רישאר מסן-ויקטור

רִישַׁאר מִסֶּן-וִיקְטוֹר (בצרפתית: Richard de Saint-Victor; ) היה פילוסוף ותאולוג יליד סקוטלנד מימי הביניים ואחד ההוגים הדתיים המשפיעים ביותר בתקופתו. כחבר בקומונה של כמרים (Canons Regular), הוא היה תאולוג מיסטי בולט, והיה ראש המנזר האוגוסטיני המפורסם של  בפריז מ-1162 ועד מותו ב-1173.

קורות חייו
מעט מאוד ידוע על הולדתו וחינוכו של רישאר מסן-ויקטור. ז'אן מטולוז כתב קורות חיים קצרים של רישאר במאה השבע-עשרה. הוא כתב שרישאר הגיע מסקוטלנד. ז'אן הוסיף שרישאר התקבל למנזר סן-ויקטור על ידי אב המנזר גילדוין (1114–1155) והיה תלמיד של איג מסן-ויקטור, שהיה המורה בעל ההשפעה הרבה ביותר מבין כל המורים במנזר (מה שרומז שרישאר הצטרף לקהילה לפני מותו של איג ב-1141). עם זאת, תיאור זה על תחילת חייו של רישאר אינו מקובל על כל החוקרים המודרניים, ויש שהציעו שרישאר הצטרף למנזר לאחר מותו של איג ב-1141.

עם זאת, כל החוקרים מסכימים שרישאר היה מגיסטר (עוזר לאב המנזר) במהלך שנות ה-50 של המאה ה-12, ולאחר מכן הועלה לתפקיד משנה לאב המנזר בשנת 1159 (כפי שצוין במסמך שנמצא במנזר). הוא שירת תחת ארניסיוס, יורשו הנבחר של , שלא היה ראוי לתפקיד. חייו של רישאר הפכו קשים מהתסכולים של עבודה תחת אדם שלא התאים לתפקידו. ארניסיוס בזבז את משאבי המנזר על פרויקטי בנייה שאפתניים מדי ורדף כל מי שניסה להתנגד לו. רישאר הורשה לשמור על תפקידו, אך השפעתו הוגבלה. הדברים הפכו לבלתי נסבלים עד כדי פנייה לאפיפיור אלכסנדר השלישי, שביקר במנזר סן-ויקטור ב-1162. באמצעות חילופי מכתבים רבים, ארניסיוס הודח בסופו של דבר מתפקידו והאפיפיור שיבח את רישאר על מעורבותו המתמשכת בעניין. מכתבים מאנגליה שנכתבו לרישאר מראים שהוא היה בקשר מתמיד עם ענייני אנגליה ונותנים עדות לאופי הבינלאומי של החיים האינטלקטואלים בתקופה זו. הוא עקב אחר אירועים פוליטיים עדכניים ונלחם לצד תומאס בקט נגד הנרי השני, מלך אנגליה, ותמך בברנאר מקלרבו במאבקו נגד פייר אבלר.

בשנת 1162 הוא הועלה לדרגת פריור, עובדה שמוכיחה שהוא כבר נהנה ממוניטין גבוה בתוך הקהילה הנזירית של סן-ויקטור באותה תקופה. הוא החזיק בתפקיד זה עד מותו ב-10 במרץ 1173.

כתיבתו
מהמבואות וההקדמות לספריו אנו למדים שהוא כתב אותם במספר גדול מהרגיל של מהדורות כדי לענות על רצונות תלמידיו ועמיתיו, מה שמראה שהוא בוודאי היה פופולרי להפליא בקרב בני דורו. רמת התהילה הגבוהה של רישאר בהחלט קשורה לנושא הבסיסי שלו. כמו מורו איג, הוא האמין שכתבי הקודש שונים מיצירות חילוניות בעמימות הרב-שכבתית של הטקסט. מבחינתו הכל היה מטאפורה, אלגוריה וסמלים. הוא עדיין זיהה משמעות מוסרית גם כאשר המשפטים הפכו ללא יותר ממסורות במשך מאות שנים.

מטרתו העיקרית הייתה לבנות את מלכות האלוהים בנפשם של בני האדם. בכך הוא, כמו מורו, המשיך את המסורת של אוגוסטינוס ופסבדו-דיוניסיוס האראופגיטי עם הנאופלאטוניזם שלו, אך גם בזו של אנסלם מקנטרברי. אבל בניגוד לאיג, יצירותיו של ריצ'רד נהנו מקהל גדול יותר. כנראה הדבר נבע במידה רבה מסגנון הכתיבה שלו, שכן ההבנה הנכונה מובטחת על ידי העובדה שאלוהים מתגלה כמחבר, מה שלא אומר שלרישאר היו חזיונות אלוהיים.

מלבד זאת, הוא תמיד ניסה ליצור קשר למציאות וחקר את משמעות הקשר בין אלוהים לבריאה. אופן הידע שלו הוא אפוא התבוננות, שבה התוכן הסמלי של המציאות נקבע באופן מהימן.

יצירתו העיקרית היא "Tractatus Exceptionum" ("אמנת החריגים") עם הערות כמעט על כל ספרי הברית הישנה והחדשה. הוא כתב את הספר הזה בעקבות ה"דידאסקליקון" של איג ובו הוא חשף את הרהוריו על שיטות: כתבי הקודש והבריאה מעבירים ידע שהמדע חייב להבטיח.

250px|ממוזער|שמאל|Richardi Parisiensis Opera (1650)
יצירות אלה ועוד רבות אחרות הפכו את רישאר למורה ללא תחרות, לחיים הרוחניים. כתביו בתורם השפיעו על תאולוגים ופילוסופים הבאים כמו , בונוונטורה הקדוש, תומאס אקווינס וג'ון דנס סקוטוס.

חשיבות תאולוגית
בתאולוגיה של ימינו, תורתו של רישאר מבוססת במיוחד על התאולוגיה של השילוש, אותה הוא מציג ביצירתו "De Trinitate". תפיסת השילוש שלו מבוססת על המודל של אהבה בין אישית. בניגוד לאוגוסטינוס ולמסורת שבאה אחריו, הוא אינו רואה את השילוש של האב, הבן ורוח הקודש כמקבילה לשילוש המאהב, האהוב ולקשר האהבה המחבר בין השניים, אלא כשילוש של מאהב, אהוב ו"אהבה בשיתוף" (קונדילקטוס). הוא טוען שבאהבה אלוהית, על מנת להיות מושלם, האוהב חולק הכל עם האהוב, כולל האלוהות שלו, וזו הסיבה שאלוהים האב ואלוהים הבן הם אלוהים באותה מידה. עם זאת, אהבה מושלמת לא יכולה להישאר בזוגיות, אלא חייבת להיפתח ללא תנאי לשלישי, רוח הקודש כמאהב-שותף, כדי להגיע לשלמות.

לקריאה נוספת
P. Sicard. Iter Victorinum. La tradition manuscrite des œuvres de Hugues et de Richard de Saint-Victor. Répertoire complémentaire et études (Bibliotheca Victorina 24), Turnhout: Brepols Publishers, 2015 ()
J. Bougerol. 'The Church Fathers and Auctoritates in Scholastic Theology to Bonaventure', in The Reception of the Church Fathers in the West, 1997, pp. 289–335.
W. Cahn, 'Architecture and Exegesis: Richard of St.-Victor's Ezekiel Commentary and Its Illustrations' in The Art Bulletin,76, no.1, pp. 53–68.
O. Davies. 'Later Medieval Mystics', in The Medieval Theologians, 2001, pp. 221–232.
K. Emery. 'Richard of Saint Victor', in A Companion to Philosophy in the Middle Ages, 2003, pp. 588–594.
H. Feiss, 'Heaven in the Theology of Hugh, Achard and Richard of Saint Victor', in Imagining Heaven in the Middle Ages,2000, pp. 145–163.
P. Healy. 'The Mysticism of the School of Saint Victor' in Church History 1, 1932, pp. 211–221.
Spijker, 'Learning by Experience: Twelfth Century Monastic Ideas' in Centres of Learning, 1995, pp. 197–206.

קישורים חיצוניים


 רישאר מסן- ויקטור באנציקלופדיה הקתולית]
 Works by or about Richard of Saint Victor at Internet Archive
 Guide to Richard, of Saint Victor, Religious Treatises. With: Hugo, Argentinensis, Compendium Theologicae Veritatis Manuscript, circa 1400 at the University of Chicago Special Collections Research Center

ביאורים

קטגוריה:תאולוגים נוצרים
קטגוריה:מיסטיקנים
קטגוריה:נזירים (נצרות)
קטגוריה:אנשי דת בימי הביניים
קטגוריה:נפטרים ב-1173