חוקת ספרד

חוקת ספרד (בספרדית: Constitución Española) היא מסמך חוקתי המרכזי של ממלכת ספרד. היא מהווה את הבסיס המשפטי להכרה בזכויות האדם, מבנה השלטון, וכוחות הרשויות השונות במדינה. החוקה הספרדית של 1978 היא חוקת המדינה של ספרד, שנכנסה לתוקף ב-29 בדצמבר 1978, לאחר תהליך של מעבר לדמוקרטיה שהחל בעקבות מותו של פרנסיסקו פרנקו, שליט הדיקטטורה הספרדית. החוקה הייתה צעד משמעותי בהקשר של תהליך הדמוקרטיזציה של ספרד, והיא נחשבת לאבן יסוד של המערכת הפוליטית והמשטרתית במדינה. החוקה נחשבת לאחת החוקות המוצלחות של מדינות המעבר לדמוקרטיה, והיא נתפסת כמודל במדינות אחרות שהיו נתונות לדיקטטורה והתמודדו עם המעבר לדמוקרטיה.

 היסטוריה 
לאחר מותו של פרנקו ב-1975, ספרד הייתה במעבר משמעותי מהדיקטטורה למשטר דמוקרטי. החוקה של 1978 נוצרה בתגובה לצורך בהסדרה חוקתית שתחזיר את ספרד אל משפחת האומות הדמוקרטיות ותסדיר את מערכת השלטון במדינה. היא נכתבה על ידי אספה מכוננת, שכללה נציגים מכלל המפלגות הספרדיות, כולל נציגים מהשמאל ומהימין.

 הדיקטטורה של פרנסיסקו פרנקו (1939–1975) 
ספרד הייתה תחת שלטון דיקטטורי במשך ארבעה עשורים, מאז סיום מלחמת האזרחים הספרדית (1936–1939), שבה ניצח פרנסיסקו פרנקו, שהפך לשליט האבסולוטי של ספרד. תחת שלטונו, ספרד הייתה מדינה אוטוריטרית ומבודדת, שבה הוצא דיכוי של חופש הביטוי, זכויות פוליטיות, דתיות, ותרבותיות. פרנקו שלט באמצעות "המדינה הלאומית" (El Estado Nacional), תוך שמירה על דיכוי פוליטי של כל המפגינים, קבוצות פוליטיות אלטרנטיביות ותרבויות מיעוטים כמו הקטלונים והבסקיים.

עם מותו של פרנקו ב-20 בנובמבר 1975, נוצרו שאלות קיומיות לגבי עתיד ספרד – האם המדינה תישאר תחת שלטון אוטוריטרי או שהיא תעבור לדמוקרטיה.

 המעבר לדמוקרטיה – תהליך טרנסיציה (1975–1978) 
לאחר מותו של פרנקו, ספרד עברה תהליך הדרגתי של פתיחה פוליטית ושינוי במוסדות המדינה, שנקרא "הטרנסיציה" (Transición). המהלך היה מרשים בכך שהוא התנהל בשלבים של דיאלוג ופשרה בין הכוחות השונים בחברה הספרדית: מצד אחד השלטון של פרנקו, ומצד שני הכוחות הדמוקרטיים והחוקתיים.

 השלב הראשון: מינוי חואן קרלוס הראשון למלך (1975) 
השלב המרכזי במעבר לדמוקרטיה החל עם מינויו של חואן קרלוס הראשון למלך ספרד ב-22 בנובמבר 1975, מיד לאחר מותו של פרנקו. המלך החדש בחר לעודד תהליך של פתיחות דמוקרטית, בניגוד לרצונו של המשטר הפרנקיסטי לשמור על שליטה נמשכת.

המהלך המרכזי של המלך היה מינוי אדולפו סוארס לראש ממשלת ספרד ב-1976. סוארס היה איש של הממסד הפרנקיסטי, אך היה בעד הרפורמה והמעבר לדמוקרטיה. הוא יזם את פתיחת המערכת הפוליטית, חקיקת חוקים המאפשרים חופש פוליטי, והחלה פעילות המפלגות שאסור היה להן לפעול תחת שלטון פרנקו.

 השלב השני: חקיקת החוקים הבסיסיים של המעבר לדמוקרטיה 
ב-1977 חוקקה ספרד את "החוקים הבסיסיים של המעבר", שבמסגרתם תוקנו מערכת הבחירות, הוקם פרלמנט דו-ביתי, והוקמה מערכת פוליטית דמוקרטית.

 חוק האמנציפציה (1976) – שלב ראשון במעבר לדמוקרטיה, אשר שחרר את המדינה מהכבלים של המשטר הפרנקיסטי.
 חוק ההסכמה (1977) – חוק זה היה צעד חשוב לקראת השגת הסכמה כללית בין כל הכוחות הפוליטיים, כולל השמאל והימין. החוק לא רק שביטל את המגבלות על חופש הביטוי והאסיפה, אלא גם סיפק את הבסיס ליצירת חוקה חדשה.

 השלב השלישי: כתיבת החוקה (1978) 
לאחר המעבר לחוקות זמניות שהסדירו את המערכת הפוליטית, בשלה העת להקים חוקה חדשה שתהווה את הבסיס החוקי לדמוקרטיה הספרדית. ב-1977 נבחרה אספה מכוננת (Cortes Generales) על מנת לנסח חוקה חדשה. האספה כללה נציגים ממגוון המפלגות הספרדיות, מהימין והשמאל, וכן מהמיעוטים האתניים כמו הקטלונים והבסקיים.

החוקה נכתבה בשיתוף פעולה עם כל הקבוצות הפוליטיות, מתוך מטרה ליצור מסמך שיבטיח יציבות פוליטית ויביא לפשרה בין המגוון הפוליטי והחברתי של ספרד. החוקה החדשה ניסתה לאזן בין המוסדות הפוליטיים השונים, להכיר בזכויות האדם ולהגביר את האוטונומיה של הקהילות האזוריות.

 3. אימוץ החוקה – 1978 
לאחר תהליך ארוך של דיונים, הוסכם על נוסח החוקה הסופי, והיא אושרה ב-6 בדצמבר 1978 במשאל עם, שהתקיים בקרב כל אזרחי ספרד. התוצאה הייתה מרשימה: כ-88% מהבוחרים אישרו את החוקה. החוקה נחתמה רשמית ב-29 בדצמבר 1978, והיא נכנסה לתוקף מיד לאחר מכן.

 עקרונות החוקה 
החוקה הספרדית של 1978 מבוססת על עקרונות דמוקרטיים עקרוניים, וכוללת את הסעיפים המרכזיים הבאים:

 הכרה בזכויות האדם והחירויות הבסיסיות – החוקה מבססת את הזכויות הפוליטיות, האזרחיות והחברתיות של כל אזרחי ספרד. סעיף 10 בחוקה מציין כי זכויות אלו הן בלתי ניתנות להפקעה, ויש להן עדיפות גבוהה על פני כל חקיקה אחרת.
 המשטר הדמוקרטי – ספרד מוגדרת כמדינה דמוקרטית בה אזרחיה בוחרים את נציגיהם באופן חופשי ופתוח. עקרון הבחירות החופשיות והסודיות מהווה את יסוד המערכת הדמוקרטית.
 המלוכה החוקתית – ספרד הוגדרה כ"מלוכה חוקתית", כלומר, יש למלך סמכויות מוגבלות מאוד. המלך הוא הסמל של האחדות הלאומית, אך למעשה סמכויותיו מוגבלות מאוד והוא משמש בעיקר כדמות סמלית. תפקידו של המלך כולל את מינוי ראש הממשלה, אך המינוי כפוף להסכמת הפרלמנט.
 הפרדת רשויות – החוקה מבטיחה הפרדה בין שלוש הרשויות: הרשות המחוקקת (הפרלמנט), הרשות המבצעת (הסגל הממשלתי), והרשות השופטת (בתי המשפט). כל רשות פועלת באופן עצמאי אך יש ביניהן מנגנוני איזון ובלימה.
 המערכת הפדרלית – ספרד היא מדינה המאופיינת במבנה אוטונומי. יש בה 17 קהילות אוטונומיות (מכונה גם "המשטר האוטונומי") שעבורן החוקה מבטיחה אוטונומיה רחבה, כולל סמכויות בעניינים כמו חינוך, בריאות, תרבות, תחבורה ומיסוי. כל קהילה אוטונומית יכולה להקים מוסדות חקיקה וממשל משלה.
 הזכות להכרה במיעוטים וקהילות – ספרד מכירה במגוון הקבוצות האתניות והתרבותיות שבה, כולל ההכרה בזכויות הלשוניות של האוכלוסיות הקטלונית, הבסקית והגליציאנית.

 מבנה החוקה 
החוקה הספרדית מורכבת מ-169 סעיפים, המחולקים ל-10 פרקים עיקריים. כל פרק מתמקד בנושא עקרוני בתחום השלטון, זכויות האדם, המוסדות הפוליטיים, והמבנה הפדרלי של ספרד.

 פרק 1 – עקרונות יסוד (סעיפים 1–9) 
פרק זה עוסק בעיקר בהגדרת המדינה כמדינה דמוקרטית, המבוססת על שלטון החוק, זכויות האדם והכבוד לכל פרט. כמה עקרונות חשובים בפרק זה:
 סעיף 1 קובע כי ספרד היא מדינה דמוקרטית, שבה כיבוד זכויות האדם, חירות פוליטית ושלטון החוק הם עקרונות יסוד.
 סעיף 2 מגדיר את "האחדות הלאומית" של ספרד, אך גם את הזכות של העמים הספרדיים (כגון הקטלונים, הבסקיים והגליסיאנים) להכיר בזכויותיהם לאוטונומיה.
 סעיף 3 מכיר בשפות המקומיות במדינה (קטלאנית, בסקית וגליסיאנית) לצד הספרדית, ומעניק להם זכות שווה בשימוש במוסדות המדינה.
 סעיף 9 מתאר את עקרון החוקיות של פעולתה של המדינה, שבו כל פעולה של השלטון חייבת להתבצע לפי החוקה והחוקים הקיימים.

 פרק 2 – המלך (סעיפים 56–65) 
הפרק הזה מגדיר את המוסד המלוכני והסמכויות המוגבלות של המלך. ספרד הוגדרה כמלוכה חוקתית, והמלך משמש בעיקר כדמות סמלית. התפקידים הפוליטיים העיקריים של המלך כוללים:
 מינוי ראש הממשלה והאישור על המינויים השונים (בהתאם להמלצה של הפרלמנט).
 שמירה על האחדות הלאומית.
 ביצוע חובות טקסיות כמו פתיחת הפרלמנט.
 סמכויותיו מוגבלות מאוד, ובפועל כל הפעולות נעשות על ידי הממשלה.
 סעיף 59 מבהיר את הירושה המלוכנית והסדרי המינוי של יורש העצר.

 פרק 3 – זכויות וחובות יסוד של האזרחים (סעיפים 10–55) 
הפרק החשוב ביותר בחוקה מבחינת זכויות האדם והחירויות האזרחיות, והעוסק בזכויות האדם הבסיסיות של כל אזרחי ספרד. המוקדים העיקריים בפרק זה:
 זכויות פרטיות: הזכות לחיים פרטיים, לחופש הביטוי, להבעת דעה, לחופש ההתאגדות, לחופש הדת, ולעבוד.
 הזכות להשכלה: כל אזרח יש לו זכות לחינוך חינם בחינוך היסודי, וכן זכות למערכת בריאות ציבורית.
 הזכות לשוויון: אין אפליה על בסיס גזע, מגדר, דת, נטייה מינית, וכו'.
 הזכות למשפט הוגן: כל אדם זכאי למשפט הוגן, לחסינות משפטית, ולזכות להגנה משפטית במערכת המשפט.

 פרק 4 – הרשות המחוקקת (הפרלמנט) (סעיפים 66–96) 
פרק זה עוסק במבנה של הרשות המחוקקת (הקורטס) של ספרד:

הקורטס כוללים שני בתים:
 הקונגרס של הדיפוטדוס (האספה הנמוכה) – 350 חברי פרלמנט הנבחרים בבחירות ישירות.
 הסנאט – 264 חברים, מהם חלקם נבחרים ישירות וחלקם ממונים על ידי הקהילות האוטונומיות.

החוקה קובעת את אופי העבודה של הפרלמנט, תהליך חקיקת החוקים, ואחריותו לאשר את התקציב של המדינה, להצביע על אמון או אי אמון בממשלה, ולפקח על פעולתה.

 פרק 5 – הרשות המבצעת (הממשלה) (סעיפים 97–107) 
פרק זה עוסק במבנה ובסמכויות של הממשלה וראש הממשלה:
 ראש הממשלה, הממונה על ידי המלך, הוא האחראי לניהול המדיניות הכללית של המדינה.
 הממשלה מורכבת משרי הממשלה, שהיא האחראית להוציא לפועל את המדיניות ולהפעיל את תקציב המדינה.
 הפרלמנט יכול להצביע אי אמון בממשלה, ולדרוש את התפטרותה.

 פרק 6 – הרשות השופטת (סעיפים 117–127) 
הפרק מתאר את מערכת המשפט של ספרד:
 העצמאות השיפוטית – בתי המשפט בספרד פועלים באופן עצמאי ואינם יכולים להיות כפופים לשום סמכות פוליטית או אחרת.
 החוקה מספקת את הרקע לארגון בתי המשפט, כולל את בית המשפט העליון והדין החוקתי.
 ישנה מערכת של פיקוח שיפוטי על חוקים שנוגדים את החוקה, ומערכת של חוות דעת חוקתיות שיכולה לאתגר חוקים או פעולות של המדינה.

 פרק 7 – הכלכלה והפיננסים (סעיפים 128–136) 
הפרק עוסק בניהול הכלכלה והפיננסים של ספרד:
 הגדרת שיטות ניהול המשאבים הפיננסיים של המדינה.
 החוקה קובעת את עקרונות השוויון במיסוי והדרישה לכך שההוצאה הממשלתית תהיה תחת פיקוח פרלמנטרי.

 פרק 8 – הצבא וההגנה (סעיפים 137–158) 
הפרק עוסק בכוחות הביטחון והצבא:
 הכוחות המזוינים של ספרד נמצאים תחת סמכותו של ראש הממשלה.
 הצבא נדרש לשמור על הסדר הציבורי וההגנה על המדינה, אולם הוא מנוגד לעקרונות הדמוקרטיה ובסיסו החוקי והמשטרי מצוי תחת פיקוח של השלטון האזרחי.

 פרק 9 – אוטונומיה קהילתית (סעיפים 143–158) 
הפרק מתאר את המבנה האוטונומי של ספרד, כולל חלוקה לקהילות אוטונומיות:
 ספרד מורכבת מ-17 קהילות אוטונומיות, כל אחת מהן נהניתה מזכויות נרחבות בתחומים כמו חינוך, בריאות, תחבורה ועוד.
 החוקה מסדירה את אופן הצמיחה של קהילות אוטונומיות והסמכויות שהן מקבלות.

 פרק 10 – תיקונים לחוקה (סעיפים 166–169) 
פרק זה מתאר את התהליך של תיקון החוקה:
 תהליך תיקון: על מנת לשנות את החוקה, יש צורך ברוב קואליציוני בפרלמנט, ובמקרים מסוימים דרוש משאל עם.
 תיקון החוקה דורש רוב מיוחד, אך התהליך לא נועד להקל או להחמיר את המוסדות השלטוניים במדינה.

 תיקונים לחוקה 
החוקה הספרדית עברה מספר תיקונים חשובים. כל תיקון נבע מצורך לעדכן את המערכת הפוליטית והחוקית של המדינה ולמנוע התנגשויות עם המציאות החברתית והפוליטית המשתנה.

 תיקון החוקה ב-1992 (תיקון בנוגע לאיחוד האירופי) 
החוקה הספרדית שונתה ב-1992 כדי לאפשר את השתתפות ספרד במוסדות האיחוד האירופי, שהיו אמורים להוביל לאינטגרציה פוליטית וכלכלית רבה יותר בין מדינות אירופה.
 החוק שנוסף: נוספה סעיף 93 לחוקה, שניתן לפיו לשנות חלק מהחוקים או הכוחות של המדינה אם יש צורך להסתגל להסכמים של האיחוד האירופי. כלומר, החוקה הפכה ליותר גמישה בנוגע לחוקי האיחוד האירופי ולהשתלבות של ספרד במוסדותיו.
 תיקון זה אפשר את האימוץ של חוקים שנגעו לאתגרים כלכליים, מדיניים וצבאיים בסביבה האירופית, ויצר את המסגרת החוקית להעמקת השתתפות ספרד במוסדות האירופיים.

 תיקון החוקה ב-2011 (הגבלת הגירעון התקציבי) 
אחד התיקונים המשמעותיים ביותר לחוקה הספרדית היה ב-2011, כאשר נוספה דרישה חוקית לשמור על איזון תקציבי.
 התיקון ביקש להבטיח את היציבות הפיננסית של ספרד ולהגביל את אפשרויות המדינה להגדיל את החובות הלאומיים. נוספה דרישה לחוק יסוד המתיר גירעון תקציבי רק במקרה של חריגות בעיתות חירום.
 תיקון זה שינה את סעיף 135 של החוקה, ומטרתו הייתה להתאים את ספרד לסטנדרטים הפיננסיים של האיחוד האירופי ולהגביל את ההוצאות הציבוריות.

 תיקון החוקה ב-2020 (חוקי הבחירות) 
ב-2020, תיקון נוסף לחוקה שיפר את מבנה הבחירות במדינה. תיקון זה נגע בעיקר לארגון של הבחירות המקומיות והגדרת סמכויות של המפלגות והגופים האזוריים בהן.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:ספרד: חוק ומשפט
קטגוריה:חוקות לפי מדינה