רוברט פ. וגנר האב

רוברט פרדיננד וגנר הראשון (באנגלית: Robert Ferdinand Wagner I; 8 ביוני 1877 – 4 במאי 1953) היה עורך דין אמריקאי ופוליטיקאי מטעם המפלגה הדמוקרטית שייצג את מדינת ניו יורק כחבר הסנאט של ארצות הברית בין השנים 1927 ל-1949.

וגנר נולד בפרוסיה, והיגר לארצות הברית עם משפחתו ב-1885. לאחר שהשלים את לימודיו בבית הספר למשפטים בניו יורק, ניצח בבחירות לבית המחוקקים של מדינת ניו יורק, והפך בסופו של דבר למנהיג הדמוקרטי של הסנאט של מדינת ניו יורק. בשיתוף פעולה הדוק עם חברו הדמוקרטי בניו יורק אל סמית', אימצו וגנר וסמית' רפורמה, במיוחד לטובת אזור הבחירה שלהם, מעמד הפועלים. הם בנו קואליציה לרפורמות הללו שאימצה איגודים, עובדים סוציאליים, כמה אנשי עסקים ומספר רב של פעילים ממעמד הביניים וארגוני רפורמה אזרחית ברחבי המדינה. וגנר עזב את הסנאט של המדינה ב-1918, וכיהן כשופט של בית המשפט העליון בניו יורק עד לבחירתו לסנאט של ארצות הברית ב-1926.

כסנאטור, וגנר היה מנהיג קואליציית ניו דיל, שם דגש מיוחד על תמיכה בתנועת העבודה. הוא היה מקורב ותומך חזק של הנשיא פרנקלין ד. רוזוולט. הוא העניק חסות לשלושה חוקים מרכזיים: חוק יחסי העבודה הלאומי משנת 1935 (הידוע גם כחוק וגנר), חוק הביטוח הלאומי משנת 1935 וחוק הדיור משנת 1937. וגנר התפטר מהסנאט ב-1949 עקב בריאות לקויה, ומת ב-1953. בנו, רוברט פ. וגנר הבן, היה ראש עיריית ניו יורק מ-1954 עד 1965.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו והשכלה 
רוברט פרדיננד וגנר נולד ב-8 ביוני 1877 בנשטטן, הסן-נסאו, ממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית (כיום בריין-לאהן-קרייס, ריינלנד-פפאלץ, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה). ב-1885 היגרה משפחתו לארצות הברית והתיישבה בשכונת יורקוויל בעיר ניו יורק, שם למד וגנר בבתי הספר הציבוריים. אביו היה שוער.

בשנת 1898 השלים את לימודיו בקולג' של העיר ניו יורק (שנקרא כיום הסיטי קולג' של ניו יורק), ובשנת 1900 השלים את לימודיו בבית הספר למשפטים בניו יורק והתקבל ללשכת עורכי הדין.

 קריירה פוליטית 
כעורך דין צעיר הפך לחלק מהקבוצה הדמוקרטית של טמאני הול במנהטן. הוא נבחר לאספת מדינת ניו יורק בשנים 1905 (המחוז ה-30 של ניו יורק), 1907 ו-1908 (המחוז ה-22 של ניו יורק).

 הסנאט של מדינת ניו יורק 
הוא היה חבר בסנאט של מדינת ניו יורק בין השנים 1909 עד 1918, וכיהן כנשיא הזמני של הסנאט של מדינת ניו יורק מ-1911 עד 1914. וגנר הפך בפועל לסגן המושל של ניו יורק לאחר הדחתו של המושל ויליאם סולצר, ומינוי סגן המושל מרטין ה. גלין לתפקיד המושל. ב-1914, בעוד וגנר נשאר הנשיא הזמני, נבחר ג'ון פ. מורטו למנהיג הרוב של הסנאט של המדינה. זו הייתה הפעם היחידה לפני 2009 שבה שני התפקידים לא הוחזקו על ידי אותו אדם. לאחר שהדמוקרטים איבדו את הרוב שלהם בסנאט, וגנר היה למנהיג המיעוט בסנאט מינואר 1915 עד שפרש ב-1918.

לאחר השרפה הנוראה במפעל החולצות טריאנגל, הוא כיהן כיושב ראש ועדת החקירה המדינתית של המפעל (1911–1915). סגן היו"ר שלו היה עמיתו הפוליטיקאי מארגון טמאני הול, אל סמית'. הם ערכו סדרה של חקירות מפורסמות ברחבי המדינה, ראיינו 222 עדים וגבו 3500 עמודי עדות. הם התחילו בנושא בטיחות אש ועברו לנושאים רחבים יותר של סיכוני פגיעה בסביבת המפעל. הממצאים שלהם הובילו ל-38 חוקים חדשים המסדירים את העבודה במדינת ניו יורק והעניקו לכל אחד מהם מוניטין של רפורמטורים פרוגרסיביים מובילים הפועלים למען מעמד הפועלים. תוך כדי כך הם שינו את המוניטין של טמאני הול משחיתות גרידא למאמצים מתקדמים לעזור לעובדים.

וגנר כיהן כציר לכנסים החוקתיים של מדינת ניו יורק בשנים 1915 ו-1938 וכשופט בבית המשפט העליון בניו יורק בין השנים 1919 ל-1926.

 הסנאט של ארצות הברית 
שמאל|ממוזער| הנשיא רוזוולט חותם על חוק הביטוח הלאומי ב-14 באוגוסט 1935. (וגנר שני משמאל)
ממוזער| מנהל הדיור הפדרלי סטיוארט מקדונלד (מימין) משוחח עם הסנאטור רוברט פ. וגנר, מחבר חוק הדיור של וגנר
בשנת 1926 וגנר נבחר כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית, ונבחר מחדש ב-1932, 1938 ו-1944. הוא התפטר ב-28 ביוני 1949 עקב בריאות לקויה. הוא לא היה מסוגל להשתתף באף ישיבה של הקונגרס מ-1947 עד 1949 בגלל מחלת לב. וגנר כיהן כיו"ר הוועדה לפטנטים בקונגרס ה-73, הוועדה לאדמות ציבוריות וסקרים בקונגרסים ה-73 וה-74, והוועדה לבנקאות ומטבע בקונגרסים ה-75 עד ה-79. הוא נשלח כציר לוועידה המוניטרית והפיננסית של האומות המאוחדות בברטון וודס, ניו המפשייר, ב-1944.

וגנר, שהכיר את הנשיא לעתיד כשהיו יחד בבית המחוקקים של מדינת ניו יורק, היה חבר ב-Brain Trust של פרנקלין רוזוולט. הוא היה מעורב מאוד בנושאי עבודה, נלחם למען הגנה משפטית וזכויות לעובדים, והיה מוביל ביצירת הניו דיל.

באפריל 1943, ניתוח סודי של החוקר הבריטי ישעיה ברלין מוועדת החוץ של הסנאט למשרד החוץ הבריטי קבע על וגנר:

הישגיו החקיקתיים כוללים את חוק ההבראה התעשייתי הלאומי ב-1933 וחוק הדיור של וגנר-סטיגל משנת 1937. לאחר שבית המשפט העליון קבע את חוק ההבראה הלאומית ואת מינהל ההבראה הלאומי שאינם חוקתיים, סייע ואגנר להעביר את חוק יחסי העבודה הלאומי (המכונה גם חוק וגנר) ב-1935, הצעת חוק דומה אך מרחיבה הרבה יותר. חוק יחסי העבודה הלאומי, אולי ההישג הגדול ביותר של וגנר, היה אירוע מכונן בהיסטוריה של העבודה המאורגנת בארצות הברית. היא יצרה את המועצה הלאומית ליחסי עבודה, שתיווכה בסכסוכים בין איגודים ותאגידים, והרחיבה מאוד את זכויות העובדים על ידי איסור על "נוהלי עבודה בלתי הוגנים" רבים והבטחה לכל העובדים את הזכות להקים איגוד. הוא גם הציג את חוק פנסיית הרכבת והיה שותף לחוק וגנר-אודיי, קודמו לחוק Javits-Wagner-O'Day.

וגנר היה גורם מרכזי בכתיבת חוק הביטוח הלאומי, ובמקור הציג אותו בסנאט של ארצות הברית.

התיקון של וגנר-הטפילד לחוק התקשורת משנת 1934, שמטרתו להעביר מעל עשרים וחמישה אחוזים מכל ערוצי הרדיו לשדרני רדיו ללא מטרות רווח, לא עבר. בשנת 1939 היה שותף עם הנציגה אדית נור רוג'רס (ר-מסצ'וסטס) בחוק וגנר-רוג'רס לקליטת 20,000 פליטים יהודים מתחת לגיל 14 לארצות הברית מגרמניה הנאצית, אך הצעת החוק מעולם לא עברה.Wagner-Rogers Bill. 

וגנר ואדוארד פ. קוסטיגן תמכו בחוק פדרלי נגד לינץ' ב-1934. הם ניסו לשכנע את הנשיא רוזוולט לתמוך בהצעת החוק אך רוזוולט סירב מחשש להרחקת הדמוקרטים הדרומיים ולאבד את תמיכתם בתוכניות הניו דיל. היו 18 מעשי לינץ' בשחורים בדרום ב-1935, אך לאחר איום החקיקה הפדרלית, המספר ירד לשמונה ב-1936 ולשניים ב-1939.

ב-28 ביוני 1949 התפטר וגנר מהסנאט בגלל בריאות לקויה; ג'ון פוסטר דאלס מונה על ידי המושל תומאס דיואי ב-7 ביולי 1949, למלא את המושב הפנוי באופן זמני.

 חיים אישיים ומותו 
וגנר גדל בתור לותרני, אבל הפך למתודיסט בשנות הקולג' שלו ולימד בבית ספר של יום ראשון; הוא המיר את דתו לקתולית ב-1946.

בשנת 1908 נשא וגנר לאישה את מרגרט מארי מקטאג. היא נפטרה ב-1919. היה להם בן אחד, רוברט פ. וגנר הבן.

בשנת 1927 הוא קיבל את אזרחות הכבוד הראשונה של נשטטן, עיר הולדתו.

בשנות ה-30 יצא וגנר עם העיתונאית הקומוניסטית מרגריט יאנג.

הוא נפטר ב-4 במאי 1953, בעיר ניו יורק, ונקבר בבית הקברות של קלווארי, קווינס.

 מורשת 
בנו רוברט פ. וגנר הבן היה ראש עיריית ניו יורק בין השנים 1954 ל-1965. נכדו, רוברט (בובי) פרדיננד וגנר השלישי, היה סגן ראש העיר, מנהל הוועדה לתכנון ערים ונשיא מועצת החינוך של עיריית ניו יורק בשנות ה-80 וה-90.

ב-14 בספטמבר 2004, דיוקנו של וגנר, יחד עם דיוקן של הסנאטור ארתור ה. ונדנברג, נחשף בחדר הקבלה של הסנאט. הדיוקנאות החדשים הצטרפו לקבוצה של סנאטורים מכובדים לשעבר, ביניהם הנרי קליי, דניאל ובסטר, ג'ון קלהון, רוברט מ. לה פולט ורוברט א. טאפט. דיוקנאות של קבוצת סנאטורים זו, המכונה "חמשת המפורסמים", נחשפו ב-12 במרץ 1959.

חטיבת הביניים הציבורית הממוקמת ברחוב 220 איסט 76 בניו יורק נקראת על שמו.

היכל וגנר לשעבר בקמפוס של הסיטי קולג' של ניו יורק נקרא על שמו.

 קישורים חיצוניים 



 הערות שוליים 

קטגוריה:מהגרים מגרמניה לארצות הברית
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:בוגרי הסיטי קולג' של ניו יורק
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממדינת ניו יורק
קטגוריה:סגני מושלי ניו יורק
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1877
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1953