אנטונייטה רפאל

אנטונייטה רפאל (Antonietta Raphaël); (1895 - 5 בספטמבר 1975) הייתה פסלת וציירת איטלקית ממוצא יהודי שנולדה בליטא, שהקימה את תנועת  יחד עם בעלה .Cf. Enzo Siciliano, Il risveglio della bionda sirena. Raphaël e Mafai. Storia di un amore coniugale, 2005. See also references and bibliography in Scuola Romana. היא הייתה אמנית בעלת שכנוע אנטי-אקדמי עמוק, כפי שמעידים הפסלים שלה, אשר היוו את מרבית יצירותיה במיוחד לאחר מלחמת העולם השנייה. הם הדגישו את הגופניות העדינה והתוססת הקיימת באבן, עם יצירות כמו Miriam dormiente (מרים הישנה) ונמסיס .

קורות חיים
ממוזער|אנטונייטה ומאריו מפאי
בתו של רב, אנטונייטה רפאל עברה ללונדון עם אמה לאחר מות אביה. שם למדה במוזיאון הבריטי, והכירה את ג'ייקוב אפשטיין ואוסיפ זדקין,Civic Museum of Fine Art - "La Collezione"  of the City of Lugano. Accessed 14 August 2008 הפסל הצרפתי הנודע ממוצא רוסי וחבר התנועה האקספרסיוניסטית . עם זאת, אנטונייטה התרכזה באותם ימים בלימודי מוזיקה, ובסופו של דבר סיימה את לימודי הפסנתר באקדמיה המלכותית למוזיקה והוראת סולפג'יו באיסט אנד.
אחרי מות אמה ב-1919, היא עברה לפריז וב-1924 לרומא. בשנת 1925 אנטונייטה למדה ב, התיידדה עם האמן  ועברה לגור איתו, במערכת יחסים ארוכת טווח. נולדו להם שלוש בנות: מרים (1926), עיתונאית, בת זוגו של הפוליטיקאי הקומוניסטי  ;  (1928) חברת הסנאט האיטלקי וסופרת; וג'וליה (1930), מעצבת במה ותלבושות.

 קריירה 
בשנת 1927, אנטונייטה רפאל ומפאי עברו לדירה ב ברומא, מקום שהפך במהרה לנקודת מפגש של משכילים, כולל  ולאונרדו סיניסגלי, כמו גם אמנים צעירים כולל , רנאטו מרינו מצקוראטי וקוראדו קאגלי . כך נולדה  באמנות.

בשנת 1929, היא הציגה לראשונה תערוכה ב-I Sindacale שבלאציו, בתמיכת היסטוריון האמנות  . ב-1930 היא ומפאי נסעו לפריז, ושם החלה להתרכז בפיסול ולא בציור. בשנת 1932 היא הייתה בלונדון ופגשה את יעקב אפשטיין. לאחר מכן חזרה לרומא לתמיד והחלה לעבוד על יצירת המופת שלה Fuga da Sodoma (הבריחה מסדום),See Fuga da Sodoma , 1935-1936. Accessed 25 May 2011 עבדה כאורחת של הפסל  בסטודיו שלו במשך שנה. בין 1936 ל-1938 היא הציגה ב-Sindacali . צורותיה הפלסטיות, בשלב זה, אינן מושפעות מכל תנועת פיסול איטלקית של התקופה, אך יש התייחסויות מובהקות לאמיל-אנטואן בורדל. בשל אכיפת חוקי הגזע הפשיסטים האיטלקיים, ברחה אנטונייטה לגנואה יחד עם בעלה ובנותיה. המשפחה נעזרה ונשמרה על ידי אספן האמנות אמיליו ג'סיhttps://breraplus.org/en/story/story-of-a-friendship/ והפילנתרופ .

במהלך מלחמת העולם השנייה (מ-1943 עד 1945) נשארה אנטונייטה רפאל ברומא עם בתה ג'וליה, ואז עברה שוב לעבוד בגנואה עם קבוצה משפיעה של פסלים מבוגרים יותר שלא הייתה לה סגנון משותף. קבוצה זו כללה את אדוארדו אלפיירי, נאני סרבטאז,The Sculptures Accessed 25 May 2011 ריימונדי, קמילו מיין,See Maine Camillo , short bio note with sculpture. Accessed 25 May 2011 לורנצו גאראוונטה, סנדרו צ'רצ'י,Cf Nude by Sandro Cherchi . Accessed 25 May 2011. אג'נורה פאברי,Cf. Agenore Fabbri , biography. Accessed 25 May 2011 רוברטו ברטנין (גיסו של ארתורו מרטיני) ולואיג'י נבונה.

לאחר תקופה כלכלית קשה ב-1948, אנטונייטה הציגה בביאנלה די ונציה. משנת 1952 החלו מבקרי אמנות להעריך הערכה מלאה את עבודתה ויצירות נבחרות שלה הוצגו בגלריה דלו זודיאקו ברומא. ב-1956 היא נסעה לסין, שם הציגה בבייג'ינג את יצירות האמנות שלה יחד עם , אג'נורה פאברי,  ואחרים - והמשיכה בתערוכות אחרות ברחבי אירופה, אסיה ואמריקה. ב השמינית של השנים 1959-1960, שהוקדשה ל, הוצגו רבות מיצירותיה והציבו אותה בין הנציגים הבולטים של אסכולה זו. בשלב זה, היא עסקה כמעט אך ורק בפיסול, והשאירה בצד את הציור.

 הערכה ביקורתית 
בשל אישיותה החופשית והפתוחה, וחוויותיה התרבותיות המגוונות, הכניסה אנטונייטה רפאל בחוג הרומי נימה של אינטרנציונליזם לא שגרתי. במהלך שנות , היא יצרה דיוקנאות ונופים המאופיינים בפישוט צורני, עם עיוותים בקומפוזיציה שבין הפנטזיה החולמנית הנאיביתCf. the work of French Post-Impressionist artist Henri Rousseau לבין סגנון שגאל. משנת 1932 קיבלו פסליה גוונים נטורליסטיים נמרצים עם דגשים סמליים ומונומנטליים, המזכירים תרבויות אמנות מזרחיות.F. N. Arnoldi, Storia dell'Arte, vol. III, p.616 (1989).

 פילמוגרפיה 
<div class="mw-content-ltr">
 Io non sono un altro - l'arte di Mario Mafai (I Am Not the Other - The Art of Mario Mafai), DVD, Studio Angeletti & Scuola Romana Archive, 2005, בימוי ג'ורג'יו קפוצ'ו

<div class="mw-content-rtl">

 לקריאה נוספת 
 Ivrea 1960A. ,Menzio רפאל, קטלוג בעריכת
 גנים וגטאות. אמנות החיים היהודיים באיטליה, קטלוג בעריכת V. Mann, ניו יורק 1989
 אנטונייטה רפאל פסלים וציור 1933-1968, קטלוג, גלריית פאולו בלדאצ'י, ניו יורק 1995.
 V. Martinelli, Antonietta Raphaël, רומא 1960
<div class="mw-content-ltr">
 Raphaël, Scultura lingua viva, M. Fagiolo קטלוג בעריכת, E. Coen, Rome 1978
 Antonietta Raphaël - Sculture, F. D'Amico קטלוג בעריכת
 Arte italiana, presenze 1900-1945, P. Hulten, G. Celant קטלוג בעריכת, Venezia 1989
 FN Arnoldi, Storia dell'Arte, כרך. III, מילאנו 1989
 F. D'Amico, "Antonietta Raphaël", ב-Nove Maestri della Scuola Romana, טורינו 1992
 I Mafai - Vite parallele,di FR Morelli עם ביוגרפיה מאת M. Fagiolo קטלוג בעריכת,
 Enzo Siciliano, Il risveglio della bionda sirena. רפאל א מאפאי. Storia di un amore coniugale, מילאנו 2005
Serena De Dominicis, Antonietta Raphaël Mafai. Un'artista non conforme, Selene Edizioni 2006
<div class="mw-content-rtl">

 קישורים חיצוניים 

 יצירות של אנטונייטה רפאל
<div class="mw-content-ltr">
 Antonietta Raphaël on Scuolaromana.it (באיטלקית)
 Archive of the Scuola Romana at Villa Torlonia
 Archivio Contemporaneo "Alessandro Bonsanti" - The Mario Mafai-Antonietta Raphaël Fund
 Her Life
<div class="mw-content-rtl">

 הערות שוליים 

קטגוריה:ציירות יהודיות
קטגוריה:ציירות איטלקיות
קטגוריה:ציירים יהודים איטלקים
קטגוריה:פסלים יהודים איטלקים
קטגוריה:פסלות יהודיות
קטגוריה:פסלים איטלקים במאה ה-20
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-20
קטגוריה:ילידות 1895
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1895
קטגוריה:נפטרות ב-1975
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1975