אלאריק השני

אלאריק השני (בגותית: 𐌰𐌻𐌰𐍂𐌴𐌹𐌺𐍃, אלאריקס, "שליט של הכל"; Kelsie B. Harder, Names and their varieties: a collection of essays in onomastics, American Name Society, University Press of America, 1984, pp. 10–11 בלטינית: Alaricus; בערך 458/466 – אוגוסט 507) היה מלך הוויזיגותים מ-484 עד 507. הוא ירש את אביו אוריק כמלך הוויזיגותים בטולוז ב-28 בדצמבר 484; Herwig Wolfram, History of the Goths, translated by Thomas J. Dunlap (Berkeley: University of California, 1988), p. 190. הוא היה נינו של אלאריק הראשון המפורסם יותר, אשר בזז את רומא בשנת 410. הוא הקים את בירתו באייר-סור-ל'אדור (Vicus Julii) שבאקוויטניה. הנחלות שלו כללו לא רק את רוב היספניה (למעט הפינה הצפונית-מערבית שלה), אלא גם את גאליה אקוויטניה ואת החלק הגדול של גליה נארבוננסיס שעדיין לא הייתה מחולקת.

 שלטונו 
הרוויג וולפרם פותח את הפרק שלו על המלך הוויזיגותי השמיני, "שלטונו של אלאריק לא מופיע כמעט במקורות, והמעט שהם כן מכילים מואפלים על ידי מותו בקרב וואיל ונפילתה של ממלכת טולוז".Wolfram, History of the Goths, p. 191 דוגמה אחת היא התיאור של איזידור מסביליה על שלטונו של אלאריק: המורכב מפיסקה אחת, הוא בעיקר על מותו של אלאריק באותו קרב. Isidore of Seville, Historia de regibus Gothorum, Vandalorum et Suevorum, chapter 36. Translation by Guido Donini and Gordon B. Ford, Isidore of Seville's History of the Goths, Vandals, and Suevi, second revised edition (Leiden: E. J. Brill, 1970), pp. 17f
ממוזער| דיוקן דמיוני של אלאריק השני מאת קרלוס אסקוויל אי ריבאס. שמן על בד (1856)
האירוע המתועד הקדום ביותר בתקופת שלטונו של אלאריק עסק במתן מקלט לסיאגריוס, השליט לשעבר של ממלכת סואסון (במה שכיום צפון מערב צרפת) שהובס על ידי כלוביס הראשון, מלך הפרנקים. על פי דיווחו של גרגוריוס מטור, אלאריק הופחד על ידי כלוביס למסור את סיאגריוס לכלוביס; לאחר מכן מוסיף גרגוריוס כי "הגותים הם גזע חששן". לאחר מכן כלאו הפרנקים את סיאגריוס, וברגע ששליטתו בממלכתו לשעבר של סיאגריוס הייתה בטוחה, כלוביס כרת את ראשו.Gregory of Tours, Decem Libri Historiarum, II.27; translated by Lewis Thorpe, History of the Franks (Harmondsworth: Penguin, 1974), p. 139 עם זאת, וולפרם מציין כי בזמנו "כלוביס לא התרחק יותר מהסן; רק לאחר מספר שנים נוספות הצליחו הפרנקים לכבוש את שאר מדינת החיץ הגאלו-רומית מצפון ללואר". כל איום במלחמה שכלוביס יכול להשמיע יהיה יעיל רק אם הם היו שכנים; "לא כתוב בשום מקום שסיאגריוס נמסר ב-486 או ב-487".

למרות ההתקדמות הפרנקית בשנים שלאחר מכן, אלאריק לא פחד לקחת את היוזמה הצבאית כשצצה הזדמנות. בשנת 490, אלאריק סייע לחברו המלך הגותי, תיאודריך הגדול, בכיבוש איטליה על ידי שיגור צבא להסיר את המצור של אודואקר על פאביה, שם תיאודריך נלכד. Wolfram, History of the Goths, pp. 281f ואז כשהפרנקים תקפו את הבורגונדים בעשור שאחרי 500, אלאריק סייע לבית השלטון, ולפי וולפרם המלך הבורגונדי המנצח גונדובאד הסגיר את אביניון לאלאריק. Wolfram, History of the Goths, p. 291 עד שנת 502 נפגשו כלוביס ואלאריק על אי בלואר ליד אמבואז לשיחות פנים אל פנים, שהובילו להסכם שלום. 

בשנת 506 כבשו הוויזיגותים את העיר דרטוסה בעמק אברו. שם תפסו את פטר הרומאי והוציאו אותו להורג. Collins, Roger. Visigothic Spain, 409–711. Oxford: Blackwell Publishing, 2004, p. 35.

 קרב וואיל ותוצאותיו 
שמאל|ממוזער| ממלכת הוויזיגותים תחת אלאריק השני
עם זאת, לאחר מספר שנים, הפר כלוביס את הסכם השלום שנחתם בשנת 502. למרות התערבותו הדיפלומטית של תיאודריך, מלך האוסטרוגותים וחותנו של אלאריק, כלוביס הוביל את חסידיו לטריטוריה וויזיגותית. אלאריק נאלץ על ידי שריו לפגוש את כלוביס בקרב וואיל (קיץ 507) ליד פואטייה; שם הובסו הגותים ואלאריק נהרג, על פי גרגוריוס מטור, על ידי כלוביס עצמו. Wolfram, History of the Goths, pp. 292f

התוצאה החמורה ביותר של קרב זה לא הייתה אובדן נחלתם בגאליה לידי הפרנקים; עם עזרה אוסטרוגותית, חלק ניכר מהשטח הגאלי הוחזר, מציין הרוויג וולפרם, אולי עד לטולוז. Wolfram, History of the Goths, p. 245 זה גם לא היה אובדן האוצר המלכותי בטולוז, שגרגוריוס מטור כותב שכלוביס לקח לידיו. כפי שמציין פיטר הת'ר, הממלכה הוויזיגותית הושלכה לאי סדר "על ידי מותו של מלכה בקרב". Peter Heather, The Goths (Oxford: Blackwell, 1996), p. 215 יורשיו של אלאריק היו בנו הבכור, גסאלק הבלתי חוקי, ובנו הצעיר, אמאלריק הלגיטימי שעדיין היה ילד. גסאלק התגלה כבלתי כשיר, ובשנת 511 תפס המלך תיאודריך את כס המלכות לכאורה מטעם אמלאריק - הת'ר משתמשת במילה "נחטף" כדי לתאר את פעולתו. למרות שאמאלריק הפך בסופו של דבר למלך בזכות עצמו, ההמשכיות הפוליטית של הממלכה הוויזיגותית נשברה; "הירושה של אמלאריק הייתה תוצאה של מבני כוח חדשים, לא ישנים", כפי שמתאר זאת הת'ר. עם מותו של אמלאריק בשנת 531, הממלכה הוויזיגותית נכנסה לתקופה ממושכת של אי שקט שנמשכה עד עלייתו של לאוויגילד לכס המלוכה בשנת 569. Heather, The Goths, p. 277

 יכולת כמלך 
אלאריק היה אריאני, כמו כל האצילים הוויזיגותים המוקדמים, אך הוא הקל מאוד את מדיניות הרדיפה של אביו אוריק כלפי הקתולים ואישר להם לקיים בשנת 506 את מועצת אגדה. הוא היה ביחסים לא פשוטים עם הבישופים הקתולים של ארלאטה (ארל המודרנית) כפי שהתגלמו בקריירה של קיסריוס הגלו-רומי, הבישוף של ארל, שמונה לבישוף ב-503. קיסריוס נחשד בקשירת קשר עם הבורגונדים, שמלכם התחתן עם אחותו של כלוביס, כדי לסייע לבורגונדים ללכוד את ארל. אלאריק הגלה אותו לשנה לבורדו שבאקוויטניה, ואז אפשר לו לחזור ללא פגע כשהמשבר חלף. 

אלאריק הפגין חוכמה דומה בעניינים פוליטיים על ידי מינוי ועדה בראשות הממונה אנינוס להכנת תקציר של החוקים הרומיים והגזירות האימפריאליות, שיהוו את הקוד הסמכותי לנתיניו הרומאים. זה ידוע בדרך כלל בשם Breviarium Alaricianum או ספר החוקים של אלאריק.

 מורשת 
, ליד קרקסון, נקרא על שמו של מלך הוויזיגותים.  השמועה המקומית מספרת שהוא השאיר אוצר עצום קבור במערות שמתחת להר. Montagne d’Alaric 

 (תעלת מים) במחוז הפירנאים העליונים נקראת על שמו.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:נפטרים ב-507