט שיתף פעולה עם בראד סמית' כדי להקים את Aspire Health, שהפכה לחברה הגדולה ביותר בארצות הברית, ללא הוספיס, לטיפול פליאטיבי לפני שנרכשה על ידי Anthem ב-2018. מודל הטיפול נוצר בהשראת חלקית מהגישה המבוססת על הצוות שבה השתמש פריסט בטיפול בחולים הממתינים להשתלה.

בשנת 2015, פריסט ייסד את Frist Cressey Ventures, חברת הון סיכון מנאשוויל המתמקדת בשיתוף פעולה עם חברות בריאות בשלבים מוקדמים. כיום הוא שותף פעיל במשרד.

פריסט משמש גם כיו"ר מועצת המנהלים של Monogram Health, ספקית מומחיות מבוססת ערכים של טיפול מבוסס ראיות ושירותי ניהול הטבות בבית לחולים החיים עם מצבים פוליכרוניים, לרבות מחלת כליות כרונית ומחלת כליות סופנית. מבוססת בנאשוויל, טנסי, ובבעלות פרטית של Frist Cressey Ventures ומשקיעים אסטרטגיים ופיננסיים מובילים אחרים, Monogram Health מספקת טיפול לחולים ב-34 מדינות ובכל מוצרי הביטוח.

 פילנתרופיה 
בשנת 2009 השיק פריסט ארגון ללא מטרות רווח לרפורמת חינוך במדינה המכוונת לחינוך K-12 בשם SCORE (State Collaborative on Reforming Education). המשימה של הארגון היא "לתמוך בשיתוף פעולה בעבודתה של טנסי להכנת סטודנטים לקולג' ולכוח העבודה". פריסט כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של SCORE. כחלק מהעבודה של SCORE, פריסט מציג מדי שנה את דו"ח מצב החינוך בטנסי, מבט מקיף על מאמצי המדינה לשפר את החינוך הציבורי. בשנת 2013, פריסט הביעה תמיכה בסטנדרטים אקדמיים גבוהים יותר בכיתות K-12, אישור מחדש של חוק החינוך היסודי והתיכוני, ושיפור המאמצים לזהות, לטפח ולתגמל הוראה יעילה.

בשנת 2010 כיהן פריסט בדירקטוריון של קרן קלינטון בוש האיטי, בת שישה אנשים, שגייסה 66 מיליון דולר לסיוע מיידי ברעידת אדמה ולמאמצי התאוששות ארוכי טווח במדינה הקריבית.

פריסט גם הקים ויושב ראש את Hope Through Healing Hands, מלכ"ר בריאות עולמי, כמו גם את שיתוף הפעולה הקהילתי של NashvilleHealth. בשנת 2019 השלימה NashvilleHealth, בשיתוף עם מחלקת בריאות הציבור של מטרו נאשוויל, את סקר הבריאות והרווחה הקהילתי הראשון של תושבי מחוז נאשוויל/דיווידסון מזה כמעט 20 שנה. הארגון גם הוביל סקירה של תגובתה של נאשוויל למגפת COVID-19, תוך פירוט המלצות לשיפור תגובת משבר עתידית בדוח, אסטרטגיות להיערכות עתידית: בחינת ההשפעה של COVID-19 בנאשוויל.

 שירות מועצת המנהלים 
פריסט כיהן במספר רב של מועצות ציבוריות, פרטיות וללא מטרות רווח. כיום הוא מכהן כיו"ר ה-lllGlobal lllBoard של The Nature Conservancy, קדנציה של שלוש שנים שהחלה באוקטובר 2022, והוא חבר במועצת המנהלים מאז יוני 2015, בעבר כסגן יו"ר. הוא גם כיהן בדירקטוריונים ללא מטרות רווח של קרן רוברט ווד ג'ונסון (2013–2023), ובעבר בילה 10 שנים במועצת המנהלים של קרן משפחת קייזר.

שירותי דירקטוריון נוכחיים נוספים כוללים: Aegis Sciences Corporation, Devoted Health, Digital Diagnostics, MDsave, Monogram Health, OneOncology, Select Medical ו־Teladoc . השירות הקודם כולל: Accolade, URS Corp. ו־AECOM .

הוא חבר במועצה המייעצת לבריאות עולמית ולרפואה חברתית של בית הספר לרפואה של הרווארד מאז 2010, ובעבר עמד בראש מועצת העמיתים של בית הספר לרפואה של הרווארד וכיהן בחבר הנאמנים של אוניברסיטת פרינסטון במשך חמש עשרה שנים (1974–1978 ו-1991–2001).

פריסט מילא תפקידים רבים במכון הסמית'סוניאן, כולל כיהן במועצת יורש העצר (1997–2007). הקונגרס הקים את הסמית'סוניאן ב-1846 כ"ממסד להגדלת ופיזור הידע", והטיל את האחריות על ניהול הסמית'סוניאן במועצת יורשים, המורכבת מהשופט העליון של ארצות הברית, סגן נשיא ארצות הברית. מדינות, שלושה חברים בסנאט של ארצות הברית, שלושה חברים בבית הנבחרים של ארצות הברית ותשעה אזרחים. מאוחר יותר כיהן פריסט במועצה המייעצת של המוזיאון הלאומי של הסמית'סוניאן לאינדיאני האמריקאי.

מ-2007 עד 2010 כיהן במועצת המנהלים של תאגיד מילניום צ'אלנג', תאגיד ממשלתי שהוקם ב-2004 כדי להילחם בעוני העולמי.

 מאמצים אחרים 
שמאל|ממוזער| פריסט ב-2009
לאחר שעזב את הסנאט האמריקאי, פריסט לימד בפרינסטון ובוואנדרבילט. בין השנים 2007–2008 שימש פריסט כפרופסור אורח למדיניות כלכלית בינלאומית בבית הספר לעניינים ציבוריים ובינלאומיים ב-Woodrow Wilson של פרינסטון, לימד עם המנטור הוותיק שלו, כלכלן הבריאות הנודע אוה ריינהרדט. בין השנים 2009–2010 לימד פריסט כפרופסור מכובד באוניברסיטת ואנדרבילט עם חבר הקונגרס ג'ים קופר (D-TN).

פריסט הפך גם ליו"ר משותף של One Vote '08, יוזמה של קמפיין ONE, עם מנהיג הרוב בסנאט לשעבר, טום דאשל (D-SD). לפי OneVote.org, "One Vote '08 היא קמפיין חסר תקדים, לא מפלגתי להצבת סדרי עדיפויות של בריאות עולמית ועוני קיצוני במדיניות החוץ בבחירות לנשיאות ב-2008. " פריסט נסע לאפריקה לקמפיין ONE ביולי 2008.

מאז 2011, פריסט שימש כעמית בכיר במרכז המדיניות הדו-מפלגתית, והוא יושב ראש משותף של פרויקט הבריאות של הארגון יחד עם מנהיג הרוב בסנאט לשעבר, טום דאשל.

פריסט הוא טייס מאומן, מיומנות שבה השתמש כדי לנסוע מדי שנה לכל 95 מחוזות טנסי תוך כדי קמפיין ובכהונתו.

כרץ פעיל בהיותו בסנאט, פריסט השלים שבעה מרתונים בין השנים 1998–2001.

 ספרים 
ביוני 1989 פרסם פריסט את ספרו הראשון, Transplant: A Heart Surgeon's Account of the Life-And-Death Dramas of the New Medicine, בו כתב, "רופא הוא אדם שתפקידו מצדיק הכל. ... החיים [הם] מתנה, לא זכות בלתי ניתנת לביטול."

עם ג'. ה. הלדרמן, הוא ערך את "Grand Rounds in Transplantation" ב-1995, שתיאר מקרים בהשתלות כליות, לב, ריאות, כבד ומח עצם שנלקחו מההשתלות שביצע ואנדרבילט.

במרץ 2002 פרסם פריסט את " When Every Moment Counts: What You Need to Know About Bioterrorism from the Only's Senate's Doctor", כשהוא חולק הנחיות מעשיות בעקבות התקפות האנתרקס ב-2001 כיצד להישאר בטוחים במקרה של פיגוע ביולוגי.

בשנת 2003, פריסט ושירלי וילסון הוציאו את הספר, "אנשים טובים מולידים אנשים טובים: גנאלוגיה של משפחת פריסט".

באוקטובר 2009 פרסם פריסט את A Heart to Serve: The Passion to Bring Health, Hope and Healing. הספר מפרט את מורשתו המשפחתית, חוויותיו כמנתח השתלות לב וריאות וסנאטור אמריקאי, ומכסה כמה מנסיעותיו הרפואיות באפריקה, תהליך הפעלת PEPFAR, התקפי האנתרקס ו-SARS משנת 2001, חוק המודרניזציה של Medicare, והירי בקפיטול ב-1998 שבו הוא ניהל את הטיפול.

הוא ערך יחד עם ד"ר מאניש סת'י "מבוא למדיניות בריאות" ב-2013.

 חיים אישיים 
בשנת 1981, פריסט התחתן עם קארין מקלוהן. נולדו להם שלושה בנים: הריסון, ג'ונתן ובריאן. משפחת פריסט היו חברים בכנסייה הפרסביטריאנית הלאומית בוושינגטון הבירה. בני הזוג התגרשו בדצמבר 2012.

ב-29 במאי 2015 נישא פריסט לטרייסי לין רוברטס (נולדה ב-14 באפריל 1962). בני הזוג מתגוררים בפרנקלין, טנסי.

 כספים 
נכון לשנת 2005, לפריסט היה הון במיליוני דולרים, רובו תוצאה של בעלותו על מניות בחברת Hospital Corporation of America, רשת בתי החולים ללא מטרות רווח שהקימו אחיו ואביו. טופס הגילוי הפיננסי של Frist משנת 2005 רשם נאמנויות עיוורות בשווי בין 15 ל-45 מיליון דולר.

בני משפחת פריסט היו תורמים מרכזיים לאוניברסיטת פרינסטון, והתחייבו על 25 מיליון דולר ב-1997 עבור בניית מרכז קמפוס פריסט.

ביל וקארין פריסט היו הנאמנים היחידים שאחראים על קרן משפחתית הנושאת את שמו של הסנאטור, שהחזיקה בנכסים של יותר מ-2 מיליון דולר ב-2004. הוא ואחיו היו סגני נשיא של קרן צדקה אחרת הנושאת את שמות הוריהם. מעמדה של הנאמנות העיוורת של פריסט, וההצהרות שלאחר מכן לגביו והפעילות בתוכו, הובילו לחקירת SEC. הוא נחקר ב-2005 על ידי רשות ניירות ערך (SEC) בנוגע למכירת מניות המבוססת לכאורה על מידע פנים. החקירה נסגרה לאחר 18 חודשים ללא הגשת כתב אישום.Carrie Johnson, "Frist Not Charged as Investigators Close Probe of His Hospital Stock Sales". The Washington Post, April 27, 2007. פריסט אמר בהצהרה, "תמיד התנהלתי על פי הסטנדרטים האתיים הגבוהים ביותר בחיי האישיים והציבוריים, ואני ומשפחתי שמחים שהעניין הזה נפתר".Frist Not Charged as Investigators Close Probe of His Hospital Stock Sales Washington Post, April 27, 2007

 הכרה 
פריסט נבחר לאחד ממאה האנשים החזקים ביותר בתחום הבריאות על ידי Modern Healthcare בשנת 2002, 2003 ו-2004. הוא גם נבחר לרשימת "The Time 100: רשימת האנשים המשפיעים ביותר בעולם" לשנת 2005 על ידי מגזין טיים.

בשנת 2001 הוא קיבל את פרס לוח הזהב של האקדמיה האמריקאית להישגים.

בשנת 2003 קיבל פריסט את פרס וודרו וילסון של אוניברסיטת פרינסטון, המוענק מדי שנה לבוגר או בוגר מהמכללה לתואר ראשון שהישגיו מדגימים את המשפט הבלתי נשכח של וודרו וילסון, "פרינסטון בשירות האומה".

בשנת 2011, הוא קיבל את פרס אל-אולצ'י למנהיגות הומניטארית כהוקרה על מאמצי הצלת חיים ברחבי העולם, ועל חשיבותה של התעופה העסקית למאמצים אלה.

בין השנים 1997 ל-2006, פריסט קיבל תארים של כבוד מחמש מכללות ואוניברסיטאות שחורות היסטוריות, כולל אוניברסיטת פיסק, אוניברסיטת הווארד, קולג' ל-מוין-אוון, מכללת מהארי רפואית ובית הספר לרפואה של מורהאוז.

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי טנסי
קטגוריה:נאשוויל: אישים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ואנדרבילט
קטגוריה:בוגרי בית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:כירורגים אמריקאים
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מטנסי
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1952