מייק סאליבן

מייקל ג'ון סאליבן (באנגלית: Michael John Sullivan; ) הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מוויומינג, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ויומינג ה-29 בשנים 1987–1995, וכשגריר ארצות הברית באירלנד בשנים 1998–2001.

סאליבן נולד באומהה, נברסקה כבן למשפחה מעורבת בפוליטיקה, שרבים מבניה כיהנו בבית המחוקקים של ויומינג, וגדל בעיר דאגלס שבוויומינג. הוא התחנך בבית הספר התיכון של מחוז קונברס, ולמד באוניברסיטת ויומינג. הוא עסק בעריכת דין, והיה מעורב בפוליטיקה המקומית במסגרת שירותו במועצת המנהלים של בית החולים נטרונה. הוא ניצח בבחירות למשרת המושל של 1986 ושל 1990 על אף שהוציא פחות כספים על מסעות הבחירות שלו בהשוואה ליריביו פט סימפסון ומרי מיד.

במהלך תקופת כהונתו כמושל היה סאליבן למושל הראשון בוויומינג שהחלטות הווטו שלו נעקפו. הוא מינה שלושה שופטים לבית המשפט העליון של ויומינג, בתקופתו בוצעו עונשי המוות האחרונים במדינה, הוא העביר את החוק לציון יום מרטין לותר קינג, והיה יושב ראש אגודת המושלים של המערב. בבחירות של 1994 הוא התמודד ללא הצלחה על מושב בסנאט של ארצות הברית, וב-1998 מונה על ידי הנשיא ביל קלינטון כשגריר באירלנד. הוא היה המושל הראשון שהביע את תמיכתו בקלינטון בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית של הדמוקרטים ב-1992, והיה יושב ראש שותף למסע הבחירות של קלינטון בוויומינג בשתי מערכות הבחירות בהן התמודד לנשיאות.

ראשית חייו
מייק סאליבן נולד באומהה, נברסקה כבנם של מרגרט אליזבת סאליבן וג'וזף סאליבן הבן, שנבחר כפרקליט מחוז קונברס שבוויומינג מטעם המפלגה הדמוקרטית, ושימש כנשיא לשכת עורכי הדין של ויומינג. אחיו, דן סאליבן, כיהן כחבר הסנאט של ויומינג מטעם המפלגה הרפובליקנית. דודו, ג'ון סאליבן, וסבו, ג'וזף סאליבן, כיהנו בבית הנבחרים של ויומינג. סאליבן גדל בעיר דאגלס שבוויומינג על ברכי הנצרות הקתולית.
ממוזער|250px|סאליבן ב-1957
ב-1957 סיים סאליבן את לימודיו בבית הספר התיכון של מחוז קונברס, שבו הוא היה נשיא הכיתה פעם אחת וסיים כשני בכיתתו. ב-1961 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ויומינג עם תואר בוגר במדעים בהנדסת נפט, וב-1964 סיים תואר במשפטים. בתקופת לימודיו הוא היה חבר באגודת הסטודנטים. ב-1961 נשא סאליבן לאישה את ג'יין מצלר, ולשניים נולדו שלושה ילדים. בשנים 1968–1986 הוא עבד כעורך דין במשרד עורכי הדין "בראון, דרו, מאסי וסאליבן".

ראשית הקריירה הפוליטית
ב-1974 עלה שמו של סאליבן כמועמד אפשרי למינוי כתובע הכללי של ויומינג על ידי המושל הנבחר אדגר הרשלר. במהלך שנות ה-70 הוא שימש כנשיא לשכת עורכי הדין של מחוז נטרונה.

ב-27 בינואר 1976 מונה סאליבן כחבר בוועדת הבנייה של קספר, וכחבר במועצת המנהלים של בית החולים נטרונה. במהלך תקופה זו הוא שימש כגזבר וכנשיא של מועצת המנהלים. הוא שימש כחבר במועצה עד לבחירתו כמושל.

מושל ויומינג
בחירות 1986
ממוזער|250px|לוגו מסע הבחירות של סאליבן
ב-16 בינואר 1986 הכריז סאליבן על כוונתו להתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל ויומינג. חבר הסנאט המדינתי לשעבר ביל רקטור ציין ש"אני חושב שמייק [סאליבן] יהיה מועמד טוב" לאחר שהוא פרש מהבחירות המקדימות של הדמוקרטים. ב-20 במרץ, הכריז סאליבן במסיבת עיתונאים בביתו בקספר שהוא יתמודד על מועמדות הדמוקרטים.

טנו רונקליו, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, תמך בסאליבן, ונבחר לשמש כיושב ראש של כבוד של מסע הבחירות שלו. צ'ארלס בראון, מנהל תחנת הטלוויזיה מקספר KTWO-TV, נבחר כמנהל מטה הבחירות. ב-9 ביוני הגיש סאליבן את מועמדותו. בבחירות המקדימות של הדמוקרטים ניצח סאליבן את פט מקגוויר, קית' גודאינף ואל המבורג, לאחר שבמסע הבחירות הוציא 102,219 דולר.

ב-3 בספטמבר, נבחר בריאן שארט, לשעבר מועמד לסנאט של ארצות הברית ב-1982, להחליף את בראון כמנהל מסע הבחירות של סאליבן לאחר שבראון מונה כמתאם התקשורת של מטה הבחירות. בבחירות הכלליות הביס סאליבן את מועמד המפלגה הרפובליקנית פט סימפסון, לאחר שהוציא על מסע הבחירות 192,917 דולר. לדבריו של ג'וזף מאייר לא ציפה סאליבן לנצח בבחירות. הוא היה האדם הראשון בקספר שניצח בבחירות למשרת המושל מאז ניצחונו של בראיינט באטלר ברוקס ב-1906.

בחירות 1990
ב-7 בדצמבר 1989 נרשמו "אזרחים למען סאליבן" על ידי מרילין לייט ומרק גיפורד, שנפגשו עם סאליבן, אף על פי שהוא ציין שזו לא הכרזה על התמודדות בבחירות, זאת כדי לאפשר לתרומות הבחירות להישלח לסאליבן. הוא המתין עד לאחר העברת תקציב 1992-1991, שכן הוא ביקש שלא תיגרם פוליטיזציה של התקציב. ב-1 במאי 1990 הוא הכריז על התמודדותו לתקופת כהונה שנייה, ובבחירות המקדימות של הדמוקרטים הוא הביס את רון קלינגמן, לאחר שגייס 142,559 דולר והוציא 115,966 דולר. כמנהל מסע הבחירות שלו מונה ריצ'רד לינדסי.

הרפובליקנים תלו את האשמה בתבוסתם בבחירות של 1986 בבחירות המקדימות שבהן התמודדו שבעה מועמדים שפיצלו את הנאמנות למפלגה. הוועדה המרכזית של הרפובליקנים בוויומינג קיימה פגישה ב-1989 כדי לצמצם את מספר המתמודדים בבחירות המקדימות. מרי מיד ניצחה בבחירות המקדימות לאחר שכל המועמדים למעט ניילה מרפי פרשו מהמרוץ ותמכו בה. סאליבן השתתף בחמישה עימותי בחירות מול מיד. הוא הביס אותה, ויושב ראש המפלגה הרפובליקנית בוויומינג, מרק יוז, ציין שהיה זה ניצחון סוחף. הפרש הקולות בבחירות אלו היה הגדול ביותר בבחירות למשרת המושל עד אז. במהלך מערכת הבחירות הוציאה מיד 702,105 דולר מול 310,030 שהוציא סאליבן.
כהונתו
ב-20 בפברואר 1987 הטיל סאליבן את הווטו הראשון שלו כנגד חוק שקבע שהמושל יבחר מחליף בעת הצורך לסנאטור או לפקיד בכיר אחר מתוך רשימה של שלושה שמות שיוגשו לו על ידי המפלגה שמטעמה מכהן בעל התפקיד היוצא. ב-1988 הוא מתח ביקורת על הרפובליקנים בבית הנבחרים המדינתי על כך שמנעו מהנציגות ניילה מרפי ומרי אוד מלכהן כיושבות ראש של ועדות בשל העובדה שהן לא תמכו בניסיון לעקוף את אחת מהחלטות הווטו שלו. ב-1991 היה סאליבן למושל ויומינג הראשון שהחלטת וטו שלו נעקפה על ידי בית המחוקקים, חקיקה שאפשרה הטבות מס לקידוחי נפט, והווטו נעקף בזכות זה שהרפובליקנים השיגו תמיכה משני חברים דמוקרטים בסנאט המדינתי ושל חבר אחד בבית הנבחרים. לאחר הבחירות של 1992 כבר השיגו הרפובליקנים רוב בבית המחוקקים המדינתי.

המינוי הראשון של סאליבן של בעל תפקיד שיפוטי היה של ניקולס קלוקתיס למחוז השיפוטי הראשון של ויומינג ב-1987. הוא החליט על שלושה מינויים לבית המשפט העליון של ויומינג כאשר מינה את מייקל גולדן במקומו של צ'ארלס סטיוארס בראון ב-1988, את ויליאם א. טיילור במקומו של סטיב אורביגקיט ב-1992 ואת לארי להמן במקומו של ג. ג'וזף קרדין ב-1994. הוא ניסה למנות מחדש את קרול אוריסון למועצת השוויון של ויומינג, אך הסנאט המדינתי לא אישר את המינוי. ב-1987 מינה סאליבן את ג'וזף מאייר כתובע הכללי של המדינה. ב-1993 הוא פנה לנשיא ביל קלינטון שימנה איש ויומינג לבית המשפט הפדרלי העשירי לערעורים של ארצות הברית.

ב-21 בינואר 1987 נבחר סאליבן להחליף את דייב פרוידנטל כיושב ראש מועצת הפיתוח הכלכלי והיציבות. הוא הוביל משלחת של 18 איש לאוסטרליה ולטאיוואן במשך 16 ימים ב-1987 במטרה להרחיב את שיתוף הפעולה החקלאי, העסקי, ההשקעות והתיירות בין המדינות, וב-1989 הקים לשכת סחר במרכז הסחר העולמי בטאיפיי. ב-1988 נבחר סאליבן לוועדה המנהלת של אגודת המושלים הלאומית. ב-1991 הוא היה סגן יושב ראש אגודת המושלים המערביים, ובהמשך החליף את מושל דקוטה הדרומית ג'ורג' ס. מייקלסון כיושב הראש של גוף זה. ב-1992 הוצע לו תפקיד הנשיא של מועצת ממשלות המדינות , אך הוא דחה את ההצעה באומרו שדי לו בתפקידים חיצוניים.

בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית של הדמוקרטים ב-1988 נותר סאליבן נייטרלי עד שב-6 במאי הביע את תמיכתו במייקל דוקאקיס ושימש כציר-על לוועידת המפלגה. הוא תמך בבריאן שארט בהתמודדותו באותה שנה על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית, ובג'ון ויניץ' בהתמודדותו בבחירות המיוחדות לבית הנבחרים שנה לאחר מכן. סאליבן תמך במינוי של דיק צ'ייני כמזכיר ההגנה של ארצות הברית. ב-1991 התארגן הסניף בוויומינג של מועצת המנהיגות הדמוקרטית  כשסאליבן ומזכירת המדינה קאתי קרפן שימשו בו כיושבי ראש שותפים. בבחירות המקדימות של הדמוקרטים ב-1992 תמך סאליבן בביל קלינטון, והיה המושל הראשון לעשות כן. יחד עם קרפן הוא שימש כיושב ראש שותף של מסע הבחירות של קלינטון בוויומינג, ונכח בוועידה הארצית של המפלגה כציר-על. בוועידות המפלגה הארציות של הדמוקרטים בשנים 1988 ו-1992 היה סאליבן יושב ראש המשלחות של ויומינג.
הבחירות לסנאט 1994
ב-11 באפריל 1994 הודיע סאליבן על כוונתו להתמודד על מועמדות הדמוקרטים לסנאט של ארצות הברית כדי להחליף את הסנאטור הרפובליקני מלקולם וולופ, וב-1 ביוני הגיש את מועמדותו. במהלך מערכת הבחירות, טען מועמד הרפובליקנים קרייג תומאס במכתב לגיוס תרומות, שהנשיא קלינטון התחייב לסיוע בהיקף של מיליון דולר למסע הבחירות של סאליבן. סאליבן דחה את ההאשמה, ודובר הבית הלבן הודיע שלא נעשתה שום התחייבות שכזו.

ב-20 ביולי השיב סאליבן תרומה של 1,350 דולר מחבר בית הנבחרים לורנס ג'. סמית' שנעשתה ב-17 ביוני באירוע גיוס כספים בפלורידה מטעם ועדת מסע הבחירות לסנאט של הדמוקרטים, לאחר שמטה הבחירות של תומאס שלח עותקים של התרומה ודיווחים על שימוש לרעה של סמית' בכספי מסע הבחירות עבור סאליבן. המפלגה הרפובליקנית בוויומינג עשתה שימוש במכתב שסאליבן וקרפן כתבו לציבור הבוחרים לתמוך בקלינטון כדי לתמוך עליהם ביקורת על ניסיון להבדיל את עצמם מקלינטון. בבחירות המקדימות של הדמוקרטים לא התמודד אף מועמד מול סאליבן, אך בבחירות הכלליות הוא הובס על ידי תומאס.
שגריר באירלנד
במהלך הבחירות לנשיאות של 1992 פרסמו סאליבן וקרפן מכתב שקרא למצביעי ויומינג לתמוך בקלינטון ומתחו ביקורת על הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש. סאליבן תמך בבחירתו של קלינטון לתקופת נשיאות שנייה בבחירות של 1996 ושימש כיושב ראש שותף של מטע הבחירות של קלינטון בוויומינג לצד בוב שוסטר. שמו של סאליבן הועלה כמועמד לתפקיד כלשהו כשגריר, והוא נחשב למועמד להחלפתו של ריימונד פלין כשגריר ארצות הברית אל הכס הקדוש, אך לתפקיד מונתה בסופו של דבר לינדי בוגס.

ב-10 ביוני 1998 דיווח הוושינגטון פוסט שסאליבן הוא המועמד המוביל לתפקיד השגריר באירלנד, וסאליבן ציין שהוא היה בקשר עם פקידי הבית הלבן. ב-28 באוגוסט הודיע הנשיא קלינטון שסאליבן ימונה לתפקיד.. בכך הוא היה לתושב ויומינג העשירי שמונה למשרה דיפלומטית רמת דרג. ב-21 באוקטובר אושר המינוי על ידי הסנאט. ב-21 בינואר 1999 הגיש סאליבן את כתב האמנתו לנשיאת אירלנד מארי מקאליס.
שנותיו המאוחרות
הועלתה השערה שהנשיא ג'ורג' ווקר בוש התכוון למנות את סאליבן כמזכיר הפנים של ארצות הברית, אך בסופו של דבר מונתה לתפקיד גייל נורטון. ב-2002 הוא מונה כיושב ראש מועצת המנהלים של מכון הסביבה ומשאבי הטבע של אוניברסיטת ויומינג במקומו של ג'ון טרנר שהתפטר כדי לשמש כעוזר מזכיר המדינה של ארצות הברית לאוקיינוסים וענייני סביבה ומדע.

במערכת הבחירות של 2002 למושל ויומינג, תמך סאליבן בדייב פרוידנטל. בבחירות המקדימות לנשיאות של הדמוקרטים ב-2008 הוא תמך בהילרי קלינטון ומונה כחבר ועדת ההיגוי של מסע הבחירות שלה בוויומינג. ב-2022 נרשם סאליבן כחבר המפלגה הרפובליקנית כדי שיוכל להצביע עבור ליז צ'ייני בבחירות המקדימות של המפלגה לבית הנבחרים של ארצות הברית.

קישורים חיצוניים

 מייק סאליבן באתר אגודת המושלים הלאומית 
 מייק סאליבן באתר The Political Graveyard 

הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי נברסקה
קטגוריה:אומהה: אישים
קטגוריה:מושלי ויומינג
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית
קטגוריה:שגרירים באירלנד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ויומינג
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1939