כתמי פורדייס

כתמי פורדייס (המכונים גם גרגירי פורדייס) הם בלוטות חלב גלויות שאינן מזיקות וללא כאבים המופיעות בדרך כלל כגבשושיות קטנות לבנות/צהובות בחלק הפנימי של השפתיים או הלחיים, החניכיים או באיברי המין. הם נפוצים, ומופעים ב־80 אחוז מהמבוגרים.

בדרך כלל אין צורך בטיפול וניסיונות להסיר אותם בדרך כלל גורמים לכאבים ולצלקות.

הסיבה להופעת הכתמים שלהם אינה ברורה, והם אינם קשורים לזקיקי שיער.

האבחון נעשה על ידי הדמיה. הכתמים עשויים להיראות דומים ליבלות באברי המין או לרכיכות ותוארו לראשונה בשנת 1896 על ידי רופא העור האמריקאי ג'ון אדיסון פורדייס

 היסטוריה 
כתמי פורדייס נקראים על שם רופא העור האמריקאי ג'ון אדיסון פורדייס שאיבחן אותם לראשונה בשנת 1896.

בלוטות החלב הן מבנים נורמליים של העור, אך עשויות להימצא גם בחלל הפה, שם הם מכונים גרגירי פורדייס דרך הפה, או בלוטות חלב חוץ רחמיות.

כשהם מופיעם על העורלה, הן נקראות בלוטות טייסון ואין לבלבל אותן עם hirsuties coronae glandis.

 סימנים ותסמינים 
הכתמים קטנים, לא כואבים ונראים חיוורים, אדומים או לבנים או שהם מופעים בבליטות בקוטר של 1 עד 3 מ"מ. הבליטות עשויות להופיע על שק האשכים, על פיר הפין או על השפתיים, כמו גם על פני השטח הפנימיים (רירית הרטרומולרית) ועל גבול הוורמיליון של שפתי הפנים.

הכתבים אינם משויכים לשום מחלה ואינם מדבקים אלא מייצגים התרחשות טבעית בגוף. לכן, אין צורך בטיפול. אנשים עם מצב זה פונים לעיתים רופא עור מכיוון שהם חוששים שיש להם זיהום המועבר במגע מיני (במיוחד יבלות באברי המין) או צורה כלשהי של סרטן.Palo Alto Medical Foundation Bettina McAdoo, M.D. Retrieved June 24, 2006.

 תיאור 
על הפיר של הפין, נראים כתמי הפורדייס כאשר העור נמתח, ועשויים להיות מורגשים רק במהלך זקפה. הכתמים יכולים להופיע גם על עור שק האשכים.

גרגירי פורדייס מופיעים כגרגירים דמויי אורז, בצבע לבן או צהוב-לבן כגבשושיות קטנות ואינם גורמים לכאבים. האתר הנפוץ ביותר להופעתם הוא לאורך הקו שבין גבול הוורמיליון לבין רירית הפה של השפה העליונה, או על הרירית הבוקאלית (בתוך הלחיים) באזור הקומיסורי. לעיתים קרובות דו-צדדית.

הם עשויים להופיע גם על הכרית הרטרומולרית של הלסת התחתונה ועל אזורי השקדים, אך כל משטח אוראלי עשוי להיות מעורב. אין שינוי ברירית מסביב. לחלק מהמטופלים יהיו מאות גרגירים בעוד שלרובם יש רק אחד או שניים.

לעיתים, מספר בלוטות סמוכות יתלכדו למקבץ גדול יותר דמוי כרובית בדומה להיפרפלזיה של העור. במקרה כזה, עשוי להיות קשה לקבוע אם לאבחן את הנגע כהיפרפלזיה חלבית או אדנומה חלבית. ההבחנה עשויה להיות מעורפלת מכיוון שלשתי הישויות יש את אותו טיפול, אם כי לאדנומה יש פוטנציאל גדילה גדול יותר. דווח על קרצינומה חלבית של חלל הפה, הנובעת ככל הנראה מגרגרי פורדייס או מוקדים היפרפלסטיים של בלוטות החלב.

אצל חלק מהאנשים עם כתמי פורדייס, יש לבלוטות הפרשה עבה וגירית כאשר הם לוחצים.

 גורמים 
אצל אנשים עם סוגי עור שמנוניים הגורמים לכתמים יותר גרורים, עם כמה הפרעות ראומטיות, ובסרטן המעי הגס והחלחולת תורשתי ללא פוליפוזיס. באחרונים, האתר הנפוץ ביותר לכתמי פורדייס הוא החניכיים התחתונות (חניכיים) והרירית הוסטיבולרית.

 אבחון 
מספר גדול של אונות המתלכדות למסה מוגברת עשויות להיקרא היפרפלזיה שפירה של חלב, ומדי פעם ניתן לראות פסבדוציסטות קטנות מלאות קראטין וחייבות להבדיל מציסטה אפידרמואידית או ציסטה דרמואידית עם אדנקסה חלבית. על הפתולוג להקפיד להבדיל בין נגעים כאלה לבין ניאופלזמות של הרוק עם תאי חלב, כגון לימפדנומה חלבית וקרצינומה חלבית.

גרגירי פורדייס בדרך כלל אינם עוברים ביופסיה מכיוון שהם מאובחנים בקלות, אך הם נתפסים לעיתים קרובות כממצאים מקריים של ביופסיות ריריות של רירית החזה, השפתיים והרטרומולרית. הגרגירים דומים לבלוטות החלב הרגילות של העור אך חסרים זקיקי שיער וכמעט תמיד חסרים תקשורת צינורית עם פני השטח. הבלוטות ממוקמות ממש מתחת לאפיתל שמעל ולעיתים קרובות מייצרות הרמה מקומית של האפיתל. תאי חלב בודדים גדולים, עם גרעינים כהים מרכזיים וציטופלזמה מוקצפת בשפע.

מחלות מסוימות עשויות להיראות דומות לכתמי פורדייס כגון זיהומים המועברים במגע מיני.

 אבחנה 
כתמי פורדייס שפירים לחלוטין ואינם דורשים טיפול. הם מופעים ב-70 עד 80 אחוז מהמבוגרים.

 אפידמיולוגיה 
הכתמים קיימים בכ-80% מהמבוגרים. הם אינם נראים בדרך כלל בילדים, ונוטים להופיע בערך בגיל 3, ואז מתגברים במהלך ההתבגרות והופכים ברורים יותר בבגרות מאוחרת יותר. הם בולטים יותר אצל גברים. במקרים שבהם קיימת אי־נוחות אסתטית, ניתן לשקול פנייה לטיפולים קוסמטיים להפחתת נראות הכתמים, כגון שימוש בלייזר, טיפול פוטודינמי, פילינג כימי, מיקרונידלינג משולב חומצות או קרמים רפואיים המכילים רטינואידים. טיפולים אלו אינם נדרשים מבחינה רפואית, יעילותם משתנה בין מטופלים, ומומלץ לבצע אותם רק לאחר ייעוץ עם רופא עור.

 קישורים חיצוניים 

הערות שוליים

קטגוריה:פות