נשים דעתן קלה

נשים דעתן קלה הוא ביטוי תלמודי שנאמר ביחס לנשים. במשך הדורות עמד ביטוי זה ביסוד ויכוח על יחס חז"ל לנשים, יש מי שראו בביטוי זה משום זילזול באישה, אך אחרים שללו יחס זה, ויש שאף סברו שיש בכך משום מעלה בנשים.

 מקור הביטוי 
הביטוי מופיע בתלמוד בבלי בשני מקומות:

במסכת שבת הוזכר הביטוי על ידי רבי שמעון בן יוחאי כהסבר לכך שלא גילה לאשתו את מקום מחבואו כשברח מפני הרומאים, מחשש שאשתו לא תעמוד בפני העינויים ותגלה את מקום המסתור:

במסכת קידושין, מופיע הביטוי פעם נוספת, בשם 'תנא דבי אליהו', כהסבר לדברי המשנה האוסרת לאיש להתייחד אפילו עם כמה נשים, בניגוד לאישה שמותר לה להתייחד עם כמה גברים ובביאור הדבר נאמר:  רש"י פירש כי .

דין זה אף נפסק בשולחן ערוך, אמנם נחלקו האם הוא נאמר גם כשישנם שלוש נשים או רק בשתי נשים בלבד.

 פרשנות 
על פי פשוטו, וכפי שעלה מההקשר הנזכר במסכת שבת, הביטוי 'נשים דעתן קלה', נאמר ביחס לכך שכוחן של נשים לעמוד מפני לחצים וייסורים הוא מועט, ולכך חשש רבי שמעון בר יוחאי שמא תגלה אשתו את מקום מוחבאו אף שיודעת היא שבכך תחרוץ את גורלו למיתה.

יש שכתבו בפירוש הביטוי, שהכוונה שדעתן של הנשים היא קלה - להזזה, וגם לאחר שהסכימו בדעתן לדבר מה, ניתן יותר בקלות לשכנע אותה לשנות את עמדתה, בניגוד לגברים שלאחר שהחליטו קשה יותר לשנות את דעתם. כך גם כותב אברהם וינרוט בספרו פמינזים ויהדות: 

 בינה יתירה 
יש מי שהעיר שלכאורה ביטוי זה סותר ביטוי אחר של חז"ל שמייחס חשיבות להבנתה ודעתה של האישה. במסכת נדה סובר רבי כי האישה מחויבת במצוות בגיל 12, בניגוד לגברים שזמן חיובם הוא בגיל 13, בביאור ההבדל, אומר רב חסדא שהדבר נלמד מהפסוק .

כבר בראשונים העירו על סתירה זו, וביאור באופנים שונים:
 בריטב"א כתב לבאר בקצרה . היינו שאף שדעתן קלה, אבל היא ממהרת לקבל דעת זו קודם שמקבלים הגברים את דעתן.
 במהר"ל כתב שבענייני העולם ובדברים השייכים לעסקי הבית, אכן דעת האישה מרובה יותר, אך בעניינים שכליים, דעתה קלה מדעת האיש.
 הסבר נוסף מופיע בספר עיון יעקב על העין יעקב, לדעתו הפסוק ממנו למדו חז"ל שבינה יתירה ניתנה באישה נאמר קודם חטא עץ הדעת, אך לאחר החטא כמאמר חז"ל 'אין אדם חוטא עד שנכנס בו רוח שטות', נלחקה ממנה בינה יתירה זו, ונתקללה ב'והוא ימשול בך'. ולכך גם היום קודם שיש בהם יצר הרע הן מקדימות להגיע לדעת, אך לאחר שמגיעות לדעת נפסקת מהן הבינה יתירה.

רבי ברוך הלוי אפשטיין בספרו תורה תמימה מיישב באריכות סתירה זו:

 מעשה ב'ברוריה' 

במסכת עבודה זרה, מובא שהתנא רבי מאיר היגר לבבל, ועל פי אחד הטעמים בתלמוד הדבר אירע מחמת 'מעשה דברוריה' - אשתו של התנא רבי מאיר. אמנם בתלמוד לא מפורט מה הוא אותו מעשה שאירע עם ברוריה אשתו. אך רש"י בפירושו לתלמוד מרחיב אודות סיפר המעשה: ברוריה אשתו של רבי מאיר ליגלגה על דברי חז"ל שנשים דעתן קלה. רבי מאיר ששמע אותה מזלזת, אמר לה שיבוא יום והיא תסכים עם דברי חז"ל, הוא ציווה לאחד מתלמידיו שינסה לפתות אותה 'לדבר עבירה' - לקיים עמו יחסי אישות. ואכן תלמיד זה הפציר בה ברוריה במשך כמה ימים, עד שלבסוף הסכימה. לאחר שנודע לה, שרבי מאיר עשה כן לנוסתה תלתה את עצמה ומתה. לאחר מעשה זה, שגרם לרבי מאיר בושה גדולה הוא נאלץ לרדת לבבל.

מקורה של אגדה זו המובאת בדברי רש"י - ונזכרת רק כ-900 שנה ויותר לאחר מותה - אינו ידוע, ויש שביארו את המעשה באופנים שונים על מנת למתן את הרושם שעולה מקריאת הדברים כפשוטן.

אמנם רבים פיקפקו בנכונותה של האגדה, מכמה טעמים:

החוקר הרב איתם הנקין כתב שלדעתו אין אמת היסטורית במעשה, שבאופן חריג אין לו מקור קדום יותר מבפירושו של רש"י, וככל הנראה לא נכתב על ידי רש"י אלא השתרבב לפירוש באחד מהדורות המאוחרים יותר מהערת שוליים של תלמיד, שמצא את האגדה במקור לא מבוסס וכתבה בצד הגיליון. חוקרים רבים אחרים הציעו הצעות שונות לגבי נסיבות היווצרותה של האגדה וסיבותיה.

הרב יעקב עדס כתב אף הוא בשם הרב יוסף שלום אלישיב שמעשה ברוריה לא היה ולא נברא, ומסיק שתלמיד טועה הכניס הדברים בדברי רש"י. אמנם המהר"ץ חיות סבור כי בידי רש"י היו ספרי מדרשים רבים שנעלמו מעיינינו ברבות השנים, ומשם כנראה מקור דברי רש"י למעשה דברוריה.

 ראו גם 
 מעמד האישה ביהדות

 לקריאה נוספת 
אברהם וינרוט, חכמתן בניתן ודעתן של נשים מתוך 'פמניזם ונשים' באתר דעת

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:אמרות חז"ל
קטגוריה:נשים ביהדות