אדמירל צרפת

אדמירל צרפת (בצרפתית: Amiral de France) הוא תואר כבוד צרפתי. זהו המקבילה הימית של מרשל צרפת ונושאי הדרגה היו מבין הקצינים הגדולים של הכתר של צרפת.

 היסטוריה 
התואר נוצר בשנת 1270 על ידי לואי התשיעי, מלך צרפת, במהלך מסע הצלב השמיני. באותה תקופה התואר היה שווה ערך למשרד הקונסטבל של צרפת. האדמירל היה אחראי על ההגנה על חופי פיקארדי, נורמנדי, אוניס וסנטונגה. בתקופות מלחמה הייתה אחריותו לגייס ספינות סוחר צרפתיות לצי. הוא נאלץ לחמש, לצייד ולספק את הספינות במהלך המלחמה, ולתת רישיונות לפריבטירים. בימי שלום, הוא היה אחראי על תחזוקת הצי המלכותי (כאשר היה קיים). הוא היה אחראי גם על המסחר הימי ועל צי הסוחר.

בעידן המודרני, אדמירלים מעטים היו מלחים; יתרה מכך, למעט קלוד ד'אנבו, אף אחד מהם לא פיקד בפועל על הצי. יש לומר שכוחו הממשי של האדמירל היה קטן למדי, בין השאר בגלל מינויים של אדמירלים אחרים (אדמירל הלבנט לפרובאנס, האדמירל של ברטאן והאדמירל של המערב לגיין), ובגלל מינוי גנרל הגליאות ומזכיר המדינה של הצי.

לתואר, כמו לתואר הקונסטבל, הייתה חשיבות פוליטית הרבה יותר (מה שהוביל בסופו של דבר לביטול שני התארים). זו הייתה גם משרה רווחית: לאדמירל הוקצה חלק מהקנסות וההחרמות שהטילה האדמירליות, והייתה לו זכות לאניות ולספינות טרופות שלא נתבעו וכן עשירית מהשלל שנלקח בקרב. היו לו גם זכויות משפטיות, השוות לאלו שניצלו הקונסטבל והמרשל. זה היה ידוע בשם , אחרי מושב האדמירליות בפריז. מפקדה שנייה של האדמירליות הוקמה ברואן, וכ-50 מפקדות נוספות הוקמו במקומות שונים אחרים ברחבי חופי צרפת. בתי הדין הללו דנו בתיקים העוסקים בסכסוכי דיג וכל פשיעה שבוצעה בנמלי המדינה.

האדמירליות בוטלה בשנת 1627 על ידי הקרדינל רישלייה, אשר מונה לתפקיד החדש שנוצר כ-Grand Master של הניווט ואשר רצה להביא את כל הסמכות הימית תחת תפקיד אחד. התפקיד חודש בשנת 1669, אך כעת היה רק תואר כבוד. האדמירל החדש הראשון היה לואי, רוזן ורמנדואה, שבאותה עת היה רק בן שנתיים. לאחר מכן, רק לואי אלכסנדר, רוזן טולוז היה מעורב בענייני הצי.

התואר בוטל פעם נוספת ב-1791, וחודש ב-1805 בדמותו של מרשל צרפת ז'ואקים מירא. נכון לעכשיו, האדמירל האחרון של צרפת היה פרנסואה תומאס טראואר, בשנת 1869.

תואר זה נשאר תקף במלואו כיום, שכן מאמר חוק משנת 2005 מזכיר: "התואר של מרשל צרפת ושל אדמירל צרפת, הוא תואר כבוד במדינה". Article 19 of Law No. 2005-270 of 24 March 2005 on the general status of militaries 

 אדמירלים 
 פלורן דה וארן, 1270 – אדמירל צרפת הראשון
 אובר השני דה לונגבל – נהרג בקרב ימי ב-1283 לאורך חופי כתר אראגון
 אותון דה טורסי, 1296–1297
 מתייה הרביעי ממונמורנסי, 1297–1304
 רנייה הראשון ממונקו, 1304–1314
 איג קיירט, 1335–1340Ernest Prarond, Histoire de cinq villes et de trois cents villages, hameaux et fermes, vol. 2, p. 272, 1863
 ניקולא בושה, 1338–1340
 אנטוניו איתון דוריה, 1339Froissart's Chronicles, vol. 2, 1824, p. 29
 רובר דה אודטו, 1340
 לואיס דה לה סרדה, נסיך פורטונה, 1341
 שארל הראשון ממונקו, 1342
 פייר פלוט דה רוול, 28 במרץ 1345–1347Anselme de Sainte-Marie, Histoire généalogique de la maison royale de la France et des grands officiers de la couronne, p.752
 ז'אן דה נאנטויל, 1347–1356
 לא מאויש 1356–1359
 אנגראן דה מנטניי 1359
 ז'אן "בודראן" דה לה אוס, 1359–1368
 פרנסואה דה פרילו, 1368–1369
 איימרי השישי דה נארבון, 1369–1373
 ז'אן דה ויין, 1373–1396
 רנו דה טרי, לורד של סריפונטיין, 1397–1405
 פייר דה ברבאן, 1405–1408
 זאק דה שאטיון, לורד של דאמפייר, 1408–1415
 רובר דה בראקמון, 1417–1418
 ז'אנה דה פואה, 1418
 שארל דה רקור, רוזן בובואר, 1418–1419
 ז'ורז' דה בובואר דה שאסטלו, 1420
 לואי דה קולאן, 1421–1437
 אנדרה דה לאוואל-מונמורנסי, לורד של לואק וברון של רץ, 1437–1439
 פרז'ן השביעי דה סייטיבי, 1439–1450
 ז'אן החמישי דה בוייל דה מונרסור, 1450–1477
 ז'אן דה מונטובאן, 8 באוקטובר 1461 – 1466Musée national de Versailles, Galeries historiques du Palais de Versailles, book 7, p. 102, Imprimerie royale, 1842
 לואי דה בורבון, רוזן רוסיון, בן לא חוקי של שארל הראשון, דוכס בורבון, 1466–1486; 1463
 שארל השני ד'אמבואז, 1508–1511
 לואי מאלה דה גראוויל, 1511–1516
 גיום גופר, לורד של בוניבה, 1517–1525
 פיליפ דה קאבוט, לורד של בריון רוזן שארני, 1525–1543
 קלוד ד'אנבו, 1543–1552
 גאספאר דה קוליני השני, לורד של שאטיון-סור-לואן, 1552–1572
 אונורה השני מסבויה, מרקיז וילאר, 1572–1578
 שארל מלורן, דוכס מיין, 1578–1582
 אן דה ז'ואאז, 1582–1587
 ז'אן לואי דה נוגארה דה לה ואלט, דוכס אפרנון, 1587–1589
 ברנאר דה נוגארה, לורד של לה ואלט, 1589–1590
 אנטואן דה ברישאנטו, מרקיז בובה-נאנגיז 1589–1592
 שארל דה גונטו, דוכס בירון, 1592–1594
 אנדרה דה באנקרא, מרקיז וילאר, 1594–1595
 שארל דה מונמורנסי, דוכס ראמוויל, 1596–1612
 אנרי השני דה מונמורנסי, 1612–1626

 המאסטר הגדול של הניווט 
 קרדינל רישלייה, 1626–1642
 ז'אן ארמנד דה מייל, המרקיז השני מברזה, 1642–1646
 אן מאוסטריה, 1646–1650
 סיזאר, דוכס ונדום, 1651–1665

 החזרת התואר אדמירל צרפת 
 לואי, רוזן ורמנדואה, 1669–1683
 לואי אלכסנדר, רוזן טולוז, 1683–1737
 לואי ז'אן מארי דה בורבון, דוכס פנתייבר, 1737–1789

 תקופת המהפכה והתקופה שלאחריה 
 שארל הקטור ד'אסטיין, 1792 (הרפובליקה הראשונה)
 ז'ואקים מירא, 1805–1814 (הקיסרות הראשונה)
 לואי אנטואן, דוכס אנגולם, 1814–1830 (הרסטורציה הבורבונית)

 המונרכיה של יולי, האימפריה הצרפתית השנייה 
 גי-ויקטור דופרה, 1830
 לורן טרוז'ה, 1831
 אלבין רוסין, 1840–1847
 אנז'ה רנה ארמאן, ברון מקאו, 1847–1854Ernest Lehr, L'Alsace noble: suivie de Le livre d'or du patriciat de Strasbourg, Volumes 1 to 3, p. 336
 שארל בודין, 1854
 פרדינן-אלפונס אמלין, 1854
 אלכסנדר פרדינן פארסבאל-דסשנה, 2 בדצמבר 1854
 ארמאן ז'וזף ברואה, 1855
 ז'וזף רומן-דספוסה, 1860
 שארל ריגול דה ז'נוילי, 1864
 לאונרד שארנר, 1864
 פרנסואה תומאס טראואר, 1869

 אדמירלים אנגלים 

הנרי השישי, מלך אנגליה מינה שני אריסטוקרטים אנגלים במהלך כהונתם של לואי דה קולאן ואנדרה דה לאבל-מונמורנסי. לפיכך, הם לא הוכרו על ידי ממלכת צרפת.
 ויליאם דה לה פול, הדוכס הראשון מסאפוק, 1424–1437 (בתקופת כהונתו של לואי דה קולאן)
 אדוארד דה קורטני, 1439 (בתקופת כהונתו של אנדרה דה לאבל-מונמורנסי)

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:דרגות צבאיות