טרוס מנגר-אוברסטייחן

טְרוּס מֶנגֶר-אוֹברסטייחן (בהולנדית: Truus Menger-Oversteegen; 29 באוגוסט 1923 – 18 ביוני 2016) הייתה פסלת וציירת הולנדית. במהלך מלחמת העולם השנייה היא הייתה חברה בתנועת ההתנגדות ההולנדית האנטי-נאצית, יחד עם אחותה, פרדי אוברסטייחן, ופעילה נוספת במחתרת ההולנדית, האני סכאפט.

סכאפט וטרוּס אוברסטייחן תכננו לחסל את השוטר וחבר התנועה הנאציונל-סוציאליסטית של הולנד, פייק קריסט, ב־25 באוקטובר 1944, אולם פעילי מחתרת אחרים מהעיר הארלם הקדימו אותם וביצעו את החיסול. ב־1 במרץ 1945 הוציאו טרוס אובסטייחן והאנה סכאפט להורג בהארלם את קצין המשטרה וחבר אותה תנועה, וילם זירקזה . 

ב־15 במרץ תקפו השתיים את קו לנחנדייק, שריגל עבור מטעם ההגנה במשפטה של חברתו הבוגדת נלי וילי ואן דר מיידן, ופצעו אותו. לנחנדייק נידון למאסר עולם בשנת 1949, לאחר שניסיון קודם לחסלו על ידי יאן בונקאמפ, חבר מחתרת, נכשל. סכאפט ואובסטייחן ניסו לשווא לשחרר את בונקאמפ לאחר שנעצר בידי הגרמנים והועבר לבית החולים וילהלמינה באמסטרדם. לאחר מעצרה של סכאפט ב־21 במרץ 1945, סברו חברי המחתרת כי נכלאה בכלא "Weteringschans". 

מחופשת לאחות גרמנייה ניסתה אובסטייחן לשחררה, בטענה כי עליה לקחת את סכאפט לבדיקה רפואית, ואף בכתה כדי לשכנע את השומרים. עם זאת, התברר כי סכאפט כבר הוצאה להורג.

הצלת יהודים בזמן השואה
באמצעות חברתה האני התוודעה טרוס לקבוצת אנשים במחתרת, שהובילה ילדים יהודים למקומות מסתור. אחת הילדות שטרוס עזרה הייתה רוז'ה דיינגמן בת הארבע. טרוס, לבושה במדים של אחות מהצלב האדום, ליוותה את רוז'ה מהארלם לדורדרכט בדרום הולנד. ב-1944, העבירה טרוס ילד יהודי כשהם בדיוק חלפו על פני חיילים גרמנים כשמטוס בריטי טס מעליהם ופתח עליהם באש. כשטרוס הסתובבה היא ראתה שהילד נהרג, אבל היא נאלצה להמשיך. כשהיא מנווטת את האופניים ביד אחת והחזיקה את הילד המת בשנייה, היא המשיכה לרוכל עד שהגיעה לחווה שבה קברה את הילד.
250px|ממוזער|שמאל|הפסל "אבן מיליון הדמעות" ברוטרדם עוצב בידי טרוס מנגר־אוברסטייחן בשנת 1990 לזכר האזרחים שנספו במלחמת העולם השנייה. האבן עשויה גרניט מלוטש ובעלת סדקים גסים, שעליהם ניגרות טיפות מים הזולגות על תלולית פרחים. המים מייצגים את הדמעות שנשפכו – והבלתי־נשפכות – על קורבנות המלחמה. הזרימה המתמדת מסמלת את המשכיות החיים והתקווה למרות השבר. מיקומה של האנדרטה ברוטרדם מציין את הגבול בין אזורים שנחרבו לבין אלה ששרדו את ההפצצות.
בהזדמנות אחרת התלבשה טרוס במדי חיילת גרמנייה, נכנסה למחנה ריכוז עם מסמכים מזויפים והוציאה ילד יהודי בן שבע. כשחלפה על פני השומר, היא הרימה את זרועה ואמרה "הייל היטלר". הילד שתק וכדי לשמור על ההצגה טרוס סטרה לילד והורתה לו לומר גם "הייל היטלר". הילד הצדיע וניצל. עד סוף המלחמה, הגרמנים הציעו 50,000 גילדן עבור לכידתה, אך היא הצליחה לחמוק מהם. היא החזיקה בסך הכל 53 כתובות ברחבי הולנד שבהן יכלה להסתתר בבטחה בכל עת. לאחר השחרור, טרוס עברה התמוטטות עצבים, שנגרמה בחלקה מהעובדה שהאני נעצרה ונורתה זמן קצר לפני השחרור, ובחלקה מסבלם של ילדים יהודים שהיא הייתה עדה לו.

 לאחר המלחמה 
לאחר המלחמה התחתנה טרוס עם פיט מנגר בנובמבר 1945. לזוג נולדו ארבעה ילדים. בכורם נקרא על שמה של סכאפט. היא הרצתה בקביעות באוניברסיטאות ובבתי ספר תיכוניים על מלחמות, אנטישמיות וסובלנות. ספרה של מנגר-אוברסטייחן על חוויותיה במהלך המלחמה, לא אז, לא עכשיו, לא אף פעם, ראה אור ב-1982. טרוס הפכה לאמנית מקצועית וציירה פנים לילדים במשך שנים רבות, תמונות מהחלומות שרדפו אותה.

ב-10 במאי 1967 הכיר בה יד ושם כחסידת אומות העולם. ביום הולדתה ה-75 בשנת 1998, הוענק לה התואר קצינת מסדר אורנג'-נסאו על שירותה בזמן המלחמה. ב-15 באפריל 2014 קיבלה עם אחותה את "Mobilization War Cross" מראש הממשלה מארק רוטה.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:הולנדים חסידי אומות העולם
קטגוריה:הולנדיות חסידות אומות העולם
קטגוריה:חברי המחתרת ההולנדית
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1923
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-2016