נבדל (הוקי קרח)

בהוקי קרח, משחק הוא נבדל אם שחקן בקבוצה התוקפת אינו שולט בדסקית ונמצא באזור ההתקפה כאשר שחקן התקפה אחר גורם לדסקית להיכנס לאזור ההתקפה, עד שהדסקית או כל שחקני ההתקפה עוזבים את אזור ההתקפה. במילים פשוטות, הדסקית חייבת להיכנס לאזור ההתקפה לפני שחקני התקפה. אם שחקן בקבוצה התוקפת נמצא באזור ההתקפה כאשר הדסקית נכנסת, או שמתרחש נבדל מידי, או שעליו לסגת לאזור הנייטרלי.

לצורך קביעת נבדל, יש להתייחס למיקום הדסקית והשחקנים ייבדקו האם הם נמצאים באזור הנייטרלי או ההתקפי. בדרך כלל, הדסקית נכנסת או יוצאת מאזור ההתקפה כאשר היא חוצה לחלוטין את הקו הכחול. שחקן נמצא באזור הנייטרלי, אם אחד ממחליקיו נמצא באזור הנייטרלי או נוגע במישור הדמיוני המשתרע כלפי מעלה מהקצה המוביל של הקו הכחול; אחרת, הוא נמצא באזור ההתקפה.

כאשר מתרחשת הפרת נבדל, הקוון יפסיק את המשחק. כדי להתחיל מחדש את המשחק, המשחק נערך בעימות בנקודת הקרח הקרובה ביותר להפרה, בדרך כלל נקודה נייטרלית, או אם יש עונש מושהה, באזור ההגנה של הקבוצה המתגוננת, אשר ספגה את העונש. גם אם הקוון שגה כאשר שרק לנבדל, העימות עדיין יתרחש.

+מיקום העימותאין עונשעונש מושהה נבדל מכוון נקודת ההגנה בקבוצה התוקפת נקודת ההגנה בקבוצה המגינה נבדל נקודה נייטרלית בקבוצה המגינה (בדרך כלל) אין נבדל (שגיאה)

חוקים
חוק הנבדל המושהה
ממוזער|שמאל|הקווים הכחולים משמשים כדי לקבוע האם שחקן נמצא במצב נבדל.
על פי חוק הנבדל המושהה, הפרה מתרחשת כאשר משחק הוא נבדל וכל שחקן התקפה נוגע בדסקית או מתקל שחקן באזור ההתקפה. לדוגמה, תחת חוק הנבדל המושהה של ה-NHL, המשחק מופסק מיד כאשר שחקן התקפה נושא את הדסקית לאזור בעוד חבר לקבוצה נמצא כבר באזור ההתקפה, או כאשר שחקן התקפה באזור הנייטרלי משלים מסירה לחבר לקבוצה שנמצא כבר באזור ההתקפה. נבדל מושהה מתרחש כאשר שחקן בקבוצה התוקפת נמצא באזור ההתקפה לפני הדסקית והקבוצה התוקפת וגורם לדסקית להיכנס לאזור מבלי שלקבוצת ההתקפה יש חזקה עליה. כאשר מתרחש נבדל מושהה, הקוון ישאיר זרוע למעלה כדי לאותת על כך, וכל שחקני ההתקפה חייבים לסגת חזרה לאזור הנייטרלי מבלי לגעת בדסקית או לתקל יריב כדי שהנבדל המושהה יסתיים. אם שחקן התקפה נוגע בדסקית במהלך הנבדל המושהה, המשחק מופסק.

ליגת ההוקי הלאומית ופדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית מיישמות חוקים דומים לקביעת נבדל. שחקן נידון כנבדל אם שני המחליקיים שלו חוצים לחלוטין את הקו הכחול ומפרידים את אזור ההתקפה שלו מהאזור הנייטרלי לפני שהדסקית חוצה לחלוטין את אותו קו. בשני הארגונים, מיקום מחליקי השחקן הוא החשוב. הם לא יכולים להשתמש במקל שלהם או בחלק אחר בגופם כדי להישאר בפנים. היוצא מן הכלל לכלל זה הוא שמחליקיו של שחקן ההתקפה עשויות להקדים את הדסקית לאזור ההתקפה כשהם מחליקים אחורה אם הם שולטים בדסקית. המיקום של הדסקית משמש לקביעת הנבדל. נבדל נקבע על ידי עמדות ההחלקה כאשר הדסקית חוצה לחלוטין את הקו הכחול. אם הדסקית הייתה באזור ההתקפה, נגעה בקו הכחול, ולאחר מכן עזבה לחלוטין את הקו הכחול בחזרה לאזור ההתקפה, הדסקית נחשבת כאילו הייתה באזור ההתקפה כל הזמן, ולכן אין קביעה של נבדל, שכן הדסקית לא חצתה לגמרי את הקו הכחול.

אם שחקן בודד נמצא בעמדת נבדל, כל הקבוצה שלו במצב נבדל. נבדל מושהה מתרחש אם הדסקית נמסרה או נחבטה לתוך אזור ההתקפה בזמן ששחקן התקפה נמצא נבדל, אך לא נגע בו חבר בצוות ההתקפה. ברוב הליגות, הקבוצה התוקפת עשויה "לתייג" בכך שכל השחקנים ייצאו מאזור ההתקפה. בשלב זה מבטלים את הנבדל והקבוצה עלולה להיכנס שוב לאזור ההתקפה במרדף אחר הדסקית. אם לשחקן בקבוצה התוקפת יש שליטה בדסקית בזמן הנבדל, הקוון יפסיק את המשחק והעימות יתקיים בנקודת העימות הקרובה ביותר לנקודת ההפרה. בדרך כלל, פירוש הדבר הוא הנקודה הקרובה ביותר לקו הכחול אם הדסקית נישאה לתוך האזור, או במקרה של מעבר, הנקודה הקרובה ביותר למקום שבו הגיע המעבר. אם הקוון שופט שהקבוצה התוקפת פעלה כדי לאלץ עצירה מכוונת במשחק על ידי נבדל, הם יכולים להעביר את העימות לאזור ההגנה של הקבוצה.

אם הובקע שער מחבטה (באזור הנייטרלי או ההגנתי) שיוצרת נבדל מושהה, השער יידחה, גם אם הקבוצה התוקפת פינתה את אזור ההתקפה לפני שהדסקית נכנסה לשער.

חוק הנבדל המידי
לפי חוק הנבדל המיידי, מתרחשת הפרה והמשחק מופסק ברגע שהמשחק נבדל, גם אם הקבוצה התוקפת אינה שולטת בדסקית. רמות מסוימות של הוקי משתמשות בכלל זה, כגון חטיבות צעירות יותר של הוקי חובבים לצעירים שאושרו על ידי הוקי ארצות הברית.

מקרים חריגים
על פי חוקי ה-NHL ו-IIHF, ישנו תנאי אחד (שניים על פי חוקי ה-NHL) לפיו ניתן לבטל נבדל גם עם שחקנים נמצאים באזור ההתקפה לפני הדסקית.
 שחקן מגן נשא את הדסקית באופן חוקי אל מחוץ לאזור שלו, ולאחר מכן מסר את הדסקית בחזרה לאזור שלו רק כדי שהדסקית תיעצר על ידי שחקן התקפה.
 (ב-NHL בלבד) שחקן מגן מרחיק את הדסקית מחוץ לאזור שלו, אך אז הדסקית קופצת לשחקן מגן אחר בקרח נייטרלי בחזרה לאזור שלו. (על פי חוקי ה-IIHF, זה גורם לאותת נבדל מושהה.)

במהלך עימות, שחקן עשוי להישפט במצב נבדל אם הוא הסתדר בטווח של 15 רגל מהמרכזיים לפני הטלת הדסקית. הדבר עלול להוביל להפרה של העימות, ובשלב זה השופט שמטיל את הדסקית ירחיק את החלוץ המרכזי אל מחוץ לנקודת העימות וידרוש ששחקן אחר יתפוס את מקומו. אם קבוצה אחת מבצעת שתי הפרות במהלך אותו ניסיון להתחיל את המשחק מחדש, היא תוערך בעונש קל על עיכוב במשחק.

מסירת נבדל
מסירת נבדל מתרחשת כאשר מסירה מתוך אזור ההגנה של הקבוצה חוצה את הקו האדום. כאשר מתרחשת מסירה כזו, המשחק מופסק ועימות מתנהל באזור ההגנה של הקבוצה שביצעה את ההפרה.

ישנם שני גורמים מכריעים בהפרת מסירת נבדל:

 מיקום הדסקית כאשר המסירה מתבצעת. מכיוון שהקו הכחול נחשב לחלק מהאזור בו נמצאת הדסקית, אם הדסקית נמצאת מאחורי או במגע עם הקו הכחול בעת שחרור המסירה, המסירה עשויה להיות מסירת נבדל.
 מיקום המחליקיים של המקבל. אם למקבל יש מגע במחליקיו עם הקו האדום בזמן שהדסקית חוצה אותו לחלוטין, המסירה חוקית ללא קשר למיקום שבו הדסקית יוצרת מגע עם המקל. שני המחליקיים שלו חייבים להיות לגמרי בצד הרחוק של הקו האדום כשהדסקית חוצה את הקו האדום לתוך אזור ההתקפה כדי להיות מנוהלת על ידי חוק הנבדל האמור לעיל.

חוק מסירת הנבדל הזה לא מוקפד על ידי כל הליגות. לדוגמה, הוא בוטל על ידי ה-IIHF, והליגות של המדינות החברות בה (למעט ה-NHL) בשנת 1998. ליגת ההוקי הלאומית אימצה את הגרסה שבה השתמשו הליגות המשניות המובילות, תחת תנאי ההסכם הקיבוצי שלהן מ-2005, שבו הקו המרכזי אינו משמש עוד לקביעת מסירות נבדל. זה היה חוק אחד מני רבים שנועדו לפתוח את המשחק ולשפר את סיכויי ההבקעה.

היסטוריה
בהיסטוריה המוקדמת ביותר של הספורט, הוקי שוחק בדומה לרוגבי, שבו מסירה קדימה אסורה. כמו כן, הפרת הנבדל של ההוקי הושפעה מהנבדל בכדורגל. מסירה חוקית יכולה להתבצע רק על ידי חבר לקבוצה שנמצא במצב "שאינו נבדל" מאחורי הדסקית, ובכך לאלץ את השחקנים להחליק עם הדסקית כדי להזיז אותה קדימה. לכן, שחקן לא יכול פשוט "לטוס" לאזור ההתקפה, לקבל מסירה מחבר לקבוצה באזור הנייטרלי או ההגנתי, ואז להחליק פנימה ולנסות להבקיע לשער של הקבוצה היריבה.

במקרה של מסירת נבדל, המשחק הופסק ועימות היה נערך מנקודת ההפרה, ללא קשר למקום שבו התרחש. ההקלה המשמעותית הראשונה של הכלל הזה התרחשה ב-1905, כאשר איגוד ההוקי של אונטריו החל לאפשר לשחקני הגנה לשחק בדסקית במרחק של שלוש רגל מהשער שלהם אם הדסקית הוחזרה מהשוער. במקרים מסוימים, קו שחור נצבע על פני הקרח באותו סימן של השלוש רגל, ששימש כמבשר מוקדם לקווים הכחולים המודרניים.

מסירות קדימה באזורים הנייטרליים וההגנתיים הותרו לראשונה ב-NHL ב-1927, אך לאחר עונה של ניקוד נמוך במיוחד בשנים 29–1928, הליגה אפשרה לראשונה מסירה קדימה בכל האזורים. התוצאה הייתה מיידית ודרמטית שכן מספר השערים שהובקעו למשחק יותר מהכפיל את עצמו באופן מיידי. על פי הכלל החדש של ה-NHL, לא היו הגבלות על המקום שבו שחקן יכול להיות ביחס לדסקית, וכתוצאה מכך שחקנים עומדים עמוק באזור ההתקפה שלהם בזמן שהם מחכים לחברים לקבוצה שיביאו את הדסקית קדימה. כתוצאה מכך, ה-NHL הציגה את חוק הנבדל המודרני ב-16 בדצמבר 1929, שישה ימים לאחר מכן.

משטח ההחלקה חולק לשלושה אזורים על ידי שני קווים כחולים נכון לעונת 29–1928, והקו המרכזי עדיין לא היה קיים. קבוצות הורשו למסור קדימה בכל אחד מהאזורים, אך הדסקית חייבת להינשא על הקו הכחול על ידי מחליק. פרנק בושה וססיל דאנקן הציגו את הקו האדום המרכזי בעונת 44–1943, במאמץ לפתוח את המשחק על ידי צמצום מספר עבירות הנבדל וליצור התרגשות עם התקפות נגד מהירות יותר. השינוי אפשר לקבוצה המגינה למסור את הדסקית אל מחוץ לאזור שלהם עד לקו האדום, במקום להידרש להחליק מעל הקו הכחול הקרוב ואז למסור את הדסקית קדימה.

בסוף העשור השני של המאה ה-21, היו יעדים רבים שנבדקו, עקב מערכת סקירת נבדל חדשה. היו תלונות על איך זה השפיע על זרימת המשחק. פסק הדין שונה כעת, כאשר קבוצה רשאית לבקש בדיקה לאחר שהובקע שער במהלך משחק שהקבוצה מחשיבה כנבדל. אם נפסק שלא נבדל, השער נחשב והקבוצה שביקשה את הבדיקה מקבלת עונש קל.

ראו גם
 אייסינג

הערות שוליים

קטגוריה:הוקי קרח