יריעת הצלה

יריעת הצלה היא סוג של ציוד חילוץ אשר שימש בעבר כבאים על מנת להציל אנשים שנלכדו בבניינים בוערים. יריעת ההצלה הומצאה ב-1887 על ידי המורה האמריקני תומאס פ. בראודר והיא הפכה פופולרית במיוחד בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 כשיטה לחלץ אנשים לכודים שלא הייתה להם דרך אפשרות אחרת מלבד לקפוץ מהקומות העליונות של בניינים בוערים. יריעות ההצלה היו עשויות מבד עמיד אותו היה ניתן לפתוח במהירות רבה יחסית, ומספר רב של כבאים היו עומדים במעגל, בקרבת החלונות של המבנה ממנו האנשים הולכים לקפוץ, והם היו אוחזים בקצוות של יריעת ההצלה אשר הייתה עגולה, והם היו מוודאים שיריעת ההצלה מתוחה על מנת לרכך את הנפילה של האנשים שקופצים אליה ובאופן זה להפחית משמעותית את סיכויי הפציעה ומוות. יריעות ההצלה היו הכי יעילות בקפיצה בניינים בני שש קומות ומטה, אף על פי שהיו לאורך השנים מקרים בהם אנשים שקפצו אל יריעות ההצלה מגובה רב יותר הצליחו לשרוד את הנפילה.

אף על פי שיריעות ההצלה הצילו לאורך השנים אנשים רבים, יעילותן הייתה מוגבלת – במיוחד כאשר אנשים קפצו מגובה רב מדי, או כאשר אנשים פספסו את יריעת ההצלה או התנגשו במכשולים שונים בדרך למטה. לעיתים רבות יריעות ההצלה אף נקרעו כאשר יותר מדי אנשים קפצו בבת אחת עליהן. במקרים אחרים הכבאים עצמם נפצעו או נהרגו מהנפילות. בשל כך הן הוחלפו בהדרגה לאורך השנים בשיטות חילוץ מתקדמות יותר כמו שימוש בסולמות ארוכים במיוחד שהותקנו על משאיות כיבוי, כריות אוויר מתנפחות, ואפילו מנופים שימשו לצורך חילוץ אנשים מבניינים רבי קומות. בנוסף, שיפורים בתקנות הבנייה לאורך השנים הובילו לכך שבמרבית המבנים המודרניים נוספו נתיבי מילוט נוספים, ומערכת כיבוי שריפות אשר הפחיתו את הצורך בשימוש בציוד חילוץ חירום מלכתחילה.

החל משנות ה-80 של המאה ה-20 צוותי הכבאים הפסיקו לגמרי להשתמש ביריעות הצלה. כיום ניתן לראות יריעות הצלה במוזיאוני כיבוי אש שונים ברחבי העולם.

 גלריית תמונות 

 קישורים חיצוניים 

הערות שוליים

קטגוריה:ארצות הברית: המצאות
קטגוריה:כיבוי אש