סמואל הייאקאווה

סמואל איצ'י הייאקאווה (באנגלית: Samuel Ichiye Hayakawa; 18 ביולי 1906 – 27 בפברואר 1992) היה אקדמאי ופוליטיקאי אמריקאי יליד קנדה ממוצא יפני. פרופסור לאנגלית, כיהן כנשיא אוניברסיטת סן פרנסיסקו ולאחר מכן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קליפורניה מ-1977 עד 1983.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו וחינוך 
הייאקאווה, נולד ב-18 ביולי 1906 בוונקובר שבקולומביה הבריטית, והוריו היו המהגרים היפנים איצ'ירו הייאקאווה ואוטוקו טורו (לבית איסונו) הייקאווה.  הוא התחנך בבתי הספר הציבוריים של קלגרי, אלברטה, ויניפג, מניטובה, והשלים את לימודיו באוניברסיטת מניטובה ב-1927. הוא קיבל תואר שני באנגלית מאוניברסיטת מקגיל ב-1928 ואת הדוקטורט שלו בדיסציפלינה מאוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון ב-1935.

 קריירה אקדמית 
הייאקאווה הרצה באוניברסיטת שיקגו בין השנים 1950 ל-1955. הוא הציג הרצאה בכנס של אנליסטים וקטורים של פעילות  ב-1954 בלייק ג'ורג', ניו יורק, בה דן בתיאוריה של אישיות מנקודת המבט הסמנטית. מאוחר יותר התאוריה פורסמה בשם "המחסום הסמנטי". ההרצאה המובהקת דנה בדרוויניזם של "הישרדות העצמי" בניגוד ל"הישרדות התפיסה העצמית". רעיונותיו על סמנטיקה כללית השפיעו על רומני Null-A של א. א. ון ווגט, The World of Null-A ו-The Pawns of Null-A. ואן ווגט ב-The World of Null-A (כלומר, לא-אריסטוטלי) הופך את הייאקאווה לדמות, ומציג אותו בתור: "פרופסור הייאקאווה הוא מר Null-A של היום בעצמו, ראש האגודה הבינלאומית לסמנטיקה כללית". 

הייאקאווה היה פרופסור לאנגלית במכללת המדינה של סן פרנסיסקו (כיום אוניברסיטת סן פרנסיסקו) מ-1955 עד 1968. בתחילת שנות ה-60, עזר לארגן את "הליגה נגד ספרות חיוג", קבוצה בסן פרנסיסקו שהתנגדה להכנסת שמות מרכזיות טלפון עם כל ספרות. בין התלמידים שהכשיר היו מנהיג הקומונה סטיבן גאסקין והסופר ג'רלד האסלאם. הוא מונה לנשיא בפועל של מכללת המדינה של סן פרנסיסקו ב-26 בנובמבר 1968, במהלך שביתת סטודנטים, כאשר רונלד רייגן היה מושל קליפורניה וג'וזף אליוטו היה ראש עיריית סן פרנסיסקו. ב-9 ביולי 1969, חבר הנאמנים של מכללות מדינת קליפורניה מינה את הייאקאווה לנשיא התשיעי של אוניברסיטת המדינה של סן פרנסיסקו.  הייאקאווה פרש לגמלאות ב-10 ביולי 1973.

 שביתת סטודנטים במכללת המדינה של סן פרנסיסקו 
מנובמבר 1968 עד מרץ 1969, הייתה שביתת סטודנטים במכללת המדינה של סן פרנסיסקו במטרה להקים תוכנית לימודים אתניים.  זה היה אירוע חדשותי מרכזי באותה תקופה ופרק בהיסטוריה הרדיקלית של ארצות הברית ואזור המפרץ. את השביתה הובילה אגודת הסטודנטים השחורים, חזית השחרור העולמית השלישית שנתמכה על ידי סטודנטים למען חברה דמוקרטית, הפנתרים השחורים והקהילה הנגדית.

הסטודנטים הציגו 15 "דרישות שאינן ניתנות למשא ומתן", כולל מחלקה ללימודי שחורים בראשותו של הסוציולוג נתן הייר, עצמאית מהנהלת האוניברסיטה, קבלה פתוחה לכל הסטודנטים השחורים כדי "לשים קץ לגזענות", והסיום ללא תנאי, מיידי, של המלחמה בווייטנאם ומעורבות האוניברסיטה. איימו שאם הדרישות הללו לא יסופקו באופן מיידי ומלא, כל הקמפוס ייסגר בכוח.  הייאקאווה הפך פופולרי בקרב מצביעים שמרנים בתקופה זו לאחר ששלף את החוטים מהרמקולים בטנדר של מפגינים בעצרת חיצונית.  הייאקאווה התרצה ב-6 בדצמבר 1968 והכריז על הקמת תוכנית לימודי שחורים באוניברסיטה. 

 קריירה פוליטית 
ימין|ממוזער| Hayakawa, בעת קמפיין לסנאט האמריקאי ב-1976
הייאקאווה זכה בניצחון בלתי צפוי בפריימריז לסנאט הרפובליקני ב-1976 על פני שלושה פוליטיקאים ידועים יותר בקריירה: מזכיר HEW לשעבר רוברט פינץ', חבר בית הנבחרים של ארצות הברית הוותיק אלפונזו בל וסגן מושל קליפורניה לשעבר, ג'ון ל. הארמר. בדומה לג'ימי קרטר, הייאקאווה הציג את עצמו כאאוטסיידר פוליטי.

בצד הדמוקרטי, הסנאטור המכהן ג'ון טאני התמודד עם אתגר חזק להפתיע מצד אאוטסיידר פוליטי אחר, טום היידן. מועמדותו הליברלית ביותר של היידן אילצה את טוני לרוץ יותר שמאלה בפריימריז, מה שפגע בו בבחירות הכלליות.

אף על פי כן, טוני נראה כמוביל לזכות בקלות בבחירות חוזרות. בנוחות מהובלתו בסקרים, טאני לא ניהל קמפיין אגרסיבי עד השבועות האחרונים שלפני הבחירות. אבל עמדתו של הייאקאווה כאאוטסיידר פוליטי הייתה פופולרית בעקבות שערוריית ווטרגייט. בנוסף, לטוני היה שיעור נפקדות גבוה בזמן שכיהן בסנאט והוא החמיץ קולות רבים. הייאקאווה ניצל זאת עם פרסומת טלוויזיה שהציגה כיסא ריק בחדר הסנאט. הייאקאווה צמצם בהדרגה את הפער מול טאני, ובסופו של דבר הביס אותו בקצת יותר משלוש אחוז.
טקסט=|ממוזער|261x261 פיקסלים| הייאקאווה עם הנשיא רייגן בבית הלבן, 1981
במהלך מסע הבחירות שלו בסנאט, היאקאווה דיבר על ההצעה להעביר את החזקה של תעלת פנמה ואזור התעלה מארצות הברית לפנמה. לדבריו, "אנחנו צריכים לשמור על תעלת פנמה. אחרי הכל, גנבנו אותה ביושר".  עם זאת, ב-1978 הוא עזר לזכות באישור הסנאט של הסכמי טוריחוס-קרטר, שהעבירו את השליטה באזור ובתעלה לפנמה. הוא גם תמך בהצעת חוק שהובילה להקמת הוועדה להעברת אזרחים בזמן מלחמה ולכליאה של אזרחים, אשר בחנה את הסיבות וההשלכות של כליאת יפנים אמריקאים במהלך מלחמת העולם השנייה. בתקופתו בסנאט, הייאקאווה היה אחד משלושה אמריקאים יפנים בבית, כאשר השניים האחרים היו דניאל אינווי וספארק מאטסונגה, שניהם מהוואי.

הייאקאווה היה אהוב על כתבי התקשורת החדשות, מכיוון שהוא נמצא לעיתים קרובות מנמנם בהצבעות חקיקה חשובות.

הוא תכנן להתמודד לבחירות חוזרות ב-1982, אך פיגר קשות אחרי מועמדים רפובליקנים אחרים בסקרים מוקדמים והיה חסר מימון. הוא נשר מהמירוץ בתחילת השנה ובסופו של דבר החליף אותו ראש עיריית סן דייגו הרפובליקני פיט וילסון. עד כה, הוא הרפובליקני היפני-אמריקאי היחיד שכיהן בסנאט של ארצות הברית.

הייאקאווה וג'ון טנטון הקימו את ארגון הלובי הפוליטי US English, המוקדש להפיכת האנגלית לשפה הרשמית של ארצות הברית.  למרות תמיכתו בהקמת הוועדה להעברת אזרחים בזמן מלחמה וכליאה של אזרחים, הייאקאווה, שחי בשיקגו כאזרח קנדי במהלך מלחמת העולם השנייה ולכן לא היה נתון לכליאה, טען שהכליאה של אמריקאים יפנים הועילה ושאין לשלם ליפנים אמריקאים על "מילוי התחייבויותיהם" ליישום צו נשיאותי 9066.

 חיים אישיים 
הייאקאווה היה תושב מיל ואלי, קליפורניה. בתו, ווין הייאקאווה, היא ציירת. 

היה לו עניין מתמשך בג'אז המסורתי והוא כתב רבות על הנושא הזה, כולל כמה סטים מושכלים של תווים באלבומים. לפעמים, בהרצאותיו על סמנטיקה, הצטרף אליו פסנתרן הג'אז המסורתי המוערך דון אוול, שהייאקאווה העסיק אותו כדי להדגים נקודות שונות שבהן ניתח עקרונות סמנטיים ומוזיקליים.

הוא מת בבית חולים בעיר הסמוכה גרינברי, קליפורניה, ב-27 בפברואר 1992, בגיל 85, מסיבוכים של שבץ מוחי וברונכיטיס.

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מקגיל
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של אילינוי
קטגוריה:מהגרים מקנדה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יפני
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקליפורניה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1906
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1992