סווה נג'יקו

סווה נג'יקו (諏訪根自子), בתעתיק אנגלי: Suwa Nejiko,(כנהוג ביפן שם המשפחה הוא סווה), 23 בינואר 1920 - 6 במרץ 2012 archived at, הייתה כנרת יפנית שזכתה לתהילה כילדת פלא בתקופה שבין מלחמות העולם הראשונה והשנייה. בתחילת תקופת שווה ביפן היא כונתה "הנערה הגאונית עם הפנים היפות" (美貌の天才少女, Bibō no tensai shōjo). למרות שהקריירה שלה הייתה מוגבלת בעיקר ליפן ולאירופה, היא הפכה לאחר מותה לשנויה במחלוקת בארצות הברית בהקשר של כינור סטרדיוואריוס כביכול שהיא קיבלה כמתנה מאת יוזף גבלס, לאחר שהוחרם אולי מבעלים יהודי הקודם.Shapreau, Carla (21 September 2012). "A Violin Once Owned by Goebbels Keeps Its Secrets". The New York Times. Retrieved 21 September 2012.
 חיים מוקדמים 
ממוזער| בשנת 1932
סווה נולדה בטוקיו ב-1920. אביה היה תעשיין עשיר שניהל מפעל דשנים במחוז יאמאגאטה ; אמה הייתה זמרת שאפתנית שלמדה מוזיקה .

כבר בגיל 3, סוואה התגלתה כבעלת שמיעה אבסולוטית ויכלה לשיר במדויק קטעים מתוך תקליטי המוזיקה הקלאסית שבאוסף של משפחתה. זמן קצר לאחר מכן היא הופגשה עם נקז'מה טזורוקו, המורה הראשונה שלה לכינור. התקדמותה הייתה דרמטית דיה כדי שסוואה תשלח במהרה ללימודים אצל המורה שלה, הכנרת ילידת רוסיה . בשנת 1930, סווה הוצגה בפני אפרם צימבליסט בעת סיבוב ההופעות השני שלו באסיה. הביצוע שלה לקונצ'רטו לכינור של מנדלסון הרשים אותו עד כדי כך שמפגשם עלה לכותרות ביפן. העיתון  הכריז עליה כ-"ילדה גאונית". צימבליסט המליץ שתלמד בחו"ל והציע את עזרתו. היא סירבה ובחרה להישאר ביפן שש שנים נוספות, ולמדה אצל כנר רוסי אחר, ."Three Violin Maidens". Violinist.com. 2011

ב-9 באפריל 1932, ניגנה סווה ברסיטל הבכורה שלה בפומבי באולם של  בטוקיו והוכתרה כ"ילד פלא". ההיפרדות המכאיבה של הוריה ב-1933 סוקרה בהרחבה בעיתונות היפנית. אמה של סוואה טענה כי עזבה את בית המשפחה עם בתה בגלל אלימות בעלה, למרות שבגידותיו הן שגרמו לקרע. מאוחר יותר תהווה הפרשה השראה לרומן מאת .

בין השנים 1933 ל-1935, הקליטה סווה עשרים ושישה צדדים בתקליטי 78 סל"ד עבור , בליווי פסנתר על ידי  ונדז'דה לויכטנברג.

לאחר שהשגריר הבלגי ביפן התעניין בנגינתה, החליט משרד החוץ היפני ב-1936 להעניק חסות ללימודיה בבלגיה עם , כנר שכבר הוצגה בפניו על ידי בת ארצה . כשפרצה מלחמת העולם השנייה ב-1939, החליטה סווה להישאר בפריז עם משפחתו של קמנסקי במקום לחזור ליפן.

 בזמן המלחמה 
ממוזער| שר התעמולה הנאצי, ג'וזף גבלס, מעניק כינור, שנטען כי הוא נוצר על ידי סטרדיווריוס, לסווה נג'יקו ב-22 בפברואר 1943
בשנת 1942, קמנסקי עתר לשגרירות יפן בצרפת בבקשה לדאוג לסווה, מתוך חשש מההשלכות האישיות עליו ועל משפחתו מ. בשגרירות יפן היא פגשה את Ōga Koshirō, מצוות השגרירות, שלו תינשא מאוחר יותר.

באותה תקופה, גרמניה הנאצית ואימפריית יפן היו חתומות על ההסכם המשולש ; כך התאפשר לסווה להמשיך לעבוד באירופה, כולל לנגן לחיילים גרמנים פצועים.סווה הופיעה גם כסולנית עם הפילהרמונית של ברלין בניצוחו של הנס קנפרטסבוש באוקטובר 1943 וזכתה לשבחים רבים.

כהוקרה על שירותיה לחיילים הגרמניים ועל "הטכניקה המעולה והפגנה מבריקה של אמנות"של הכלי, העניק לה יוזף גבלס כינור ב-22 בפברואר 1943. המתנה הוצגה ככינור שנוצר על ידי סטרדיווריוס, וגבלס עצמו ציין ביומנו כי הוא "מציע לכנרת היפנית כינור סטרדיווריוס". בראיון לעיתון יפני, גם סווה נראתה כמאמינה שהכינור הוא אכן סטרדיווריוס.מתנה זו עוררה מחלוקת בארצות הברית לאחר המלחמה.על פי החשד, הכינור הוא אחד מני רבים שנגנבו או הוחרמו מיהודים על ידי הממשלה הנאצית. כינורות סטרדיווריוס השייכים לאספן האמנות הווינאי אוסקר בונדי ולבתו החורגת היהודייה של יוהאן שטראוס השני נעלמו; גבלס והמשרד שלו נודעו כעסוקים בקניית כינורות איכותיים למוזיקאים גרמנים. רישומים צבאיים מאשרים שכינור גואדגניני משנת 1765 נמצא ברשותו של כנר גרמני שטען שהושאל לו על ידי גבלס. מקורו של הכלי נותר לא ברור. אחיינה של סווה, כיום הבעלים של הכינור, סירב התייחס לכינור ולאמת את מוצאו המשוער.

היא גם המשיכה לערוך סיבובי הופעות בגרמניה, אך לבסוף נאלצה לברוח מפריז באוגוסט 1944 בעת שבעלות הברית סגרו על העיר. היא הצטרפה לפמלייתו של שגריר יפן אושימה בשגרירות יפן בברלין באפריל 1945 ועברה איתה לבאד גאשטיין בסיום המלחמה באירופה במאי. היא נתפסה ב עם כל המשלחת הדיפלומטית היפנית לגרמניה על ידי ארמיית ארצות הברית השביעית במאי 1945. היא ואזרחים יפנים אחרים הועלו על סיפונה של אוניית הספינה , בלה האבר, צרפת, לכיוון ניו יורק. הם נשלחו לזמן קצר לפנסילבניה באוגוסט כדי לשהות במעצר במלון  בלב  לפני ששוחררו בנובמבר ונשלחו חזרה ליפן.

 הצלחה לאחר המלחמה 
לאחר המלחמה, היא הופיעה בקונצרט הטבה בהוליווד בול כ"כוכבת המוזיקה היפנית הראשונה שכף רגלה דרכה על אדמת אמריקה מאז חתימת הסכם השלום".היא גם נתנה קונצרטים רבים ביפן, כולל קונצרט לפושעי מלחמה בכלא סוגאמו ב-1952. בהמשך הקריירה שלה, היא הוציאה הקלטות של הסונטות והפרטיטות של באך וסונטות קרויצר ו של בטהובן.

פוקדה יוסוקה כתבה ספר על חייה המוקדמים באירופה שעל פיו הופק סרט טלוויזיה עבור רשת היפנית  בשנת 1985, בו שיחקה הכנרת היפני מריקו קומורו את התפקיד סווה הצעירה.

סווה נפטרה ב-6 במרץ 2012 בגיל 92 בביתה בטוקיו.

 בתרבות 

 הרומן "הסטרדיוואריוס של גבלס" מאת יואן יקונו נכתב בצרפתית בהשראה חופשית מחייה של סווה נג'יקו.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:כנריות
קטגוריה:מוזיקאים יפנים
קטגוריה:ילידות 1920
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1920
קטגוריה:נפטרות ב-2012
קטגוריה:נפטרים ב-2012