מגן (הוקי קרח)

מגן בהוקי קרח הוא עמדת שחקן שאחראי בעיקר למנוע הבקעה של הקבוצה היריבה.

במשחק רגיל, ישנם שני מגינים, שלושה חלוצים ושוער על הקרח. מקרים יוצאי דופן שכוללים הארכה במהלך העונה הסדירה וכאשר קבוצה בחסרון מספרי (כלומר קיבלה עונש), שבהן בדרך כלל מצטרפים לשני המגינים רק שני חלוצים ושוער; כאשר קבוצה נמצאת במשחק כוח (כלומר, ליריבה הוערך עונש), קבוצות ישחקו לרוב רק עם מגן אחד, שאליו מצטרפים ארבעה חלוצים ושוער. בעונה הסדירה של ליגת ההוקי הלאומית בהארכה, בתוקף עונת 16–2015, לקבוצות (בדרך כלל) יש רק שלושה שחקני עמדה ושוער על הקרח, והן עשויות להשתמש בשני חלוצים ומגן אחד, או - לעיתים רחוקות - בשני מגינים וחלוץ אחד.

מערכים היסטוריים
משחק מאורגן של הוקי קרח מקורו במשחק המקורה הראשון במונטריאול בשנת 1875. בשנים שלאחר מכן, הצטמצמו השחקנים לכל צד לשבעה בכל קבוצה. התפקידים היו סטנדרטיים, ושניים תואמים את שני המגנים של חוקי שישה אנשים הנוכחיים. אלה סומנו כנקודת כיסוי ונקודה, אף על פי שהם התייצבו מאחורי המרכז, שלא כמו היום. עשרות שנים מאוחר יותר, המגינים עברו לשחק בצד שמאל וימין של הקרח.

נקודה
על פי אחד הספרים המוכרים ביותר של ההוקי קרח, פארל'ס הוקי: משחק החורף המלכותי של קנדה (1899), מייק גרנט ממונטריאול ויקטוריה, מתאר את הנקודה כ"הגנתית בעצם. הוא לא צריך להתרחק מדי ממקומו, כי לעיתים קרובות הוא למעשה שוער שערים שני... אף על פי שהוא צריך להישאר קרוב לשוער שלו, הוא לא צריך לחסום את הראייה של האיש הזה על הדסקית. הוא צריך, ככלל, להימנע מלרוץ במעלה הקרח, אך אם יש לו פתיחה טובה למשחק כזה הוא צריך למסור את הדסקית לאחד החלוצים בהזדמנות הראשונה ואז להזדרז בחזרה לעמדתו, שנכבשה בינתיים, על ידי נקודת הכיסוי."

נקודת כיסוי
כמו כן בספרו של פארל משנת 1899, יו ביירד, אז הקפטן ונקודת הכיסוי של מועדון ההוקי של מונטריאול, מתאר את נקודת הכיסוי כ"שילוב של מגן וחלוץ, ומותר לו מתוקף עובדה זו, יותר לזוז בקו רוחב ביחס לעזיבת עמדתו, מכל אדם בקבוצה, מלבד ה"נודד". בתפקידו כמגן, הוא צריך להתעכב סביב השערים שלו כל עוד הדסקית קרובה... כשהמשחק בקצה השני של ההחלקה, נקודת הכיסוי צריכה להתקדם בערך לאמצע, כך שכאשר הדסקית נמסרת לאמצע הזירה, הוא יוכל להחזיר אותה ללא אובדן זמן, על מנת לשמור את המשחק מרוכז סביב שערי יריביו, ולהציל את שלו וכן מעביר אליו את הטרחה של ההחלקה כדי שיוכלו החלוצים שוב 'להיכנס לשחק'.
אם יש לו פתיחה טובה הוא צריך לחבוט טוב לשערים, אך אם אין לו, הוא צריך, כפי שאמרתי, להחזיר את הדסקית באופן מיידי."

כבוד למגן
לאחר סיום עונה סדירה ב-NHL, ליגת ההוקי קרח המובילה בעולם, מעניקה את גביע נוריס למגן הטוב בליגה. בובי אור מהבוסטון ברואינס - זכה שמונה פעמים בגביע נוריס ונחשב לעיתים קרובות למגן הטוב ביותר בתולדות ה-NHL וההוקי קרח. בנוסף לגביע נוריס המכבדו, הוא המגן היחיד בתולדות ה-NHL שזכה בגביע ארט רוס בתור המבקיע המצטיין של הליגה. בשנת 1998, אור נבחר בתור המגן הטוב ביותר בכל הזמנים (שחקן שני אחרי ויין גרצקי) מתוך 100 שחקני ה-NHL המובילים ביותר בכל הזמנים להערכת ה"הוקי ניוז".

לעומת זאת, על פי נבחרת האולסטאר של המאה ב-IIHF (נבחרה גם על ידי ה"הוקי ניוז"), המגינים הגדולים ביותר ששיחקו בתחרות הבינלאומית שאושרה על ידי ה-IIHF הם ויאצ'סלב פטיסוב ובריה סאלמין.IIHF Centennial All-Star Team

'הישאר בבית' והגנה 'התקפית'
מגינים מתוארים לרוב לפי הכמות שהם משתתפים בהתקפה. הקיצוניות של אי השתתפות בהתקפה היא מגן "הישאר בבית", שמשחק משחק שמרני, שונא סיכונים ולא מבקיע הרבה, אלא במקום זאת מתמקד במשימות הגנתיות כלפי הקבוצה היריבה. דוגמה טובה לכך היא רוד לנגוויי, שזכה בגביע נוריס ב-1983 לאחר שכבש רק שלושה שערים באותה עונה, שכן הזוכים בפרס לפניו ואחריו היו בעיקר מגינים התקפיים כמו בובי אור, דני פוטוון ופול קופי. דוגמאות נוספות למגיני בית כוללות את ליאו בויבין, כריס צ'ליוס, טים הורטון, הארי האוול, טום ג'ונסון, ז'אק לפרייר, קווין לואו, בראד מק'קרימון, ביל קוואקנבוש וסקוט סטיבנס.

הסוג ההפוך הוא מגן התקפי, שמעורב באגרסיביות בהתקפה של הקבוצה. כדי להשיג זאת, המגן ההתקפי לעיתים קרובות "נכנס פנימה" כדי למנוע מהמשחק להיבדל, ונוסע לכיוון הלוחות החצויים ואזור החריצים הגבוהים למטרת הזדמנויות הבקעה. הדבר מקשה על הקבוצה היריבה להגן על הרשת שלה מפני הבקעה אם הקבוצה יכולה לשמור על שליטה בדסקית. עם זאת, הדבר יכול להוביל ליותר הזדמנויות פריצה עבור הקבוצה היריבה אם המגן לא יצליח. הריצה מקצה לקצה של בובי אור אפשרה לו להגן ביעילות וגם לתקוף, ועזרה לקבוצתו לזכות בשתי אליפויות גביע סטנלי. לעומת זאת, פול קופי נהנה מהפקה התקפית גבוהה אך משחק ההגנה שלו נחשב לבינוני במשך רוב הקריירה שלו; הוא עזר לקבוצות שלו לזכות בארבע אליפויות גביע סטנלי, לעיתים קרובות יחד עם 'מגן בית'.

משחק באזור ההגנה
כאשר נמצאים באזור ההגנה, המגן אחראי לצמצם את ההזדמנויות של החלוצים היריבים כשהם ממהרים, לדחוק אותם לפינות ולחסום את מסלולי המסירות והחבטות שלהם. אחריותם העיקרית היא לכסות אזורים באזור ההגנה שאם לא יעשו כן היו אזורים אלו מהווים נקודות תורפה ברורות לכיבוש שערים מההתקפה היריבה.

כאשר ההתקפה היריבה מפעילה לחץ על הקבוצה המגינה, המגן בדרך כלל משחק קרוב יותר לשער, מנסה שוב לחסום את מסלולי ההחבטות אך גם משתדל שקו הראייה של השוער לא יהיה חסום. נחוץ במיוחד עבור המגן למנוע מהחלוצים היריבים לנוע ביעילות מול השער, וזו הסיבה שהמגינים מופקדים לעיתים קרובות לשחק באופן פיזי מול השער שלהם. אם נחבטה חבטה לשער, חלוץ ללא שמירה יכול לעיתים קרובות להפנות את הדסקית מהר מדי מכדי שהשוער יוכל להגיב בהתאם או להבקיע בריבאונד. תפקיד חשוב נוסף הוא להרחיק ריבאונדים הרחק מהשער, ורצוי לחבריו של המגן, לפני שהחלוצים היריבים יכולים להגיע אליהם. לעיתים קרובות, מגינים בסופו של דבר מכסים את חלוצי האגף של הקבוצה היריבה בזמן שהם נמצאים באזור ההגנה, בעוד שחלוצם המרכזי יכסה את חלוצם המרכזי של הקבוצה היריבה.

משחק באזור הנייטרלי
באזור הנייטרלי, המגן נשאר מאחור מול הקו הכחול שלו, בדרך כלל משחק עם הדסקית ומוסר אותה למעלה לחבריו לקבוצה. לדברי ג'יי ליץ', שכותב למדור "ללמוד לשחק הוקי" של NHL.com, ההגנה חייבת "להזיז את הדסקית חזק ובמהירות לשחקן פנוי. להצטרף להתקפה, [אבל] לא להוביל אותה". בשל אחריות זו, על המגינים לקרוא את אסטרטגיית ההגנה של הקבוצה השנייה בצורה יעילה על מנת לבצע מסירה ראשונה יעילה שתקדם את היכולת ההתקפית מבלי להשאיר את המגן מחוץ לעמדה במקרה שקבוצתו תאבד שליטה על הדסקית. במצבים מסוימים האפשרות הטובה ביותר יכולה להיות להעביר את הדסקית לאזור כדי לשמור על מהירות התקפית וכן למנוע מצב נבדל.

משחק באזור ההתקפה
באזור ההתקפה, המגינים בדרך כלל "משחקים בקו הכחול". חובתם לשמור על הדסקית באזור ההתקפה על ידי מניעת חציית הקו הכחול התוחם היכן מתחיל אזור ההתקפה. אם הדסקית תחצה קו זה, הקבוצה התוקפת לא תוכל לגעת בדסקית באזור היריב מבלי לעצור לשחק (ראה נבדל). מגינים חייבים להיות מהירים כדי למסור את הדסקית לסביבה, לעזור לחלוציהם לפתוח קווי חבטות, או לחבוט חבטות פתוחות בעצמם כשהם פנויים. מגן אף חייב להיות מסוגת להחליק במהירות כדי לעצור כל התקפה מתפרצת, להזיז את עצמו חזרה לאזור ההגנה לפני היריב המתפרץ.

בעצם בכל שלושת האזורים של ההחלקה, ההגנה היא המעצור האחורי של הדסקית. הדסקית אינה אמורה להיות מאחורי ההגנה, אלא אם כן השחקן נותן לזה לקרות בכוונה מסיבות אסטרטגיות. ההגנה שומרת על מומנטום המשחק מכוון ישירות לעבר השער היריב, או לפחות הרחק משלו עצמו.

כיוון שלעיתים קרובות מצפים מהמגינים לחבוט לשער מטווח ארוך, שחקנים אלו מפתחים לעיתים קרובות את חבטות ההצלפה הקשות והמדויקות ביותר. הסיבה לכך היא שלקיחת עמדה נייחת יותר על הקו הכחול מתגמלת דיוק וסבלנות טהורים, במקום תיאום עין-יד המיומן שמיוחס לחזית. אל מקיניס, שעוטר שבע פעמים ב-"Hardest Shot" בתחרויות מיומנויות ב-NHL, הצליח להבקיע בתדירות גבוהה מהקו הכחול מכיוון שחבטת ההצלפה שלו הייתה פשוט מהירה מכדי לחסום ביעילות.

כאשר קבוצה נמצאת במשחק כוח, המגן יכול להגדיר משחקים באזור ההתקפה, ומסור את הדסקית לחבר לקבוצה שהוא מרגיש בעמדה הטובה ביותר להבקיע, בדומה לרכז בכדורסל, קשר התקפי בכדורגל, וקוורטרבק בפוטבול אמריקאי ופוטבול קנדי. מסיבה זו, המגן יתואר לעיתים קרובות כ"קוורטרבק" של משחק הכוח, במיוחד אם נעשה שימוש במערך משחק כוח גג (כאשר מגן יחיד תופס את הנקודה, באמצע הקרח). מכונה אף "לשחק את הנקודה" (מונח זה נובע לא מעמדת הכדורסל, אלא משם ישן יותר לעמדת ההגנה בהוקי עצמו).

עימותים
במהלך עימותים באזור ההגנה, רוב הקבוצות מחייבות את המגינים שלהן יחד עם חלוצי אגף יריבים לקשור אותם תוך השארת החלוצים של קבוצתו פתוחים כדי להזיז את הדסקית, אם כי הדבר נתון לשיקול דעתו של המאמן האישי. באזור ההתקפה, המגן פועל בתפקידו הרגיל, שומר על השליטה בדסקית בזמן שהחלוצים נלחמים על העמדות.

בהוקי קרח המאורגן הראשון, נהגו המגינים להתייצב במערך האות "I" מאחורי ה"נודד" (לא קיים כיום) כנקודה ונקודת כיסוי. ההגנה עדיין מכונה "לשחק את הנקודה", אם כי מונח זה מתייחס כיום בעיקר לתפקידם של המגינים במשחק הכוח.

החלקה
מגינים חייבים להיות בעלי יכולות החלקה מצוינות, במיוחד במהירות, תנועת כף רגל מתמדת ומעבר מהיר מלפנים לאחור ולהפך. לגבי החלקה לאחור, מגינים חייבים לרכוש רמת מיומנות גבוהה יותר מאשר שחקני התקפה. הדבר מאפשר להם להתמודד מול יריביהם ההתקפיים כשהם ממהרים במורד הקרח לעבר אזור ההגנה. למגן חייב להיות נוח ללכת אחורה ולצדדים כמו קדימה. מגינים חייבים אף לצבור ביטחון בנשיאה מהירה של הדסקית כדי לפתוח את ההתקפה במהלך פריצת אזור ההגנה. הדבר מצריך את היכולת לפרוץ מאזור ההגנה במהירות, אך עם זאת יכולת להשתמש בראייה שלהם כדי לבצע מסירות מהירות כדי לפתוח קדימה, או להשיג את האזור הנייטרלי לפני חבטת הדסקית לתוך אזור ההתקפה.

 לקריאה נוספת 


קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:הוקי קרח