ניזאם היידראבאד

ניזאם היידראבאד היה תואר השליט של מדינת היידראבאד (כיום חלק ממדינת טלנגאנה ההודית), אזור  של מהאראשטרה וחבל  של קרנאטקה)."ניזאם" הוא קיצור של "ניזאם אל-מולכ" (בפרסית: نظام‌ الملک), שפירושו "אדמיניסטרטור של הממלכה", והוענק ל כאשר מונה למשנה למלך של הדקאן על ידי קיסר האימפריה המוגולית . בנוסף להיותו המשנה למלך המוגולי ("") של הדקאן, אסף ג'א הראשון היה גם החצרן הראשי של האימפריה המוגולית עד 1724, אז הקים את המונרכיה העצמאית של היידראבאד ואימץ את התואר "ניזאם היידראבאד".

 נוסדה על ידי אסף ג'א הראשון, ששימש כ"נאיב" של  תחת האימפריה המוגולית מ-1713 עד 1721. הוא שלט באזור לסירוגין לאחר מותו של הקיסר אורנגזב בשנת 1707. בשנת 1724 נחלשה השליטה המוגולית, ואסף ג'א הפך למעשה לעצמאי, אך המדינה תהפוך בסופו של דבר לוואסלית של האימפריה המראטהית לאחר סדרה של תבוסות צבאיות בסוף המאה ה-18. מאוחר יותר הניזאם הביס את האימפריה המראטהית בעזרת הברית עם הבריטים.

כאשר חברת הודו המזרחית הבריטית השיגה סוזרניות על תת-היבשת ההודית, הם אפשרו לניזאמים להמשיך לשלוט במדינה נסיכותית שלהם כוואסלים. הניזאמים שמרו על השלטון הפנימי על מדינת היידראבאד עד 17 בספטמבר 1948, כאשר היידראבאד שולבה באיחוד ההודי החדש.

לשושלת אסף ג'א היו רק שבעה שליטים מוכרים, אך הייתה תקופה של 13 שנים לא יציבות לאחר שלטונו של הניזאם הראשון כאשר שלטו שניים מבניו, נאסיר ג'ונג, וסלאבאט ג'ונג, והנכד מוצ'אפר ג'ונג. הם מעולם לא הוכרו רשמית כשליטים. הניזאם השביעי והאחרון, מיר אוסמאן עלי ח'אן, הודח מהשלטון כאשר הודו סיפחה את מדינת היידראבאד ב-1948 ב. כיום, התואר מוחזק על ידי נכדו, אזמט ג'ה.

היסטוריה
אטימולוגיה
מקור התואר ניזאם מפרסית (نظام), שעליה הגיעה המילה מערבית שבה פירושה "סדר" או "ארגון", והוענק בדרך כלל לפקידי מדינה רמי מעלה.

שמאל|ממוזער|250px|מפת הודו בשנת 1760. חלק מהאזור הדרומי בירוק נשלט על ידי הניזאם.
מוצא
לפי סר רופר לת'ברידג' (Roper Lethbridge) ב"ספר הזהב של הודו" (1893), הניזאמים הם צאצאים מהשושלת של הח'ליף הראשון אבו בכר, יורשו של הנביא מוחמד. הניזאמים בהודו הם צאצאים של , פרסי מסמרקנד, ששושלתו מקורה בסופי  (1154–1191) מסוהרווארד שבאיראן. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-17, בדרכו לחג', עביד חאן עצר בדקאן, שם טיפח אותו הנסיך הצעיר אורנגזב, אז מושל הדקאן. עביד חאן חזר לשירותו של אורנגזב כדי להילחם במלחמות הירושה של 1657–1658. לאחר הכתרתו של אורנגזב, עביד חאן זכה לתגמול עשיר והפך לאציל האהוב על אורנגזב. בנו  היה נשוי לסאפיה ח'אנום, בתו של הווזיר הגדול הקיסרי לשעבר (ראש הממשלה) . , מייסד שושלת הניזאמים, נולד לבני הזוג, ובכך היה צאצא לשתי משפחות בולטות של החצר המוגולית.

לאחר מותו של אורנגזב ובמהלך מלחמת הירושה, נשארו קמרודין ואביו נייטרליים ובכך נמלטו מהסיכון להיות בצד המפסיד; הם נותרו שחקנים שוליים בחצר המוגולית בתקופת שלטונם של בהאדור שאה הראשון (שלט 1707–1712) ו (שלט 1712–1713). יורשו,  (שלט 1713–1719), מינה את קמרודין למושל דקאן בשנת 1713, והעניק לו את התואר ניזאם-אל-מולק. עם זאת, הוא הודח ממשרת המושל שנתיים לאחר מכן וקמרודין נסוג לאחוזתו ב. תחת הקיסר הבא, מוחמד שאה (שלט 1719–1748), קיבל קמרודין את משרת מושל הדקאן בפעם השנייה בשנת 1721. בשנה שלאחר מכן, לאחר מותו של דודו מוחמד אמין חאן, אדם בעל השפעה רבה בחצר המוגולית, חזר קמרודין לדלהי והפך לוואזיר (ראש ממשלה). לפי ההיסטוריון פארוקי, כהונתו כראש ממשלה התערערה על ידי מתנגדיו ותוכנו נגדו מרד בדקאן. בשנת 1724 חזר הניזאם לדקאן כדי לתבוע מחדש את בסיסו, תוך כדי שינוי מעמדו לשליט עצמאי למחצה.

שלטון

בשנת 1724 הביס אסף ג'א הראשון את  כדי להקים אוטונומיה על מחוז הדקאן של האימפריה המוגולית, שנקראה היידראבאד דקאן, והחל את מה שנודע בשם . השליטים הבאים שמרו על התואר ניזאם אל-מולק וכונו "ניאזם אסף ג'א," או הניזאמים של היידראבאד. הניזאם הראשון מעולם לא הכריז רשמית על עצמאות מהמוגולים; הוא עדיין הניף את דגל המוגול, ומעולם לא הוכתר. בתפילות יום השישי, הדרשה התקיימה בשמו של אורנגזב, ומסורת זו נמשכה עד סוף מדינת היידראבאד בשנת 1948. מותו של אסף ג'א הראשון בשנת 1748 התחיל תקופה של תסיסה פוליטית כשבניו, מגובים באופורטוניסטים ממדינות שכנות וכוחות זרים קולוניאליים, התמודדו על כס המלכות. עלייתו לשלטון של אסף ג'א השני, שמלך מ-1762 עד 1803, סיימה את אי היציבות. בשנת 1768, הוא חתם על הסכם , ומסר את אזור החוף לחברת הודו המזרחית הבריטית תמורת תשלום שנתי קבוע.

ימין|ממוזער|250px|מדינת היידראבאד בשנת 1909
שמאל|ממוזער|250px|, מעון רשמי של הניזאמים (1720–1948)
בעקבות דעיכת הכוח המוגולי, חזה אזור הדקאן בעלייתה של האימפריה המראטהית. הניזאמים עצמם נלחמו במהלך  מאז שנות ה-20 של המאה ה-18, מה שהביא לכך שהניזאם שילם מס רגיל ("" ) למראטהים. העימותים העיקריים בין האימפריה המראטהית לניזאמים כוללים את קרבות  (1728),  (1763), ו (1795), שבכולם הובסו כוחותיו של הניזאם. לאחר כיבוש הדקאן על ידי באג'י ראו הראשון וכפיית של "צ'אות" על ידו, הניזאם הפך וסאל של האימפריה המראטהית לכל דבר ועניין.

שמאל|ממוזער|250px| רוכב על פיל בתהלוכה, סביב שנות ה-90 של המאה ה-19
הניזאם של היידראבאד קיבל את חסותה של חברת הודו המזרחית הבריטית בשנת 1805, לאחר ניצחון האחרונה ב. בשנת 1858, מדינת היידראבאד הפכה לחלק מהאימפריה ההודית הבריטית כמדינה נסיכותית בעלת אוטונומיה מלאה אם כי תחת שלטון קולוניאלי והייתה כפופה לכתר הבריטי.

משנת 1876 עד 1948, הניזאם הכיר בכתר הבריטי כשליט העליון של הודו כאשר המונרך של הממלכה המאוחדת החזיק בו זמנית בתואר קיסר הודו (שבו החזיקה לראשונה ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת כקיסרית, והאחרון היה ג'ורג' השישי כקיסר).

בשנת 1903, אזור  של המדינה הופרד ואוחד עם הפרובינציות המרכזיות של הודו הבריטית, כדי ליצור את .

במהלך מלחמת העולם השנייה, שירתו 80,000 גברים מהצבא הפרטי של הניזאם תחת , בשם רגימנט היידראבאד ה-19 במלאיה, צפון אפריקה, פרס, סינגפור ובורמה.

הניזאם האחרון של מדינת היידראבאד, מיר אוסמאן עלי ח'אן שהוכתר ב-1911, היה האיש העשיר ביותר בעולם בזמנו. הניזאם פיתח את מסילת הברזל, הכניס חשמל ופיתח כבישים, חברת תעופה, השקיה ומאגרים; למעשה, כל מבני הציבור הגדולים בעיר היידראבאד נבנו בתקופת שלטונו בתקופת השלטון הבריטי בהודו. הוא דחף את החינוך, המדע ואת הקמת אוניברסיטת אוסמאניה קדימה.

ב-1947, בזמן חלוקת הודו, הציעה ממשלת בריטניה ל-565 המדינות הנסיכותיות בתת-היבשת את האפשרויות להצטרף להודו או לפקיסטן או להישאר עצמאיות.

קץ השושלת
שמאל|ממוזער|250px|הגנרל סעיד אחמד אל אדרוס (מימין) מציע את כניעת כוחות מדינת היידראבאד למייג'ור גנרל (לימים מפקד הצבא)  בסיקינדראבאד.
לאחר עצמאותה של הודו ב-1947, בחר ניזאם היידראבאד שלא להצטרף ל או ל. מאוחר יותר הוא הכריז על היידראבאד כמדינה עצמאית כדומיניון שלישי, בניסיון להפוך למונרכיה עצמאית בחבר העמים הבריטי, תוך שהוא משתף את המלך ג'ורג' השישי כראש המדינה (מאז החברים בחבר העמים נדרשים לשתף את המלך כראש המדינה). לא רק ממשלת הודו, אלא ג'ורג' השישי שהיה ראש הארגון, הקיסר האחרון של הודו לפני העצמאות, ובעיקר, המלך המכהן של הודו דחה את הרעיון. לאחר שניסיונותיה של הודו לשכנע את הניזאם להצטרף להודו כשלו, ובשל מעשי זוועה רחבי היקף שבוצעו על ידי ה (שרצו שהניזאם יצרף את היידראבאד לפקיסטן) באוכלוסייה ההינדית, ממשלת הודו פתחה לבסוף במבצע צבאי בשם "". הצבא ההודי פלש להיידראבאד ב-13 בספטמבר 1948 והביס את כוחותיה הבלתי מאומנים. הניזאם נכנע ב-17 בספטמבר 1948; באותו אחר הצהריים הוא שידר את החדשות ברשת הרדיו הממלכתית. הניזאם נאלץ להסכים להצטרפות לאיחוד החדש של הודו. התפטרותו ב-17 בספטמבר 1948 סיימה את שאיפותיה של השושלת. אף על פי כן, הוא הפך ל לאחר העצמאות בהתבסס על הצבעה ציבורית. הוא נפטר ביום שישי, 24 בפברואר 1967.

כל הניזאמים קבורים בקברים מלכותיים ב ליד ה בהיידראבאד מלבד האחרון, שביקש להיקבר לצד אימו, בבית הקברות של מסגד ג'ודי מול .

עושרה של המדינה
שמאל|ממוזער|250px|כס המלכות של ניזאם היידראבאד ב
בתקופת שלטונם של הניזאמים, היידרבאד התעשרה - בזכות  שהיו המקורות היחידים ליהלומים בשוק העולמי באותה תקופה, מלבד מכרות דרום אפריקאים מה שהופך את הניזאם ה-7 לאדם העשיר בעולם. המדינה, שהשתרעה על פני 223,000 קמ"ר בדקאן, נשלטה על ידי שושלת אסף ג'א. הניזאמים קיבלו את התואר "הוד מעלתו", ו"בעל ברית נאמן של הממשלה הבריטית" על תפקידיהם במלחמת אנגלו-מייסור השנייה ושלישית וההמרד ההודי משנת 1857, והיו הנסיכים ההודים היחידים שקיבל את שני התארים הללו.

אחת הדוגמאות לעושר של הניזאמים היא , אטרקציה תיירותית בינלאומית שהוצגה בעבר ב, אך כעת נעולה בכספת של הבנק המרכזי של הודו בדלהי. בשנת 1948 היה אומדן האוכלוסייה של מדינת היידראבאד כ-17 מיליון, והיא הניבה הכנסה שנתית מוערכת של 90,029,000 ליש"ט.

למדינה היה המטבע משלה הידוע בשם , עד 1951. הקצב שבו צבר הון הניזאם האחרון, מיר אוסמאן עלי ח'אן הפך אותו לאחד מעשירי העולם ב-1937, הידוע גם בקמצנותו. הוא הוערך בשווי של 660 קרור רופי (בערך 2 מיליארד דולר לפי שערי החליפין של אז). לפי רשימת העשירים בכל הזמנים של פורבס משנת 2008, ניזאם מיר אוסמאן עלי ח'אן הוא האיש החמישי העשיר בהיסטוריה המתועדת לפי הנתונים, עם שווי מוערך של 210.8 מיליארד דולר בהתאם לצמיחה של התמ"ג האמריקאי מאז תקופה זו ושער החליפין הנוכחי של הדולר האמריקאי מול הרופי ההודי.

מוסדות
הניזאמים הקימו מוסדות רבים בשם השושלת כולל בתי חולים, בתי ספר, מכללות ואוניברסיטאות שהעניקו חינוך באורדו. בהשראת שירות המדינה ההודי, הקימו הניזאמים את שירות המדינה של היידראבאד.

תשתית
הניזאמים יזמו פרויקטים הנדסיים כמו מאגרים גדולים כמו  ו. במהלך תקופה זו החלה גם עבודת סקר על , אף שהעבודה בפועל הושלמה בחסות ממשלת הודו ב-1969.

הם גם העניקו להיידראבאד רשת הרכבות -  שסייעה בהקמת תעשיות שונות.

ציוני דרך נוספים כוללים את בית המשפט העליון של טלנגאנה, סיטי קולג', הגנים הציבוריים (לשעבר באג-א-אאם), אולם היובל, ספריית אסאפיה, בניין האספה, בית החולים נילופר, המכללה לאמנויות אוסמאניה והמכללה הרפואית של אוסמאניה.

ארמונות
הניזאמים משושלת אסף ג'א בנו ארמונות רבים כדוגמת:
  – המעון הרשמי של הניזאמים הראשונים


 אחוזת מהבוב

 בלה ויסטה בהיידראבאד
 ארמון היל פורט
 ארמון צ'ירן
 ארמון סיפאבאד
 , ניו דלהי
 ארמון ניזאם, קולקטה

רשימת הניזאמים של היידראבאד (1724–1948)
 תמונה תואר שם פרטי תאריך לידה ניזאם מ ניזאם עד תאריך פטירה 100px|מרכז ניזאם-אול-מולק, אסף ג'א הראשוןنظام‌الملک آصف جاہ  20 באוגוסט 1671 31 ביולי 1724 1 ביוני 1748 100px|מרכז נאסיר ג'ונגنصیرجنگ  26 בפברואר 1712 1 ביוני 1748 16 בדצמבר 1750 מוצ'אפר ג'ונג|100px|מרכז מוצ'אפר ג'ונגمظفرجنگ  ? 16 בדצמבר 1750 13 בפברואר 1751 100px|מרכז סאלאבט ג'ונגصلابت جنگ  24 בנובמבר 1718 13 בפברואר 1751 8 ביולי 1762(הודח) 16 בספטמבר 1763 100px|מרכז ניזאם-אול-מולק, אסף ג'א השניنظام‌الملک آصف جاہ دوم  7 במרץ 1734 8 ביולי 1762 6 באוגוסט 1803 100px|מרכז סיקנדר ג'א, אסף ג'א השלישיسکندر جاہ ،آصف جاہ سوم  11 בנובמבר 1768 6 באוגוסט 1803 21 במאי 1829 100px|מרכז נאסיר-אוד-דאולה, אסף ג'א הרביעיناصر الدولہ ،آصف جاہ چہارم  25 באפריל 1794 21 במאי 1829 16 במאי 1857 100px|מרכז אפזל-אוד-דאולה, אסף ג'א החמישיافضال الدولہ ،آصف جاہ پنجم  11 באוקטובר 1827 16 במאי 1857 26 בפברואר 1869 100px|מרכז אסף ג'א השישיآصف جاہ ششم  17 באוגוסט 1866 26 בפברואר 1869 29 באוגוסט 1911 100px|מרכז אסף ג'א השביעיآصف جاہ ہفتم מיר אוסמאן עלי ח'אן 6 באפריל 1886 29 באוגוסט 1911 17 בספטמבר 1948(הודח) 24 בפברואר 1967

הצאצאים של הניזאם האחרון
לניזאם האחרון היו 34 ילדים, בהם 16 בנים ו-18 בנות.

הירושה בשושלת אסף ג'א פעלה לפי העדפת הבן הבכור ללא קשר למצבה המשפחתי או דרגתה של האם.

בנו הבכור היה עזאם ג'ה (21 בפברואר 1907 - 9 באוקטובר 1970), היה נסיך בראר.

ואילו בנו השני מועזאם ג'א, נישא ל, נסיכת האימפריה העות'מאנית.

לקריאה נוספת









קישורים חיצוניים

 The Nizam of Hyderabad: A Dynasty of Wealth, Power, and Legacy
 List of Nizams of Hyderabad (1724 - 1948)
 Hyderabad State: Tracing lineage of the Nizams

ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:מושלי המדינות והטריטוריות של הודו
קטגוריה:מוסלמים הודים
קטגוריה:בני מלוכה הודים