פולט נרדל

פולט נרדל (בצרפתית: Paulette Nardal; 12 באוקטובר 1896 – 16 בפברואר 1985) הייתה סופרת צרפתייה ממרטיניק, עיתונאית, ואחת מחלוצות התודעה השחורה באמצעות פעילותה הספרותית. היא הייתה אחת המחברים המעורבים ביצירת ז'אנר ה-Négritude  והנגישה לאינטלקטואלים צרפתים את יצירותיהם של חברי הרנסאנס של הארלם באמצעות תרגומן.

בטקס הפתיחה של אולימפיאדת פריז 2024 צוינה נרדל כאחת מעשר גיבורות ההיסטוריה הצרפתית.

 ביוגרפיה 
פולט נרדל נולדה ב-12 באוקטובר 1896 בלה פרנסואה, מרטיניק, ללואיז לבית אשיל ולפול נרדל, הבכורה מבין שבע אחיות. אביה היה מהנדס בניין שעבר הכשרה בצרפת ואמה הייתה מורה לפסנתר. בבגרותה עבדה נרדל כמורה, ונסעה לפריז כדי להשלים את השכלתה. ב-1920 נרשמה לאוניברסיטת סורבון כדי ללמוד אנגלית, והייתה לאדם השחור הראשון שלמד בסורבון.

 שנותיה בפריז 
בתום לימודיה חזרה נרדל למרטיניק לתקופה קצרה ועבדה שם כמורה, אך תוך זמן קצר חזרה לפריז והחלה לעבוד כעיתונאית במספר כתבי עת, בין היתר ב-Le Soir. בפרסומיה העיתונאים סקרה נרדל את החיים בפריז מנקודת המבט של אדם שחור ממרטיניק. כתביה מתקופה זו כוללים את "En Exile" (בגלות; 1929) ו"Une femme sculpteur noir" (אישה שחורה פסלת; 1930). "En Exile" הוא סיפור קצר על חייה של אישה מהקריביים שגולה בצרפת. דרך הדמות הראשית, ממחישה נרדל את חוויית הבדידות של נשים גולות רבות באותה התקופה. "Une femme sculpteur noir" היא יצירה על הפסלת האמריקאית אוגוסטה סאבאג'. במאמר הזה סוקרת נרדל את הישגיה של סאבאג', ודנה בקשיים שחוותה כאישה שחורה. בכתביה של נרדל רווחה הצגת הסולידריות השחורה, וכן ביקורת על המוסר כפול של דחיקת נשים לשוליים.

נרדל השתלבה בחוגי האליטה האינטלקטואלית הצרפתית, והחלה להיות מושפעת מסופרי הרנסאנס של הארלם. יחד עם אחיותיה הקימה סלון ספרותי פופולרי, Le Salon de Clamart, שבו התקיימו דיונים על קורותיה של הפזורה האפריקאית. בסלון היו מתאספים אנשים מכל המינים, הגזעים והדתות כדי לדון בפוליטיקה, בתרבות ובאמנות, ולהתמקד בסולידריות שחורה בינלאומית. הסלון אירח אישים מרכזיים ממקימי תנועת ה-Negritude, כמו אמה סזר ולאופולד סדאר סנגור. כעיתונאית וסופרת, פרסמה נרדל יצירות שקידמו מודעות פאן-אפריקאית והשוותה בין האתגרים העומדים בפני אנשים עקב גזענות ובין אלו שחווים אנשים בהשפעת סקסיזם. היא הפגישה אינטלקטואלים שחורים מאפריקה, מהאיים הקריביים ומארצות הברית כדי לדון בחוויותיהם של השחורים בפזורה. על אף שהייתה פמיניסטית נלהבת, היא לא הייתה רדיקלית, ועודדה נשים להשתלב בתוך המבנים החברתיים הקיימים כדי להשיג השפעה פוליטית.

באוקטובר 1931 ייסדה יחד עם אחיותיה ועם סופרים ומתרגמים נוספים כתב עת בשם La Revue du Monde Noir ("כתב העת של העולם השחור"). נרדל שימשה כעורכת וכמתרגמת של כתב העת, ואף הייתה אמונה על התאמתו לקהל פאן-אפריקאי. כתב העת נועד להיות מרחב שבו אמנים ואנשי רוח שחורים יכלו לפרסם את יצירותיהם וליצור קשרים עם אנשים שחורים אחרים. העיתון עודד סולידריות בינלאומית בין אנשים שחורים ושילב אמנות שחורה ודיונים מכל רחבי העולם. על אף שלא תמיד נזקפה לזכותה תרומתה לתנועת ה-Négritude, פעילותה זו מילאה תפקיד מפתח בהשפעה על הגברים שהקימו את התנועה. המונח Négritude המתייחס לתנועה לא היה קיים לפני 1935, אך עבודתה שיקפה ועודדה את סולידריות וגאווה שחורה בינלאומית עוד לפני כן. עבודתה ב"ביקורת על העולם השחור", כמו גם הדיונים שהתקיימו בסלון, היוו השראה לשלושת מייסדי Négritude להקמת העיתון l'Étudiant Noir, שם נעשה לראשונה השימוש במונח Négritude. בגיליון האחרון של "ביקורת על העולם השחור" פרסמה חיבור שנקרא "Eveil de la conscience de race" (התעוררות תודעת הגזע). המנהיגים של תנועת ה-Négritude הושפעו באופן משמעותי ברעיונותיהם מהמאמר הזה, שבו דיברה נרדל על גאווה אפריקאית ועל הכרה בהיסטוריה המשותפת של העבדות. השקפתה של נרדל דגלה בשילוב הזהות הצרפתית עם הזהות האפרו-קריבית, והיא לא תמכה בהפסקת השלטון הצרפתי במושבות. כתב העת הוצג במקור כא-פוליטי ולפיכך קיבל מימון חלקי, אולם עצם הסקירה הרב-גזעית בפריז של שנות ה-30 נחשבה לפרובוקטיבית. מכיוון שכתב העת לא נמנע לגמרי מהצגת פרשנות פוליטית, הופסק מימונו, מה שגרם גם להפסקת הפצתו ב-1932, לאחר שפורסמו שישה גליונות בלבד.

לאחר סגירת כתב העת, החלה נרדל לעבוד כמזכירתו של גלנדו דיוף , הנציג הסנגלי באספה הלאומית הצרפתית. היא הייתה מעורבת באופן פעיל בהפגנות שהתקיימו בעקבות הפלישה האיטלקית לאתיופיה ב-1935, ונסעה לסנגל ב-1937 כדי לנסות לגייס אחרים למחאה נגד הפלישה. בשנות ה-30 הייתה נרדל פעילה בארגונים הפמיניסטיים Ad Lucem Per Caritatem ("אל האור דרך צדקה") ו-Union Féminine Civique et Sociale ("איגוד נשים אזרחי וחברתי").

בתחילת מלחמת העולם השנייה, נמלטה נרדל מצרפת, ועלתה על ספינה של הצלב האדום. הספינה טורפדה מול החוף האנגלי. כאשר קפצה לסירת ההצלה, שברה נרדל את שתי ברכיה ונאלצה להתאשפז באנגליה. היא מעולם לא החלימה לחלוטין מפציעותיה, ונותרה נכה לשארית חייה.

 חזרתה למרטיניק 
כשהחלימה במידה מסוימת מפציעתה, שבה למרטיניק. היא התיישבה בפור-דה-פראנס ובתחילה עבדה כמורה לאנגלית למגויסים שתמכו בשארל דה גול. מכיוון שהמגויסים מהאיים הקאריביים אומנו באיי הודו המערבית הבריטיים, היה הכרחי שילמדו אנגלית בטרם קבלת ההכשרה הצבאית.

עם הגיעה למרטיניק המשיכה נרדל בפעילותה החברתית, ובפרט עסקה בקידום מתן זכות הבחירה לנשים. ב-1944 ייסדה את הארגון הפמיניסטי Le Rassemblement féminin (מפגש הנשים) כדי לעודד נשים להשתמש בזכות הבחירה החדשה שקיבלו בבחירות של 1945. כמו כן, היא הקימה כתב עת בשם La Femme dans la Cité (אישה בעיר), שבו הדגישה את החשיבות של מעורבות נשים בפעילות פוליטיקה ובפעילות חברתית, ועודדה אותן להיות אקטיביות. כתב העת היה העיתון היחיד באזור ונרדל השתמש גם בו כדי לנסות לגרום לנשים להצביע בבחירות של 1945. נרדל השתמשה בכתב העת לפרסום מאמרי דעה שהדגישו בפני נשים את החשיבות של הבנה של הסוגיות הפוליטיות ושל ההצבעה. היא תמכה בשוויון של נשים ושאפה לקדם אותו באמצעות חינוך נשים. לשם כך גם מימנה הכשרה לנשים עניות לעבודה בכלכלת בית, וייסדה גני ילדים. נרדל סברה כי השינוי צריך לקרות בהדרגה ולא תמכה בהפלת משטרים קיימים. היא הסבירה במאמריה כי פעילות פוליטית וחברתית של נשים היא המפתח לשיפור חברתי אפשרי, וכי נשים יכולות להילחם בפטריארכיה באמצעות השתתפות בפוליטיקה. היא המשיכה לפרסם את כתב העת עד לשנת 1951.

בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, ב-1946, הייתה נרדל מועמדת להיבחר כציר באומות המאוחדות. בשל היכרותה עם הנושאים המעסיקים את אוכלוסיות האיים הקריביים, נשכרה נרדל באותה השנה לעבוד כמומחית בסוגיות האזור. נרדל הגיעה לניו יורק, והייתה לאישה השחורה הראשונה שכיהנה בתפקיד רשמי במחלקה העוסקת בשטחים שאינם תחת שלטון עצמאי באו"ם . היא כיהנה בתפקיד במשך 18 חודשים. בתקופת כהונתה באו"ם עבדה גם עם ועדת האו"ם לקידום מעמד האישה. הוועדה התאימה במיוחד לאמונותיה של נרדל מכיוון שמטרתה הייתה להבטיח כי זכויות הנשים יינתנו ברחבי העולם, ועבודתה אפשרה לה לעבוד עם נציגים ממדינות שונות וללמוד מהם.

בשנת 1948, לאחר סיום תפקידה באו"ם, שבה נרדל למרטיניק, והחלה לפעול לשימור המסורת המוזיקלית של המדינה. באותן השנים, ירדה הפופולריות של המוזיקה המסורתית והיא פינתה את מקומה לג'אז. לנרדל היה חשוב לחנך לשימור המסורת. לרגל ציון מאה שנים לביטול העבדות באי, היא כתבה אודות ההיסטוריה של סגנונות מוזיקה מסורתיים, ויסדה מקהלה ששרה שירים המזוהים עם השורשים האפריקאים של המוזיקה של מרטיניק . בשנות ה-50 וה-60 תמכה בקמפיין של מרטין לותר קינג למען זכויות האדם בארצות הברית.

על אף שבתקופת שהותה בפריז התמקדה בעיקר בעידוד סולידריות בינלאומית עם הקהילה השחורה, לאחר שחזרה למרטיניק העבירה נרדל את המיקוד שלה לעיסוק בנשים. למרות המעבר מעיסוק בגזע לעיסוק במגדר, המשיכה נרדל לעודד דיונים בינלאומיים על עניינים פוליטיים וחברתיים. נקודות המבט הפמיניסטיות הטרנס-לאומיות שלה אפשרו לה להתחבר לארגוני נשים ממדינות שונות ולעסוק בדיונים על זכויות נשים מנקודת מבט גלובלית.

 חיים אישיים 
נרדל, שמעולם לא התחתנה, נפטרה בפור-דה-פרנס ב-16 בפברואר 1985 בגיל 88. לאחר מותה של נרדל, בשנת 2004, יצרה ז'יל סרוואנט סרט ביוגרפי בשיתוף עם הטלוויזיה הצרפתית-אנטילית בשם Paulette Nardal, la fierté d'être négresse (פולט נרדל, גאה להיות אישה שחורה), על חייה של נרדל. ב-2009 תורגם ויצא לאור אוסף מחיבוריה שהודפס ב"אישה בעיר".

נרדל הייתה קתולית וערכיה הנוצריים באו לרוב לידי ביטוי באמונותיה הפמיניסטיות. היא האמינה שהשוני בין נשים לגברים נובע מהמהות הנשית שלהן שניתנה להן על ידי אלוהים. היא חשה שטבען השלו והמרגיע של נשים יכול להפוך אותן לדמויות מפתח מוצלחות בעניינים חברתיים ופוליטיים. על אף אמונתה הקתולית של נרדל, ארגוני הנשים שהקימה הוצגו כארגונים לא-דתיים והיא טענה שארגונים אלה מקבלים אנשים מדתות לא-קתוליות ואנשים לא מאמינים.

 הוקרה 
 ב-12 באוקטובר 2021 חגגה גוגל את יום הולדתה ה-125 של פולט נרדל עם דודל.
 בטקס הפתיחה של אולימפיאדת פריז 2024 צוינה נרדל כאחת מעשר גיבורות ההיסטוריה הצרפתית.

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת פריז
קטגוריה:מרטיניק
קטגוריה:סופרות צרפתיות
קטגוריה:עיתונאיות צרפתיות
קטגוריה:פמיניסטיות צרפתיות
קטגוריה:ילידות 1896
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1896
קטגוריה:צרפתיות שנפטרו ב-1985
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1985