צרפת במלחמת העולם השנייה

צרפת הייתה מעורבת ישירות במלחמת העולם השנייה כבר מהימים הראשונים של ספטמבר 1939. היא הובסה ביוני 1940 ונכבשה. אולם, כוחות צרפת החופשית, יחד עם בעלי בריתם בקואליציה נגד היטלר, המשיכו להשתתף במלחמה, ובדצמבר 1944 שוחררה כמעט כל צרפת.

 כניסה למלחמה 
 המלחמה המדומה 
בעקבות ההתקפה של גרמניה הנאצית על פולין, צרפת, יחד עם בריטניה הגדולה, הכריזו מלחמה על גרמניה ב-3 בספטמבר 1939.

עם זאת, הצבא הצרפתי לא ניהל פעולות איבה אקטיביות (מה שנקרא "המלחמה המדומה"). הניסיון היחיד להשפיע על מהלך המלחמה היה מתקפת הסאר. יתרה מכך, בספטמבר 1939, 77 דיוויזיות צרפתיות עם מספר כולל של 890 אלף איש על "קו זיגפריד" עמדו כנגד מיליון חיילים וקצינים גרמנים. לצרפתים היו 2,600 טנקים, ואילו לגרמנים במערב לא היו בכלל. לכוחות האוויר הצרפתים-בריטים הייתה עדיפות כמעט כפולה על הלופטוואפה המרוכז במערב (2,421 מטוסים לעומת 1,358).

לאחר הפלישה הגרמנית לנורווגיה באפריל 1940, כוחות צרפתים השתתפו בקרב על נרוויק.

 המערכה על צרפת 

ב-10 במאי 1940 חצו כוחות גרמנים את הגבול עם הולנד ובלגיה. באותו יום נכנסו כוחות צרפתים לבלגיה. לא היו פעולות צבאיות ישירות בגבול גרמניה–צרפת. ההתנגשות הראשונה בין חיילים גרמנים לצרפתים התרחשה ב-13 במאי בבלגיה. באותו יום חצו כוחות גרמנים את הגבול הבלגי-צרפתי.

ממוזער|הרס לאחר הגנת קאלה
ממוזער|ימין|אדולף היטלר מול מגדל אייפל, 23 ביוני 1940
ב-25 במאי אמר המפקד העליון של הכוחות המזוינים הצרפתיים, גנרל מקסים וייגאן, בישיבת ממשלה כי יש צורך לבקש מהגרמנים לקבל את כניעת הכוחות הצרפתים.

ב-9 ביוני הגיעו כוחות גרמנים לנהר הסן. ב-11 ביוני עברה ממשלת צרפת מפריז לאזור אורליאן. פריז הוכרזה רשמית כעיר פרזות. בבוקר ה-15 ביוני נכנסו כוחות גרמנים לפריז וממשלת צרפת ברחה לבורדו.

בישיבות הממשלה ב-13 וב-14 ביוני, שוב דרש הגנרל וייגאן להיכנע לגרמניה. הוא נתמך על ידי סגן ראש הממשלה, מרשל פטן. פטן והתבוסתנים שהתקבצו סביבו שכנעו במרץ את חברי הממשלה וחברי הפרלמנט המתלבטים בצורך בכניעה. ב-16 ביוני השתלט פטן על הממשלה. ב-19 ביוני פנתה ממשלת צרפת לגרמניה בבקשה לשביתת נשק. ב-22 ביוני 1940, צרפת נכנעה לגרמניה ושביתת הנשק השנייה של קומפיין נחתמה ביער קומפיין.

פעולות האיבה הסתיימו רשמית ב-25 ביוני. הצבא הצרפתי איבד 84,000 הרוגים ויותר ממיליון נפלו בשבי כתוצאה מהמלחמה. הכוחות הגרמניים ספגו 45,074 הרוגים, 110,043 פצועים ו-18,384 נעדרים.

מרשל פטן הוכרז על ידי האספה הלאומית בעיר וישי ב-10 ביולי 1940 כ"ראש המדינה הצרפתית" עם סמכויות דיקטטוריות: הוא קיבל את הזכויות של כל המשרדים של ממשלת הרפובליקה השלישית המבוטלת.

 כיבוש צרפת 

2/3 משטחה של צרפת נכבשו, והשטח הנותר, הדרומי, המטרופוליני וכל המושבות היו תחת שליטת ממשלת שיתוף הפעולה (משטר וישי) של המרשל פיליפ פטן.

אלזס ולורן סופחו ישירות לגרמניה, המחוזות הצפונים של צרפת (נור ופה-דה-קאלה) אוחדו עם בלגיה תחת המינהל הצבאי בבלגיה ובצפון צרפת.

 הכיבוש הגרמני של צרפת 
ממוזער|האופרה של פריז, מעוטרת בדגלי הרייך השלישי, מרץ 1941
הממשל הצבאי הגרמני קבע יחס מנופח בין שער החליפין של רייכסמארק לפרנק (1:20) וסכום עצום של פיצויים (400 מיליון פרנק ליום). בנקים ומפעלים צבאיים צרפתיים הגיעו לשליטה גרמנית. ההון הגרמני השתתף ב-39 מהחברות הצרפתיות הגדולות ביותר. במשך 4 שנים ייצאו הכובשים מהארץ חומרי גלם בשווי כמעט 9,759,681 מיליון פרנק, מוצרים תעשייתיים - 184,670 מיליון פרנק, מוצרים חקלאיים - 126,645,852 מיליון פרנק [2].

במהלך כיבוש צרפת, המגזין היחיד שלא הפסיק לפרסם היה Historia. כל שאר המגזינים נסגרו [3].

 הכיבוש האיטלקי של צרפת 

לאחר שהכריזה מלחמה על צרפת ב-10 ביוני 1940, כבשה איטליה הפשיסטית אזור גבול קטן ליד העיר מנטון בדרום צרפת.

 משטר וישי בדרום צרפת 

ממוזער|פנורמה של פריז משער הניצחון, יוני 1940
משטר וישי הוקם באזור הלא כבוש של צרפת ומושבותיה ביולי 1940. עוד בתקופת הקמתה ניתקה ממשלת צרפת את היחסים הדיפלומטיים עם בריטניה כתוצאה מהתקפת בריטניה על הצי הצרפתי. רשמית, משטר וישי נקט במדיניות של נייטרליות, אך למעשה שיתף פעולה עם גרמניה הנאצית ויפן.

באפריל 1942 הפך משתף הפעולה הנלהב פייר לאוואל לראש ממשלת וישי. בנובמבר 1942 כבשה גרמניה את כל שטחה של צרפת, ומכאן הפך כוחה של ממשלת וישי לרשמי בלבד.

בתקופת משטר וישי, ממשלת צרפת עזרה לנאצים לגרש 76,000 יהודים צרפתים למחנות המוות. לפי מקורות שונים, מספר יהודי צרפת שנהרגו במהלך השואה נע בין 75,721 ל-120 אלף איש.

 התנגדות 

ביוני 1941 הוקמה החזית הלאומית לחופש ולעצמאות של צרפת. היא איחדה קבוצות שמאלניות, אך במקביל פעלו בצרפת גם ארגונים בעלי אוריינטציה רפובליקנית (Combat, Franc-Tireur ואחרים). בשנת 1943 הוקמה המועצה הלאומית של ההתנגדות. חברי ההתנגדות ניהלו תעמולה, אספו מידע מודיעיני וביצעו פעולות חבלה. באזורים כפריים פעלו יחידות פרטיזנים - "מאקיס".

 פעולות בריטיות נגד הצי הצרפתי 

לאחר כניעת צרפת, ממשלת בריטניה הייתה מודאגת ביותר מגורלו של הצי הצרפתי, שכן העברתו לידי הגרמנים תשנה את מאזן הכוחות בים. עבור בריטניה הגדולה, שמירה על עליונותה בים הייתה חיונית, שכן כלכלת מדינת האי הזו הייתה תלויה במידה רבה ביבוא. לפיכך, ב-2 ביולי 1940 התקבלה החלטה לפתוח במבצע לכידת או השמדת הצי הצרפתי.

כל אוניות המלחמה הצרפתיות שהוצבו בנמלים הבריטיים פלימות' ופורטסמות' נתפסו. באלכסנדריה הושגה פשרה ולפיה האוניות הצרפתיות פורקו מנשקן ונמנעו מלתדלק, אך לא נתפסו. בבסיס הצרפתי של מרס אל-כביר, הסירוב הצרפתי להיענות לאולטימטום בריטי הוביל לקרב ימי. אוניית המערכה הצרפתית המיושנת ברטאן הוטבעה וכמה ספינות צרפתיות אחרות ניזוקו קשות. האבדות הצרפתיות עלו על 1,200 איש. הבריטים איבדו רק כמה מטוסים. לאחר מספר עימותים נוספים בקנה מידה קטן יותר, הצדדים הפסיקו את הלחימה ב-12 ביולי.

המטרה העיקרית של הבריטים לא הושגה. הכוחות העיקריים של הצי הצרפתי, כולל שלוש אוניות מערכה מודרניות, רוכזו בנמל טולון. צי זה הושמד על ידי הצרפתים עצמם רק בנובמבר 1942, כאשר נוצר איום ללכידתו על ידי הגרמנים. מנגד, המתקפה הבריטית, "בוגדנית" מנקודת המבט הצרפתית, חיזקה את הסנטימנט האנטי-בריטי והובילה לגיבוש משטר וישי.

 משתפי פעולה צרפתיים בחזית המזרחית 
ממוזער|צרפתים מתנדבים עם דגל הלגיון ליד מוסקבה בנובמבר 1941.
בחזית המזרחית, לפחות שתי יחידות הוקמו ממתנדבים צרפתים, ולחמו במסגרת הוורמאכט, אך תחת דגל צרפת ועם סגל פיקוד צרפתי.

מאז סתיו 1941 השתתף לגיון המתנדבים הצרפתי במלחמתה של גרמניה נגד ברית המועצות לכיוון מוסקבה והיה היחידה הלא-גרמנית היחידה שהשתתפה במבצע זה. ב-5 בנובמבר 1941, שלח מרשל פטן הודעה למתנדבים הצרפתים: "לפני שאתם יוצאים לקרב, אני שמח לדעת שאינכם שוכחים שחלק מהכבוד הצבאי שלנו שייך לכם". הגדוד ספג אבדות משמעותיות, בעיקר מכוויות קור ומחלות, והוצא לעורף. לאחר מכן, הוא שימש לפעולות נגד פרטיזנים בבלארוס.

ב-10 בפברואר 1945 הוקמה דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-33 "קרל הגדול" (הצרפתית ה-1) - מחטיבת האס אס הצרפתית שהתקיימה בעבר באותו השם, שלחמה נגד ברית המועצות. דיוויזיית האס אס הצרפתית לחמה בחזית המזרחית. במרץ 1945 היא הובסה על ידי הצבא האדום בפומרניה ושרידיה נסוגו לעורף. גדוד של דיוויזיה זו (300 איש) הגן על אזור הרייכסטאג יחד עם דיוויזיית נורדלנד במהלך הקרב על ברלין. לפי כמה מקורות צרפתיים, הצרפתים המגינים בגבורה השמידו 60 טנקים "רוסים", והיו המגינים האחרונים של הבונקר של היטלר ומנעו מה"סובייטים" לכבוש אותו עד ה-1 במאי. מספר שבויי המלחמה הצרפתים בשבי ברית המועצות בשנת 1945 הגיע ל-23,136 איש, שהם פי שלושה ממספר לוחמי דיוויזיית שרלמאן.

 הופעתה של צרפת החופשית 
ב-18 ביוני 1940 שידר ה-BBC נאום רדיו של הגנרל שארל דה גול, שהגיע לבריטניה הגדולה - נאום 18 ביוני הקורא להקמת מחתרת צרפתית. עד מהרה הופצו עלונים שבהם הגנרל פנה ל"כל הצרפתים" (A tous les Français) עם ההצהרה:

ממוזער|ימין|שארל דה גול סוקר חיילים קולוניאליים בבנגווי באוקטובר 1940.
הגנרל האשים את ממשלת פטן בבגידה והכריז כי "במודעות מלאה של חובה הוא מדבר בשם צרפת". כמו כן הופיעו גם פניות אחרות של דה גול. שארל דה גול הפך לראש צרפת החופשית (לימים הלוחמת), ארגון שנועד להתנגד לכובשים ולמשטר וישי משתף הפעולה.

ב-29 בספטמבר 1941 הכירה ברית המועצות רשמית בצרפת החופשית וכוננה איתה יחסים דיפלומטיים באמצעות שגרירות ברית המועצות לממשלות בעלות הברית בלונדון. בנובמבר 1942, צרפת הלוחמת שלחה קבוצת טייסים צרפתים לברית המועצות כדי להילחם במשותף נגד גרמניה הנאצית, שלימים הפכה לרגימנט האווירי של נורמנדי-ניימן.

בחיפוש אחר עצמאות מהרשויות הבריטיות, דה גול מיקד את תשומת לבו בעיקר במושבות הצרפתיות במרכז אפריקה. הממשל של צ'אד ואובאנגי-שארי הודיע על הצטרפותו לצרפת החופשית. בקמרון ובקונגו התיכונה הצליחו תומכיו של דה גול לסלק את נציגי משטר וישי. ב-27 באוקטובר 1940, הוכרזה בברזוויל הקמת מועצת ההגנה של האימפריה, אליה הצטרף המושל הכללי של הודו-סין הצרפתית. שנה לאחר מכן, בספטמבר 1941, הכריז דה גול על הקמת הוועד הלאומי הצרפתי (FNC). אפריקה המשוונית הצרפתית וקמרון הפכו למקום הריכוז וההתגבשות של חיילים צרפתיים חופשיים.

 פעולות של כוחות צרפת החופשית 
 מלחמה באפריקה ובמזרח התיכון 
בספטמבר 1940, הבריטים וכוחות צרפת החופשית ניסו לנחות בדקר במטרה לכבוש את המושבה הצרפתית של סנגל. עם זאת, בניגוד להנחותיו של דה גול, הצי והצבא הצרפתים התבררו כנאמנים למשטר וישי והדפו באופן קשה את התוקפים. לאחר קרב של יומיים, הצי האנגלו-אוסטרלי העדיף באופן משמעותי לא הצליח להשיג כמעט דבר, הנחיתה על החוף לא צלחה והמבצע הסנגלי הסתיים בכישלון מוחלט. זה הביא מכה נוספת למוניטין של דה גול.

בנובמבר 1940, דה גול, בתמיכה בריטית, פתח בהתקפה מוצלחת על המושבה האפריקאית המשוונית של גבון. כתוצאה ממבצע גבון, ליברוויל נכבשה וכל אפריקה המשוונית הצרפתית נכבשה. עם זאת, בשל חוסר הפיתוח הכלכלי וחוסר המשמעות האסטרטגי של האזור, הצלחה זו לא יכלה לפצות על הכישלון בסנגל. רוב שבויי המלחמה הצרפתים סירבו להצטרף לצרפת הלוחמת ובחרו להישאר בשבי עד סוף המלחמה בברזוויל. המבצע הקרבי הראשון של כוחות צרפת הלוחמים בצפון אפריקה היה קרב כופרה בפאזאן, שנמשך מ-31 בינואר עד 1 במרץ 1941.

ב-8 ביוני 1941, כוחות בריטים, אוסטרלים וכוחות צרפת החופשית פתחו במבצע קרקעי לכיבוש סוריה ולבנון, שהיו בשליטת ממשלת וישי. בשלב הראשון גילו אנשי וישי התנגדות עיקשת, ערכו כמה התקפות נגד מוצלחות והסבו לאויב אבדות אוויריות משמעותיות. עם זאת, תוך חודש הצליחו בעלות הברית לשבור את התנגדות האויב וב-14 ביולי נחתם הסכם כניעה בעכו. על פי תנאיו, בעלות הברית השיגו שליטה על סוריה ולבנון, ולכל חיילי וקציני משטר וישי הוצעה הבחירה לחזור לצרפת או להצטרף לכוחות צרפת החופשית. כמו בגבון, הרוב המכריע של אנשי וישי סירבו להצטרף לגנרל דה גול. הצרפתים גם שמרו על הצי וחיל האוויר שלהם והצליחו להטביע את הספינות הבריטיות שנתפסו.

כוחות צרפת החופשית השתתפו גם בלחימה נגד האיטלקים באריתריאה ובאתיופיה. ב-5 במאי 1942 פתחה בריטניה במבצע לכיבוש מדגסקר במטרה למנוע יצירת בסיס ימי יפני באי. כוח צרפתי קטן (8,000 איש) התנגד במשך יותר משישה חודשים ונכנע רק ב-8 בנובמבר.

ממוזער|כוחות צרפת החופשית בצפון אפריקה
ב-8 בנובמבר 1942, האמריקנים והבריטים נחתו במרוקו ובאלג'יריה. חיילי משטר וישי היו מדוכאים בשלב זה ולא הציגו התנגדות מאורגנת. האמריקנים זכו בניצחון מהיר במינימום אבדות תוך מספר ימים. כוחות צרפת בצפון אפריקה עברו לצדם. הקרב החשוב ביותר של הכוחות הצרפתיים החופשיים היה קרב ביר חכים, שנמשך בלוב בין ה-26 במאי ל-11 ביוני 1942. לאחר מכן, הבריגדה הצרפתית החופשית הראשונה, בפיקודו של הגנרל מארי-פייר קניג, הגנה על הנתיב לסואץ מפני כוחות קורפוס אפריקה של ארווין רומל במשך 14 ימים. בינואר 1943, כוחות צרפת החופשית כבשו את כל פזאן.

ממוזער|ימין|דה גול (במרכז) בתוניס, 1 ביוני 1943
במהלך שחרור צפון אפריקה, הוכרעה סוגיית הקמת ממשל חדש של מרוקו, אלג'יריה ותוניסיה, ששוחררו משליטת וישי, שעל שטחה היו כוחות גדולים של הצבא הצרפתי הסדיר. אבל "צרפת החופשית" לא הצליחה להשיג דריסת רגל באלג'יריה. נציגו של דה גול גורש משם על ידי הנציב העליון לצפון אפריקה שמונה על ידי ארצות הברית, אדמירל ז'אן פרנסואה דרלאן, ששיתף פעולה בעבר עם משטר וישי. בעלות הברית ציפו שהגנרל אנרי ז'ירו, שנמלט מהשבי הגרמני והשתתף בפעולת הכוחות האמריקאים באלג'יריה, יתפוס את מקומו של ראש הממשל של המושבות. ז'ירו שמר על יחסים טובים עם פטן ונראה כדמות המסוגלת להבטיח פיוס בין משתפי פעולה ופטריוטים מתנועת ההתנגדות. זה היה יכול לספק לבעלות הברית נחיתה ללא הפרעה על שטחה של צרפת עצמה.

ב-24 בדצמבר 1942, פרנסואה דרלאן נרצח על ידי המלוכני הצרפתי פרננד בונייה דה לה שאפל. העימות בין דה גול לז'ירו הסתיים בפשרה ב-3 ביוני 1943, כאשר הוקמה באלג'יריה הוועדה הצרפתית לשחרור לאומי (FCNL) בראשות משותפת של שני הגנרלים. ז'ירו הפך למפקד העליון של הכוחות הצרפתיים בצפון אפריקה, דה גול - בשאר השטחים של האימפריה הצרפתית.

 קורסיקה ואיטליה 
בספטמבר – אוקטובר 1943, כוחות צרפת החופשית, בסיוע פרטיזנים קורסיקאים והצבא האיטלקי, ביצעו מבצע לשחרור קורסיקה מכוחות גרמניה, שנקרא "וזוב". בדצמבר 1943, כחלק מכוחות בעלות הברית, נחת באיטליה חיל המשלוח הצרפתי בפיקודו של גנרל אלפונס ז'ואן.

 שחרור צרפת 
ממוזער|ימין|שארל דה גול בשרבור המשוחררת, 20 באוגוסט 1944
ב-6 ביוני 1944 נחתו כוחות אמריקאים, בריטים וקנדים בנורמנדי. ב-31 ביולי 1944 החלה דיוויזיית השריון הצרפתית השנייה בפיקודו של גנרל לקלרק לנחות בנורמנדי. ב-25 באוגוסט 1944, חיילים אמריקאים והדיוויזיה הצרפתית של לקלרק נכנסו לפריז ושחררו אותה מהחיילים הגרמנים יחד עם חיילי ההתנגדות הצרפתיים. ב-3 ביוני 1944 הוקמה באלג'יריה ממשלה זמנית, בראשות שארל דה גול, שעברה לפריז לאחר שחרור העיר.

ממוזער|חיילים צרפתים בקולמר, פברואר 1945
הקבוצה הצרפתית הגדולה ביותר, ארמייה B (ששמה שונה לארמייה הצרפתית הראשונה ב-25 בספטמבר 1944), הוכנה לנחיתה בדרום צרפת, שבוצעה ב-15 באוגוסט 1944, במשותף עם הארמייה האמריקאית השביעית.

לאחר מכן, הארמייה הצרפתית הראשונה לחמה בדרום מערב גרמניה, והיא הגיעה עד סוף המלחמה לאזור טירול. בדצמבר 1944, לאחר שחרור אלזס ולורן, השטח הצרפתי נוקה ברובו מכוחות גרמנים. עד תום מלחמת העולם השנייה, כ-1% משטחה של המדינה נותר בשליטה גרמנית (ברסט, לה רושל, לוריאן, סן-נאזר ודנקרק).

 לאחר המלחמה 
לצרפת הוקצה אזור כיבוש של גרמניה והיא קיבלה מושב כחברה קבועה במועצת הביטחון של האו"ם.

בצרפת הורשעו 39.9 אלף בני אדם בשיתוף פעולה, ו-2,071 גזרי דין מוות הוטלו (768 הוצאו להורג ו-1,303 בני אדם הומר להם עונש המוות לתקופות מאסר שונות).

 קישורים חיצוניים 

*
קטגוריה:מלחמת העולם השנייה לפי מדינה