תומאס קיקל

תומאס הנרי קיקל (באנגלית: Thomas Henry Kuchel; 15 באוגוסט 1910 – 21 בנובמבר 1994) היה פוליטיקאי אמריקאי. כרפובליקני מתון, כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קליפורניה מ-1953 עד 1969 והיה מצליף המיעוט בסנאט, שם ניהל המשותף את העברת חוק זכויות האזרח של 1964 וחוק זכות ההצבעה של 1965. קיקל הצביע בעד חוקי זכויות האזרח של 1957,   1960,  ו-1964,  וכן התיקון ה-24 לחוקת ארצות הברית,  חוק זכויות ההצבעה משנת 1965,   ואישורו של ת'ורגוד מרשל לבית המשפט העליון של ארצות הברית,  ומאידך לא הצביע על חוק זכויות האזרח משנת 1968. 

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
קוכל נולד ב-15 באוגוסט 1910 באנהיים, מחוז אורנג', והיה בנו של הנרי קיקל, עורך עיתון, ולטיליה ביילי. קיקל למד בבית ספר ממלכתי בילדותו. בזמן שלמד בתיכון אנהיים, כיהן כנשיא קבוצת התלמידים. בעודו שם, התווכח עם צוות מבית הספר התיכון Whittier, וניצח בוויכוח שלו נגד יריבו ומאוחר יותר יריבו הפנים-מפלגתי, ריצ'רד ניקסון.

ב-1932 השלים את לימודיו באוניברסיטת דרום קליפורניה, ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת דרום קליפורניה לפני שנכנס לממשלת המדינה.

 קריירה 
קיקל כיהן כחבר האספה המדינתית של קליפורניה בין השנים 1937–1941, בסנאט של מדינת קליפורניה בין השנים 1941–1945, וכמבקר המדינה של קליפורניה בין השנים 1946–1953. במהלך מלחמת העולם השנייה, קירל היה לוטננט קומנדר במילואים של הצי האמריקאי.

בשנת 1953, מונה קיקל כחבר הסנאט של ארצות הברית על ידי המושל ארל וורן כדי למלא את המושב שהתפנה לאחר שהסנאטור הרפובליקני ריצ'רד ניקסון נבחר לתפקיד סגן הנשיא. קיקל נבחר לשארית כהונתו של ניקסון ב-1954 ולכהונה מלאה ב-1956 וב-1962.

כסנאטור, ניסה קיקל בתחילה להתרחק מהקרבות בין הפלגים בתוך המפלגה הרפובליקנית בקליפורניה, שהתרחשו בשנות ה-50 בין סגן הנשיא ניקסון, המנהיג הרפובליקני בסנאט ויליאם נולנד, שמרן, והמושל הרפובליקני גודווין ג'. נייט, ליברל. קיקל, הידוע כמתון, תמך בסופו של דבר בנולנד בקמפיין שלו להדיח את נייט בפריימריז הרפובליקני לתפקיד המושל ב-1958. נייט הסיר את הצעתו לבחירה מחדש והתמודד על מושב הסנאט של נולנד, אך הוא ונולנד הפסידו שניהם באותה שנה.

בעודו מתמודד לקדנציה מלאה שנייה ב-1962, סירב קיקל בתוקף לאשר את מועמדותו של ניקסון לתפקיד המושל במירוץ סוער נגד המושל הדמוקרטי המכהן אדמונד ג'י "פט" בראון האב הבחירות ב-1962 העדיפו את בעלי התפקידים המכהנים, שכן בראון ניצח את ניקסון בהפרש קטן וקיקל זכה בניצחון סוחף. עד כה, קיקל הוא המועמד האחרון לסנאט שזכה בכל 58 מחוזות קליפורניה בבחירות בודדות.

עם זאת, קיקל נפרד מנולנד ב-1964 כאשר האחרון ביקש ממנו לתמוך בבארי גולדווטר כמועמד הרפובליקני לנשיאות, ואילו קיקל תמך במקום זאת בנלסון רוקפלר, שהפסיד בפער קטן בפריימריז לנשיאות בקליפורניה לגולדווטר. במהלך הקמפיין שלו עבור רוקפלר, הזהיר קיקל במודעות מסע הבחירות כי שליטה של תנועת הימין של המפלגה הרפובליקנית בקליפורניה תוביל להרס של מערכת שתי המפלגות.
ימין|ממוזער|271x271 פיקסלים| הסנאטור קיקל עם הנשיא לינדון ג'ונסון בחדר הסגלגל, יוני 1968
בזמן שקיקל ערך קמפיין נגד גולדווטר, הופץ "מסמך מרושע" שהתיימר להיות תצהיר חתום על ידי שוטר בלוס אנג'לס, האומר שבשנת 1949 הוא עצר את קיקל. במסמך נכתב כי המעצר היה בגין שכרות בזמן שקיקל היה בעיצומו של אקט מיני עם גבר. ארבעה גברים הואשמו בגין הוצאת דיבה: נורמן ה. קראוזה, בעל בר ושוטר לשעבר בלוס אנג'לס, שלמעשה עצר שני אנשים בשנת 1950 שעבדו במשרדו של קיקל בשל שכרות; ג'ק ד' קלמונס, סמל במשטרת לוס אנג'לס עד להתפטרותו שבועיים לפני מעצרו; ג'ון פ. פרגוס, איש יחסי הציבור של Eversharp, שהואשם בהחזקת נשק סמוי ונידון למאסר על תנאי ב-1947; ופרנסיס א. קאפל מזארפאת', ניו ג'רזי, המוציא לאור של ניוזלטר ימני.  

במהלך הפריימריז לתפקיד מושל קליפורניה ב-1966, נדחק קיקל על ידי המתונים להתמודד נגד השחקן השמרני רונלד רייגן. בהתבסס על פעולות האיבה של התנועה השמרנית ההולכת וגדלה, החליט קיקל שלא להתמודד. במקום זאת פרסם הצהרה שלילית על השמרנים: "כת פוליטית נאו-פשיסטית פנאטית של אנשי ימין ברפובליקה הדמוקרטית, המונעת על ידי תערובת מוזרה של שנאה רעילה ופחד מחליא שנחוש בפזיזות לשלוט במפלגה שלנו או להרוס אותה!" במאי 1963 תקף קיקל בנאום את תנועת הימין בסנאט, ותיאר אותם כלא שמרנים, אלא "רדיקלים עם ר' גדולה" וכי התנועה מטמאת את השמרנות.

קיקל היה אחד משלושה עשר סנאטורים רפובליקנים שהצביעו בעד המדיקר. ב-1981 תיאר את עצמו כרפובליקני מתקדם, סוג של רפובליקני השולט למען רבים.

קיקל הובס בפער קטן בפריימריז הרפובליקני ב-1968 על ידי המפקח על ההוראה הציבורית של המדינה, מקס ראפרטי, שהפסיד בבחירות הכלליות לאלן קרנסטון, מבקר המדינה לשעבר, תפקיד שהוחזק בעבר על ידי קיקל עצמו. קיקל חזר לקליפורניה ועבר לבוורלי הילס, שם עסק בעריכת דין עד פרישתו ב-1981.

הוא מונה על ידי בית המשפט העליון לייצג את הערעור בתיק ארצות הברית נגד 12 200-ft. סלילים של סרט.

 מותו 
הוא נפטר מסרטן ריאות ב-21 בנובמבר 1994 בבוורלי הילס, קליפורניה.

 מורשת 
שר ההגנה וראש הסגל לשעבר של הבית הלבן וראש ה-CIA ליאון פאנטה התחיל בפוליטיקה כעוזר פרלמנטרי של קיקל. פאנטה היה מצטט את קיקל כ"מודל לחיקוי אדיר".

ב-17 באוגוסט 2010, מועצת עיריית בוורלי הילס ספדה לסנאטור קוצ'ל במלאת 100 שנה להולדתו. אלמנתו בטי קיקל ובתו קארן קיקל קיבלו בישיבת המועצה כרוז מאת חבר המועצה דאז וכיום ראש העיר ויליאם וורן בריאן, נכדו של המושל ארל וורן.

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:ריצ'רד ניקסון
קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקליפורניה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1910
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1994