אכיתו

אַכִּיתוּ או אַכִּיתוּם (שומרית: 𒀉𒆠𒋾, תעתיק: a-ki-ti) (אכדית: 𒀉𒆠𒌈, בלטינית: akītu(m)) הוא חג אביב וחגיגת השנה החדשה, המתקיים ביום הראשון של חודש ניסן האשורי והבבלי במסופוטמיה העתיקה ובקהילות אשוריות ברחבי העולם, כדי לחגוג את זריעת השעורה. מקורו של החג, ככל הנראה בחג הזגמוק, לציון ראש השנה השומרי.

 חגיגות האכיתו בבבל 
החג הבבלי החל באופן מסורתי ב-4 בניסן, החודש הראשון בשנה, כחגיגה של זריעת שעורה. כל תושבי העיר היו חוגגים, האַוִילוּ (המעמד הגבוה), המוּסְקֵנָה (המעמד הבינוני), הוַארְדוּ (המעמד הנמוך), הכהן הגדול והמלך.

חגיגות השנה החדשה נחלקו לשני חלקים. החלק הראשון של החג, הוקדש לתפילות וקינות על מות הטבע. החלק השני של החג, הילל את תחייתו של הטבע וניצחונו של מרדוך על התוהו-ובוהו והכאוס.

 היום הראשון עד השלישי 
ביום הראשון, הכוהן הראשי של מקדש אסגילה (מקדשו של האל מרדוך) היה מדקלם מזמורי קינה, יחד עם הכהנים האחרים וגם העם היה משתתף עמו בתפילות להצלחתו של מרדוך. הכהן הגדול היה יוצא מדי יום אל האסגילה ומבקש את סליחתו של מרדוק, מתחנן בפניו שיגן על בבל, עירו הקדושה, ומבקש ממנו לעשות חסד עם העיר.

ביום השני היה הכהן הגדול רוחץ בנהר הפרת לפני שערך תפילות מיוחדות במקדש עם יתר הכוהנים.

ביום השלישי היו בעלי מלאכה מיוחדים יוצרים שתי דמויות (בבבל הן סימלו את מרדוך ובת-זוגו). הדמויות היו עשויות עץ זהב ואבנים יקרות ולבושות בבגדים בצבע אדום. דמויות אלה הונחו בצד עבור היום השישי של החג. בינתיים היו הכוהנים והעם מתפללים לפני שקיעת החמה. המלך היה לוקח למקדש את פסלו של נבו, בנו של מרדוך כדי לסגוד לו.

 היום הרביעי 
ביום הרביעי הכוהן הגדול היה מספר את סיפור הבריאה הבבלי, האנומה אליש, מתחילתו עד סופו, ואילו העם היה שר ורוקד. 

 היום החמישי 
ביום זה הציבור היה מתאסף ליד הנהר כדי לאכול יחד ולחגוג. המלך היה מובל למקדש, על מנת להיות מושפל מול פני האלים. הכהן הגדול היה סוטר למלך, דמעותיו של המלך נתפסו כסימן טוב לשנה הקרובה. לאחר מכן היו הכוהנים מציגים את המלך מחדש לציבור.

 היום השישי 
יום זה היה מלא המולה לקראת בוא האלים. את הבובות שנעשו ביום השלישי היום שורפים במדורה ומקיימים קרב מדומה. מהומה זו סימנה כי ללא מרדוך, העיר תהיה בתוהו ובוהו מתמיד. הכוהנים היו אוספים גם את כל פסלי האלים ביום זה ומכניסים אותם לתוך המקדש.

 היום השביעי 
מרדוך היה אמור להיעלם ביום זה כדי ללכת להילחם באלה תיאמת. נאמר כי נבו ואלים אחרים יצאו כדי להציל את מרדוך הכלוא בהררי היקום.

 היום השמיני 
ביום זה האלים האחרים היו נותנים את כוחם למרדוך, מה שהפך אותו לאל העליון בפנתאון הבבלי.

 היום התשיעי 
ביום זה היו עורכים תהלוכה גדולה עם המלך והאלים, מעוטרת בזהב ובאבנים יקרות, ממקדש מרדוך אל מקדש אכיתו מחוץ לעיר.התהלוכה סימלה את צאתו של מרדוך לקרב מול תיאמת.

 היום העשירי 
מסופר כי ביום זה החל מרדוך לחגוג את ניצחונו לצד האלים האחרים. הוא חזר לבירה כדי לערוך טקס נישואין פולחני ולהבטיח את פוריות הארץ.

 היום האחד עשר 
האלים חוזרים מלווים על ידי אדונם מרדוך כדי להיפגש שוב באולם הגורלות "אופשו אוקינה", שם נפגשו לראשונה ביום השמיני, הפעם הם יכריעו את גורלם של אנשי מרדוך. בפילוסופיה האשורית העתיקה, הבריאה נחשבה לברית בין שמים וארץ כל עוד האדם משרת את האלים עד מותו, ולכן אושרם של האלים אינו שלם אלא אם גם בני האדם מאושרים, ולכן גורלו של האדם יהיה לקבל אושר בתנאי שהוא משרת את האלים. מרדוך והאלים מחדשים אפוא את בריתם עם בבל, בכך שהם מבטיחים לעיר מחזור נוסף של עונות. לאחר שגורל האנושות מוכרע, מרדוך חוזר לשמים.

 היום השנים עשר 
לפי האמונה הבבלית, ביום האחרון של החג, האלים היו חוזרים למשכנם הקבוע במקדש מורדוך.
ממוזער|אשורים חוגגים את האכיתו של שנת 6,769 על פי לוח השנה האשורי (2019).  בעיר דוהוכ שבכורדיסטן העיראקית

 חג האכיתו לאחר חורבן בבל 
את החג ציינו באימפריה הנאו-אשורית גם לאחר חורבן בבל. בשנת 683 לפנה"ס בנה המלך סנחריב את "בית אכיתו" מחוץ לחומות אשור. חג האכיתו נחגג לאורך כל תקופת האימפריה הסלאוקית ובתקופת האימפריה הרומית. הוא עדיין נחגג בתחילת המאה ה-3 באמסה (חומס) שבסוריה, לכבוד אל השמש הרומי-ערבי, אלגבל(אנ').

"חא בניסן" (בסורית: ܚܕ ܒܢܝܣܢ תעתיק: "חד בניסן") כלומר אחד בניסן, הוא שמו של חג האביב בקרב האשורים. החג נחגג עד היום ב-1 באפריל, המקביל ל-1 בניסן המסמל את ראש השנה בלוח השנה האשורי.

 בתקופה הפרסית 
בתקופה הפרסית (המאות הששית עד השלישית לפנה"ס) נחוג החג בכל המקדשים באימפריה, הגדולים והקטנים. החג נחוג פעמים בשנה, באחד בניסן ובאחד בתשרי.

מהלך החג: לאחר טקסי טוהרה, הוצאו פסלי האלים מהמקדשים והובלו בתהלוכה ל"בית האכיתו" שנבנה מחוץ לעיר. בסוף החג פסלי האלים הושבו בתהלוכה למקדש. התהלוכות לוו בשירי הלל לכבוד האלים ובחגיגות עממיות של אוכל ושתייה.

החג נחגג במרחב הציבורי ולא בתוך המקדשים והשתתפו בו כל שכבות הציבור. החג אישש את נאמנותם של עמי האיפריה לאלוהיהם ולמלך הפרסי המולך מטעם כל האלים.

 חג אכיתו השני 
חג אכיתו המרכזי והחשוב חל בחודש הראשון, נִיסַנוּ (מרץ-אפריל) ומסמל את יום שוויון האביב. חג אכיתו השני, הפחות מעט בחשיבותו, חל בחודש השביעי, תַּשְׁרִיתוּ (ספטמבר-אוקטובר) ומסמל את יום שוויון הסתיו.

 ראו גם 
 ניסן
 אשורים
 תחילת שנה חדשה
 נורוז (ראש השנה הפרסי)

 קישורים חיצוניים 
 אכיתו, באתר אנציקלופדית בריטניקה (באנגלית)
 אכיתו, באתר הספרייה הלאומית
 Festivals in Ancient Mesopotamia, באתר World History Encyclopedia (באנגלית)
 Kemetic How-to Guide: The Akitu Festival, באתר יוטיוב (באנגלית)
  (באנגלית)

 הערות שוליים 

קטגוריה:חגיגות השנה החדשה
קטגוריה:מיתולוגיה מסופוטמית