קארל אלברט

קארל ברט אלברט (באנגלית: Carl Bert Albert; 10 במאי 1908 – 4 בפברואר 2000) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כיושב ראש בית הנבחרים ה-46 של ארצות הברית בין השנים 1971 ל-1977 וייצג את מחוז הקונגרס השלישי של אוקלהומה כדמוקרטי בין השנים 1947 ל-1977.

בשל גובהו שהיה רק , אלברט נודע בחיבה בשם "הענק הקטן מדיקסי הקטנה". אלברט כיהן בתפקיד הפוליטי הבכיר ביותר מכל בן אוקלהומה בהיסטוריה האמריקאית.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו, חינוך 
אלברט נולד ב-10 במאי 1908 במקאלסטר, אוקלהומה, והיה בנם של ליאונה אן (סקוט) וארנסט הומר אלברט, כורה פחם ואיכר. זמן קצר לאחר לידתו עברה משפחתו לבוגטוסל, עיירה קטנה צפונית למקאלסטר. הוא גדל בבקתת עץ בחווה של אביו. בתיכון הוא הצטיין בוויכוחים, היה נשיא אגודת התלמידים, וזכה בתחרות הנואמים הלאומית של בתי הספר התיכוניים, והרוויח טיול לאירופה. במהלך תקופה זו הוא היה חבר פעיל בסניף מסדר דה-מולאי המקומי שלו; הוא היה חניך בהיכל התהילה של מסדר דמוליי. מאוחר יותר עתר אלברט את לודג' הבונים החופשיים המקומי שלו והפך לבונה חופשי פעיל. הוא נכנס לאוניברסיטת אוקלהומה בשנת 1927. שם, הוא התמחה במדעי המדינה וזכה באליפות האורטוריה הלאומית בשנת 1928, וקיבל טיול לאירופה בתשלום כל ההוצאות. הוא הרוויח מספיק כסף כדי לממן את שאר לימודי התואר הראשון שלו באמצעות עבודה במשרד רשם המכללות והשתתפות בחיל ההכשרה לקציני מילואים. בהיותו באוקלהומה, הוא היה מתאבק חובב מוכשר, חבר באחוות מסדר קאפה אלפא וחבר ב-RUF/NEKS. הוא סיים את Phi Beta Kappa ב-1931, היה הסטודנט הבכיר, ולאחר מכן למד באוניברסיטת אוקספורד במלגת רודס. הוא קיבל תואר ראשון במשפטים ותואר ראשון במשפטים אזרחיים מקולג' סנט פיטרס לפני שחזר לארצות הברית בשנת 1934. הוא פתח משרד עורכי דין באוקלהומה סיטי בשנת 1935. הוא עבד עבור שורה של חברות נפט בעבודות חכירה עד תחילת מלחמת העולם השנייה.

 שנות מלחמה 
אלברט הצטרף לצבא ארצות הברית כטוראי ב-1941. הוא שירת לזמן קצר בדיוויזיית השריון ה-3, אך עד מהרה הוסמך ללוטננט משנה בחילות האוויר של הצבא. בעודו בצבא, אלברט התחתן עם מרי הרמון ב-20 באוגוסט 1942, בקולומביה, קרוליינה הדרומית, רגע לפני שנשלח לדרום האוקיינוס השקט.Erin M. Sloan, Albert, Carl Bert (1908–2000), Encyclopedia of Oklahoma History and Culture. Accessed April 24, 2015. לזוג נולדו שני ילדים, מרי פרנסס ודייוויד. אלברט שירת בחיל הפרקליט הכללי של השופט כתובע שהוקצה לפיקוד שירות האוויר במזרח הרחוק. הוא זכה בעיטור כוכב הארד ועיטורים נוספים ועזב את הצבא בדרגת לוטננט קולונל ב-1946.Glass, Andrew. Ex-House Speaker Carl Albert dies, Feb. 4, 2000, Politico.com, February 4, 2011 (accessed April 12, 2014). הוא נשאר במילואים של הצבא לאחר המלחמה, ופרש ב-1968 בדרגת קולונל.

 כניסה לקונגרס 
אלברט נבחר לקונגרס בפעם הראשונה ב-1946. הוא היה ליברל במלחמה הקרה, ותמך בבלימתו של הנשיא הארי ס. טרומן יושב ראש בית הנבחרים, סם רייברן, הבחין בחריצותו כמחוקק והחל להזמין אותו לפגישות לא רשמיות בלשכת היו"ר. רייברן גם יעץ לאלברט לחפש את ראשות ועדת החקלאות ב-1949. אלברט מונה למצליף הרוב בבית הנבחרים ב-1955 ונבחר למנהיג הרוב בבית הנבחרים לאחר מותו של רייברן ב-1961.

נראה כי אלברט תיאר את עצמו כמתון פוליטי. לדבריו, הוא "מאוד לא אהב ליברלים דוקטרינריים – הם רוצים להיות הבעלים על דעתך. ואני לא אוהב שמרנים ריאקציונרים. אני אוהב להתמודד עם סוגיות במונחים של תנאים ולא במונחים של פילוסופיה פוליטית מולדת של מישהו"."The man from Bugtussle made national impact." The Norman Transcript. June 1, 2007. Retrieved May 14, 2014.

אלברט הוכנס להיכל התהילה של אוקלהומה בשנת 1957.

 מנהיג הרוב בקונגרס 

כמנהיג הרוב, אלברט היה דמות מפתח בקידום סדר היום החקיקתי הדמוקרטי בבית, במיוחד חקיקת שירותי הבריאות. מדיקר, תוכנית הביטוח הפדרלית של בתי חולים לבני 65 ומעלה, הוצעה בתחילה על ידי הממשל של ג'ון קנדי כתיקון לתוכנית הביטוח הלאומי. אלברט ידע שלהצעת החוק אין תמיכה מספקת בקונגרס לאישור עקב התנגדותם של עשרה רפובליקנים ושמונה דמוקרטים בדרום. הוא יעץ לנשיא קנדי לבקש תחילה את אישור הסנאט. אלברט חישב שהסנאט צריך להביא את זה לבית הנבחרים כדו"ח ועדת ועידה על הצעת חוק הרווחה שלהם, במקום לנסות להכניס אותו ישירות לבית.
שמאל|ממוזער|191x191 פיקסלים| מנהיג הרוב אלברט עם הנשיא לינדון ב. ג'ונסון
למרות שתוכנן היטב, מאמציו של אלברט למען הצעת החוק של מדיקר לא הצליחו באותה תקופה. לאחר רצח קנדי, אלברט פעל לשינוי חוקי הבית כך שלרוב הדמוקרטי תהיה השפעה רבה יותר על ההחלטות הסופיות של הקונגרס תחת הנשיא לינדון ב. ג'ונסון. השינויים כללו יותר מינוף רוב על ועדת חוקי הבית והשפעה חזקה יותר של חברי הרוב בוועדת הדרכים והאמצעים של הבית. עם השינויים הללו, אלברט הצליח לדחוף את הצעת החוק של מדיקר, הידועה בשם חוק הביטוח הלאומי של 1965, ולהוביל חלקים אחרים של תוכנית החברה הגדולה של ג'ונסון דרך הקונגרס. אלברט לא חתם על המניפסט הדרומי של 1956, והצביע בעד חוקי זכויות האזרח משנת 1960, 1964, ו-1968, וכן התיקון ה-24 לחוקה האמריקאית וחוק זכויות ההצבעה משנת 1965. אלברט הצביע נגד ההחלטה הראשונית של בית הנבחרים לחוק זכויות האזרח של 1957 ב-18 ביוני 1957, אך הצביע בעד תיקון הסנאט להצעת החוק ב-27 באוגוסט 1957.
טקסט=Carl_Albert_shaking_hands_with_Anwar_Sadat|ממוזער|218x218 פיקסלים| אלברט לוחץ ידיים עם אנואר סאדאת, בערך 1965
אלברט גם עמד בראש הוועידה הלאומית הדמוקרטית הידועה לשמצה בשנת 1968 בשיקגו. הכינוס היה אחד הכאוטיים בהיסטוריה האמריקאית. מהומות והפגנות השתוללו מחוץ למקום, ואי-סדר שרר בקרב הנציגים שהופקדו להוביל את המפלגה לאחר החלטתו של ג'ונסון בסוף מרץ שלא להיבחר מחדש, רצח מרטין לותר קינג באפריל, רצח רוברט קנדי ביוני וההרוגים ההולכים ומתרבים של מלחמת וייטנאם.

 יו"ר בית הנבחרים של ארצות הברית 
כשהיושב ראש ג'ון ויליאם מקורמק פרש בינואר 1971, במהלך המחצית השנייה של כהונתו הראשונה של ריצ'רד ניקסון כנשיא, נבחר אלברט ליושב ראש בית הנבחרים.

בספטמבר 1972, נצפה אלברט נוהג בשכרות ומתנגש בשתי מכוניות בשכונת קליבלנד פארק בוושינגטון.

כאשר התפתחה שערוריית ווטרגייט ב-1973, אלברט, כיושב ראש, הפנה כשני תריסר החלטות הדחה לוועדת המשפט של בית הנבחרים לצורך דיון ומחקר.Little Giant, by Carl Albert, with Danney Goble, Norman, Oklahoma, University of Oklahoma Press, 1990. כמו כן, בשנת 1973, הוא מינה את פלדה לופר כעוזרת הבית הנשית הראשונה.

בשנת 1973, במהלך כהונתו השנייה של אלברט כיושב ראש בית הנבחרים ותקופתו השנייה של ניקסון כנשיא, סגן הנשיא ספירו אגניו נחקר בגין העלמת מס והלבנת הון בגין שורה של שוחד שלקח בזמן שהיה מושל מרילנד. אגניו התפטר מתפקידו כסגן הנשיא ובסופו של דבר הוגשו נגדו אישומים. אירוע זה העמיד את אלברט כהבא בתור לתפקיד הנשיא, אם התפקיד הזה היה מתפנה.
שמאל|ממוזער| יושב ראש בית הנבחרים אלברט (יושב מימין) מאחורי הנשיא ג'רלד פורד במהלך נאום מצב האומה ב-1975
על פי הוראות התיקון העשרים וחמישה לחוקת ארצות הברית, ניקסון מינה את מנהיג המיעוט בבית הרפובליקאי ג'רלד ר. פורד לרשת את אגניו כסגן הנשיא באוקטובר 1973. כאשר החלה להתפתח שערוריית ווטרגייט והחל תהליך ההדחה נגד ניקסון, מהר מאוד התברר שאם ניקסון יתפטר או יודח מתפקידו לפני שפורד יאושר על ידי שני הבתים, אלברט יהפוך לנשיא בפועל על פי חוק הירושה הנשיאותי של 1947. אלברט היה נאלץ להתפטר מתפקיד היושב-ראש כמו גם מבית הנבחרים.

זו הייתה הפעם הראשונה מאז אשרור התיקון העשרים וחמישה, כאשר התאפשר לחבר במפלגה אחת לתפוס את הנשיאות לאחר שחבר במפלגה הנגדית פינה את התפקיד. כיו"ר בית הנבחרים, אלברט עמד בראש הגוף היחיד בעל הסמכות להדיח את ניקסון והייתה לו את היכולת למנוע כל הצבעה לאישור סגן הנשיא להתקיים בבית הנבחרים. פירוש הדבר היה שאלברט יכול היה לתמרן כדי להפוך את עצמו לנשיא בפועל. טד סורנסן הכין עבור אלברט תוכנית מגירה המתארת את הצעדים שאלברט היה נוקט לו היה נכנס לתפקיד הנשיא. סגנות הנשיאות הייתה פנויה למשך כשבעה שבועות; פורד אושר והושבע בדצמבר 1973.

ניקסון התפטר ב-9 באוגוסט 1974, ותפקיד סגן הנשיא נותר שוב ריק כאשר פורד ירש את ניקסון באותו יום. אירוע זה שם את אלברט בתור הבא לתפקיד הנשיא בפעם השנייה. מושל ניו יורק לשעבר, נלסון רוקפלר, מונה על ידי פורד, ולאחר מכן אושר והושבע לתפקידו כסגן נשיא בדצמבר.

סוגיה אחרת התעוררה במהלך הקדנציה האחרונה של אלברט בתפקיד כאשר הוא התעמת עם שערוריית פארק טונגסון. הוא הואשם בקבלת מתנות ושוחד מלוביסט שהיה גם חבר במודיעין הדרום קוריאני. אלברט הכחיש כי קיבל שוחד והודה שקיבל רק מתנות סמליות, אותן חשף. הוא החליט לפרוש בתום הקונגרס ה-94 בינואר 1977, ולאחר שעזב את הבית העביר את המתנות למינהל השירותים הכלליים כנדרש בחוק. אלברט מעולם לא הואשם בפשע.Newspaper article, Albert Queried on Involvement in Korea Case, by United Press International, published in Eugene (Oregon), Register-Guard, December 15, 1977Newspaper article, Foreign Gifts Gathering Dust, by Associated Press, published in Lawrence (Kansas) Journal-World, February 14, 1978Newspaper article, Park Never Paid O'Neill, Albert, by Richard E. Lerner, United Press International, published in the Nashua Telegraph, March 8, 1978Obituary, Carl Albert, New York Times, February 6, 2000

 פרישה 
לאחר שעזב את וושינגטון, אלברט חזר לבוגטוסל, ודחה הצעות פיננסיות משתלמות רבות מארגונים. בעזרת פרופסור דני גובל באוניברסיטה, פרסם אלברט את ספר זיכרונותיו, "הענק הקטן" (הוצאת אוניברסיטת אוקלהומה, 1990). מאמר מערכת שלאחר הפרישה ב"ניו יורק טיימס" כינה אותו "מפשר ומחפש קונצנזוס, משכנע סבלני... אמון על הגינותו ויושרה שלו". הוא הרצה באוניברסיטת אוקלהומה ונשא נאומים בארצות הברית ובחו"ל.

 מוות ומורשת 
אלברט מת במקלאסטר, אוקלהומה בגיל 91 ב-4 בפברואר 2000. הוא נקבר בבית הקברות אוק היל במקלאסטר.

מרכז קארל אלברט באוניברסיטת אוקלהומה בנורמן הוקם בשנת 1979 למטרה כללית של לימוד הקונגרס והמטרה המיוחדת של חקר חייו והקריירה הפוליטית של אלברט. המרכז מחזיק בארכיון של מסמכי הקונגרס של אלברט יחד עם אלה של רוברט ס. קר, הלן גאגן דאגלס, מיליסנט פנוויק, ארנסט איסטוק, פרד ר. האריס, פרסי גאסאווי ורבים אחרים. ארכיון הקונגרס מכיל חומר מתקופת מלחמת האזרחים ועד היום, אך החלק הגדול ביותר מכסה את שנות ה-30 עד שנות ה-70. מתקן הבריאות האינדיאני של קארל אלברט באדה הוא חלק משירות הבריאות הציבורי ומנוהל על ידי אומת צ'יקסאו באוקלהומה. דוראנט קראה על שמו את פארק קארל אלברט, ואנדרטה לאלברט שוכנת במקום הולדתו במקלאסטר. מספר מוסדות ומבנים באוקלהומה נושאים את שמו של אלברט. על שמו נקראים בית הספר התיכון קארל ב' אלברט ותיכון קרל ב' אלברט ב-Midwest City וקארל אלברט סטייט קולג' בפוטאו, כמו גם הבניין הפדרלי של קארל אלברט במקלאסטר.

אוניברסיטת אוקספורד הקימה אנדרטה לאלברט ב-Eunomia Chambers של ספריית המשפטים של קולג' סנט פיטרס.

 חיים אישיים 
קרל אלברט נישא למרי הרמון ב-1942; נולדו להם בן ובת. בן דודו צ'ארלס וו. וורסל שימש כחבר קונגרס המייצג את אילינוי מ-1943 עד 1959.

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אוקלהומה
קטגוריה:יושבי ראש בית הנבחרים של ארצות הברית
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1908
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2000