ערבית תימנית

ערבית תימנית (בערבית: لهجة يمنية, בתעתיק מדויק: להג'ה ימניה) היא אשכול של ניבים בשפה הערבית, אשר מדוברים בתימן. ערבית היא שפה שמית ממשפחת השפות האפרו-אסייתיות, שמקורה בחצי האי ערב. הערבית התימנית לא השתנה רבות לאורך השנים, ומזכירה בחלק ממאפייניה ערבית קלאסית.

 היסטוריה 
ההיסטוריה של השפה הערבית התימנית אינה ידועה לחלוטין. היא התפתחה מהשפה הערבית הקלאסית, שתפסה פופולריות בחצי האי ערב, וספציפית באזור חג'אז. ב-819, הח'ליפות העבאסית הצליחה לכבוש את תימן, ושמה שונה לשושלת הזיאדית . השפה הרשמית בשושלת הייתה ערבית, והשפה החמיירית, שפה ילידית לאזור תימן, נכחדה במאה ה-10 לספירה בשל כיבושים אלו.

במשך העשורים, הבידוד בתימן (שנגרם גם בשל אזוריה הגאוגרפיים), הביא להתחזקות של ניבים מקומיים, ובשל כך, הערבית בתימן חולקה ל-4 ניבים שונים המפוזרים לאורך המדינה.

 ניבים 
נהוג לחלק את הערבית התימנית לארבעה ניבים, שלכל אחד מהם פונולוגיה ואוצר מילים שונה:

 ערבית חצמרית (או חדמרית)  – ניב שאותו מדברים החצמרים, שבט ערבי שאנשיו היו ממקימי חצרמוות. בין 800 לפנה"ס עד 600 לספירה, החצמרים דיברו בשפה החצרמותית, אך כיום הם מדברים בערבית בעלת ניב ייחודי למרכז תימן ולקהילת החצמרים המונה 5.1 מיליון איש.
 ערבית צנעאנית  – ניב שאותו מדברים בבירת תימן, צנעא, ובסביבתה. הניב מובדל משאר השפות בהגיית האותיות ג' וק'. מדובר בניב הנפוץ ביותר בתימן, שאותו דוברים כ-13 מיליון איש.
 ערבית תעזית-עדנית  – ניב שאותו מדברים בעיר תעז ובעיר הנמל עדן, ומכאן שמו. ישנם הבדלים פונולוגיים, בעיקר באותיות ק', ג' ובשימוש רב בעיצורים שיניים. את הניב דוברים כ-12 מיליון איש.
 תימנית-יהודית – ניב שאותו דיברו יהודי תימן, אשר ניסו לשלב בין הערבית המקומית לבין עברית (ראו ערבית יהודית). תימנית-יהודית נכתבת באלפבית עברי וכיום דוברים אותה פחות מ-40,000 איש.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

תימנית