נמצא אחד קרוב או פסול

נמצא אחד מהם קרוב או פסול הוא כלל בדיני עדות במשפט העברי, לפיו כאשר ישנם מספר עדים שמעידים את אותה העדות, וחלקם נמצאו פסולי עדות מטעמי שארות או מטעמים אחרים, נפסלת העדות כולה (גם כאשר מספר העדים הכשרים הנותרים כשיר לנושא העדות).

למשל: כאשר שלושה עדים העידו עדות מסוימת בדיני נפשות, שנים מהעדים אינם קרובים ואילו השלישי הוא קרוב משפחה של החשוד, נפסלת העדות כולה.
מקור ההלכה
נאמר בתורה: 
והקשו חכמים: "אם מתקיימת העדות בשנים, למה פרט הכתוב בשלשה", וענה על כך רבי עקיבא: 

פרטי הדין
בדיני ממונות
נחלקו רבי יוסי ורבי האם הכלל תקף רק בדיני נפשות (דעת רבי יוסי) או גם בדיני ממונות (דעת רבי). לפי רש"י רבי יוסי סובר שהכלל נוהג בדיני נפשות בלבד, ומשום שבהם נאמר "והצילו העדה", אבל בדיני ממונות תתקיים העדות בשאר העדים. ר"י הסביר את החילוק בין דיני ממונות לדיני נפשות באופן שונה: בעוד בדיני נפשות עד אחד אינו נחשב כלל, בדיני ממונות עד אחד מחייב שבועה. לכן בדיני ממונות כשנמצא אחד קרוב ופסול אין עדות השני בטילה לגמרי, והיא מועילה לשבועה, ומשום כך גם בשלושה עדים אין עדותם בטלה, והיא מועילה לממון. הרמב"ם והשולחן ערוך פסקו כדעת רבי שכלל זה תקף גם בדיני ממונות.
כוונה להעיד
רבי, הסובר שהדין חל גם בדיני ממונות, אומר שהדין תקף רק כשהעדים התרו בעובר העברה, שאם לא תאמר כך "מה יעשו שני אחין שראו באחד שהרג את הנפש". ההתראה מגדירה אצל העד כוונה להעיד, וכך גם בדיני ממונות. רבא מסביר ששואלים את העדים האם באו להעיד או רק לראות. אם באו רק לראות לא חל עליהם הדין שעדות כולם נפסלת על ידי שנמצא אחד פסול. מכאן פסקו הרמב"ם והשולחן ערוך שהכוונה להעיד מצרפת את העדים לכלל עדות אחת. 

הרמב"ם והשולחן ערוך כתבו שכוונה להעיד אינה תנאי לכשרות עדים, ולכן אדם כשר שלא כיון להעיד וראה עדות ונחקר, עדותו קבילה, וזהו רק אופן שבו עד פסול אינו נחשב כחלק מהעדות לעניין נמצא אחד קרוב או פסול.

עד שהעיד או עד שראה
ר"י חידש שעד פסול שראה עדות יחד עם עדים כשרים אינו פוסל את כל העדות אלא אם העיד בפועל יחד עם העדים הכשרים. כך הוא מיישב איך נותנים גט בפני עדים כשרים בנוכחות קרובי משפחה שפסולים לעדות. דעתו של ר"י מוצגת בשולחן ערוך כדעת יש אומרים.
אמר לעשרה לחתום על גט
בתלמוד נחלקו לגבי דינו של גט כאשר בעל אמר לעשרה אנשים שכולם יחתמו על הגט, וחלק מהעשרה פסולים. לדעת רבי יוחנן רק שנים מתוך העשרה הם עדים, ואילו שאר העשרה חותמים לבקשת הבעל, וחתימתם מהווה תנאי לכשרות הגט, אך אינם נחשבים עדים, ולכן לא חל במקרה זה דין "נמצא אחד קרוב או פסול", והגט כשר. לעומת זאת לדעת ריש לקיש כל החותמים נחשבים עדים, ואם אחד מהם פסול, הגט פסול. השנים הראשונים החותמים צריכים להיות כשרים גם לדעת רבי יוחנן.

הערות שוליים

קישורים חיצוניים
 הרב אשר וייס, נמצא אחד מהם קרוב או פסול, באתר "מנחת אשר"


קטגוריה:משפט עברי: דיני ראיות
קטגוריה:פרשת שופטים