מכירת מעשר בהמה

מכירת מעשר בהמה - היא מצוות לא תעשה מן התורה, הקובעת כי אסור למכור בהמה שהופרשה למעשר בהמה. מקור המצווה הוא בספר ויקרא שם נאמר על מעשר בהמה "לא יגאל" המתפרשים במובן של איסור מכירה של מעשר הבהמה.

 מקור המצווה 
מקור המצווה הוא בפסוק אחד לפני האחרון בספר ויקרא:
 בתלמוד בבלי, בכורות לב,א נאמר: "אמר רב חיננא אמר רב, וכן אמר רב דימי אמר רבי יוחנן: נאמר לא יגאל במעשר, ונאמר ולא יגאל בחרמים, מה להלן - מכירה עמו, אף כאן - מכירה עמו". הרמב"ם מסביר את דברי התלמוד: "מפי השמועה למדו שזה שנאמר לא יגאל אף איסור מכירה במשמע שאין נגאל ואינו נמכר כלל".
 רקע - מצוות מעשר בהמה 

מעשר בהמה היא מצווה להפריש עשירית מכל הבהמות הטהורות שנולדות לאדם בכל שנה, להביאן לבית המקדש שם שוחטים אותן, זורקים את דמן ומקטירים את חלבן. לאחר מכן, בעלי המעשר אוכלים את בשר הבהמות בירושלים.

דיני המצווה מפורטים במשנה ובתלמוד למסכת בכורות, פרק ט', וכן ב.

 מדיני המצווה 
 האם המכירה חלה 
הרמב"ם, בהלכות בכורות ו,ה מחדש שאם אדם מכר מעשר בהמה, המכירה לא חלה והמעשר נותר בבעלותו. חידוש זה מוביל את הרמב"ם לחידוש נוסף, שאדם שעבר על איסור מכירת מעשר בהמה, לא נענש במלקות, מכיוון שבפועל המעשר לא נמכר - אין זה נחשב שהאדם עשה כאן פעולה, ולכן זהו לאו שאין בו מעשה, שאין בו דין מלקות: "ויראה לי שהמוכר מעשר לא עשה כלום ולא קנה לוקח, ולפיכך אינו לוקה כמוכר חרמי כהנים שלא קנה לוקח וכמוכר יפת תואר כמו שיתבאר במקומו".
 מכירת מעשר שיש בו מום 
החובה לשחוט את מעשר הבהמה במקדש בירושלים, ולהקריב את דמו ואת חלבו חלים רק כאשר המעשר הוא תמים, דהיינו שלם ללא מום. אם הוא בעל מום, הקדושה שלו פוקעת ומותר לאכלו בכל מקום ובכל זמן ללא הקרבה. למרות זאת, חז"ל אסור למכור גם מעשר בהמה שנפל בו מום, שמא אדם יבוא למכור מעשר בהמה תמים. כך מנסח הלכה זו הרמב"ם, הלכות בכורות, ו,ו:"מדברי סופרים שאסור למוכרו בעל מום ואפילו שחוט גזירה שמא ימכרנו חי, לפיכך אין שוקלין מנה כנגד מנה במעשר כדרך ששוקלין בבכור, מפני שהוא נראה כמוכר." 
 הערות שוליים 

קטגוריה:קורבנות ביהדות
קטגוריה:תרי"ג מצוות
קטגוריה:בעלי חיים ביהדות
קטגוריה:פרשת בחוקותי