עדי יקותיאלי

עדי יקותיאלי (נולד בשנת 1958) הוא אמן, יוצר ויזם חברתי ישראלי. פיתח מתודות ומודלים בתחום החינוך וההכשרה באמנות ובתחום המוביליות החברתית, במטרה ליצור דיאלוג בין ובתוך קהילות שונות.

 ביוגרפיה 
יקותיאלי נולד בחיפה וגדל בירושלים. אביו, ברוך יקותיאלי היה בן למשפחות דנין וילין. ברוך היה מנכ"ל משותף של בנק לאומי ושותף בהקמת "קרן ירושלים", "קרן תל אביב" והאוניברסיטה הפתוחה. אמו, לאה קלמן לבית משפחת וינטר, הייתה אמנית ויוצרת. לאה וברוך הולידו שלושה ילדים; אריאל, ארנן ועדי. אמו התחתנה בשנית עם צבי קלמן ולהם בן נוסף, הפרופסור יורם קלמן. ברוך יקותיאלי נישא בשנית לנעמי יקותיאלי לבית טרק. כשהיה ארנן בן שמונה שנים ונזקק לניתוח לב, עברה המשפחה לגור בארצות הברית. לאחר שלוש שנים שבה ועדי הצטרף לחוגי אגף הנוער של מוזיאון ישראל בהנחיית האמן-אוצר איזיקה גאון.

בהיותו בן 18, עדי וחבריו הקימו את "גרעין עומרי", הגרעין הראשון של תנועת הצופים במסלול עיירות פיתוח. הגרעין פעל במעלות, כשמטרתו החלוצית-אידאולוגית הייתה ליצור סדר-יום חברתי אחר ולסחוף גרעינים נוספים. מרכז אומנויות וגלריה ע"ש אפטר-ברר, הפועל עד היום במעלות, הוקם על בסיס פרויקט של הגרעין.

לאחר שחרורו מצה"ל התגורר בקליפורניה ועסק באמנות ובהוראתה במרכז הטקסטיל שבברקלי. בעל תואר שני מורחב באמנות באוניברסיטת 'קלרמונט" קליפורניה . ארג, יצר אמנות פלסטית ופיתח פורמטים חדשניים בהוראת מקצועות שונים דרך אמנות, שאופיינו באינטראקציה עם הקהילות השונות באזור. עדי הנחה תוכניות אמנות לאסירים בכלא צ'ינו  במסגרת פרויקט "Arts in Corrections" של המחלקה לשיקום במדינת קליפורניה, העביר שיעורי ציור לנוער מקומי בבית-מחסה של מחוסרי בית.

בעיצומם של הסכמי אוסלו, שב ארצה, הקים והעביר סדנאות אמנות לנוער במחנה הפליטים בלאטה שבשכם, במזרח ירושלים ובערי המשולש – טירה, טייבה, באקה אל גרבייה, מייסר וכפר ברא. חלק מן הסדנאות התקיימו בשיתוף בני נוער יהודים.

לעדי שני ילדים: אדם יקותיאלי, אמן בינלאומי הידוע בשמו Know Hope, ונועה יקותיאלי, אמנית בינלאומית שאמנותה מתאפיינת בחיתוכי נייר. עדי מתגורר בתל אביב.

 פעילות במוסדות חינוך 
בשנת 1996 עדי ניהל את מגמות האמנות בבית הספר "גורדון" בהרצליה. הוא בנה תוכנית בה מקצועות ליבה הועברו באמצעות מגמות האומנות השונות שנלמדו בבית הספר.

בשנת 2002 ניהל עדי את המגמה לאמנות חזותית בבית הספר תלמה ילין. הוא יזם פרויקט שנתי שיצר שיתוף פעולה בין התלמידים לבין אמנים צעירים, שבשיאו הוצבה תערוכה ברידינג, תל אביב.

בין השנים 1986–2007 פיתח והעביר קורסים בתחום אוריינות חזותית, יצירה ויצירתיות, וטיפול בתסמינים פוסט-טראומתיים באמצעות אמנות: בישראל, במכללת תל-חי, במדרשה לאמנות שבבית-ברל, ב"מכללה להוראה טכנולוגית בתל אביב" ובשלוחה הישראלית של אוניברסיטת לידס. בארצות הברית, באוניברסיטת סן-פרנסיסקו.

בשנת 1999 עדי ייסד את "העמותה לאמנות בקהילה" ובשנת 2011 הצטרפה אליה גלית אילוז. העמותה מוקדשת ליצירת דיאלוג בין ובתוך קהילות באמצעות עשייה אמנותית משותפת.

בשנים 2013–2022, שימש כראש התכנית לאמנות בקהילה במכללת "שנקר" (בתמיכת "קרן אדמונד דה רוטשילד") ובשנים 2019–2021 ניהל את החממה לאמנות בקהילה ב"שנקר" בה הוכשרו הסטודנטים לניהול עצמאי של פרויקטים שהיו פרי יוזמתם ולוו על ידי עדי וגלית.

 פרויקטים אמנותיים לקידום מוביליות חברתית 
הערך החשוב של חיבור בין ובתוך אוכלוסיות, מוביל את עדי לפתח פרויקטים ארוכי-טווח, שבכולם האמנות משמשת ככלי מרכזי בהנעת התהליך. אצר תערוכות וקידם פעילויות בתחום החברתי-ציבורי, לרוב במסגרת "העמותה לאמנות בקהילה", אשר מטרתם הייתה להניע תהליכים חברתיים:

בשנים 2000–2005 יצר וניהל את פרויקט "פנים אל פנים", במסגרת תוכנית נעל"ה של הסוכנות היהודית, בה הפגיש בין נערים עולים שעלו בגפם לבין בני נוער ישראלים, על מנת להכיר את מושגי היסוד בתרבויות השונות באמצעות דימויים חזותיים.

בשנת 2005 בפרויקט "עפיפונים מדברים", נפגשו כ-45,000 איש ברחבי הארץ וברחבי הרשות הפלסטינית והפריחו עפיפונים, עליהם יצרו המשתתפים דימויי אמנות בעלי מסר.

בשנת 2006, במסגרת פרויקט "אסורות – השמלה הגדולה ביותר בעולם", יצר שמלה בגובה 22 מטרים, בשיתוף נשים עגונות שרקמו עליה דימויים אשר שיקפו את מצבן הנפשי, במטרה ליצור מודעות ציבורית לדחיפות האתגר. 24 ארגונים ו-7 בתי-עסק נרתמו לביצוע המיזם. במקביל ייצרו דגם מוקטן של השמלה שלקח חלק בתצוגת אופנה שעסקה בנושא. בשנת 2017 הוצבה השמלה בערבות ים-המלח, במסגרת מסע השלום של ארגון "נשים עושות שלום".

בשנת 2006 יזם והשתתף בכתיבת ספר לימוד בשם "היום שאחרי המלחמה" – ערכת יצירה ותקשורת שהופקה בשיתוף עמותת מיטב, עבור תלמידים ומורים בשלהי מלחמת לבנון השנייה, שמטרתה הייתה להציע כלים להתמודדות רגשית עם השלכות המלחמה.

בשנת 2011, בפרויקט "רוח-ים", נבנה כפר אמנים על חוף ריביירה בבת-ים. מאות אמנים מהארץ ומחו"ל השתכנו בחללים שהוקמו בחוף מחומרים ממוחזרים ויצרו, בשיתוף תושבי העיר, עבודות אשר הוצגו בגלריה, שהייתה אז ראשונה מסוגה ככזו שהוקמה על חוף ים.

בשנת 2016 ובשנת 2019, בעיר שנגחאי שבסין, במסגרת פרויקט לפיתוח יצירתיות, עדי וחברי ה"עמותה לאמנות בקהילה" עבדו עם כ-200 תלמידים מצטיינים שהציגו את תוצריהם במקומות מרכזיים בעיר.

בשנים 2008–2010, במסגרת חגיגות "שנת המאה" לתל אביב – יפו, עדי שימש כמנהל תחום קהילה ושיתוף ציבור. בין עשרות הפרויקטים, ב"כיכר רבין" שבתל אביב, בהשתתפות מגוון תושבי העיר נוצר שטיח פרחים, בדוגמת רצפה מצוירת עתיקה, במטרה לחבר בין וותיקים וצעירים. במסגרת הפרויקט "העיר הנגלית אל העין", אסף צילומים של 3,300 משפחות תל אביביות ותיקות, אשר נוספו לארכיון עיריית תל אביב.

 מתודות 
 "ארטפרנד" הוא מיזם שמטרתו לספק מענה לקשיים הקשורים בזיקנה ובבדידות. באמצעות מכשיר הטלפון או הטאבלט, מתכתב הזקן/הבודד/המסוגר עם סטודנט/ גמלאי/ תלמיד, כאשר הזקן מצייר או מצלם בכל יום, בעוד הצד השני מגיב בשפה המעודדת חברות של ליווי תהליך יצירה. הפלטפורמה זכתה בפרס זוסמן בשנת 2017.
 "מטאפורות" היא מתודה שמטרתה לברר ולפתור דילמות וקונפליקטים, על בסיס ההבנה שהאדם לבדו הוא בעל התשובה עבור עצמו. מובילי הסדנא משתמשים במטאפורות אותן עדי צייר ומובילים לפתרון אישי-פרקטי.
 "אמנות בקהילה" שמה דגש על תהליך של שיח דרך אמנות. תהליך הצפת הקונפליקטים של הקהילה מתרחש באמצעות דימויי אמנות, לקראת יצירה משותפת רלוונטית שמוצגת על פי רוב בחלל הציבורי.

 אוצרות וניהול אומנותי 
 בשנת 2010 יזם במסגרת פרויקט של עירית תל אביב, את שותפות הערים דימונה-תל אביב.
 בשנים 2015–2020 שימש כאוצר "הגלריה לאמנות עכשווית – דימונה" (שצמודה לתיאטרון המקומי), כשאת ארבע התערוכות השנתיות הפיקה העמותה לאמנות בקהילה.
 בשנים 2012 – 2011 שימש כמנהל אמנותי של "שנת האמנות" – פרויקט עירוני של עירית תל אביב-יפו בו לקחו חלק מעל 600 אמנים, במטרה להציב את האמנות בקדמת הבמה.
 במרכז התרבות בשפרעם אצר את תערוכת הציורים "הכל אפשרי", של אמניות דרוזיות, ערביות, מוסלמיות ונוצריות. התערוכה "בתוך הבית שלנו", נועדה לעורר את המודעות לנושא האלימות נגד נשים. תערוכה זו הוצגה במרחב הציבורי שבעיר העתיקה של שפרעם; ציורים וצילומים לצד טקסטים של המשוררת איאת אבו שמיס.
 תערוכת הצילומים של אמנים מסין "שוליים רחבים", שנאצרה בשיתוף עם ד"ר שושן ברוש-ויץ וג‘אנג פאנג, הוצגה ב"גלריה לאמנות עכשווית דימונה" וב"מוזיאון וילפריד" שבקיבוץ הזורע.
 במוזיאון לאמנות יהודית שבהיכל-שלמה, אצר תערוכה בשם "גם זה אפשרי", אשר חיברה בין תשמישי קדושה מאוסף המוזיאון לבין יצירות של אמניות ערביות, דרוזיות ויהודיות לבין משפטי הגות.
 ב"בית טרזין" ובגלריה שבקיבוץ גבעת-חיים איחוד אצר תערוכה בשם "שברים שלמים", בה יצר 20 מיקבצים שחיברו בין ציטוטים של העיתונאית רות בונדי לבין 25 יצירות של אמנים עכשוויים לבין יצירות של תושבי גטו טרזיינשטט.
 ב"גלריה על הצוק" שבנתניה, התערוכה "מחפשים את אליס" הפגישה את הקהל עם דימויים מתוך אוסף פרטי של עשרות ספרי "אליס בארץ הפלאות" מאוירים, לצד יצירות אמנות של אמנים ישראלים אשר בחרו במשפט אחד מתוך הספר ככותרת לעבודתם.
 בגלריית אום אל פאחם, בתערוכה "לשדה הזה קוראים בית" של האמנית מאג"דה חלבי עדי הפגיש את הצופה עם הנושא הכאוב של גבול שיוצר חיץ בין בני משפחה.
 בתערוכה "רקמה גדולה", שהוצגה ב"גלריה על הצוק" שבנתניה, יצר עדי תערוכה קבוצתית של אומנים שבאמצעות אמנות הריקמה המסורתית, הציגו את תמצית מהותם שלהם, אותה ביררו בתהליך הכנה ייעודי.
 בתערוכה "ירושלים כעיר תרבות" הציגו שבעים צלמים אמנים צילומי "ירושלים שלהם", אשר בשל מגפת הקורונה הוצגו במרחבים ציבוריים בכ-17 ערים שונות, ביניהן; מוסקבה, מדריד, לונדון, וינה, ורשה, קופנהגן, מומבאי. התערוכה הייתה בשיתוף משרד החוץ ושאפה להציג את יופיה האנושי של ירושלים ברחבי העולם.
 בשנים 2022 – 2020 שימש עדי כמנהל האמנותי של "המרכז לחינוך סביבתי חירייה" בו אצר מספר תערוכות רלוונטיות.
 יצירה אמנותית 
עדי הוא אמן רב-תחומי היוצר בחומרים מגוונים – טקסטיל, ציור, מיצב. הציג בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות, בארץ ובעולם. ציוריו נמצאים בעיקר באוספים פרטיים בארצות הברית וביפן.
 בשנת 1983 השתתף בביאנלת הטקסטיל שבלוזאן, שווייץ.
 בשנת 23 – 2022, לצד האומנים אחמד בוריאת וסולימאן מנסור, השתתף בתערוכת המחווה לג"ודי באקה, במסגרת הפרויקט שיזמה – "קיר העולם: חזון של עתיד ללא פחד", שהוצג ב-MOCA, המוזיאון לאמנות עכשוית בלוס אנג'לס 

 אותות, מלגות ופרסים 
 2017 – פרס זוסמן-ג'וינט על מצוינות וחדשנות בפיתוח שירותים חברתיים בישראל
 2012 – פרס היזמות בחינוך, עיתון כלכליסט ועיריית בת-ים
 2000 – פרס משרד התרבות על פרויקט קהילתי בטירה – "רהיטים מספרים"
 1998 – מלגת משרד החינוך "אמן מורה", 3 שנים ברצף
 1997 – פרס אמנות לעם על פרויקטים בתעשייה, "הצילינדר הנודד"
 1985 – מלגת המועצה לתרבות, קליפורניה על פיתוח שיקום אסירים
 1984 – מלגת הצטיינות של אוניברסיטת קלירמונט, קליפורניה
 1984-פרס ארגון Outstanding Young Man of America – צעירים בולטים בתרומתם לקהילה

 לקריאה נוספת 
 רפי אלטרס, עדי יקותיאלי, ליאורה שגב-יקותיאלי, היום שאחרי המלחמה, ישראל: מיטב – מרכז ייעוצי טיפולי ליחיד, למשפחה ולקהילה בגליל העליון; העמותה לאמנות בקהילה ולדיאלוג בין-תרבותי, 2006 
 ניר מצליח, עדי יקותיאלי, מערבולת, גלריה לאמנות עכשווית, תיאטרון דימונה, 2018 
 עדי יקותיאלי, גם זה אפשרי: אמניות מהחברה היהודית והערבית במפגש עם אוסף האמנות היהודית של המוזיאון, היכל שלמה – המרכז למורשת היהדות, ירושלים, 2018 
 הניה שאהין, נג'את עבדאללה שאהין, האני שאהין, עדי יקותיאלי, הקו שלי עבר לציור שלנו, הגלריה לאמנות עכשווית; דימונה 2019 
 יונה אלטרס, עדי יקותיאלי, רקמה גדולה, הגלריה על הצוק, נתניה, 2022 

 קישורים חיצוניים 

 סרטון על פעילות אמנות בקהילה Art in the Community Training Program 2013-2017
 פרויקט בוגר תוכנית אמנות בקהילה – חלל אלטרנטיבי בטירה, כתבה בכאן 11

 פרויקט סורגות את העיר של העמותה לאמנות בקהילה, 18 יוני 2022
 פרויקט רוקמי החלומות בירושלים של העמותה לאמנות בקהילה



 הערות שוליים 

קטגוריה:אמנים ישראלים
קטגוריה:אוצרים ישראלים
קטגוריה:תלמה ילין (בית ספר)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958