קנדה (צרפת החדשה)

המושבה של קנדה הייתה מושבה צרפתית בתוך השטח הגדול יותר של צרפת החדשה. היא נתבעה על ידי צרפת בשנת 1535 במהלך מסעו השני של ז'אק קרטייה, בשם המלך הצרפתי, פרנסואה הראשון. המושבה נשארה טריטוריה צרפתית עד 1763, אז הפכה למושבה בריטית הידועה בשם פרובינציית קוויבק.

במאה ה-16 המילה "קנדה" יכלה להתייחס לטריטוריה שלאורך נהר סנט לורנס (שנודע אז בשם נהר קנדה) מהאי גרוס לנקודה שבין קוויבק לטרואה-ריבייר. המונחים "קנדה" ו"צרפת החדשה" שימשו גם הם לסירוגין. חיפושים צרפתיים נמשכו מערבה "עד לארצות קנדה, הוכלגה וסאגוני" לפני שהוקמו יישובי קבע. בשנת 1600 הוקמו עמדת מסחר ומגורים קבועים ב-Tadoussac במפגש הנהרות Saguenay וסנט לורנס. עם זאת, מכיוון שעמדה מסחר זו הייתה תחת מונופול סחר, היא לא הוקמה כיישוב קולוניאלי צרפתי רשמי.

היישוב הרשמי הראשון של קנדה היה קוויבק, שהוקם על ידי סמואל דה שמפלן בשנת 1608. ארבע המושבות האחרות בתוך צרפת החדשה היו מפרץ הדסון מצפון, אקדיה וניופאונדלנד ממזרח, ולואיזיאנה הרחק מדרום. קנדה הפכה למפותחת ביותר מבין חמש המושבות של צרפת החדשה. היא חולקה לשלושה מחוזות, קוויבק, טרואה-ריבייר ומונטריאול, שלכל אחד מהם ממשלה משלו. מושל מחוז קוויבק שימש גם כמושל הכללי של כל צרפת החדשה.

במלחמת שבע השנים של 1756–1763 בריטניה הגדולה הביסה את הצרפתים ובעלות בריתם, והשתלטה על קנדה. בחוזה פריז משנת 1763, שסיים רשמית את מלחמת שבע השנים, ויתרה צרפת על קנדה תמורת מושבות אחרות, כאשר חלק גדול מקנדה הפך למושבה הבריטית של פרובינציית קוויבק.

 התפתחות טריטוריאלית 
ב-240 השנים שבין מסע החקר של וראצאנו ב-1524 לכיבוש צרפת החדשה ב-1763, סימנו הצרפתים את יבשת צפון אמריקה במובנים רבים. בין אם זה היה על ידי חלוקת קרקעות ופינוי, הקמת כפרים ועיירות, פריסת רשת של כבישים ושבילים או פיתוח השטח עם מבנים שונים, המתיישבים הצרפתים שינו והתאימו את הסביבות בהתאם לצרכיהם.

ישנן שלוש תקופות עיקריות של התרחבות שטחה של קנדה, בעיקר כתוצאה ממאמצי חקר. ראשית, התקופה 1534–1603, שבה שטחה של קנדה כלל את חופי ניופאונדלנד, את כל האי הנסיך אדוארד, נובה סקוטיה וחופי ניו ברנזוויק, נהר סנט לורנס ומפרץ סנט לורנס.

לאחר מכן 1603–1673, שבהן, עקב התפשטות מערבה וסכסוכים עם בריטניה הגדולה, שטח קנדה היה מורכב כעת מחופי נהר סנט לורנס, מפרץ סנט לורנס והאגמים הגדולים, כמו גם דרום אונטריו. וצפון ניו אינגלנד.

ואז, בתקופה האחרונה של 1673–1741, שטח קנדה היה מורכב מחופי נהר סנט לורנס, מפרץ סנט לורנס והאגמים הגדולים, דרום אונטריו, דרום מניטובה וצפון מזרח המערב התיכון. בתקופה זו קנדה הייתה בשיאה.


שמאל|ממוזער|300x300 פיקסלים| לואיזיאנה התחתונה מסומנת בצהוב; ורוד מייצג את קנדה. חלק מקנדה מדרום לאגמים הגדולים נמסר ללואיזיאנה ב-1717. בראון מייצג מושבות בריטיות. מפה מקורית משנת 1719
מושבה תלויה בקנדה הייתה Pays d'en Haut (המדינות העליונות), שטח עצום מצפון וממערב למונטריאול, המכסה את כל האגמים הגדולים ומשתרע עד ללב יבשת צפון אמריקה כפי שחקרו הצרפתים. לפני 1717, כאשר היא ויתרה על שטח למושבה החדשה של לואיזיאנה, היא השתרעה עד דרומה עד ארץ אילינוי. באזור האגמים הגדולים הוקם בשנת 1639 מיסיון, Sainte-Marie among the Hurons. לאחר הרס המולדת של יורון בשנת 1649 על ידי האירוקוי, הרסו הצרפתים את המיסיון בעצמם ועזבו את האזור. במה שהיום אונטריו והערבות המזרחיות, נבנו עמדות מסחר ומבצרים שונים כמו מבצר קמיניסטיקיה ב-1679 (בת'אנדר ביי המודרנית, אונטריו), פורט פרונטנק ב-1673 (קינגסטון המודרנית, אונטריו), מבצר סנט פייר ב-1731 (ליד פורט פרנסס המודרנית, אונטריו), פורט סנט צ'ארלס בשנת 1732 (על אגם היערות הממוקם על האי מגנוסנס בזווית הצפון מערבית של מינסוטה) ופורט רוילה בשנת 1750 ( טורונטו של היום). המיסיון ותחנת המסחר ב-Sault Ste. מארי (1688) תפוצל מאוחר יותר על ידי הגבול בין קנדה לארצות הברית.

ההתנחלויות הצרפתיות ב-Pays d'en Haut בין האגמים הגדולים ומדרום להם היו פורט ניאגרה (1678) (ליד יאנגסטאון המודרנית, ניו יורק), פורט קרווקור (1680) (ליד האתר הנוכחי של קריב קר, אילינוי, פרבר של פאוריה, אילינוי), פורט סנט אנטואן ( 1686) (על אגם פפין, ויסקונסין), פורט סנט ג'וזף (1691) (בנקודה הדרומית ביותר של האי סנט ג'וזף, אונטריו על ימת יורון), פורט פונטצ'רטריין דו דטרויט (1701) (דטרויט של היום, מישיגן), פורט מיקילימאקינאק (1715) (במצרי מקינאק במקינאו סיטי, מישיגן), פורט מיאמי (1715) (מודרנית פורט ויין, אינדיאנה), פורט לה ביי (1717) (גרין ביי, ויסקונסין) ופורט בוהרנואיס (1727) (בעיר פירנצה, מחוז גודהאו, מינסוטה).

כיום, המונח Les Pays-d'en-Haut הכוונה לעיריית מחוז אזורית באזור לורנטידס של מחוז קוויבק הנוכחי, צפונית למונטריאול, בעוד שהעיר לשעבר Pays d'en Haut היה חלק ממחוז מונטריאול.

 דומיין דו רואה 
"דומיין דו רואה", שהוקם בשנת 1652, היה אזור עצום של צרפת החדשה, שהשתרע צפונה מנהר סנט לורנס ועד מפרץ הדסון. הוא היה ממוקם בין הגבול המזרחי של ה-seigneurie של Les Éboulements ו-Cape Cormorant. שטח הטריטוריה היה יותר מ-460,000 קמ"ר. לאחר כיבוש צרפת החדשה, שמה של הטריטוריה שונה לארץ רופרט.

 סקרי אוכלוסין 
סקר אוכלוסין נעשה בשנת 1740 כדי להעריך את אוכלוסיית קנדה. הסקר של עמק נהר סנט לורנס מנה כ-44,000 קולוניסטים בסך הכל. רובם נולדו בקנדה וחיו בסביבה כפרית. מבין הקולוניסטים, 18,000 חיו תחת ממשלת קוויבק, 4,000 תחת ממשלת טרואה-ריבייר ו-22,000 תחת ממשלת מונטריאול. באשר לקולוניסטים שאינם גרים בעמק נהר סנט לורנס, איל רויאל (כיום קייפ ברטון) מנתה 4,000 תושבים (מתוכם 1,500 בלואיבורג), ובאיל סן-ז'אן (כיום איי הנסיך אדוארד) היו 500 תושבים.

 ישות יורשת 
בשנת 1791, מחוז קוויבק הופרד לקנדה תחתית (כיום קוויבק) וקנדה עילית (כיום אונטריו). קנדה התחתית וקנדה העילית אוחדו לפרובינציית קנדה ב-1841, לפני שהופרדו שוב למחוזות המודרניים של קוויבק ואונטריו במהלך איחוד קנדה ב-1867. בגלל ההמשכיות ההיסטורית והגאוגרפית, כמו גם המשך השימוש בשפה הצרפתית, במשפט האזרחי, במנהגים, בהיבטים תרבותיים ובכוחה השלטוני של הכנסייה הקתולית בממשלה עד המהפכה השקטה של שנות ה-60, מחוז קוויבק נחשב על ידי רבים כישות הממשיכה של ימינו של המושבה בקנדה של צרפת החדשה. עד היום, רוב אוכלוסיית קוויבק היא צאצאית של הקנדיה המקורית דוברת הצרפתית של קנדה, והייחוד התרבותי של קוויבק משאר המדינה הוביל להופעתה של זהות קוויבקית ותנועת הריבונות של קוויבק. צאצאי Canadien המקוריים של קנדה (צרפת החדשה) המתגוררים מחוץ לקוויבק מכונים כיום לעיתים קרובות בשם המתייחס למחוז מגוריהם (לדוגמה פרנקו-אונטריא). עם זאת, יש סיכוי גבוה יותר לאוכלוסיות פרנקופוניות במחוזות הימיים שהם צאצאים של המתיישבים של המושבה הצרפתית אקדיה. לכן הם נקראים אקדים.

 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקה הצפונית: מושבות לשעבר
קטגוריה:מושבות צרפתיות לשעבר