ווטסון סקוויר

ווטסון קארבוסו סקוויר (באנגלית: Watson Carvosso Squire; 18 במאי 1838 – 7 ביוני 1926) היה ותיק מלחמת האזרחים האמריקנית, המושל ה-12 של טריטוריית וושינגטון וחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם וושינגטון.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
סקוויר נולד ב-18 במאי 1838 בקייפ וינסנט שבניו יורק, ולמד בבתי הספר הציבוריים, סמינר פאלי (בפולטון, ניו יורק) וסמינר פיירפילד (מחוז הרקימר, ניו יורק). ב-1859 השלים את לימודיו באוניברסיטת וסליאן והיה מנהל מכון מורביה.

 קריירה 
במהלך מלחמת האזרחים, התגייס סקוויר לפלוגה F, הרגימנט ה-19, הרגלים המתנדבים של ניו יורק, בשנת 1861. הוא הועלה לדרגת לוטננט ראשון, וגויס באותה שנה. בשנת 1862 השלים את לימודיו בבית הספר למשפטים בקליבלנד והתקבל ללשכת עורכי הדין, והחל לעסוק בכך בקליבלנד שבאוהיו.

הוא הצטרף שוב לצבא האיחוד, זמן קצר לאחר מכן, כאשר האיחוד קרא לחיילים נוספים. עם גיוס וארגון הפלוגה העצמאית השביעית של אוהיו Sharpshooters, סקווייר הוסמך כקפטן ב-1862. הוא שירת עם ה-Seventh Ohio Sharpshooters עד 1865. במהלך מלחמת האזרחים, השתתף סקוויר בקרבות נאשוויל, צ'יקמוגה, רסקה ומישיונר רידג'. במהלך המערכה האחרונה, "סקוויר שימש כשופט בבתי המשפט הצבאיים הכלליים. מאוחר יותר הפך סקווייר ליועץ משפטי של מחוז טנסי", עם המטה בנאשוויל. "הוא שירת במטהו של מייג'ור גנרל רוסו כיועץ משפטי וגם תחת מייג'ור גנרל תומאס במהלך המצור והקרב על נאשוויל". בשנת 1865, שוחרר בדרגת קפטן ולאחר מכן קיבל דרגות ייצוג של מייג'ור, לוטננט קולונל וקולונל.

מ-1865 עד 1879, הועסק סקוויר בחברת נשקי רמינגטון כמזכיר, גזבר ומנהל וב-1876 רכש אחזקות גדולות בטריטוריית וושינגטון. הוא נישא לאידה רמינגטון, בתו של פילו רמינגטון, ב-23 בדצמבר 1868, ונולדו להם ארבעה ילדים, פילו רמינגטון, שירלי הרברט, אדין ומרג'ורי.

ב-1879 עבר סקוויר לסיאטל וכיהן כמושל טריטוריית וושינגטון בין השנים 1884 ל-1887. כמושל, התמודד סקוויר עם האתגר הקשה של שמירת החוק והסדר במהלך המהומות האנטי-סיניות בסיאטל ובטקומה. המהומות הללו החלו ב-1885 והגיעו לשיא ב-8 בפברואר 1886. באותה תקופה, הכריז סקוויר על חוק צבאי והחל במערכת של שלטון צבאי עד להשבת הסדר על כנו. "זמן קצר לאחר שהנשיא קליבלנד פרסם כרוז הקורא להחזרת הסדר, וכשהתעלמו מכך, הוזמנו חיילים פדרליים להיכנס לסיאטל". חזר בו סקוויר מחוק הצבא ב-22 בפברואר 1886, אך עד אז רוב התושבים הסינים כבר גורשו מהטריטוריה, הועלו על ספינה ונשלחו לסן פרנסיסקו. לאחר מכן, לבקשת מחלקת המדינה האמריקאית, חקר המושל סקוויר את אובדן הרכוש של התושבים הסינים מטקומה, סיאטל והסביבה.

עם קבלתה של וושינגטון כמדינה לאיחוד בשנת 1889, נבחר סקוויר כמועמד המפלגה הרפובליקנית לסנאט במצע אנטי-סיני חזק. הוא נבחר מחדש ב-1891 וכיהן מ-20 בנובמבר 1889 עד 3 במרץ 1897. הוא נכשל בניסיונו להיבחר מחדש ב-1897. במהלך כהונתו בסנאט, כיהן כיושב ראש הוועדה להגנת החוף (הקונגרסים ה-52 וה-54) וחבר בוועדה לנתיבי תחבורה לחוף הים (הקונגרס ה-52). הוא פרש מעיסוק בעריכת דין והקדיש את זמנו לניהול נכסיו בסיאטל. הוא היה מארגן ונשיא של Union Trust Co ו-Squire Investment Co.

 מותו 
סקוויר מת ב-7 ביוני 1926 בסיאטל שבוושינגטון, בגיל 88, ונקבר בפארק הזיכרון אוורגרין - וואשלי, בית הקברות וואשלי, סיאטל.

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וסליאן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של קליבלנד
קטגוריה:מושלי טריטוריית וושינגטון
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממדינת וושינגטון
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1838
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1926