כוכבה הררי

כוכבה הררי (נולדה ב-7 באוקטובר 1942, כ"א בתשרי ה'תש"ג) היא זמרת ושחקנית ישראלית.

 ביוגרפיה 
נולדה בשם כוכבה צעירי בשנת 1942 בתעז שבתימן, לאב סוחר ואם עקרת בית, כבת השלישית מבין תשעה ילדים. בשנת 1950, עלתה עם משפחתה לישראל במסגרת מבצע עליית "על כנפי נשרים".

המשפחה התיישבה תחילה במעברת עין שמר ובהמשך, בכפר שלם בתל – אביב. הררי למדה בבית ספר לבנות "בית יעקב", וכבר מילדותה, עבדה בניקיון בתים בכדי לסייע בכלכלת המשפחה.

 קריירה מוזיקלית 
כשהייתה בת 14, שמע את שירתה באקראי המוזיקאי והמלחין אברהם מינדלין, שהתפעל מקולה והציע ללמדה פיתוח קול ללא תמורה.

בהמשך נעוריה, למדה אצל המוזיקאי שלמה וייספיש והחלה להופיע. באותן שנים, אלי קורץ פרשה את חסותה עליה והכניסה אותה לאקדמיה למוזיקה. בעורמה ובניגוד לעמדת הוריה, התגייסה הררי ושירתה בלהקת פיקוד צפון ולאחר מכן בלהקת פיקוד מרכז לצד צדי צרפתי, דני ליטאי, אביבה פז ועוד.

עם שחרורה מצה"ל, החלה להופיע ב"מועדון התיאטרון", שהיה לביתה השני. בשנים ההן, פנתה למשה וילנסקי, שהלחין עבורה את השיר "הצריף הקטן" (1962) לפי מילותיו של דן אלמגור (השיר הפך למזוהה עם עופרה חזה, אך נכתב במקור עבור הררי).

במקביל, החלה להופיע לצד השחקן היידי שמעון דז'יגאן, למדה יידיש ויצאה עימו לסיבוב הופעות בינלאומי שהתקיים גם בבניין האופרה בסידני, האולימפייה בפריז ומקומות נוספים. באותה התקופה למדה משחק אצל דב בר - מלכין.

בשנת 1966 יצאה לסיבוב הופעות באירופה עם הלהקה הישראלית למחול, בשליחות משרד החוץ, כשגולת הכותרת הייתה הופעה בטלוויזיה הגרמנית עם השירים "ערב של שושנים", "צ'ירי בום בום" ועוד.

הררי המשיכה להופיע ב"חמאם", "מועדון המערה" ו"עומאר כיאם" וביססה עצמה כזמרת ישראלית מובילה ומוכרת. היא מזוהה עם השירים "זמר לגדעון" (מילים ולחן: נעמי שמר), "עלם ועלמה" (מילים: יצחק לייבוש - פרץ, לחן: מיכל גלברט) ועוד. במקביל לקריירה המוזיקלית, הצטלמה לפרסומות לטמבור, ויטה, אגרסקו ועוד וכיכבה על שערי מגזינים בארץ ובעולם (הסאן, לאישה ועוד).

עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, נענתה לקריאת אמ"י להופיע בהתנדבות בפני חיילים בחזית. במסגרת הופעות אלו, הגיעה הררי, בניגוד לנהלים, לקווי החזית ונקלעה להפגזות קשות. בדרך להופעה בג'אבל עת'קה, נפצעה קשות מציוד כבד שפגע בראשה. גם לאחר פציעתה, המשיכה הררי להופיע, מה שהוביל לפגיעה בשמיעתה. עקב הפציעה, הוכרה כנכת צה"ל ובהמשך, אובחנה כסובלת מפוסט טראומה (PTSD).

משנות השבעים ואילך, השתתפה הררי בשורה של סרטים ישראלים: "משה" (מיני סדרה בקופרודוקציה בריטית - איטלקית, 1974) "מבצע יונתן" (1977), "סוס עץ" (1978), "אלף נשיקות קטנות (1982), "מחפשת בעל על ארבע" (1993), "זהר" (1993), "להיות כוכב" (2003), "אהבה בשלייקס" (2019).

במקביל, השתתפה הררי בהצגות שונות ביניהן "אהבה אפשרית" (1982) בתיאטרון אורנה פורת "אצבע אלוהים" (2000) בתיאטרון באר שבע, "גלבי" (2022) העוסקת בחטיפת ילדי תימן, בתיאטרון "הבימה" ובהצגות רבות בתיאטרון אורנה פורת, שם שיחקה, בין היתר, לצד ביתה, סיגל הררי-קפלן (הררי שיתפה פעולה עם בנותיה בהזדמנויות שונות).

הררי המשיכה להופיע כזמרת ולהוציא סינגלים ותקליטים עד סוף שנות ה-90, עקב אובדן יכולת השמיעה.

בשנת 2012, קיבלה פרס מפעל חיים מאמ"י עבור תרומתה רבת השנים לתרבות הישראלית.

 חיים אישיים 
נשואה לעו"ד יעקב הררי. לזוג שלושה ילדים - ורד הררי - וצר, סיגל הררי - קפלן ויריב הררי. ביתה, ורד, נפטרה ממחלת הסרטן בשנת 2015.

אלבומים:
 תקליטון, 1962
 במבחר שירים, 1976
 שוב הגעתי, 1989
 “רגעים של חיי“, אלבום אוסף כפול (בהפקה פרטית), המאגד את מיטב עשייתה המוזיקלית (ערך והפיק ערן סיטרקל), 2021

אלבומים בהם נטלה חלק:
 רשות הדיבור לאריה (עם להקת פיקוד מרכז) 1961
 למנצח שיר מזמור 1976
 פסטיבל שירי יידיש 1976
 מוכרת הצברים 1970

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:שחקניות ישראליות
קטגוריה:משתתפות פסטיבל הזמר המזרחי
קטגוריה:כפר שלם: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1941