מבצע זהב

מבצע זהב (הידוע אצל הבריטים כמבצע שעון עצר) היה מבצע משותף של סוכנות הביון המרכזית האמריקאית (CIA) ושירות הביון החשאי הבריטי MI6 (SIS) בשנות ה-50. מטרת המבצע הייתה להתחבר לתקשורת הקווית של מפקדת הצבא הסובייטי בעיר ברלין ע״י שימוש במנהרה שמובילה לאזור הכיבוש הסובייטי . זו הייתה וריאציה מורכבת הרבה יותר של הפרויקט הקודם, ״מבצע כסף״ בווינה.

התוכנית הופעלה ב-1954 בגלל חשש שהסובייטים עלולים לצאת להתקפה גרעינית בכל עת, לאחר שכבר פוצצו פצצת מימן באוגוסט 1953 כחלק מפרויקט פצצת האטום הסובייטית. בניית המנהרה החלה בספטמבר 1954 והסתיימה תוך שמונה חודשים. האמריקנים רצו לשמוע כל כוונות מלחמה שדנו על ידי הצבא שלהם והיו מסוגלים להאזין לשיחות טלפון במשך כמעט שנה, ובסופו של דבר הקליטו בגדול כ-90,000 תקשורות. השלטונות הסובייטיים עודכנו על מבצע זהב כבר מההתחלה על ידי החפרפרת שלהם ג'ורג' בלייק, אך החליטו לא "לגלות" את המנהרה עד 21 באפריל 1956, כדי להגן על בלייק מחשיפה.

חלק מהפרטים של הפרויקט עדיין מסווגים, וכל מידע רשמי שניתן היה למצוא היה מועט עד לאחרונה. זה היה בעיקר בגלל שמנהל המודיעין המרכזי דאז (DCI), אלן דאלס, נתן הוראה בעת אישור הפרויקט, שמידע מועט ככל האפשר יהיה זמין בכתב. בשנת 2019, פרטים נוספים הפכו זמינים.

 רקע 
לאחר שהצבא האדום עקב אחר המחלקה הדיפלומטית הסובייטית והעביר את התקשורת המאובטחת ביותר שלה מרדיו לקווי טלפון, בעלות הברית איבדו מקור מידע מרכזי מהמלחמה הקרה. מבצע זהב, היה לפיכך, לפחות המנהרה השלישית שנבנתה כדי לסייע למודיעין בתקופת המלחמה הקרה לאחר תום מלחמת העולם השנייה. משנת 1948 ואילך, במסגרת מבצע כסף, ביצע ה-SIS הבריטי מספר פעולות כאלה בווינה הכבושה. המידע שהיגע דרכם איפשר אפשר את השבת הריבונות האוסטרית ב-1955. ה־KGB הזמין מאוחר יותר את הצבא האדום לבנות מנהרה שתתחבר לכבל ששירת את חיל המצב הגדול של צבא ארצות הברית בברלין.

 הסכם תפעולי 
בתחילת 1951, ה-CIA לקח על עצמו תהליך הערכה להחלפת מודיעין תקשורת רדיו סובייטי שאבד. חשיפת תוכניותיהם בפני הבריטים, ה-SIS, לאחר שקרא את הדו"ח, שכלל את רעיון האזנה לקווי טלפון סובייטיים, חשף את קיומו של מבצע כסף בווינה.Battleground Berlin, p. 208

עם העברתו מחדש של סוכן ה-CIA ביל הארווי לברלין כדי לבחון אפשרויות פעולה זמינות, ריינהרד גהלן, ראש ה-Bundesnachrichtendienst (שירות הביון הפדרלי של גרמניה), התריע ל-CIA על מיקומו של צומת טלפון חיוני, פחות מ-2 מטרים (6 רגל / 7 אינץ') מתחת לאדמה, שם שלושה כבלים התאחדו קרוב לגבול הגזרה האמריקאית של מערב ברלין מבצע זהב תוכנן במשותף על ידי ה-SIS וה-CIA. פגישות תכנון ראשוניות נערכו ב־Carlton Gardens מס' 2, לונדון, מהן הודרה ממשלת מערב גרמניה בשל "האופי החדיר ביותר" של שירותם. ההסכם שהתקבל היה שארצות הברית תספק את רוב המימון ותבנה את המנהרה (כיוון שנקודת הגישה הקרובה ביותר הייתה בגזרה שלהם), בעוד שהבריטים ישתמשו במומחיותם ממבצע כסף כדי לצותת לכבלים ולספק את ציוד התקשורת האלקטרונית הנדרש .

אחד מאלה שהשתתפו בפגישות המוקדמות היה ג'ורג' בלייק, חפרפרת במנגנון הביון הבריטי. בלייק ככל הנראה התריע מיד ל־KGB, כששניים מסוכניו של ריינהרד גהלן, נתפסו כשהם מנסים להעביר חוט פוטנציאלי מעבר לתעלת ברלין. הק.ג.ב החליט לאפשר למבצע זהב להתקדם מכיוון שכדי לתקוף את המנהרה, הסובייטים יצטרכו להסגיר את בלייק, והם מצאו שעדיף להקריב מידע מסוים ולא את הסוכן היקר שלהם. לדברי מחבר ספר משנת 2019 על המבצע, הסובייטים "העריכו את בלייק עד כדי כך שהם חששו מחשיפתו יותר מאשר הפרת סודותיהם".

ה-KGB לא הודיע לאיש בגרמניה, כולל המזרח-גרמנים או המשתמשים הסובייטים בכבלים, על אמצעי הציתות. לפי דיווח של ה-CIA, "לא היו ניסיונות ידועים להזין דיסאינפורמציה ל-CIA". למרות שה-SIS הבריטי חשד בהיפך, דו"ח ה-CIA קובע כי "הצבא הסובייטי המשיך להשתמש בכבלים לתקשורת בעלת ערך מודיעיני".

 בנייה 
בדצמבר 1953, המבצע הונח בניהולו של ויליאם קינג הארווי, פקיד לשעבר במשרד החקירות הפדרלי של ארצות הברית (FBI) שעבר ל-CIA. קפטן וויליאמסון מחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית הופקד על הבנייה.

הפרויקט הראשון היה בניית "מחסן", ששימש מסווה לתחנת ELINT של הצבא האמריקאי. למחסן, ברובע Neukölln/Rudow שברובע האמריקאי של ברלין, היה מרתף עמוק לא שגרתי בגובה  לשמש כאזור ההיערכות עבור המנהרה. חפירת הפיר האנכי הראשוני עבור המנהרה החלה ב-2 בספטמבר 1954,Battleground Berlin, p. 220 והסתיימה ב-25 בפברואר, בשנה שלאחר מכן.

הבנייה הסמויה של 450 מטר (1,476 רגל.) של מנהרה מתחת לגבול המפוקח ביותר בעולם כדי לחתוך סדרה של כבלים פחות מ-47 סנטימטרים (19 אינץ') מתחת לרחוב סואן הייתה אתגר הנדסי יוצא דופן. באמצעות שיטת הבנייה של המגן, שדחפה קדימה בעזרת משאבות הידראוליות, החלל שנוצר היה מרופד בחול וב-1,700 לוחות ריפוד מברזל יצוק. מסילת רכבת מעץ שימשה כמדריך לרכבי הבנייה בעלי גלגלי הגומי, שעד סיום הבנייה פינו 3,000 טון (3,000 טון ארוך ו-3,300 טון קצר) של חומר. זה כלל מספר פינויים, כולל כאשר החופרים פרצו לבור שופכין לא מתועד לפני מלחמת העולם השנייה והציפו את המנהרה. לאורך כל שלבי הבנייה ובשימוש המבצעי, המנהרה כולה הייתה משובצת בחומרי נפץ, שנועדו להבטיח את השמדתה המלאה. לאחר השלמתה, המנהרה עברה לאזור Altglienicke ברובע טרפטוב, שם קפטן הצבא הבריטי פיטר לון - גולש סקי אלפיני לשעבר, שהיה למעשה ראש ה-SIS בברלין - לקח על עצמו באופן אישי את הציתות לשלושת הכבלים. הבריטים גם התקינו את רוב ציוד הטיפול האלקטרוני במנהרה, שיוצרה ומותגה כתוצרת הבריטית.

העלות הסופית של המנהרה שהושלמה הייתה למעלה מ-6.5 מיליון דולר, או שווה ערך לעלות הרכש הסופית של שני מטוסי ריגול לוקהיד U-2.

 פעולות 
ממוזער| ציוד האזנת סתר/הקלטה המורכב ממוצרים מתוצרת בריטניה
אורכה של המנהרה הוא 1,476 רגל וקוטרה שישה רגל והיא פעלה במשך 11 חודשים ו-11 ימים בספר משנת 2019 של עיתונאי וושינגטון פוסט סטיב פוגל: ״בגידה בברלין: הסיפור האמיתי של מבצע הריגול הנועז ביותר של המלחמה״ מתואר דיווח חודשי, כמעט חודש אחר חודש של חפירת המנהרה והפעלתה. הספר סוקר את כל המסמכים הזמינים וראיונות עם 40 ממשתפי הפרויקט. כמו כן, לאחר פרסום הספר הזה, ה-CIA פרסמו גרסה פחות ערוכה של המסמכים שלהם על המנהרה.

בפנים, הבריטים והאמריקאים האזינו והקליטו את ההודעות שזרמו אל המפקדה הצבאית הסובייטית וממנה בזוסן, ליד ברלין: שיחות בין מוסקבה לשגרירות ברית המועצות במזרח ברלין ושיחות בין פקידים ממזרח גרמניה לסובייטיים.

המערב לא הצליח לשבור את ההצפנה הסובייטית בשלב זה. במקום זאת הם ניצלו מידע מודיעיני יקר ערך שהושג "משיחות טלפון ללא שמירה בערוצים רשמיים". "67 אלף שעות של שיחות רוסיות וגרמניות, נשלחו ללונדון לתמלול על ידי מדור מיוחד המאויש על ידי 317 מהגרים רוסים ובלשנים גרמנים. אותות טלפרינטר, רבים מהם מרובים, נאספו גם על סרט מגנט והועברו לפרנק רולט צוות D - עיבוד."

כדי להגן על בלייק, ה-KGB נאלץ לשמור על זרימת המידע רגילה ככל האפשר, וכתוצאה מכך המנהרה הייתה בוננזה של איסוף מודיעין עבור ארצות הברית ובריטניה בעולם שעדיין לא היה עד לתמונות ה-U-2 או הלוויין. .

לדברי סטיבן בודיאנסקי, "התקשורת ברמה הגבוהה של ה-KGB עצמו עברה על מערכת נפרדת של קווים עיליים שלא ניתן היה לנצל אותם מבלי שזה יהיה ברור, ודאגה יותר מכל בהגנה על בלייק כמקור בעל ערך בתוך SIS.ה-KGB פשוט השאיר את ה־GRU וגם את השטאזי באפלה לגבי קיומה של המנהרה".

 חשיפת המנהרה על ידי הסובייטים 
ממוזער| חוטי הטלפון מוצגים לעיתונות.
כשבלייק קיבל העברה ב-1955, הסובייטים היו חופשיים "לגלות" את המנהרה. ב-21 באפריל 1956, חודשים לאחר הפעלת המנהרה, פרצו חיילים סובייטים ומזרח גרמנים לקצה המזרחי של המנהרה. מקור אחד מציין שהאזנת סתר הייתה בשירות במשך כ-18 חודשים. הסובייטים הודיעו על הגילוי לעיתונות וכינו אותו "הפרה של הנורמות של המשפט הבינלאומי" ו"מעשה נפשע". עיתונים ברחבי העולם פרסמו צילומים של המחיצה התת-קרקעית של המנהרה ישירות מתחת לגבול הבין-גרמני. על החומה היה שלט בגרמנית וברוסית "הכניסה אסורה על ידי הגנרל המפקד".Spies Beneath Berlin, p. 112
ממוזער| עד 24 באפריל 1956, שרידי המנהרה היוו מוקד משיכה לסקרנים על ידי השלטונות הסובייטיים ומזרח גרמניה
בשלב התכנון, ה-CIA וה-SIS העריכו שהסובייטים יטשטשו את הגילוי של המנהרה ע״י יצירת בלבול ומבוכה ויטשטשו כל השלכה אפשרית. עם זאת, רוב התקשורת העולמית תיארה את פרויקט המנהרה כיצירה הנדסית מבריקה. ייתכן שה-CIA הרוויח יותר ממה שהרוויחו הסובייטים מ"גילוי" המנהרה. בין השאר, הסיבה לכך הייתה שהמנהרה התגלתה במהלך ביקורו הממלכתי של השר הסובייטי הראשון ניקיטה חרושצ'וב בבריטניה, ובמיוחד יום לפני משתה ממלכתי עם המלכה אליזבת השנייה בטירת וינדזור . על פי החשד, הסובייטים והבריטים הסכימו להשתיק את הסיקור התקשורתי של ההשתתפות הבריטית בפרויקט למרות שהציוד המוצג ברוב התמונות היה בריטי ותויג בבירור ככזה.Spies Beneath Berlin, p. 12

רק ב-1961, כשבלייק נעצר, נשפט והורשע, הבינו גורמים במערב שהמנהרה נחשפה הרבה לפני שהחלה הבנייה. למרות שה-DCI אלן דאלס חגג בפומבי את הצלחתו של מבצע זהב במתן סדר קרב ומידע אחר על פעילויות הסובייטיות והגוש המזרחי מאחורי מסך הברזל, היסטוריה של NSA שהוסרו רמזה שייתכן שה-NSA חשבה פחות על הערך של אוסף המנהרות מאשר עשה ה-CIA.

בשנת 1996 התקשרה ממשלת העיר ברלין עם חברת בנייה מקומית לחפור כ-83 מטרים (כ- 272רגל) מגזרת ברלין האמריקאית לשעבר של המנהרה כדי לפנות מקום לפיתוח דיור חדש. בשנת 1997 12 מטר (40רגל) נחפר בהדרכתו של ויליאם דורי ממה שהיה גזרת ברלין הסובייטית. קטע זה של המנהרה מוצג במוזיאון הברית. טענת המוזיאון שקטע זה הוחזר מהמגזר האמריקאי היא שקרית.William Durie, The United States Garrison Berlin, 1945–1994, Mission Accomplished, 2014  (English). ב-1999 מוזיאון ה-CIA קיבל חלק מהאלמנטים של מעטפת המנהרה חיצונית. ומוזיאון הריגול הבינלאומי בוושינגטון קיבל חלקים מהמעטפת מיד אחריו.

 בספרות 
מבצע זהב מהווה את הרקע לרומנים התמים מאת איאן מקיואן, קולות מתחת לברלין: סיפורה של מרי מונטריי מאת ת.ה.א. היל ולסרט התמים מאת ג'ון שלזינגר .

 קישורים חיצוניים 


 Turning a Cold War Scheme into Reality – Engineering the Berlin Tunnel, www.cia.gov
 The Berlin Tunnel, article at The Cold War Museum
 The International Spy Museum, located in Washington, DC at 700 L'Enfant Plaza, SW, exhibits a segment of the Berlin tunnel.

 David Stafford, Spies Beneath Berlin – the Extraordinary Story of Operation Stopwatch/Gold, the CIA's Spy Tunnel Under the Russian Sector of Cold War Berlin, Overlook Press, 2002. ISBN 1-58567-361-7
 David E. Murphy, Sergei A. Kondrashev, George Bailey. Battleground Berlin: CIA vs. KGB in the Cold War, Yale University Press, 1999. ISBN 0-300-07233-3
 CIA Clandestine Services History Paper (CSHP) number 150, "The Berlin Tunnel Operation", 1968
 Rory MacLean, Berlin: Imagine a City / Berlin: Portrait of a City Through the Centuries, Weidenfeld & Nicolson / Picador 2014. ISBN 978-1-250-07490-4

 הערות שוליים 

קטגוריה:יחסים צבאיים ארצות הברית – הממלכה המאוחדת
קטגוריה:פרשיות ריגול
קטגוריה:מבצעי ה-CIA
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
קטגוריה:המלחמה הקרה
קטגוריה:ברלין: היסטוריה