המשקה השחור

ממוזער|Ilex vomitoria
המשקה השחור, או תה יופון (המכונה גם "משקה אהוב", "קסינה", "תרופה גדולה" או "משקה לבן" על ידי הילידים; "תה קרוליינה", "תה דרום הימים" או "תה אינדיאני" על ידי האירופאים), מתייחס לסוגימשקאות המכילים קפאין שהוכנו במקור על ידי הילידים האמריקאים בדרום מזרח ארצות הברית ואומצו לאחר מכן על ידי האירופאים והאמריקאים. המשקה ממוכן ומבושל בדרך כלל מעץ ההוליה יופון , שמקורו מחופי האוקיינוס האטלנטי וחוף המפרץ של ארצות הבריתMerrill, William L. "The beloved tree: Ilex vomitoria among the Indians of the Southeast and adjacent regions", in Black Drink: A Native American Tea, pp. 40-82, 1979, Univ of Georgia Press., וקשור לעץ (Ilex paraguariensis)  ולגואיוסה. המשקה הילידי עשוי היה לכלול גם את העץ  ועשבי תיבול נוספים.
ממוזער| תה יאפון אמריקאי, זמין מסחרית בארצות הברית.
משקה יופון מרוכז מאוד שימש בטקסים שונים, כולל טקסי טיהורYAUPON Ilex vomitoria Aiton, Natural Resources Conservation Service: Plant Guide. USDA. nrcs.usda.gov, על ידי עמים ילידים מדרום מזרח ארצות הברית כמו יוצ'י, קאדו, צ'יקסו, צ'רוקי, צ'וקטאו, מוסקוגי, טימוקואה, צ'יטימאצ'ה ואחרים. בקבוצות ילידיות אחרות שלא חיו בתחום הטבעי של היופון גידלו וסחרו בו. השימוש בו התגלה גם במטרופולין העתיק של תרבות המיסיסיפי בקהוקיה. עמים ילידיים השתמשו במשקה השחור כמשקה חברתי במפגשי מועצה והציעו אותו לאורחים כמשקה מכובד. הם השתמשו בו בן כמשקה רפואי. בנוסף, היה נהוג לשתות אותו כמשקה יומי ממריץ, וגרסה חזקה שלו שמשה גברים לפני קרב.Crawford, Suzanne J.; Kelley, Dennis F. American Indian Religious Traditions: An Encyclopedia (A - I, Volume 1), p. 73. ABC-CLIO, 2005. הוא היה ידוע בשמות שונים, כולל "משקה לבן" (בגלל הקשריו לטוהר), "משקה אהוב" (הצמח היה ידוע כ"עץ האהוב") וגם "משקה שחור" (בעיקר על ידי האירופאים, בשל צבעו של המשקה המרוכז).

שיטות ההכנה והנהלים משתנים בין שבטים ואתרי טקסים שונים; מרכיב בולט הוא העלים והגבעולים הקלויים של Ilex vomitoria. בהקשרים מסוימים, משקה היופון הוכן בצורה מרוכזת מאוד שייתכן וכללה עשבי תיבול נוספים בעלי תכונות מעוררי הקאה. הצום לפני הטקסים, יחד עם צריכת כמויות גדולות של המשקה, ייתכן שגרמו להקאות שנצפו על ידי האירופאים. תצפיות אלו הובילו לקישור המשקה עם הקאות, וכן לשמו המדעי המודרני, למרות שלעלי היופון אין תכונות מולדות הגורמות להקאה . עם זאת, לפי מחלקת החקלאות של ארצות הברית, "אנליזה כימית מודרנית של יופון לא מצאה תרכובות גורמות הקאה או רעילות, וריכוזי הקפאין דומים לאלו של תה מסחרי."

המשקה השחור אומץ על ידי המתיישבים האירופאים, בתחילה הספרדים בפלורידה, כבר במאה ה-17, והם שתו אותו כמשקה קפאין רגיל. הוא המשיך להיות בשימוש על ידי אמריקאים לבנים שחיו בדרום ארצות הברית, במיוחד במדינות קרוליינה. הצפונית והדרומית, השימוש בו כמעט שנעלם בתחילת המאה ה-20, אך כעת מתרחש חידוש השימוש במשקה על ידי כמה חברות אמריקאיות קטנות. המשקה השחור המשיך לשמש גם בקרב שבטים אינדיאנים שונים, כמו הסמינולס, שמכינים משקה שחור לטקס התירס הירוק השנתי שלהם, למרות שהמשקה אינו מכיל תמיד יופון, כיוון שהוא תערובת של צמחים שונים.

 קציר והכנה 
ממוזער| הכנת משקה שחור, תחריט מאת יוסף-פרנסואה לאפיטו, 1723
על פי הרשומות האתנו-היסטוריות, עלי היופון והענפים ששימשו להכנת "המשקה השחור" נקטפו באופן מסורתי קרוב ככל האפשר לזמן הצריכה המתוכנן. לאחר הקטיף, הם נקלו קלות במכל קרמי מעל האש. הקלייה מגבירה את המסיסות של הקפאין במים, מאותה הסיבה שבגללה קולים פולי קפה.

לאחר מכן הושרו העלים במכלים גדולים של מים עד שהנוזל הגיע לצבע חום כהה או שחור, מכאן השם "משקה שחור". הנוזל סונן להתקרר, עד שהיה מספיק קריר כדי לא לגרום לכוויות בעור, ונשתה כשהוא עדיין חם. מכיוון שקפאין הוא פי 30 יותר מסיס במים רותחים מאשר במים בטמפרטורת החדר, החימום הגביר את השפעתו. המשקה נצרך בעיקר בצורה טקסית. ההשפעות הפיזיולוגיות שלו בעיקר תואמות להשפעות מינונים גבוהים של קפאין. שלוש עד שש כוסות קפה חזק שוות ל-0.5 עד 1.0 גרם קפאין; המשקה השחור יכול היה לספק לפחות כמות זו ואולי עד 3.0 עד 6.0 גרם קפאין.

שיטת הייצור הכללית של המשקה השחור ידועה, אך לא כל הפרטים על ההכנה והשימוש הטקסי של המשקה ידועים. מקור ההשפעה המקיאה של המשקה השחור אינו ידוע והועלו השערות לגביו על ידי היסטוריונים, ארכאולוגים ובוטנאים. חלק מהמדענים משערים שהיא נגרמת על ידי הוספת הצמח הרעיל .

המתיישבים האירופאים אימצו את שיטת ייצור עלי היופון מהילידים והכינו חליטה שנקראה בשמות שונים: תה יופון, תה אינדיאני, תה קרוליינה, תה דרום הימים או תה אפלאצ'יה.

ההכנה והשימוש המודרניים במשקה היופון על ידי האינדיאנים מתועדים חלקית בלבד. מתכונים מקוונים למשקה זכו לביקורת מצד חלק מהאינדיאנים על כך שהם עלולים להיות מסוכנים ואף רעילים, מפני שמושמטים שלבים חשובים. פירות עץ ההולי יופון רעילים ועלולים לגרום לאי ספיקת כליות ולכן אין לצרוך אותם. אדם אדוארדס ובראדלי בנט בדקו את הגבעולים, השורשים והעלים של היופון. הם מצאו שהחומר הרעיל היחיד האפשרי היה האלקלואיד תאוברומין, אך ריכוזו יחסית נמוך. לדוגמא, גרם אחד של קקאו הכיל פי 2,255 יותר תאוברומין מאשר היופון.

 מעמד עכשווי 
בתחילת המאה ה-21 תה יופון החלה עליה בפופולריות, שלו עם הקמתם של מספר חברות סטארטאפ קטנות בפלורידה, ג'ורג'יה וטקסס, הקוטפות ומעבדות תה יופון.Folch C. Ceremony, Medicine, Caffeinated Tea: Unearthing the Forgotten Faces of the North American Stimulant Yaupon (Ilex vomitoria). Comparative Studies in Society and History. 2021;63(2):464-498. doi:10.1017/S0010417521000116

כיום ניתן לרכוש מותגים אמריקאים שונים של תה יופון, כגון, Yaupon Brothers, Lost Pines Yaupon, Asi Tea ו-Catspring Yaupon במספר שווקים מקומיים, באינטרנט ובכמה אתרים היסטוריים הקשורים לילידים אמריקאים. חברות קטנות אלו משווקות את תה היופון כמשקה קפאין אורגני, מקומי, שנקצר בצורה אתית ותוך מודעות סביבתית. הביקוש למשקה עלה לאחרונה, ובשנת 2018 הוקמה האגודה האמריקאית לתה יופון לקידום היופון. לפי Folch, "רוב היופון הנמכר על ידי חברות מבוססות בארצות הברית הוא אורגני . מדובר בצמח נפוץ מכיוון שהוא מקומי ואינו דורש דשנים, קוטלי עשבים  או חומר הדברה וכמעט אינו מצריך השקיה, ונאסף או מגודל בחלקות קטנות, אפילו בחצרות אחוריות במרכז פלורידה."

תה יופון נמכר כיום גם על ידי רשת המזון האמריקאית הול פודס מרקט, שקידמה אותו כאחת המגמות הקולינריות החדשות של שנת 2023. כמו כן, נמכר תה יופון כמשקה מותסס בסגנון פטריית תה ובצורה אבקתית (בסגנון מאצ'ה).

לפי כתב ה-BBC מאט סטירן, תה יופון מבושל כ"אליקסיר בצבע צהוב עד כתום כהה עם ארומה פירותית ואדמתית וטעם חלק עם גוונים מאלטיים", כאשר החומרים הממריצים כמו קפאין, תאוברומין ותאופילין משתחררים באיטיות לגוף, אשר מספק בהירות שכלית, ללא רעידות, והקלה על הבטן.

קיימים מספר זנים מסחריים של יופון הזמינים במשתלות ומגדלים מסחריים, כולל: 'Folsom Weeping', 'Grey's Little Leaf', 'Jewel', 'Nana', 'Pendula', 'Poole’s Best', 'Pride of Houston', 'Shadow’s Female', 'Shillings/Stokes Dwarf', 'Straughn's', 'Yawkey', ו-'Yellow Berry'.

בשל הנזק הסביבתי הנוכחי הקשור לגידולים המיועדים למשקאות עטירי קפאין, כמו קפה, מחקר שנערך לאחרונה על ידי בוטנאים אמריקאים קידם את השימוש בגידולי קפאין מקומיים, כמו יופון, כגידול קפאין יותר בר קיימא וידידותי לסביבה.Palumbo et al. 'Ilex Vomitoria Ait. (Yaupon): A Native North American Source of a Caffeinated and Antioxidant-Rich Tea.' Economic Botany, 63(2), 2009, pp. 130–137. © 2009, by The New York Botanical Garden Press, Bronx, NY 10458-5126 U.S.A

תה יופון ממשיך לשמש עדין גם בקרב שבטים אינדיאניים מסוימים, כמו הסמינולס והצ'ירוקי.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:תרבות המיסיסיפי
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
שחור
קטגוריה:בוטניקה