כלל ההכרח (פסלות שופט)

כלל ההכרח הוא כלל משפטי בדיני פסלות שופט, שממלא את ההכרח לשבת בדין גם כשאין בנמצא שופט ללא פסלות.

 תיאור 
כלל ההכרח מבוסס על ההכרח של בית המשפט להפעיל את סמכות השפיטה הנתונה לו בעניין שבדין. הפעלתה היא ישיבתו של שופט כלשהו לדון באותו עניין. גם אם אין שופט שיוכל לשבת באותו עניין שבדין ללא פסלות או עילת פסלות פחותה, הכרח זה לא נמוג. הכלל קובע שלפיכך יש ליישב את ההכרח כגובר על הפסלות של שופט נדרש כלשהו. ולכן, לכל שופט שהוא מתאפשר למלא את ההכרח ולשבת בדין. יש שהכלל מורחב גם לניגוד עניינים אצל נושאי משרה ומקבלי החלטות מנהליות.

באופן כללי, כלל ההכרח מוביל למסקנה שנתפסת כפרדוקסלית מעט. כאשר פסלות מונעת הכרעה מצד כל בעלי התפקיד, ההכרעה מתאפשרת לכולם. התרת התפיסה כפרדוקס נעוצה בכך שבמקרים הנדירים שכלל זה נועד לחול עליהם, יישומו מונע את הנזק שפסלות כוללת עשויה לגרום: רִיק בשפיטה, גרימת אבסורד, אי־החלטה מצד נושאי משרה ורשויות מנהליות, או מניעת מענה הכרחי אחר.#מרזל (2006)

הכלל בנוסחו שבחוק הישראלי הוא הכלל הלא־מורחב, שחל על שפיטה. הוא מובא בחוק בתי המשפט [נוסח משולב], התשמ״ד–1984, סעיף 77א (א3): .

 לקריאה נוספת 
  (ב־Google Books)

 הערות שוליים 

קטגוריה:שפיטה