לסטר דיקינסון

לסטר ג'סי ("דיק") דיקינסון (באנגלית: Lester Jesse Dickinson; 29 באוקטובר 1873 – 4 ביוני 1968) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וסנאטור רפובליקני מאיווה. הוא היה, במילותיו של מגזין "טיים", "עורך דין גדול, ידידותי, עם השפעה גדולה באיווה". בתחילת 1936, הוא חלם לזכות בנשיאות. עם זאת, המירוץ היחיד שאליו הוא נכנס באותה שנה היה על המושב שלו בסנאט בו הפסיד.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
דיקינסון נולד ב-29 באוקטובר 1873 בחווה ליד דרבי, איווה במחוז לוקאס, ללוי ווילימין מורטון דיקינסון. כשהיה בן חמש, משפחתו עברה לחווה אחרת מחוץ לדנברי, איווה, במחוז וודברי. כילד עבד במשק של אביו, רוכל חלב מהמחלבה, ערך נאומים מאחורי הרפת ועסק בחנות לחומרי בניין. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון Danbury ב-1892, בקונל' קורנל (במאונט ורנון, איווה) ב-1898, וב-1899 מהמכללה למשפטים של אוניברסיטת איווה באיווה סיטי. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1899 והחל לעסוק בכך באלגונה, איווה, מחוז קוסות' בחלק הצפוני-מרכזי של המדינה. הוא היה לוטננט משנה ברגימנט הרגלים ה-52, המשמר הלאומי של איווה, מ-1900 עד 1902 והיה פקיד העירייה של אלגונה מ-1900 עד 1904. הוא היה התובע המחוזי של מחוז קוסות' מ-1909 עד 1913.

הוא התחתן עם מירטל קאל בשנת 1901.

בשנת 1910 התמודד ללא הצלחה על המועמדות הרפובליקנית למושב בבית הנבחרים של איווה.

 חבר בית הנבחרים 
בשנת 1918 התמודד דיקינסון לקונגרס האמריקאי, ובבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית ניצב בפני נציג המחוז המכהן פרנק פ. וודס. וודס היה אז יושב ראש ועדת הקונגרס הרפובליקנית הלאומית, אך הצביע נגד הכרזת המלחמה על הקיסרות הגרמנית ב-1917, והפך לנטל פוליטי ב-1918. לאחר שניצח את וודס בפריימריז, דיקינסון ניצח את המועמד הדמוקרטי (כמו כל מועמד רפובליקני בכל מרוץ בחירות כלליות במהלך קיומו של אותו מחוז, מ-1882 עד 1931).

הוא היה תומך נלהב ב"חוק מקנרי-האוגן להקלה בחקלאות" – מאמץ לשמור על רמות המחירים שלפני המלחמה על ידי הגדלת הרכישות הפדרליות של מוצרי חווה לשם ייצוא. הוא נבחר מחדש ב-1920, 1922, 1924, 1926 ו-1928, וכיהן בבית הנבחרים מ-4 במרץ 1919 עד 3 במרץ 1931. בן דודו של דיקינסון, פרד דיקינסון לטס, היה חבר ארצות הברית ממחוז הקונגרס השני של איווה בשש השנים האחרונות של אותן שנים (מרץ 1925 עד מרץ 1931).

דיקינסון היה מועמד סוס שחור למועמדות הרפובליקנית לסגן הנשיא ב-1924. אבל לאחר שנשיא ארצות הברית קלווין קולידג' שלח לוועידה הודעה שהוא יקבל איש איווה אחר - השופט והסנאטור לשעבר ויליאם סקוויר קניון - בתור חברו למועמד, שמו של דיקינסון נעלם מהדיונים וההצבעה, ובהצבעה השלישית הוועידה בחרה את צ'ארלס דוז.

 סנאטור אמריקאי 
מושבו של הסנאטור הדמוקרטי דניאל פ. סטק הועמד לבחירה ב-1930. סטק, הסנאטור הדמוקרטי הראשון מאיווה מאז מלחמת האזרחים האמריקנית, הגיע לסנאט בסיוע מצביעים רפובליקנים שמרניים רבים (שסירבו לתמוך במנצח הפריימריז הרפובליקני ב-1924, סמית' וו. ברוקהארט, בגלל גישתו נגד העסקים) והצבעה חסרת תקדים של הסנאט ב-1926 לביטול בחירתו המקורית להושיב את ברוקהארט ב-1925. לפיכך, ה"בחירות" של סטק נתפסו כאנומליה, וכמה רפובליקנים נאבקו על ההזדמנות להתמודד על כיסאו ב-1930. בהתמודדות כתומך בחוק התעריפים השנוי במחלוקת של סמוט-האולי, ניצח דיקינסון את מושל איווה, ג'ון האמיל, ושניים נוספים בפריימריז הרפובליקני, והביס בקלות את סטק בבחירות הכלליות.

בשנת 1932, הוא נבחר לשאת את הנאום המרכזי בוועידה הלאומית הרפובליקנית ב-1932, שם חברו הרברט הובר, יליד איווה, הוצב כמועמד מחדש בניסיונו הכושל להיבחר מחדש.

ברגע שפרנקלין ד. רוזוולט החליף את הובר ב-1933, דיקינסון הבחין בכך שיצא מוקדם ולעיתים קרובות נגד הניו דיל. בנאום משנת 1934, הוא טען שהנהנים היחידים מחוק ההתאמה החקלאית החדש הם "אמיני המוח" שמאחורי התוכניות החדשות, תוך שהוא מגחך ש"נלקחו מכיתותיהם העגומות, מחוות התרנגולות, חדרי העריכה ומשרדי עורכי הדין, הם מסתובבים כעת. מאחורי שולחנות מהגוני פותרים בעיות בעולם". הטיים העיר ב-1936 כי הוא "דורש 'תוכניות תעשייתיות וחקלאיות שפויות, כנות' וחזרה 'לרעיונות של אבותינו בניו אינגלנד'".

 עניין בנשיאות 
במאי 1936, הטיים דיווח שדיקינסון היה מעוניין בהזדמנות להתמודד מול הנשיא רוזוולט, תוך השערה ש"הזמזום בראשו הגדול והחטוב" הייתה השאלה, "'אם וורן הרדינג יכל לקבל את המועמדות הרפובליקנית לנשיאות ב-1920, למה אני לא יכול להשיג את זה ב-1936?'" זה הסביר:כמו הרדינג, הוא יגלם חזרה לנורמליות לאחר משטר דמוקרטי קדחתני. עבור הסוס השחור דיקינסון, תומכי הרדינג של פעם מנהלים בשקט את אותו סוג של קמפיין קדם-כינוס שהארי דוהרטי ערך עבור הסוס השחור שלו ב-1920 - רכישת חברים באופן לא פולשני, דואגים לא להעליב מועמדים מובילים, בונים אדם שהתנגד לו ללא פשרה. פלגים יכולים להתאחד לאחר מבוי סתום בוועידה.בוועידה הלאומית הרפובליקנית של 1936, לא היה מבוי סתום, ולכן שאיפתו של דיקינסון למלא ב-1936 את התפקיד שמילא הרדינג ב-1920 מעולם לא התממשה. במקום זאת, מושל קנזס אלפרד לנדון היה המועמד היחיד בר-קיימא, והיה מועמד בהצבעה הראשונה.

 הפסד בבחירות חוזרות ב-1936 
בינתיים, במרוץ שלו להיבחר מחדש, עמד דיקינסון בפני אתגר ראשוני חזק משדה צפוף של רפובליקנים אחרים שכלל את ברוקהארט. בעוד שדיקינסון לא קיבל רוב של הקולות, הוא זכה באחוזים גדולים מספיק כדי לעלות אוטומטית לבחירות הכלליות. יריבו הדמוקרטי כיהן כמושל איווה, קלייד הרינג. הרינג ניצח את דיקינסון בפחות מ-36,000 קולות. דיקינסון כיהן בסנאט מ-4 במרץ 1931 עד 3 בינואר 1937.

 הפסד בבחירות לסנאט ב-1938 
לאחר 1936, תמיכת איווה ברוזוולט ובניו דיל דעכה באופן ניכר, והתפתח פיצול מר במפלגה הדמוקרטית של איווה בין ניו דילרים ודמוקרטים בעלי אופקים עצמאיים כמו הסנאטור המכהן גאי מארק ג'ילט. במסגרת זו, דיקינסון רץ על מושבו של ג'ילט. עם זאת, הניסיון שלו בבחירות של 1938 היה דומה מאוד לניסיון שלו בבחירות ב-1936. לאחר קרב חזק בפריימריז הרפובליקני (שבהם ניצח את חבר בית הנבחרים לויד ת'רסטון), דיקינסון שוב הפסיד בבחירות הכלליות, הפעם בפחות מ-3,000 קולות.

 משרד פרטי בדה מוין 
לאחר שעזב את הסנאט, דיקינסון חזר בתחילה לאלגונה.

ביוני 1939, הוא הצטרף לחברת דה מוינס שבנו, ל. קאל דיקינסון, הקים ב-1936. מעורבותו של הסנאטור לשעבר חיזקה את המוניטין של המשרד הצעיר, והיא הפכה לאחד ממשרדי עורכי הדין העסקיים המובילים בדה מוין ובמדינה. ידוע באופן לא רשמי במשך עשרות שנים כ"פירמת דיקינסון", והיא ידועה כיום כדיקינסון, מקמן, טיילר והאגן, PC.

דיקינסון נפטר ב-4 ביוני 1968.

 קישורים חיצוניים 




קטגוריה:אמריקאים ילידי איווה
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת איווה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאיווה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאיווה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1873
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1968