אנרי קורבן

אַנְרִי אֶזֶ'ן קוֹרבֶּן (אנגלית: Henry Corbin; בצרפתית: Henri Eugène Corbin;  14 באפריל 1903 - 7 באוקטובר 1978) היה פילוסוף, תאולוג ואיראנולוג צרפתי, פרופסור ללימודי אסלאם באקול פראטיק דה אוטז אטיד. הוא השפיע על הרחבת המחקר המודרני של הפילוסופיה האסלאמית המסורתית מהפלספה הקדומה, לדמויות מאוחרות יותר ו"מיסטיות" כמו סוהרווארדי, אבן ערבי ומולא סדרא. עם יצירות כמו Histoire de la philosophie islamique (1964), הוא קרא תיגר על ההשקפה האירופית הנפוצה לפיה הפילוסופיה בעולם האסלאמי שקעה לאחר אבן רושד ואבן סינא.

קורבן, שנולד למשפחה פרוטסטנטית בפריז באפריל 1903, קיבל חינוך קתולי, וקיבל תעודה בסכולסטיקה מהמכון הקתולי של פריז בגיל 19. שלוש שנים מאוחר יותר הוא קיבל את "רישיון הפילוסופיה" שלו תחת ההוגה התומיסטי אטיין ז'ילסון. הוא למד פילוסופיה מודרנית, כולל הרמנויטיקה ופנומנולוגיה, והפך למתרגם הצרפתי הראשון של מרטין היידגר. ב-1928, לואי מסיניון (מנהל לימודי האסלאם בסורבון) הכיר לו את סוהרווארדי, ההוגה המוסלמי הפרסי בן המאה ה-12. בראיון שהתקיים מאוחר יותר אמר קורבן: "באמצעות פגישתי עם סוהרווארדי, גורלי הרוחני... נחתם. הפלטוניזם, שהתבטא במונחים של האנג'לולוגיה הזורואסטרית של פרס העתיקה, האיר את הדרך שחיפשתי". לכן הוא התמסר להבנת האסלאם האיראני, שלדעתו מבטא בצורה אזוטרית תובנות עתיקות יותר הקשורות לזורואסטריות ואפלטוניזם .

קורבן בילה באופן קבוע באיראן, ועבד עם הוגים שיעים כמו מוחמד חוסיין טבטבאי וסייד חוסיין נאסר. הוא גם הפך לבולט בחוג החוקרים האירופי של אראנוס שיזם קרל יונג, שאת התיאוריות שלו (כגון הלא מודע הקולקטיבי והדמיון הפעיל) הוא העריך. מלבד המחשבה האסלאמית, כתב קורבן על המיסטיקה הנוצרית, במיוחד על עמנואל סוודנבורג ועל הגביע הקדוש.

 חייו ויצירתו 
ניתן לחלק את חייו הפילוסופיים והקריירה של קורבן לשלושה שלבים. הראשון הוא שנות ה-20 וה-30, כאשר עסק בלימוד והוראת פילוסופיה מערבית. השני הוא השנים שבין 1939 ל-1946, שבהן למד את שהאב אלדין סוהרווארדי ואת אסכולת ההארה באיסטנבול. השלב האחרון מתחיל ב-1946 ונמשך עד מותו, בו למד והציג מחדש את הפילוסופיה המזרחית והאסלאמית.

בשנת 1933 הוא התחתן עם סטלה לינהרדט. בשנת 1938, הוא השלים את התרגום הראשון של אחת מיצירותיו של היידגר לצרפתית (Was ist Metaphysik?, בתור Qu'est-ce que la metaphysique?). ב-1939 הם נסעו לאיסטנבול, וב-1945 לטהרן. הם חזרו לפריז שנה לאחר מכן ביולי 1946. בשנת 1949, קורבין השתתף לראשונה בוועידות ארנוס השנתיות באסקונה, שווייץ. בשנת 1954 הוא ירש את לואי מסיניון כיושב ראש המחלקה לאסלאם ולדתות חצי האי ערב, באקול פראטיק דה אוטז אטוד בפריז. משנות ה-50 ואילך הוא בילה את הסתיו בטהרן, בחורף בפריז ובאביב באסקונה.

שלוש היצירות העיקריות שעליהן נשען בעיקר המוניטין שלו בעולם דובר האנגלית פורסמו לראשונה בצרפתית בשנות ה-50: Avicenna and the Visionary Recital, Creative Imagination in the Sufism of Ibn'Arabi and Spiritual Body and Celestial Earth . עבודתו המרכזית המאוחרת על הסופיות באיראן וברמרכז אסיה, מופיעה באנגלית עם הקדמה מאת זיא אינאיאט חאן בתור איש האור בסופיות האיראנית. יצירת המופת שלו היא ארבעת הכרכים En Islam Iranien: Aspects spirituels et philosophiques. הוא תורגם לפרסית פעמיים על ידי ד"ר אנשוללה רחמטי וריזא קוהקן מצרפתית (הכרך הרביעי עדיין לא תורגם). הוא נפטר ב-7 באוקטובר 1978.

 נושאים עיקריים 
ישנם מספר נושאים עיקריים המהווים יחד את הליבה של הרוחניות שעליה מגן קורבן. הדמיון הוא האמצעי העיקרי לעסוק בבריאה. תפילה היא "המעשה העליון של הדמיון היצירתי". הוא ראה עצמו נוצרי פרוטסטנטי אך הוא נטש את ההשקפה הכריסטוצנטרית על ההיסטוריה. ההרחבה הגדולה של התאולוגיה של רוח הקודש שלו חובקת את היהדות, הנצרות והאסלאם. הוא הגן על התפקיד המרכזי שהוקצה בתאולוגיה עבור הפרט כדמותו הסופי של האלוהי הייחודי.

המיסטיקה שלו איננה סגפנות המתכחשת לעולם, אלא רואה בבריאה כולה תאופניה של האלוהי. לחזון זה יש הרבה מן המשותף למה שנודע כרוחניות הבריאה, ודמותה של רוח הקודש כמלאך דומה למה שנקרא לפעמים המשיח הקוסמי.

 מורשת והשפעה 
רעיונותיו של קורבן המשיכו לחלחל דרך עמיתים, סטודנטים ואחרים שהושפעו מעבודתו. במיוחד במהלך כהונתו באקדמיה האימפריאלית לפילוסופיה האיראנית שנוסדה ב-1974 על ידי סייד חסין נאסר. שם הוא שיתף פעולה עם אקדמאים מערביים ולא-מערביים כמו ויליאם צ'יטיק, טושיהיקו איזוטסו, סייד ג'לאל-אד-דין אשטיאני, עבאס זריאב, טושיו קורודה ואחרים. הוא גם השפיע על פיטר למבורן וילסון, שלמד אצל קורבן בעודו באיראן, שפרסם בהמשך ביקורות על עבודתו של קורבן בפרסום הראשון של כתב העת Temenos על ידי אקדמיית טמנוס ב-1981. כתב העת Temenos פרסם גם תרגומים לאנגלית של עבודתו של קורבן, במיוחד מאת פיטר ראסל, ליאדין שרארד, קת'לין ריין בין השנים 1981 ו-1992. כתב העת קם לתחייה ב-1998 כ-Temenos Academy Review והמשיך לפרסם תרגומים של יצירתו של קורבן בין השנים 1998 ל-2009 על ידי קת'לין ריין וכריסטין רון. חוקרים נוספים של סופיות ומחשבה אסלאמית שהושפעו מקורבין הם כריסטיאן ז'אמבה, עלי אמיר-מואזי, הרמן לנדולט, פייר לורי, ג'יימס קואן, ג'יימס מוריס וטוד לוסון.

קורבן היווה מקור השראה חשוב לפסיכולוגיה הארכיטיפית של ג'יימס הילמן ואחרים שפיתחו את הפסיכולוגיה של קארל יונג. בנוסף, קורבן היה חבר טוב של ז'אק לאקאן, הפסיכואנליטיקאי הצרפתי שהעניק אינטרפרטציה מחודשת לתורתו של זיגמונד פרויד, מה שהעניק ללאקאן היכרות עם המחשבה האיסלאמית. לפי Behrooz Ghamari-Tabrizi, ההבנה המיסטית של מישל פוקו את האסלאם השיעי, בה הוא ניצל בעת דיווח על המהפכה האיראנית, עוצבה על ידי מחקרם של לואי מסיניון ואנרי קורבן. מבקר הספרות האמריקני הרולד בלום טוען שלקורבן השפעה משמעותית על תפיסתו שלו לגבי הגנוסטיקה, והמשורר האמריקאי צ'ארלס אולסון היה תלמיד של "אבן סינא" של קורבן ו"רסיטל החזון". חבריו ועמיתיו של קורבן בצרפת הקימו את L'Association des Amis de Henry et Stella Corbin לשם הפצת עבודתו באמצעות פגישות ודיונים, ופרסום כתביו לאחר פטירתו.

עבודתו של קורבן זכתה לביקורת על ידי מספר סופרים, כולל סטיבן מ. וסרסטרום. האובייקטיביות המלומדת של קורבן הוטלה בספק הן על בסיס הטיה שיעית והן על בסיס האג'נדה התאולוגית שלו; הוא הואשם בהיותו נאיבי א-היסטורי וגם ריאקציונר מסוכן מבחינה פוליטית; והוא הואשם בכך שהוא גם לאומן איראני וגם אליטיסט הן מבחינת גישתו הפוליטית והן מבחינת גישתו הרוחנית. סופרים אחרים, כמו לורי וסאבטלני, כתבו מתוך רצון להגן על קורבן.

 ביבליוגרפיה נבחרת 
 Avicenna and the Visionary Recital. Princeton University Press, 1960.
 Histoire de la philosophie Islamique. Gallimard, 1964. (Re-issued by Kegan Paul in 1993 as History of Islamic Philosophy ..)
 Creative Imagination in the Sufism of Ibn 'Arabi. Princeton University Press, 1969. (Re-issued in 1998 as Alone with the Alone.)
 En Islam Iranien: Aspects spirituels et philosophiques (4 vols.). Gallimard, 1971–73.
 Spiritual Body and Celestial Earth: From Mazdean Iran to Shi'ite Iran. Princeton University Press, 1977.
 Cyclical Time and Ismaili Gnosis. KPI, 1983.
 L'Homme et Son Ange: Initiation et Chevalerie Spirituelle. Fayard, 1983.
 Face de Dieu, Face de l'homme: Hermeneutique et soufisme. Flammarion, 1983.
 Temple and Contemplation. KPI, 1986.
 The Man of Light in Iranian Sufism. Omega Publications, 1994.
 Swedenborg and Esoteric Islam. Swedenborg Foundation, 1995.

 סרטים תיעודיים 

 The Seeker of Orient, directed by Masoud Taheri, 2019

 לקריאה נוספת 
 Adams, Charles J. "The Hermeneutics of Henry Corbin," in Approaches to Islam in Religious Studies, Martin, Ed., University of Arizona Press, 1985.
 Addas, Claude. Quest for the Red Sulphur: The Life of Ibn 'Arabi. Trans. Peter Kingsley. Islamic Texts Society, 1993.
 Algar, Hamid. "The Study of Islam: The Work of Henry Corbin." Religious Studies Review 6(2) 1980: 85–91.
 Avens, Roberts. "The Subtle Realm: Corbin, Sufism and Swedenborg," in Immanuel Swedenborg: A Continuing Vision, Edited by Robin Larson. Swedenborg Foundation, 1988.
 :Amir-Moezzi, M, Christian Jambet: and Pierre Lory, (eds). Henry Corbin: Philosophies et Sagesses des Religions du Livre. Brepols, 2005.
 Bamford, Christopher. "Esotericism Today: The Example of Henry Corbin," in Henry Corbin, The Voyage and the Messenger: Iran and Philosophy. North Atlantic Books, 1998.
 Bloom, Harold. Omens of Millennium: The Gnosis of Angels, Dreams and Resurrection. Riverhead Books, 1996.
 Brown, Norman O., "The Prophetic Tradition," and "The Apocalypse of Islam," in Apocalypse and/or Metamorphosis. University of California Press, 1991.
 Camilleri, Sylvain and Proulx, Daniel. « Martin Heidegger et Henry Corbin : lettres et documents (1930-1941) », in Bulletin heideggérien, vol. 4, 2014, p. 4-63.
 Cheetham, Tom. The World Turned Inside Out: Henry Corbin and Islamic Mysticism. Spring Journal Books, 2003.
 _____ Green Man, Earth Angel: The Prophetic Tradition and the Battle for the Soul of the World. SUNY Press, 2005.
 _____ After Prophecy: Imagination, Incarnation and the Unity of the Prophetic Tradition. Lectures for the Temenos Academy. Spring Journal Books, 2007.
 _____ All the World an Icon: Henry Corbin and the Angelic Function of Beings, North Atlantic Books, 2012.
 _____ Imaginal Love: The Meanings of Imagination in Henry Corbin and James Hillman, Spring Publications, 2015.
 Chittick, William. The Sufi Path of Knowledge: Ibn 'Arabi's Metaphysics of the Imagination. SUNY Press, 1989.
 Chodkiewicz, Michel. An Ocean without Shore: Ibn 'Arabi, the Book and the Law. Trans. David Streight. Islamic Texts Society, 1993.
 ______ Seal of the Saints: Prophethood and Sainthood in the Doctrine of Ibn 'Arabi. Trans. Liadain Sherrard. Islamic Texts Society, 1993.
 Corbin, H. (1969). Creative Imagination in the Sufism of Ibn `Arabi. (Trans. R. Manheim. Original French, 1958.) Princeton, NJ. Princeton University Press.
 Corbin, H. (1972). "Mundus Imaginalis, the Imaginary and the Imaginal". Spring, 1972 pp. 1–19. New York: Analytical Psychology Club of New York, Inc.
 Elmore, Gerald. Islamic Sainthood in the Fullness of Time: Ibn al-'Arabi's Book of the Fabulous Gryphon. Brill, 1998.
 Jambet, Christian, (Editor). Henry Corbin. Cahier de l'Herne, no. 39. Consacré à Henry Corbin, 1981.
 _____ La logique des Orientaux: Henry Corbin et la science des formes. Éditions du Seuil, 1983.
 Giuliano, Glauco. Il Pellegrinaggio in Oriente di Henry Corbin. Con una scelta di testi. Lavis (Trento-Italia), La Finestra editrice, 2003.
 Giuliano, Glauco. Nîtârtha. Saggi per un pensiero eurasiatico. Lavis (Trento-Italia), La Finestra editrice, 2004.
 Giuliano, Glauco. L'Immagine del Tempo in Henry Corbin. Verso un'idiochronia angelomorfica. Milano-Udine, Mimesis, 2009.
 Landolt, Hermann. "Henry Corbin, 1903-1978: Between Philosophy and Orientalism," Journal of the American Oriental Society, 119(3): 484-490, 1999.
 Morris, James. The Reflective Heart: Discovering Spiritual Intelligence in Ibn 'Arabi's Meccan Illuminations. Fons Vitae, 2005.
 :Nasr, Seyyed Hossein. “Henry Corbin: The Life and Works of the Occidental Exile in Quest of the Orient of Light,” ch. 17, in S.H. Nasr, Traditional Islam in the Modern World. KPI, 1987.
 Shayegan, Daryush. Henry Corbin penseur de l'Islam spirituel, Paris, Albin Michel, 2010, 428 p.
 :Suhrawardi, Yahyá ibn Habash. The philosophy of illumination: A new critical edition of the text of Hikmat al-Ishraq, with English translation, notes, commentary, and introduction by John Walbridge and Hossein Ziai. Brigham Young University Press, 1999.
 Varzi, Roxanne. "Iran's French Revolution: Religion, Philosophy, and Crowds", The Annals of the American Academy of Political and Social Science, vol. 637, issue 1, pp. 53 – 63, July 25, 2011

 קישורים חיצוניים 


 Association des Amis de Henry et Stella Corbin (French/English)
 The Legacy of Henry Corbin
 Corbin, Henry (1903–1978). Encyclopedia of philosophy.
 From 'Heidegger to Suhrawardi': An Introduction to the thought of Henry Corbin
 Between Heidegger and the Hidden Imam: Reflections on Henry Corbin's approaches to mystical Islam
קטעי וידאו ואודיו

הערות שוליים

קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1978
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1903
קטגוריה:מזרחנים צרפתים
קטגוריה:תאולוגים
קטגוריה:תאולוגים נוצרים
קטגוריה:איראנולוגים
קטגוריה:חוקרי אסלאם
קטגוריה:חוקרי אבן ערבי
קטגוריה:מתרגמים לצרפתית
קטגוריה:מתרגמים מגרמנית
קטגוריה:מתרגמים מערבית
קטגוריה:פרוטסטנטים צרפתים