קול-על

קול-על (באנגלית: Voice-over, מכונה גם off-camera או off-stage commentary) הוא טכניקת הפקה המשמשת ברדיו, בטלוויזיה, בקולנוע, בתיאטרון ובמדיה אחרת, שבה קול תיאורי או מסביר, שאינו חלק מהנרטיב (כלומר, קול חוץ-דיאגטי), מלווה את הצגת האירועים המצולמים ומתרחשים באתר עצמו.Merriam Webster's Online Dictionary הקריינות לקול-על נקראת מתוך תסריט ועשויה להיות מושמעת על ידי אדם שמופיע במקומות אחרים בהפקה או על ידי שחקן קול-על מקצועי. הדיאלוג הסינכרוני, שבו קול העל מתאר את הפעולה המתרחשת בזמן אמת, נותר הטכניקה הנפוצה ביותר בקול-על. עם זאת, גם דיאלוג אסינכרוני משמש בקולנוע. בדרך כלל קול העל מוקלט מראש ומולבש על סרט או וידאו, ומשמש לרוב בסרטי תעודה או דיווחי חדשות כדי להסביר מידע.

קול-על משמש גם במשחקי וידאו ובהודעות קוליות במערכת המתנה טלפונית, וכן בהודעות ובמתן מידע באירועים ובאתרי תיירות.Types of Voice Over הוא עשויה להיאמר גם בזמן אמת באירועים כמו טקסי פרסים. קול-על מהווה רובד נוסף מעבר לדיאלוג קיים ואין לבלבל בינו לבין משחק קולי או תהליך החלפת דיאלוג בגרסה מתורגמת, שנקרא דיבוב או תרגום קולי.

 היסטוריה 
קול העל התפתח בתעשייה במקביל להתקדמות הטכנולוגיה, הבידור והפרסום. הוא נכנס לשימוש בימיו הראשונים של הרדיו והתרחב מאז למדיות שונות כגון טלוויזיה, קולנוע, משחקי וידאו והאינטרנט.

 תחילת הדרך (שנות ה-20 וה-30) 
בשנות ה-20 עם התפתחות שידורי הרדיו תחום קול-העל החל להתפתח. התעשייה הונעה בעיקר על ידי דרמות רדיו, קומדיות וסדרות רדיופוניות. שחקנים כמו אורסון וולס היו בין החלוצים, הידועים בעבודתם בתוכניות רדיו כמו "תיאטרון מרקורי באוויר". האירוע הבולט ביותר של התקופה היה שידור "מלחמת העולמות" בשנת 1938 בבימויו וקריינותו של וולס, שגרם לפאניקה בקרב המאזינים שחשבו שמדובר בדיווח חדשותי אמיתי.

 תור הזהב של הרדיו והכנסת הטלוויזיה (שנות ה-40 וה-50) 
שנות ה-40 וה-50 מכונות לעיתים קרובות תור הזהב של הרדיו. שחקנים כמו מל בלאנק, הידוע בעבודתו בסרטים מצוירים של האחים וורנר הפכו לשמות מוכרים. בעידן זה, קול העל התרחב וכלל קריינות מחוץ למסך וקולות לדמויות בתוכניות טלוויזיה, במיוחד בסרטי אנימציה ובפרסומות.

 עליית הפרסומות והדיבוב (שנות ה-60 וה-70) 
שנות ה-60 וה-70 ראו עלייה משמעותית בשימוש בקול-על בפרסומות. המפרסמים התחילו להבין את ההשפעה של קול חזק ומשכנע במכירת מוצרים. בתקופה זו חלה גם עלייה בשימוש בדיבוב של סרטים ותוכניות זרות, דבר שהרחיב את החשיפה הגלובלית של תוכן מדיה.

 התקדמות טכנולוגית ומהפכת הווידאו הביתית (שנות ה-80 וה-90) 
עם כניסת הטלוויזיה בכבלים והווידאו הביתי בשנות ה-80 וה-90, הביקוש לקריינים עלה. העידן הזה התאפיין בעלייתן של תוכניות מצוירות, משחקי וידאו ושוק הווידאו הישיר לצרכן. שחקני קול כמו ג'יימס ארל ג'ונס, הידוע בקולו כדארת' ויידר ב"מלחמת הכוכבים", ופרנק ולקר, הידוע בעבודתו בסרטים מצוירים וסרטים, הפכו לדמויות בולטות.

 עידן האינטרנט והדמוקרטיזציה של קריירת הקריינות (שנות ה-2000 עד היום) 
בתחילת המילניום חלו שינויים דרסטיים עם התפשטות האינטרנט. פלטפורמות כמו יוטיוב ועליית הפודקאסטים פתחו ערוצים חדשים לעבודה בקול-על. טכנולוגיות הקלטה ביתיות ואינטרנט מהיר אפשרו לקריינים לעבוד מרחוק. אתרי אינטרנט ואמצעי ליהוק מקוונים הפכו את המלאכה לנגישה יותר הן לקריינים והן למפיקים.

 שימושים 
כדי להפוך לשחקן קול-על נדרשת הכשרה ניכרת. בין הגורמים החשובים הם טכניקה, ז'אנרים ועבודות רלוונטיות. מומלץ להעסיק מאמן משחק ומאמן קול כדי לשפר את המיומנויות להקלטת קול-על. יש צורך בציוד רב, כגון מחשב, מיקרופון מקצועי ותוכנת עריכה, כמו גם סטודיו להקלטות, כדי לפתח קריירת קריינות קול-על מקצועית. קריירות בתחום זה מאפשרות לרבים לעבוד מהבית.

כדי לגשת לאודישן לתפקיד קול-על, נהוג להקליט "סליל דמו" (תיק עבודות קולי ;demo reel), שהוא אוסף של עבודותיו של האדם בתחום הקריינות. סליל הדמו חשוב במיוחד למי שמחפש עבודה בתחום, מכיוון שרבים מהאודישנים מבקשים אחד כזה. כדי למצוא אודישנים, ישנם אתרים מקוונים רבים שמאפשרים הרשמה לאודישנים.

 טכניקות 

 ככלי לעיצוב דמות 
ביצירות קולנועיות כמו "מובי דיק" (1956) של הרמן מלוויל, ישמעאל (בגילומו של ריצ'רד בייסהרט) מספר את הסיפור ולעיתים מעיר אודות המשחק בקול-על. בדומה לכך, ג'ו גיליס (ויליאם הולדן) בסרט "שדרות סאנסט" (1950) ואריק אריקסון (גם בגילום ויליאם הולדן) בסרט "הבוגד שלא בגד" (1962). כך גם בסרטים כמו "תקוות גדולות" (1946) בקולו של "פיפ הבוגר" (ג'ון מילס), ובגרסת הטלוויזיה משנת 1974 עם מייקל יורק.

השימוש בקול-על משמש גם להענקת קולות ואישיות לדמויות מונפשות. קריינים בולטים ורב-תחומיים כוללים את מל בלאנק, דאוס בטלר, דון מסיק, פול פריס וג'ון פוראי. טכניקות אלה ליצירת דמות באמצעות קול-על משמשות ליצירת אישיות לדמויות בדיוניות, אך לעיתים עלו ביקורות סביבן, במיוחד כשקריינים לבנים ניסו לחקות את הניב האפרו-אמריקני.

 ככלי יצירתי 
בקולנוע, הבמאי מציג את קולו של הקריין במקביל לתמונות המוצגות על המסך, שלעיתים קשורות ולעיתים לא קשורות לדברים הנאמרים. לפיכך, קול-על יכול לשמש ליצירת ניגוד אירוני. לעיתים קול-על משמש כקול שאינו קשור ישירות לדמויות הנראות על המסך. בקריינות בסרטים בדיוניים, הקול הוא לעיתים של דמות המשתקפת על עברה או של דמות חיצונית לסיפור, שבדרך כלל יש לה ידע רחב יותר על האירועים מאשר הדמויות האחרות.

קול-על משמש לעיתים ליצירת אפקט של סיפור על ידי דמות או קריין יודע-כול. לדוגמה, בסרט "החשוד המיידי", הדמות קייזר סוזה מבצעת קטעי קול-על בהם הוא מתאר את פרטי הפשע. קריינות קול-על קלאסית נוספת בהיסטוריה של הקולנוע מופיעה ב"האזרח קיין" ו"עיר עירומה".

 ככלי חינוכי ותאורי 
לקול-על יש גם יישומים רבים במדיה לא בדיונית. חדשות טלוויזיה לרוב מוצגות כרצף של קטעי וידאו עם קריינות קול-על של הכתבים המתארת את המשמעות של האירועים הנראים, כשבמקביל הכתבה משתלבת עם קטעי וידאו שבהם מופיעים מגישי החדשות המדווחים על סיפורים שבהם לא מוצגים קטעי וידאו.

רשתות טלוויזיה כמו "ערוץ ההיסטוריה" ו"ערוץ דיסקברי" משתמשות בהרחבה בקריינות קול-על. ברשת NBC, תוכנית הטלוויזיה "Starting Over" השתמשה בקריינית סילביה ויאגרן כמספרת בקול-על.

שידורים חיים של ספורט מציגים לעיתים קרובות רצף של שידורי קול-על על ידי פרשני ספורט מעל קטעי וידאו של האירוע.

משחקי טלוויזיה נהגו להשתמש רבות בקול-על לצורך הצגת מתחרים ותיאור פרסים, אך שימוש זה פחת כאשר המשחקים עברו למתן פרסים כספיים בעיקר. בין הקריינים הידועים ביותר נמנים דון פארדו, ג'וני אולסון, ג'ון הרלן, ג'יי סטיוארט, ג'ין ווד וג'וני גילברט.

במהדורות DVD של סרטים עלילתיים או תיעודיים, לעיתים קרובות מבוצעת קריינות קול-על על ידי מבקר קולנוע מוביל, היסטוריון או על ידי אנשי ההפקה עצמם.

 הערות שוליים 

קטגוריה:מונחים בקולנוע
קטגוריה:דיבוב