הממשלה הזמנית של הוואי

הממשלה הזמנית של הוואי (בהוואית: Aupuni Kūikawā o Hawaiʻi) הוכרזה לאחר הפלת ממלכת הוואי ב-17 בינואר 1893, על ידי ועדת הבטיחות המונה 13 חברים בהנהגתו של היו"ר הנרי א. קופר והשופט לשעבר סנפורד ב. דול כנשיא המיועד של הוואי. היא החליפה את ממלכת הוואי לאחר הדחת המלכה ליליואוקלאני כממשלה זמנית עד שהוקמה הרפובליקה של הוואי ב-4 ביולי 1894.

 ממשלה זמנית 
לאחר הפלת ממלכת הוואי בינואר 1893, ביקשה ממשלת הוואי הזמנית לבצע את סיפוחה המהיר של הוואי על ידי ארצות הברית. ועדה, בראשות לורין א' ת'רסטון, נשלחה לוושינגטון הבירה כדי לנהל משא ומתן על אמנת סיפוח עם נשיא ארצות הברית בנג'מין הריסון. משלחת בראשות הנסיכה ויקטוריה קאיולני נסעה גם היא לוושינגטון כדי למחות על ההדחה ולהשתדל נגד הסיפוח.

הריסון והוועדה חתמו על הסכם סיפוח, שנשלח לסנאט האמריקני לאשרור. עם זאת, הסנאט לא פעל לפני ה-4 במרץ 1893, כאשר כהונתו של הריסון הסתיימה וגרובר קליבלנד נכנס לתפקידו. הנשיא החדש היה אנטי אימפריאליסט והתנגד נחרצות לסיפוח. הוא הסיר את האמנה מעיון, והורה על חקירת הקונגרס על האירועים סביב הפלת המלוכה בהוואי. לאחר קבלת הדו"ח הראשון של הוועדה, המליץ קליבלנד על החזרת המלכה ליליואוקלאני לשלטון. הניסיון לא התקבל בטוב אפילו בקרב המפלגה שלו. בסופו של דבר, הצבעה דו-מפלגתית בקונגרס קראה למדיניות "הסרת ידיים" ביחס לאירועים פנימיים בהוואי. חקירה נוספת של הקונגרס הובילה לדו"ח מורגן, שקבע כי חיילי ארצות הברית בהוואי היו נייטרליים לחלוטין במהלך ההדחה, ופוטר את צבא ארצות הברית מכל האשמות בשיתוף פעולה.  לאחר הגשת הממצאים של ועדה זו, קליבלנד חזר על עמדתו, גינה את הממשלה הזמנית ולא הכיר בה בין אם דה פקטו או דה יורה.

 צבא הוואי 
לאחר הפלת המלוכה הוקם צבא ב-27 בינואר 1893, והוצב תחת פיקודו של קולונל ג'ון האריס סופר. צבא זה כלל ארבע פלוגות: שלוש פלוגות שמירה לאומיות ופלוגת צבא רגילה אחת. פלוגות המשמר הלאומי היו: פלוגה A שהורכבה ממתנדבים גרמנים אתניים, בפיקודו של צ'ארלס וו. זייגלר;  פלוגה B המורכבת מחברי רובאי הונולולו, בפיקודו של יו גאן; פלוגה C המורכבת ממתנדבים פורטוגזים אתניים, בפיקודו של ג'וזף מ. קמארה. הסדירים היו פלוגה D שהורכבה, כמו פלוגה B, מרובאי הונולולו, בפיקודו של ג'ון גוד.

הצבא היה פעיל תחת הממשלה הזמנית של הוואי שם הם הופעלו במלחמת הצרעת ב-1893 וברפובליקה של הוואי והופעל שוב במהלך מהפכת הנגד של 1895 בהוואי ב-1895. לאחר שהוואי סופחה והפכה לטריטוריית הוואי ב-1898, הפלוגות נכנסו למערכת המשמר הלאומי של הצבא והפכו לחלק מהמשמר הלאומי של צבא הוואי.

 חזית הבית 
תחת הממשל החדש הממשלה הפכה למגבילה יותר, כולל שלילת אזרחות ממהגרים סינים. מחלקת החינוך של הוואי כמעט והכחידה את שפת הוואי לטובת האנגלית. הם גם הגבילו את ההצבעה מ-14,000 לפי חוקת הכידון ל-4,000 איש, רובם פוליטיקאים בשלטון של אוכלוסייה של כ-100,000. ג'יימס הנדרסון בלאנט הגיב על חוסר הפרופורציה הזה של מצביעים ואוכלוסייה בדו"ח שלו.עדותם של תומכי סיפוח מובילים היא שאם שאלת הסיפוח הייתה מועברת להצבעה עממית, לא כולל האנשים שלא ידעו קרוא וכתוב ולמעט הזרים (על פי שיטת ההצבעה האוסטרלית, שהיא חוק המדינה), תומכי הסיפוח היו מובסים. 

 דו"ח בלאנט 
הפעילות הראשונה של הממשלה הזמנית לאחר הדחת המלכה ליליואוקלאני הייתה להקים ממשלת מעבר בזמן שלורין א' ת'רסטון שהה בוושינגטון הבירה כדי לנהל משא ומתן על סיפוח עם הקונגרס. קבוצה אחת הציעה את נטילת השלטון של הנסיכה קאיולאני בעוד שגוף שהוקם על ידי ועדת הבטיחות יוכל לפעול כממשלת מחוז. עם היעדרותה הפיזית של הנסיכה מהאיים, ההצעה בוטלה מיד.

הממשלה הזמנית ספגה מכה עצומה כאשר נשיא ארצות הברית בנג'מין הריסון, שתמך בסיפוח הוואי, הוצא מהבית הלבן. גרובר קליבלנד, אנטי-אימפריאליסט, קיבל את הנשיאות ומיד פעל להפסקת הסכם הסיפוח. חודש בלבד לפני שקליבלנד הפך לנשיא, לורין א' ת'רסטון חתם על הסכם עם הקונגרס בזמן שהתכונן לאשרור אמנת סיפוח. קליבלנד, לאחר ששמע את פניותיה של הנסיכה קאיולאני בשם דודתה הכלואה, חזר בו מהאמנה ופתחה בחקירת העניין.

קליבלנד מינה את ג'יימס הנדרסון בלאנט ממייקון, ג'ורג'יה, לנציב פרמאונט ולשר בהוואי. המשימה העיקרית שלו הייתה לחקור את הפלת ממשלתה של ליליאוקלאני. בלאונט הגיע למסקנה בדו"ח שלו שההדחה השתמשה בסיועו של ג'ון ל. סטיבנס, שר ארצות הברית להוואי, שהורה על נחיתת חיילים מ-USS "בוסטון". על בסיס הדיווח של בלאנט, קליבלנד שלח את אלברט סידני ויליס מקנטקי להונולולו כשר להוואי עם הנחיות סודיות. ויליס, שנדחה בתחילה על ידי המלכה, השיג את הבטחתה של ליליאוקלאני להעניק חנינה לאחר עיכוב ניכר. לאחר שהבטיח את ההבטחה הזו, ויליס הגיש דרישה רשמית לפירוק הממשלה הזמנית ולשיקום מוחלט של המלוכה, אם כי ללא ידיעתו עד אז זה היה מאוחר מדי מאחר שקליבלנד כבר הפנה את הנושא לקונגרס. בהתייחס לדרישה כערך נקוב, ב-23 בדצמבר 1893, סנפורד ב. דול שלח תשובה לוויליס שסירב בכל תוקף למסור את סמכותה של הממשלה הזמנית למלכה המודחת. 

 דו"ח מורגן 
בתגובה להפניה של קליבלנד בנושא, הסנאט העביר החלטה המסמיכה את ועדת יחסי החוץ שלו לקיים דיונים פומביים בשבועה, ולחקור עדים, לחקור את מעורבות ארצות הברית במהפכה וגם לחקור אם היה ראוי לנשיא קליבלנד למנות את בלאנט ולתת לו סמכויות יוצאות דופן לייצג את ארצות הברית ולהתערב בהוואי ללא אישור הסנאט. ג'ון טיילר מורגן, סנטור מהתומכים בסיפוח מאלבמה, עמד בראש הוועדה.

הממצאים של דו"ח מורגן סתרו את הקביעות שהועלו קודם לכן על ידי בלאנט והנשיא קליבלנד, וב-26 בפברואר 1894, בשעה 22:43 הוגש הדו"ח. הוא הגיע למסקנה שכוחות ארצות הברית נשארו נייטרליים לחלוטין במהלך ההדחה, זיכה את השר סטיבנס בהנחתת חיילים, והגיעה למסקנה שהמינוי והחקירה של בלאנט ללא אישור הקונגרס היו חוקתיות. עם זאת, תשעת חברי ועדת החוץ של הסנאט שהגישה את הדו"ח לא יכלו להסכים על מסקנה סופית, ועל הסיכום המנהלי לעיתים קרובות חתם רק מורגן עצמו.  

בעקבות דו"ח מורגן, והחלטת טורפי ב-31 במאי 1894, שבה אסר הקונגרס כל התערבות נוספת של הנשיא ופקידי ממשל אחרים נגד הממשלה הזמנית של הוואי, קליבלנד הכריז רשמית על הממשלה הזמנית כ"לא דה יורה ולא דה פקטו".

ב-7 בפברואר 1894, בית הנבחרים של ארצות הברית הוציא את ההחלטה הבאה:בבית הנבחרים של ארצות הברית, 7 בפברואר 1894:

 ראשית החלטה. תחושתו של בית זה כי פעולתו של שר ארצות הברית בהעסקת כוחות הצי של ארצות הברית וסיוע בלתי חוקי בהדחת הממשלה החוקתית של איי הוואי בינואר 1893, ובהקמת ממשלה זמנית שלא רפובליקאית בצורתה ובניגוד לרצונו של רוב העם, היה מנוגד למסורת הרפובליקה שלנו ולרוח החוקה שלנו, ויש לגנות אותו.

 שנית. שאנו מאשרים מכל הלב את העיקרון שהוכרז על ידי נשיא ארצות הברית לפיו התערבות בענייניה הפנימיים של אומה עצמאית מנוגדת לרוח המוסדות האמריקאים. וזה עוד תחושתו של בית זה שסיפוח איי הוואי לארצנו, או הנחת הגנה עליהם על ידי ממשלתנו, אינו מתבקש ובלתי מועיל; שתושבי אותה מדינה היו צריכים לקבל חופש ועצמאות מוחלטים בניהול קו מדיניות משלהם, ושהתערבות זרה בענייניה המדיניים של האיים לא תיחשב באדישות מצד ממשלת ארצות הברית. 

 הרפובליקה של הוואי 
בעקבות דו"ח מורגן, והחלטת טורפי שקבעה מדיניות של אי-התערבות בענייני הוואי מצד ארצות הברית, לורין א. ת'רסטון והממשלה הזמנית של הוואי כינסו אספה מכוננת וכוננו את הרפובליקה של הוואי. ממשלה זו שמרה על השלטון עד שארצות הברית סיפחה את הוואי ב-1898 עם החלטת ניולנד.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:ארצות הברית: מדינות וטריטוריות היסטוריות
קטגוריה:הוואי: היסטוריה