לשמע עבד ירבעם

לשמע עבד ירבעם הוא חותם מלכותי נדיר שנמצא בחפירות תל מגידו בשנת 1904, על ידי הארכאולוג ממוצא אמריקאי גוטליב שומאכר שהיה מבני המושבה הגרמנית בחיפה. החותם שמתוארך למאה התשיעית או השמינית לפנה"ס, עשוי אבן לפיס לזולי בצבע כחול עליה חרוטה דמות של אריה שואג ועץ דקל, כשמעליה ומתחתיה חרוט באותיות עבריות קדומות הכיתוב: "לשמע עבד ירבעם".

 רקע 
בתחילת המאה העשרים, בין השנים 1905-1903 ניהל גוטליב שומאכר את החפירות בתל מגידו. בשנת 1904 במהלך החפירות באתר הוא גילה אבן חן יוצאת דופן, שמתגלית כחותם מימי ממלכת ישראל, המאה השמינית לפנה"ס. ממחקר מאוחר יותר שנעשה על החותם על פי הממצאים שתועדו על ידי שומאכר, הסיק שמואל ייבין שהחותם מיוחס לתקופת ירבעם בן יואש, המוכר גם כירבעם השני, מי שמלך את פרק הזמן הארוך ביותר מבין מלכי ממלכת ישראל. המחקר שלו נעשה תוך התבססות והשוואה לכתב העברי הקדום שנתגלה על חרסי שומרון.

 החותם 
אבן החותם עשויה אבן לפיס לזולי בגוון כחול. האבן אינה מנוקבת לאורכה, דבר שמעיד על כך שלא ניתן היה לענוד אותה מסביב לצוואר. לכן, היא אינה מהווה סוג של קמע. השימוש בה כחותם נעשה באמצעות מסגרת כלשהי עשויה שנהב או עץ, אליה הוכנס החותם. פני החותם עצמם, קצת מעוגלים ועליהם חרוטה במיומנות מאוד גבוהה, דמות של אריה שואג, כאשר לסתותיו פתוחות וזנבו מורם כלפי מעלה. מעל דמות האריה השואג נחרטו האותיות העבריות הקדומות שיוצרות את המילה: "לשמע". מתחת לדמות האריה השואג, מופיעות גם כן אותיות עבריות קדומות היוצרות את המילים: "עבד ירבעם". בצד שמאל של החותם, ליד פיו הפעור של האריה, ישנה חריטות עדינות ומדויקות של עץ המזכיר עץ דקל. מצד ימין ליד זנבו המורם של האריה, ישנם חריטות של קווים אנכיים שנראה שהם לא הושלמו. שתי החריטות, זו של עץ הדקל והחריטות ליד זנבו של האריה, נראות כתוספות מאוחרות יותר לחותם.

 מיקום החותם 
על פי המחקר של שומאכר, החותם הועבר לקונסטנטינופול, על ידי גורם בכיר במטרה שיהיה חלק מהמוצגים של המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול. אך החותם לא הגיע למוזיאון אלא הועבר ישירות לאוסף הפריטים של הסולטן עצמו. עדות שנגבתה ב-1966 מביתו של גוטליב שומאכר, אך פורסמה רק ב-2024, מלמדת שהחותם הושם בקברו של הסולטן עבדול חמיד השני ועל כן כל שנותר בידינו כיום היא טביעה שנעשתה מאותו חותם.

בתרבות
תמונת האריה השואג מהחותם שובצה בסמל המועצה האזורית מגידו שעוצב בשנת 1952.

סמל זה, שהפך לאחד החשובים בתרבות הישראלית תואר על מטבעות ושטרות מדינת ישראל. הוא הופיע על שטר חמש לירות אשר הונפק בסדרה ב' של בנק ישראל וכן מאוחר יותר על מטבע חצי שקל, שהונפק ב-1980 והיה במחזור עד 1985. האריה מופיע גם בסדרת הבוליון "ירושלים של זהב", אשר מונפקת מ־2010 במטבע העשוי זהב במשקל אונקיה ובעל ערך נקוב של 20 שקל חדש.

החותמת הונצחה גם בבבול של מדינת ישראל ב-1957, אחד משלשה בולים המציגים חותמות עבריות עתיקות, בעיצוב מרים קרולי.

הסמל שימש בסיס לסמל פיקוד המרכז.

החותמת מופיעה בתור הסמל של חברת קלפי המשחק "אריה חברה לקלפים בע"מ", שאת הכתובת מחליפה המילה "אריה" באותיות פיניקיות.

הסופרת רינה הברון כתבה את סיפורו של האריה בחותמת שמע בספרה "מסע האריות" (עם עובד, 1973).

 טביעת החותם 
בעשור השני של המאה ה־21 התפרסמה בולה שלכאורה נוצרה מהחותם המקורי או מחותם זהה לו, שנרכש בידי יגאל רונן כמה עשרות שנים קודם לכן בשוק העתיקות. מספר חוקרים סמכו את ידיהם על האותנטיות של הבולה בעוד אחרים דחו אותה כמזויפת.

 הערות שוליים 

קטגוריה:כתובות בעברית עתיקה
קטגוריה:עתיקות ארץ ישראל
קטגוריה:חותמות
קטגוריה:ארכאולוגיה של ארץ ישראל
קטגוריה:ארכאולוגיה מקראית
קטגוריה:התקופה הישראלית