קיילב סטרונג

קיילב סטרונג (באנגלית: Caleb Strong; 9 בינואר 1745 – 7 בנובמבר 1819) היה עורך דין, פוליטיקאי ואב מייסד אמריקאי שכיהן כמושל מסצ'וסטס השישי והעשירי בין השנים 1800 ל-1807, ושוב מ-1812 עד 1816. הוא סייע בניסוח חוקת מדינת מסצ'וסטס בשנת 1779 וכיהן כחבר הסנאט של מסצ'וסטס ובמועצת מושל מסצ'וסטס לפני שנבחר לסנאט הראשון של ארצות הברית. כחבר מוביל במפלגה הפדרליסטית של מסצ'וסטס, עיכבה הצלחתו הפוליטית את דעיכת הפדרליסטים במסצ'וסטס.

כעורך דין מצליח של נורת'המפטון לפני 1774, היה סטרונג פעיל פוליטית במטרת המורדים במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית. הוא מילא תפקיד משפיע בפיתוח חוקת ארצות הברית בוועידת פילדלפיה משנת 1787, וכסנאטור, בהעברת התיקון ה-11 שלה. הוא גם מילא תפקיד מוביל בהעברת חוק המשפטים משנת 1789, שכונן את מערכת המשפט הפדרלית.

מיומן במתן הסכסוך הפוליטי הקשה לפעמים בין פדרליסטים ודמוקרטים-רפובליקנים במסצ'וסטס, ניווט את המדינה לכיוון פדרליסטי במהלך השנים הראשונות של המאה ה-19, כאשר שאר המדינה הפכה יותר ויותר רפובליקנית. למרות שביקש לפרוש מהפוליטיקה לאחר שהפסיד במרוץ לתפקיד המושל של 1807, פרוץ מלחמת 1812 החזירה אותו ללשכת המושל כיריב מחויב למלחמה. הוא סירב לבקשות של צבא ארצות הברית שמיליציות המדינה יועברו לפיקוד הצבא ובשנת 1814 ביקש לערב את מושל נובה סקוטיה, ג'ון קופ שרברוק, בשיחות שלום. ההגנה החלשה של הממשלות והממשלות הפדרליות על הגבול הצפוני של מסצ'וסטס בתקופת כהונתו של סטרונג תרמה למסע המוצלח למדינה של מיין, שהוענק לה ב-1820.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
קיילב סטרונג נולד ב-9 בינואר 1745 בנורת'המפטון, אחת הערים העיקריות של מחוז המפשייר על נהר קונטיקט בפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס. הוריו היו פיבי לימן סטרונג וקיילב סטרונג, האחרון צאצא למתיישבים מוקדמים של מסצ'וסטס כמו ג'ון סטרונג, מהגר מ-1630 למסצ'וסטס שהיה ממייסדי נורת'המפטון והדקאן הראשי של הכנסייה במשך שנים רבות.  קיילב היה בנם היחיד. הוא קיבל את השכלתו המוקדמת מהכומר סמואל מודי ונכנס למכללת הרווארד ב-1760, שם השלים את לימודיו כעבור ארבע שנים בהצטיינות יתרה. זמן קצר לאחר מכן לקה באבעבועות שחורות, אשר עיוור אותו באופן זמני ומנע ממנו לעסוק בלימודי משפטים במשך מספר שנים. הוא למד משפטים אצל ג'וזף האולי, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1772, והחל לעסוק בעריכת דין בנורת'המפטון. האולי היה גם מנטור פוליטי, שעיצב את השקפותיו של סטרונג על היחסים בין המושבות ובריטניה.

 המהפכה האמריקאית 
סטרונג והאולי נבחרו שניהם לקונגרס הפרובינציאלי של מסצ'וסטס ב-1774. כאשר פרצה מלחמת העצמאות בשנת 1775, סטרונג לא היה מסוגל לשרת בצבא בגלל הראייה הפגומה שלו, אבל היה פעיל בעניין הפטריוטי. הוא שירת בוועדת הבטיחות של נורת'המפטון ובמשרדים מקומיים אחרים, אך סירב לכהן בקונגרס הקונטיננטלי. ב-1779 מונה כציר לוועידת החוקה של מסצ'וסטס ונבחר לוועדה שניסחה את חוקת המדינה, שאושררה ב-1780. לאחר מכן כיהן במועצת המושל הראשונה ובסנאט המדינה מ-1780 עד 1789.

משרד עריכת הדין של סטרונג שגשג במהלך שנות המלחמה הסוערות והיה אחד המצליחים ביותר במחוז המפשייר. בשנת 1775 מונה לשופט של בית המשפט לתביעות נפוצות ובשנה שלאחר מכן מונה לפרקליט המחוזי של מחוז המפשייר, תפקיד בו כיהן עד 1800. יותר מפעם אחת הוצע לו מקום בבית המשפט העליון במדינה אך דחה את התפקיד בשל שכרו הנמוך. סטרונג תואר על ידי בן התקופה כנוהג בקפדנות בהכנת הניירת המשפטית שלו וכעורך דין משכנע כאשר דיבר עם חבר מושבעים.

בשנת 1781 היה סטרונג אחד מעורכי הדין (אחר היה עורך דין מווסטר והתובע הכללי של ארצות הברית לעתיד לוי לינקולן האב) שעבד על שורה של תיקים משפטיים סביב קוק ווקר, עבד לשעבר המבקש לתבוע את חירותו. אחד המקרים, הקהילייה של מסצ'וסטס נגד נתנאל ג'ניסון, קבע בתוקף שעבדות אינה עולה בקנה אחד עם חוקת המדינה החדשה.

 ועידת פילדלפיה וחבר הסנאט של ארצות הברית 
סטרונג נבחר כציר לוועידת פילדלפיה שניסחה את חוקת 1787. סטרונג, פדרליסט מחויב, התנגד לרעיון של חבר האלקטורים כאמצעי לבחירת הנשיא, במקום זאת תמך ברעיון שבית המחוקקים אמור לבחור בו. למרות שבהתחלה התנגד להצעות שמספר הסנאטורים צריך להיות שווה לכל המדינות, הוא שינה את דעתו בסופו של דבר, ואיפשר את העברת הפשרה של קונטיקט. כדי למתן את כוחן של המדינות, הציג נוסח המחייבת את חקיקת המס שמקורה בבית הנבחרים. מחלת אשתו אילצה אותו לחזור למסצ'וסטס לפני השלמת העבודה, ולכן לא חתם על המסמך. הוא היה תומך קולני באימוצה על ידי אמנת האשרור של המדינה.

כאשר החוקה נכנסה לתוקף ב-1789, נבחר סטרונג על ידי בית המחוקקים של המדינה לכהן בסנאט של ארצות הברית, יחד עם טריסטראם דלטון. מאחר שהיה חלק מקבוצה 2 עמד לבחירה מחדש ב-1792, ואף נבחר שוב. הוא היה אחד המנסחים העיקריים של חוק המשפטים משנת 1789, שכונן את בתי המשפט הפדרליים. הוא גם היה שותף ב-1793 וב-1794 בפיתוח והעברת התיקון ה-11 לחוקת ארצות הברית על ידי הקונגרס. צעד זה נחקק בתגובה ל-Chisholm v. Georgia, החלטת בית המשפט העליון שבה תבע אדם פרטי את מדינת ג'ורג'יה. התיקון הרחיב את החסינות הריבונית של מדינות להגביל תביעות נגדן מצד אנשים פרטיים ממדינות אחרות.

סטרונג היה גם אחד מקבוצה קטנה של סנאטורים ששכנעו את הנשיא ג'ורג' וושינגטון ב-1794 שיש לשלוח שליח מיוחד לבריטניה על מנת למנוע מלחמה, ושיכנע את ג'ון ג'יי לקבל את התפקיד הזה. בסופו של דבר ניהל ג'יי משא ומתן על מה שנודע כ"הסכם ג'יי", שפתר מספר סוגיות בין שתי המדינות, אך גם הכעיס את הנהגת צרפת המהפכנית וזכה להרבה סלידה, ביקורת והתנגדות מצד הרפובליקנים. סטרונג התפטר ממושבו ב-1796 וחזר לחיים הפרטיים בנורת'המפטון.

 קדנציה ראשונה כמושל 
בבחירות של 1800, הועמד סטרונג על ידי הפדרליסטים כמועמדם למושל; יריבו העיקרי היה אלברידג' גרי, שהוצב כמועמד על ידי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. סטרונג ספג ביקורת מצד מתנגדיו על חוסר שירותו הצבאי ועל היותו עורך דין; הוא התנגד בכך שהצהיר על הפטריוטיות שלו באמצעות הקשר שלו עם ג'וזף האולי. הפופולריות שלו בחלק המערבי של המדינה הייתה מכרעת: הפער הרחב שבו זכה שם התגבר על היתרון הקטן יותר שבאמצעותו כבש גרי את המזרח. המושל בפועל מוזס גיל מת עשרה ימים לפני כניסתו של סטרונג לתפקיד בסוף מאי.
ימין|ממוזער| פסל של אלברידג' גרי, יריבו התכוף של סטרונג למשרת המושל (הרברט אדמס, 1892)
סטרונג זכה בבחירות מחדש למושב המושל עד 1807. בתקופת כהונה זו הנהיגה המדינה מערכת ענישה חדשה ועשתה רפורמה במערכת המשפט, תוך צמצום מספר השופטים. תקופתו של סטרונג כמושל התאפיינה גם בוויכוחים פוליטיים ארסיים במדינה, בעיקר על מדיניות חוץ הקשורה להתערבות הבריטית בסחר הימי של מסצ'וסטס. התערבות זו הייתה תוצאה של המלחמות הנפוליאוניות המתמשכות שהקיפו את אירופה. במהלך שנות כהונתו של סטרונג, עלו הרפובליקנים בהדרגה לשלטון הן במערכת הלאומית והן במסצ'וסטס.

בבחירות של 1806, השיגו הרפובליקנים רוב באספ הכללית של מסצ'וסטס, והבחירות למשרת המושל היו צמודים במיוחד. הוא התמודד בעיקר נגד ג'יימס סאליבן, וזכה ברוב הקולות בפער דחוק. עם הפרש של פחות מ-200 קולות, בחן בית המחוקקים הנשלט על ידי הרפובליקנים את פתקי הבחירות באופן מפלגתי, והשליך פתקי הצבעה בכתיב שגוי הנושאים את שמו של סטרונג, תוך שמירה על אלו בכתיב שגוי הנושאים את שמו של סאליבן וביצע חישובים בדרכים שהעדיפו את המועמד שלהם. תהליך זה הסתיים בכך שלסטרונג למעשה חסר רוב קולות, שנדרש לקיום הבחירות, בניגוד לדרישת הרוב המודרנית. בעלי בריתו הפדרליסטים של סטרונג בבית המחוקקים הצליחו לפרסם את האופי המפלגתי של התהליך, מה שהביא לתגובת נגד ציבורית עוינת. הוא הוכרז כמנצח לאחר שבדיקה נוספת, פחות מוטה, תיקנה את הספירה לטובתו. עם זאת, בבחירות של 1807, הגאות הגואה של הרפובליקניות הדיחה את סטרונג (יחד עם פדרליסטים אחרים בניו אינגלנד) מתפקידו. הפדרליסטים ביקשו ממנו להתמודד ב-1808, אך הוא סירב, וציין כי "עשה את שלו" וכי בסיס הבית שלו במחוז המפשייר היה פדרליסטי מאוד.

 קדנציה שנייה ומלחמת 1812 
ב-1812 שוכנע סטרונג על ידי המנהיגים הפדרליסטים של מסצ'וסטס לחזור מהפרישה כדי להתמודד שוב בבחירות על משרת המושל. מלחמה עם בריטניה הייתה קרובה, והפדרליסטים חיפשו מועמד חזק להתנגד לאלברידג' גרי, שניצח מול כריסטופר גור בשתי הבחירות הקודמות. גרי, שהיה מתון במקורו, נעשה יותר ויותר מפלגתי במהלך כהונתו, והפדרליסטים ראו בהצלחתו הקודמת של סטרונג בתפקיד ובהתנהגותו הצנועה יחסית, יתרונות. ניצחונו של סטרונג בבחירות, שבהן גם הפדרליסטים החזירו לעצמם את השליטה בבית המחוקקים, יוחס למספר גורמים: הפדרליסטים ניצלו את המפלגתיות של חלוקה מחדש של המדינה לאחרונה, שהביאה להטבעת המונח "הטיה בקביעת מחוזות בחירה", והיה סנטימנט אנטי-מלחמתי חזק במדינה. סטרונג נבחר מחדש בפער גדול בשנות המלחמה שלאחר מכן.
שמאל|ממוזער| פורט אדמס, ההגנה העיקרית של נמל בוסטון, בשנת 1789.
סטרונג נקט עמדה עקרונית נגד מלחמת 1812, ובדרך כלל סירב לסייע למאמצי הממשל הפדרלי לטובת המלחמה. סטרונג היה חלק ממקהלה של פדרליסטים של מסצ'וסטס (ובאופן רחב יותר בניו אינגלנד) שהתלוננו שב"מלחמתו של מר מדיסון" הממשלה הפדרלית רומסת את זכויות המדינה והפרט. הוא דבק בדעה שלא ניתן לדרוש ממיליציות ממלכתיות לשרת תחת פיקוד הצבא הסדיר. כאשר הבקשות הראשונות מסוג זה הוגשו על ידי גנרל צבא ארצות הברית הנרי דירבורן, סטרונג סירב ונתמך על ידי מועצת המושל וכן בידי בית המשפט העליון. הוא טען שאין צורך להזעיק את המיליציה מכיוון שהפלישה לא קרובה. בשל עמדתו נגד פיקוד הצבא הסדיר, נמנעה מהמדינה משלוח נשק שהופנה במקום זאת לאזורי גבול ולזירות המלחמה. סטרונג גם לא נקט בפעולות מיוחדות כדי למנוע הברחות נרחבות לאורך גבולות המדינה עם המחוזות הבריטיים השכנים.

התנגדותו של סטרונג לשליטת הצבא הסדיר הייתה בעלת ניואנסים יותר מזו של מושל קונטיקט השכן, ג'ון קוטון סמית', שהבטיח שהמיליציה שלו תמיד תישאר תחת פיקוד המדינה. סטרונג היה מודאג יותר מכך שהמיליציה של המדינה לא תשמש אלא בהגנה על גבולות המדינה, והוא התפשר בנושא הפיקוד. ב-1812, זמן לא רב לאחר שסירב לבקשתו של הגנרל דירבורן, אישר את שיגורן של פלוגות מיליציה למחוז המזרחי של המדינה (כיום מיין) בפיקודו של צבא ארצות הברית.

כשהמצור הימי הבריטי התהדק ואיים על עיירות החוף של המדינה בתחילת 1814, הסמיך סטרונג את הבריגדיר גנרל תומאס ה. קושינג לפקד על כוחות המיליציה בהגנות של נמל בוסטון, בכפוף למגבלות סבירות. קושינג הועבר לקונטיקט, והגנרל דירבורן פיקד שוב על כוחות הצבא הסדיר במסצ'וסטס. דירבורן פירש את ההסכם שסטרונג עשה עם קושינג להגיש מועמדות בכל מדינה והחל לארגן מחדש פלוגות מיליציה כדי להתאים לשיטות הצבא הרגילות. זה גרם למרמור בקרב המיליציה, וסטרונג סירב להעמיד יחידות נוספות בפיקודו של דירבורן.
שמאל|ממוזער| הגנרל הבריטי סר ג'ון קופה שרברוק, לוטננט מושל נובה סקוטיה ומנהיג המשלחת שב-1814 כבשה את קסטין 
ההגנה על מיין, לעומת זאת, התבררה כבעייתית. עוזרו של סטרונג, ויליאם ה. סאמנר ניהל משא ומתן על הסכם עם פיקוד הצבא להגנה על פורטלנד, אך למרבה האירוניה המיליציה המחוזית הרפובליקנית התנגדה, תחילה לרעיון לשרת תחת כל הנהגת צבא סדיר, ולאחר מכן לשרת תחת צבא חלש יחסית. קצין מדורג (לוטננט קולונל) שקיבל את הפיקוד על פורטלנד לאחר חתימת ההסכם. מספר יחידות של מיליציה מקומית סירבו לבצע את תפקידיהן. אחת ההשלכות של המחלוקת הייתה שרוב המיליציות במדינה נשארו בשליטת המדינה ולכן שולמו מקופת המדינה בעלות של כ-200,000 דולר לחודש. זה הלחיץ עוד יותר את כלכלת המדינה, שכבר סבלה בגלל המצור הבריטי.

לאחר ההשתלטות הבריטית על קסטין בספטמבר 1814, כינס סטרונג את בית המחוקקים בתחילת אוקטובר כדי להגיב לכיבוש. בהתחשב בכך שהממשלה הפדרלית לא הייתה מוכנה לממן מיליציות שאינן בשליטתה, אישר בית המחוקקים לסטרונג ללוות כסף כדי לממן הרחבה גדולה של המיליציה, אך רוב הכספים שנרכשו הושקעו בשיפור ההגנה של בוסטון. תוצאה נוספת של המושב המיוחד הייתה קריאה לפגישה של מדינות המתנגדות למלחמה, שזכתה לכינוי אמנת הרטפורד. בערך בזמן הכינוס, שהתקיים בהרטפורד, קונטיקט, החל מדצמבר 1814, כתב סטרונג בחשאי לסגן מושל נובה סקוטיה סר ג'ון קופ שרברוק, ובעצם הציע שלום נפרד בתמורה להחזרת השטח שנתפס. הוא גם סירב לאשר מימון זמני של מסצ'וסטס למשלחת פדרלית לכיבוש מחדש של קסטין, מה שהוביל לקריאות זעם נוספות מצד הרפובליקנים של מיין. הסכם גנט סיים את המלחמה לפני שהמשא ומתן עם נובה סקוטיה התקדם. מדיניותו של סטרונג במהלך המלחמה מיוחסת כאחת הסיבות לשאיפה של מיין להקמת מדינה, שהגיעה לסיומה המוצלח ב-1820.

ב-1816, עם סיום המלחמה, החליט סטרונג שוב לפרוש מהפוליטיקה. סטרונג מת בנורת'המפטון ב-7 בנובמבר 1819, ונקבר בבית הקברות ברחוב ברידג'. 

 משפחה, צדקה ומורשת 
בשנת 1777 נשא סטרונג לאישה את שרה הוקר, בתו של כומר מקומי וצאצאית של תומאס הוקר, מייסד ומושל קונטיקט הראשון. נולדו להם תשעה ילדים, ארבעה מהם שרדו לאחר מות בני הזוג. סטרונג היה פעיל בכנסייתו והיה חבר מוביל באגודות מיסיונריות ותנ"ך מקומיות. הוא היה חבר מייסד של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וחבר באגודה ההיסטורית של מסצ'וסטס. בשנת 1813, סטרונג נבחר לחבר באגודת העתיקות האמריקאית. 

במלחמת העולם השנייה נקראה לכבודו ספינת ליברטי SS קיילב סטרונג. העיירה סטרונג, מיין, שהתאגדה ב-1801, נקראה על שם סטרונג, והעיירה וינדהאם, מחוז פורטג', אוהיו נקראה במקור סטרונגסבורג לכבודו. הקרקע של סטרונגסבורג הוקצתה לסטרונג כחלק מחלק הבעלות שלו בחברת אוהיו ונמכרה על ידו ועל ידי כמה שותפים ב-1810.

 קישורים חיצוניים 



 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממסצ'וסטס
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:מושלי מסצ'וסטס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1745
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1819