קלווין ברייס

קלווין סטיוארט ברייס (באנגלית: Calvin Stewart Brice; 17 בספטמבר 1845 – 15 בדצמבר 1898) היה איש עסקים אמריקאי ופוליטיקאי דמוקרטי מאוהיו. הוא זכור בעיקר בזכות כהונתו הבודדת בסנאט של ארצות הברית, תפקידו כיו"ר הוועדה הלאומית הדמוקרטית ותפקידו המכונן בתעשיית הרכבות האמריקאית. הוא היה דמוקרט בורבוני מוביל.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
קלווין ברייס נולד ב-17 בספטמבר 1845 לוויליאם קירקפטריק ואליזבת סטיוארט ברייס בדנמרק, אוהיו. אביו היה כומר פרסביטריאני ללא עושר גדול. הוא קיבל חינוך ביתי במשך זמן מה לפני שנכנס למערכת בתי הספר הציבוריים של קולומבוס גרוב במחוז פוטנם. לאחר שהפגין הבטחה כלשהי כסטודנט, ברייס התקבל לאוניברסיטת מיאמי באוהיו ב-1859.

הניסיון הראשון של ברייס להצטרף לצבא ב-1861 זכה להצלחה מועטה, לאחר שנדחה בגלל גילו הצעיר. בקיץ 1862, לעומת זאת, ברייס התגייס ושירת שלושה חודשים ברגימנט הרגלים המתנדבים ה-86 של אוהיו, כשראה פעולה במערב וירג'יניה. ב-1863, הוא חזר לאוניברסיטת מיאמי וסיים את לימודיו בהצטיינות גבוהה ועבד כמנהל בית ספר, לפני שהצטרף שוב לצבא ב-1864, הפעם שימש כקפטן בפלוגת מתנדבים שגייס לרגימנט הרגלים ה-180 של אוהיו. ברייס עלה במהירות בשורות צבא האיחוד, ובסוף המלחמה הגיע לתפקיד לוטננט קולונל.

בלי שום רצון לקריירה צבאית, לפי ההיסטוריון תומאס מאך, ברייס סיים את הקריירה הצבאית שלו זמן קצר לאחר מכן כדי להמשיך בקריירה במשפטים. הוא קיבל את התואר שלו במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן ב-1865 ועבר את בחינות הלשכה באוהיו ב-1866.

 קריירה עסקית 
ברייס מצא את הפריצה שלו לעולם העסקי והפוליטי בנסיבות חריגות. בסביבות 1880, כאשר משרד עריכת הדין שלו נכשל ובית אמו היה בסכנת עיקול, הציע ברייס לדאוג לכל אינטרסים משפטיים שבהם מלווה המשכנתאות זקוק לעזרה. המלווה, המושל דאז צ'ארלס פוסטר, דחה את העזרה המשפטית אך הציע לשלם לברייס חמש מאות דולר כדי לנהל משא ומתן על עסקה עסקית עם וול סטריט בשמו. ברייס קיבל והוכיח את עצמו כאיש עסקים ממולח; תוך התעלמות מההנחיות המפורשות של פוסטר לעבודתו על ההליכים העסקיים בניו יורק ובמקום זאת בעקבות האינסטינקטים שלו, חזר ברייס עם רווח מדהים של 40,000 דולר וזכה באמונו ובידידותו של המושל. מאוחר יותר פוסטר יכנה את ברייס "האדם המופלא ביותר שפגש אי פעם […] את הלווה המצליח ביותר שראה אי פעם". לאורך הקריירה העסקית שלו, שני נושאים היו עקביים: יכולתו של ברייס לבנות מחדש עסק כושל או צעיר כדי להרוויח ומעורבותו עם צ'ארלס פוסטר, שתמיכתו הייתה מכרעת להצלחתו של ברייס.

לאחר שעבד במשרד פרטי, בריס הצטרף למחלקה המשפטית של מסילת אגם אירי ולואיוויל. שם הוא צבר את הניסיון הראשוני שלו בתעשיית הרכבות, ולמד כיצד לתפעל, לממן ולהרחיב רשת רכבות. ב-1871 נסע בריס לאירופה כדי להשיג מימון להקמת מסילת רכבת העוברת מטולדו לשדות הפחם של אוהיו, והרשים את פוסטר פעם נוספת. בתמיכתו של פוסטר, ברייס הדריך את מסילת הברזל דרך הפאניקה של 1873 והרחיב אותה ללימה והאזור שמסביב. ההישג הבולט ביותר שלו היה אולי תפקידו בבניית כביש ניקל פלייט ב-1882 שנמתח מניו יורק לסנט לואיס. מאוחר יותר הוא מכר את הכביש הזה תמורת רווח נדיב לוויליאם הנרי ואנדרבילט, שזיהה אותו כמתחרה מסוכן. ברייס עלה לנשיא החברה בשנת 1887, שעד אז הייתה ידועה בשם אגם אירי ו-Western Railroad.

עם הזמן, ברייס הרוויח הון גדול, תוך שהוא טען לעשר מסילות ברזל שונות תוך התפשטות לעסקים רבים אחרים, כולל חברת הטלגרף הלאומית והבנק הלאומי צ'ייס של ניו יורק.

מאוחר יותר בחייו, ברייס הפך להיות מעורב בפרויקטים של רכבת בסין. הוא היה חבר מייסד של האגודה האסיאתית האמריקאית, ארגון שאחראי על מילוי אינטרסים מסחריים אמריקאים בסין במסגרת מדיניות הדלת הפתוחה. בסוף שנות ה-90, הוא החל בניסיון לבנות מסילת ברזל בין קנטון להאנקו בסין, אך הוא מת לפני השלמת הפרויקט.

לאורך הקריירה שלו, ברייס נשאר חסר אנוכיות במטרותיו וחסכן ברצונותיו, בניגוד לרוב הברונים השודדים של ימיו. לדברי ההיסטוריון ג'יימס וייט, ברייס לא קיבל פיצויים רבים עבור שירותיו במהלך עסקה עסקית ולעיתים קרובות העמיד את עצמו באחריות לציבור על ידי "הסרת הצעה של כל נטל והנחתה לבדיקה".

 קריירה פוליטית 
ימין|ממוזער| סנטור קלווין ברייס מאת ג'ון סינגר סרג'נט, 1898
לצד הקריירה העסקית שלו, ברייס מילא תפקיד הולך וגובר בפוליטיקה הממלכתית והלאומית. הוא היה דמוקרט בורבוני שמרן. ברייס התחיל בפוליטיקה כאלקטור עבור סמואל ג'יי טילדן ב-1876 ומאוחר יותר עבד בקמפיין הנשיאותי המוצלח של גרובר קליבלנד ב-1884.

 ציר בוועידה הדמוקרטית הלאומית 
לאחר בחירתו של קליבלנד הפך ברייס פעיל יותר במפלגה הדמוקרטית ונבחר כציר כללי לוועידה הלאומית הדמוקרטית ב-1888 בסנט לואיס. ב-1889 נבחר ברייס להחליף את ויליאם ה. בארנום המנוח כיו"ר הוועד הלאומי הדמוקרטי. עושרו וקשריו הפכו אותו ליושב ראש מפלגה בעל השפעה, והעניק לו את הכינוי "Calvin $ellars Brice". הוא כיהן עד 1892, אז הוחלף בתפקיד זה על ידי ויליאם הארי מפנסילבניה לאחר שהביע ספקות לגבי מינוי גרובר קליבלנד בפעם השלישית.

 סנאטור אמריקאי 
ב-1890 זכה בריס במועמדות על ג'ון א. מקמהון כמועמד מפלגתו להחליף את הנרי ב. פיין, הסנאטור האמריקני היוצא מאוהיו. ברייס היה נתון לביקורת תקשורתית, כולל על טענות שהוא לא תושב אוהיו, לאחר שהתגורר בניו יורק בשנים הקודמות. הוצאה כבדה לקמפיין הבטיחה את בחירתו של רוב דמוקרטי לאספה הכללית של אוהיו, מה שאיפשר את בחירתו של ברייס. עם זאת, בגלל נסיבות חשודות שנבעו מהבחירה הראשונית של פיין, ברייס נבדק על ידי הסנאט לפני כניסתו לתפקיד.

למרות שברייס נקט כמה צעדים בלתי נשכחים כסנאטור, הוא צבר מוניטין של חבר חרוץ ואינטליגנטי, שכיהן כיו"ר הוועדה למסילות ברזל באוקיינוס השקט וחבר בוועדת ההיגוי הדמוקרטית ובוועדת ההקצאות.

המהפך של ברייס בנושא הקריטי של רפורמת התעריפים עלה לו בתמיכה של רבים בבסיס הדמוקרטי שלו. קשריו החזקים של ברייס לעסקים בניו יורק הביאו כמה באוהיו לקרוא לו "הסנאטור השלישי של ניו יורק". אף על פי שברייס הרחיק הצעה לגינוי בוועידת המפלגה הדמוקרטית ב-1894, הוא הפסיד בניסיונו להיבחר מחדש לרפובליקני ג'וזף ב. פורקר שלוש שנים מאוחר יותר. לאחר תבוסתו, ברייס נשר מהפוליטיקה באוהיו.

 מותו 
הוא מת באופן פתאומי ובלתי צפוי בעיר ניו יורק מהתקף חריף של דלקת ריאות ב-15 בדצמבר 1898.

 מורשת 
על שמו נקראת עיירת הכורים ברייסוויל, טנסי, אשר הוכיחה כי היא עוזרת להתחבר לשירותי הרכבת.

ברייס היה בוגר מסור של אוניברסיטת מיאמי מאוחר יותר בחייו. מאמציו בשנים 1885 ו-1888 לספק מימון לאוניברסיטה היו אחראים במידה רבה להישרדותה, ומבנה מדעי, ברייס הול נקרא לכבודו. מאז הוא נהרס.

 קישורים חיצוניים 




קטגוריה:אמריקאים ילידי אוהיו
קטגוריה:יושבי ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאוהיו
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מיאמי באוהיו
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1845
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1898