רחלי רוגל

רחלי רוגל (נולדה ב-1957) היא אמנית חוקרת ישראלית שיוצרת באמצעות כפתורים (רדי מייד). יצירותיה נחקרו באקדמיה ונלמדות בה והרצו אודותיהן במוזיאון ישראל. הן הוצגו במוזיאונים, גלריות ובאוספים ציבוריים ופרטיים בישראל ובעולם.

 ביוגרפיה 
רחלי רוגל נולדה ברחובות בשנת 1957. ילדותה עברה בחולון ובגבעתיים. בשנת 1978 סיימה את שרותה כקצינה בלהק כוח האדם בחיל האויר.

בשנת 1984 עברה לירושלים. את לימודיה במכללת דוד ילין בירושלים, מגמת חינוך לטכנולוגיה סיימה בשנת 1986 עם מלגת הצטיינות על כתיבת תוכניות לימודים. בשנים 1988 - 1994 כתבה במשרד החינוך והתרבות ובמרכז לטכנולוגיה חינוכית תוכניות לימודים לכיתות א'-ו': מה עושים מדפיסים, מה הבעיה, סיפורי בדים, משהו זז כאן ו-מעבר לקיר שתורגם לערבית.

רוגל חזרה לרחובות בשנת 1999. בעקבות מחקריה ההיסטוריים על העיר היא מדריכה תלמידים ומבוגרים באתריה ההיסטוריים. בין השנים 2002 - 2008 כתבה את מערכי התערוכות והדריכה בגלריה העירונית לאמנות רחובות. משנת 2008 היא מדריכה ביד לבנים את תלמידי העיר בנושא מורשת והנצחה. מתנדבת ביד בן צבי ב"ישראל נגלית לעין" משנת 2011.

רוגל נשואה לאמיר רוגל (וייס), ממייסדי ארגון מעפילי קפריסין, והם הורים לבן ולבת. מתגוררת ברחובות. ברשותה כמאתיים אלף כפתורים, וכאלף חתימות מרחבי העולם ששולבו ביצירותיה. בעלת אוסף שקופיות זכוכית של ארץ הקודש מהמאה העשרים הצבועות ידנית. חלקים מהאוסף נכללו בקטלוג, בספרי לימוד ובמחקר. גינת הלבירינתים שהקימה בחצר ביתה נסקרה בהרחבה במגזין "גן ונוף" והוצגה בכנס ביד בן צבי.

 יצירה 
טקסט=|ממוזער|"הצעקה - לבוב 1941", לזכר הנשים שהופשטו מבגדיהן ומכבודן. 2008משנת 1993 היא יוצרת, מציגה ומרצה על יצירותיה בישראל ובעולם.
 בשנת 2007 יזמה לראשונה בישראל איסוף מיליון וחצי כפתורים לפרויקט הנצחת ילדים בשואה - בבית דרור ברחובות.
 בשנת 2007 מוזיאון ישראל פתח את הסדרה "שישי במוזיאון" - בהרצאה על יצירות הזיכרון שלה "יומנים מכופתרים וחוטי החיים".
 בשנת 2009 נסקרה יצירתה בקונגרס העולמי החמישה-עשר למדעי היהדות בירושלים והיא הרצתה בכנס הבינלאומי החמישי לנשים ושואה בבית ברל על יצירה נשית.נשים ושואה, הכנס הבינלאומי החמישי

מושב יצירתיות ויצירה בשואה – תובנה מגדרית, בהנחיית בתיה ברוטין
 יצירתה "קריעה - ברגן בלזן 1944" הניעה את הקמת האנדרטה לזכר חסידי אומות העולם האוסטרים, בגרפנוורת' באוסטריה ובהם מריה גראוזנבורגר  המונצחת ביצירה. האנדרטה נחנכה בשנת 2010.
 בשנת 2011 הוזמנה לפתוח במוזיאון ישראל את סדרת ההרצאות "שלישי משולש" בהרצאה על יצירות הכפתורים שלה.
 בשנת 2012 נכללו יצירות השואה בדיסרטציה לתואר דוקטור "החוטים האלו לוכדים את הצללים" של מור פרסיאדו באוניברסיטת בר-אילן במחלקה לאמנות יהודית. פרט מהיצירה "הצעקה - לבוב 1941" הופיע על כריכת המגזין Ars Judaica שבו פורסמה הדיסרטציה. "חיבוק אחרון" הוצג בתערוכה "אימהות בצל השואה בראי האמנות" באוניברסיטה.
 בשנת 2015 פורסמה על יצירותיה עבודת מאסטר באנתרופולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. "כפתורעים: אריגתו של כפתור הבגדים לחברה הישראלית" מאיה לבקוביץ.
 משנת 2020 נכללות יצירות השואה של רוגל בתוכנית הלימודים של אוניברסיטת בר-אילן במחלקה לאמנות יהודית, בקורס "פמיניזם ואמנות שואה עכשווית - הנצחה ושיקום".

 מחקרים 
ממוזער|"הראית איזה לובן" הוריו של ג'ורג' נובל שנקבר ברמלה, קבלו את חפציו האישיים ובהם כפתור בודד אחד. 2018
בשנת 2007 הצטרפה ל - "עמותה למורשת מלחמת העולם הראשונה בישראל" ובהמשך כיהנה כחברת הנהלה בהתנדבות.
 מחקרה "המושבה רחובות ומפקדתו של גנרל סר הנרי שובל" פורסם בשנת 2011. המחקר אודות מפקדת קורפוס-המדבר הרכוב ברחובות עובד לתצוגת קבע (תשעה לוחות) במבואת בניין המפקדה שבבית סלוצקין, הוא תיכון דה שליט.במחקר נכללים אתרי רחובות הבאים: בית העם, בית סלוצקין, היקב, בית הקברות תר"ן ועוד.
 רוגל זיהתה מי היו שני החללים האוסטרליים שנהרגו ברחובות. בטקס יום הזיכרון לחללי מלחמת העולם הראשונה היא מניחה זר על קברם בבית הקברות של חבר העמים הבריטי ברמלה. בעקבות קשר עם משפחת ג'ורג נובל, יצרה את "הראית איזה לובן" ("Lest We Forget") הכולל 3,700 פרחי בד כמספר חללי המלחמה הקבורים ברמלה, את דברי ההספד שנכתבו באוסטרליה ואת שירו של אלתרמן "הסיכום".אלתרמן, הסיכום - חגיגת קיץ - פרק 19 - שיר ט"ז היצירה הוצגה בבית המודל בירושלים ובבית השגריר הבריטי ברמת גן לציון מאה שנים לשחרור הארץ על ידי הבריטים.
 בשנת 2013 פורסם מחקרה על "האולם לזכר השתחררות ארץ ישראל" בבית הנכות "בצלאל".
 בשנת 2024 השלימה מחקר מארכיון רחובות על האנדרטה לנופלים במלחמת השחרור ברחובות.

 אודות יצירתה 
רוגל מייצגת את העולם באמצעות הכפתור (פרפרזה ל"לראות תבל ומלואה בגרגר של חול" של ויליאם בלייק). חפץ מוכר ופחות ערך זה המשמש לרכיסת הבגד נתפש כפריט נאה, נושא מטען רגשי אישי והיסטורי, ולכן מזמין את הצופה לחוויה חזותית מהנה. רוגל מפקיעה את הכפתור מההקשר של העמלנות הנשית אל ההבעה האמנותית. הכפתור מהווה תכסיס למשיכת הצופה ליצירותיה הססגוניות. רק במבט מקרוב יגלה הצופה אירועים טרגיים.

רוגל תופרת ידנית אלפי כפתורים המבטאים את ה-"יש", לולאות המייצגות את הנעדר והצלקת, בובות דאגה זעירות, חרוזים. בולט ביצירותיה הניגוד בין חומרים אלו לבין הנושאים הקשים של אובדן, הרג, שכול ו/או שואה. יצירות עוסקות בנושאים היסטוריים, חברתיים, פמיניסטיים ואקולוגיים. יש בהן רבדים רבים שנלקחו ממקורות יהודיים, מהמיתולוגיה, מהספרות, מאירועים היסטוריים ואקטואליים. רוגל משלבת ביצירתה לבירינתים כמוטיב נשי. היא מרבה להפעיל את הצופים ביצירותיה האינטראקטיביות.

 סדרת שירי פול סיימון 
בשנת 1993 יצרה את יצירת הכפתורים הראשונה "חושב יותר מדי" (Think Too Much). אלפי הכפתורים שנתפרו ליצירת מילות השירים, אפשרו ללקויי ראייה ליהנות. היצירה הוצגה בתיאטרון ירושלים ובקרלסרואה בגרמניה. כתבה אודותיה שודרה בטלוויזיה בערוץ 1.טובה ביאלה, מעשה טלאים בישראל, בוקר טוב ישראל, ערוץ 1 בפברואר 1994 הסדרה פורסמה בישראל, באירופה ובארצות הברית.Button Buttons, She's got the Buttons - San Jose Mercury News, March 27 1998 יצירות נוספות שנכללות בסדרה זו הן Kodachrome - Capturing the Light, Born with AMERICA, Still Crazy After All These Years I-II, Now the Years are Rolling by Me, Just Sleep on it Tonight

 "עלייה לרגל" באמצעות הכפתור - פרויקט חתימות בינלאומי 
ממוזער|טריפטיך "הדרך לירושלים", חתימות מאירופה. בחלק הימני - מפת ירושלים מתקופת הצלבנים על חמשת שעריה. במרכז - העתק הלבירינת בקתדרלת שרטר מכפתורים. בחלק השמאלי - חלון הרוזטה בקתדרלת שרטר. בתחתית חרסים מ"הר השמחה" נבי סמואל ממנו צפו הצלבנים לראשונה על ירושלים ביוני 1099. 1995ממוזער|"פתיל הזהב לירושלים", פרט, כפתור וחתימה שהגיעו מאנטארקטיקה נמצאים בפינה הימנית התחתונה. 1998בשנת 1995, לציון שלושת אלפים שנה לירושלים כעיר דוד, יזמה רוגל פרויקט "עלייה לרגל" מדומה לירושלים. כאלף משתתפים מאירופה, אמריקה, אסיה, אפריקה, אוקיאניה, ואף חוקרת מאנטארקטיקה נענו להזמנתה באינטרנט שהיה בחיתוליו, ושלחו את חתימתם על רבוע בד כשבמרכזו תפרו כפתור אישי.
 "הדרך לירושלים"' טריפטיך שמציג כאלף שנות עלייה לרגל מאירופה, החל מהצלבנים ועד לעולים הווירטואליים.
 "פתיל הזהב לירושלים" ("I Give You the End of the Golden String") נוצרה בהשראת "שירי ירושלים" של ויליאם בלייק. ביצירה שולבו כפתורי תלמידי כיתה ז' מאוקלהומה שאימצו את הפרויקט בלימודי חברה וכפתורים מכל היבשות בשפות שונות בהן סנסקריט.
 "חשבוניה - גשר לירושלים" בשנת 1996 הציגה רוגל בתערוכה משותפת בגרמניה. בכניסה להרצאתה פרסה בד וביקשה מאלו שרוצים לעלות לרגל לירושלים לבחור כפתור ממבחר הכפתורים שהביאה, לחברו לבד, לחתום את שמם, לרשום את מקום מגוריהם ולספר ביומן התערוכה על בחירתם. רוגל תחמה את היצירה במסגרת שחורה עם מאות לולאות צבעוניות המייצגות קרע וצלקת, לזכר קורבנות השואה שלא זכו לעלות לירושלים. מאיה לבקוביץ כותבת אודות האינטראקציה שיוצרת רוגל בין המשתתפים והכפתורים:

 לבירינתים במרחב הציבורי 
טקסט=מיצב 'שביל תפוח הזהב' - 2007. תערוכת חוצות 'לגעת בתפוז' במוזיאון הפרדסנות. נמכר במכירה פומבית שרווחיה נועדו לרכישת מחשבים לילדים נזקקים. אוסף עיריית רחובות|ממוזער|מיצב אינטראקטיבי "שביל תפוח הזהב" - בקוטר 7 מטר. קירות הלבירינת שעל התפוז עשויים פקקי מיץ תפוזים (יפאורה) המשובצים בכפתורי זהב. הצופה מקיף את התפוז תוך שהוא מוליך את מבטו עד למרכז הלבירינת. אוסף עיריית רחובות. 2002
ממוזער|"גלסטונברי - עוד גביע משומר נשיק נשיק" חתימות בכנס לבירינתים שהתקיים בעיר אליה הביא יוסף הרמתי את הגביע הקדוש מירושלים. 2002
החוקר דני בר מעוז כתב אודות הלבירינתים "יד ביד" ו"יריחו" שהיו הראשונים שהוקמו בישראל.

 בשנת 2004 הוזמנה להציג תכנון ייחודי זה "יד ביד" בפאנל בינלאומי בכנס הלבירינתים העולמי במינסוטה TLS2004.
 בשנת 2005 בתערוכה "אחת ויחידה" יצרה מיצב לבירינת להליכה במרחב הסגור של הגלריה העירונית ברחובות.
 בשנת 2007 בתערוכת החוצות "לגעת בתפוז" הציגה את לבירינת האור "שביל תפוח הזהב". המיצב נרכש על ידי עיריית רחובות והוצג בה. הסכום שהתקבל במכירה הפומבית נתרם לרכישת מחשבים לילדים.
 בשנת 2008 יצרה "לבירינת - מיצב הליכה" במרחב הסגור של הגלריה העירונית בבית קנר בראשון לציון.
 בשנת 2010 בתערוכה "בפרדס ליד השוקת" לציון 120 שנים לרחובות יצרה את "מנוחה ונחלה"- וידאו ארט המתאר את העלמות הפרדסים במושבה שהוקמה על ידי אגודה בשם זה ועד למנוחה ונחלה האישית של רוגל בעיר רחובות. פקקי מיץ תפוזים של יפאורה הם זכר לפרדסים שהופקעו לטובת בתים. הווידאו ארט נמכר לבנק לאומי ותמורתו הועברה לתלמידים.
 בשנת 2011 הוקם לבירינת "האוצר" על ידי רחלי רוגל ויובל שרון במסגרת הפנינג התרבות "פתוחה לרגל שיפוצים, השמשת התחנה הישנה בדרום תל אביב" שאורגן על ידי אמני "שביל החלב" בשיתוף עם בית הספר "מנשר לאמנות".
 בשנת 2024 יצרה ברחבת בית דונדיקוב את הלבירינת "הביתה" המבוסס על סיפורו של מנליק המתגבר על הלבירינת ומצליח לשחרר את אהובתו - כתקווה להחזרת החטופים מעזה.
 בשנת 2025 יצרה בכפר גבירול שברחובות את הלבירינת "נתיב ערוגות הבשם" כהומאז' לקובץ שירים בשם זה של שלמה אבן גבירול, שעל שמו קרויה השכונה. זהו שילוב ראשון בישראל של גינה קהילתית ולבירינת. הוא מממש חזון משותף עם מתנדבי השכונה.

 הנצחת השואה 
ממוזער|"התקווה מתה אחרונה". צבעוני ומפתה מרחוק, מצולק מקרוב. 2005
 "התקווה מתה אחרונה" משנת 2005 הייתה הראשונה בסדרת יצירות הנצחת השואה, שהוצגו בתערוכה "כפתור וקרע". שירה פרידמן אוצרת גלריית נווה שכטר כותבת אודות השואה וההגשמה ביצירה זו:

ממוזער|"קריעה - ברגן בלזן 1945". 2009
 "קריעה - ברגן בלזן 1945" רוגל מרבה לכלול ביצירותיה פריט אישי של אדם שקשור לאירוע הטרגי אותו היא מנציחה. היצירה כוללת את סיפורו של שלום דני (וייס), בנו של קלמן חיים שניצל על ידי מריה גראוזנבורגר, חסידת אומות עולם אוסטרית, וכאיש המוסד השתתף בלכידת אייכמן ב-1960 והבאתו למשפט בירושלים.שירה פרידמן כותבת אודות הקשר בין הדורות וסגירת המעגלים:

 "הצעקה - לבוב 1941" בדיסרטציה לתואר דוקטור כותב מור פרסיאדו אודות הנצחת האישה האנונימית מהתמונה המוכרת מהפוגרום בלבוב:
ממוזער|"תנו לי את ילדיכם - גטו לודז', 2007
 "תנו לי את ילדיכם - גטו לודז' 1942" רוגל שילבה על שק תפוחי אדמה חלק מנאום מרדכי רומקובסקי סביב מפת הגטו הריק. ילדי הגטו הועסקו בתפירת כפתורים. ביצירה כפתורים שונים זה מזה המשמשים בביגוד ילדים וכפתורים בלויים ושבורים. ארבעת הפרחים אינם אלא ארבעה קברי המונים ביער ז'וחוב שבמחנה ההשמדה חלמנו אליו הובלו הילדים באקצית ה"שפרה". חלק מהכפתורים שבמרכזם זהים לאלה שנאספו בחלמנו ומוצגים במוזיאון "יד ושם".
 בזמן שהעולם צפה בסרט "הקוסם מארץ עוץ" בו דרך האבנים הצהובות הובילה את דורותי לארץ האיזמרגד, הטלאי הצהוב הוביל את יהודי וילנה והאזור לסוף המר בדרך חד כיוונית, כמו במסלול לבירינתי בדרך למלתעות המינוטאור. ליהודים לא ניתן חוט הצלה, כפי שנתנה אריאדנה לתזיאוס. סדר התמונות מימין לשמאל בהתאם להתפתחות הסיפור

 "פונאר - סרט נע", עניינה של היצירה הוא הטעייה. מה שנראה במבט ראשון כצבעוני ומרנין לב מתגלה כתיעוד פריים אחר פריים, כמו בסרט קולנוע, של התחנות בסרט הנע, בפס הייצור ההמוני של המוות בפונאר. כך נחשף הצופה ל - "מנין" אנשים המופשטים מבגדיהם וכבודם בדרך למרכז הבור. בתחתית היצירה, ערמות הבגדים שהוסרו ושמשו את המקומיים להפקת רווחים. ברקע נקבי יריות שנוצרו במלחם. שבעה בורות הריגה מייצגים שבעת מדורי גיהנום. בובות הדאגה כאן עוברות תהליכים: תחילה הן לבושות, אחר כך עירומות, ירויות, ולבסוף נראות רק העצמות..

 הנצחת ההעפלה 
ממוזער|"לבושו חיתוליו". 2018
סדרת היצירות "שם שנתן לו הים, ונתן לו מותו" (זלדה)" משנת 2019 מנציחה את התינוקות שנולדו על ספינות המעפילים, נפטרו בסמוך ללידתם והורדו לקבורה בים בקופסת פח עטופה בדגל. ביצירות בד חיתול ורקמות שרקמה חנה (הלנה) וייס על בד פנימי של אוהל במחנה המעצר בקפריסין. כפתורי מעפילות מספינות אלו נתפרו בקו המים ומייצגים פרחים לזכרם.
 "לבושו-חיתוליו" - התינוק אברהם נולד ב-1 בספטמבר 1947 למעפילת ה-"אקסודוס" טובה פלוצקר בזמן שגורשה חזרה לגרמניה באונייה "אושן ויגור". לאחר עשר שעות נפטר ונקבר בטקס קבורה ימי במפרץ ביסקאיה מול ספרד. האונייות עצרו, הדגלים הורדו לחצי התורן ומלחי משמר הכבוד הבריטי הצדיעו בזמן שגופת התינוק הורדה לים הסוער בקופסת פח עטופה בדגל ישראל. שם היצירה לקוח מהשיר "העם ושליחו" שכתב נתן אלתרמן לזכרו.
 "הלילה ההוא בכנסת ישראל". לזכר התינוק מ"כנסת ישראל" שנפטר בלידתו בחדר הקפטן ונקבר בים בלילה.
 "אם אמות בספינה, התועה הנודדת" - לזכר תינוק מספינת המעפילים "לקוממיות".שם היצירה נלקח מהבית המוסתר בשירו של אהרן אשמן "הביתה הביתה".

 קולן של נשים - אל תחשי 
ממוזער|"נועה בת 17 לנצח" החולצה הלא מכופתרת, החולצה הפרומה. 1999
רוגל מנציחה נשות מופת מעוררות השראה והעצמת נשים. ביצירות "אל תחשי" (הביטוי באנגלית: אל תכפתרי את שפתייך DON'T BUTTON UP YOUR LIPS).
 היצירה "נועה בת 17" היא אודות נערה שנאנסה ונרצחה. מאיה לבקוביץ כותבת אודות הפשע ופענוחו שביצירה:

הדיפטיך האינטראקטיבי "דרך גבר בעלמה - מה עשה הרוכסן לכפתור" עוסק בשינוי שהביא הרוכסן ליחסים האינטימיים שבינו לבינה...המעבר מהשימוש בכפתור אל השימוש ברוכסן הוא לא רק שיפור טכנולוגי. הוא שינוי בתפיסה. החלק "דרך ארץ" עשוי מחולצות כפתורים היוצרים לבירינת שמסמל את הדרך הארוכה והמפותלת אל לב הנערה. החלק "דרך עגב" בהשראת הביטוי שטבע המשורר אברהם שלונסקי עוסק ברוכסן לא כאמצעי רכיסה אלא כאמצעי הפשטה מהיר. במרכזו שני רוכסנים אדומים היוצרים דימוי שאינו מותיר ספק באשר למהותו. מאיה לבקוביץ מדגישה את תפקיד הכפתור ביצירה אינטראקטיבית זו כניגוד ל"נועה בת 17" שהוצגה איתה:

 "אל תשכחי שאת אחת ויחידה" - סיפור "הנסיכה והאפון" נוצר מאלף כפתורים שונים וקשור למנהג "שרוך הקסם" מהתקופה הוויקטוריאנית. נערות אספו 999 כפתורים בתקווה שבכפתור האלף יופיע הנסיך. דיאנה מצאה נסיך צאצא של המלכה ויקטוריה. עבורו היא לא הייתה שווה כפתור (Not worth a button - ביטוי המקביל ל"לא שווה פרוטה"). דיאנה תיארה את עצמה כ"בעלת שכל בגודל של אפון" ולא ראתה את יחודה. "איש אינו יכול לגרום לך להרגיש נחות ללא הסכמתך" כדברי אלינור רוזוולט. היצירה הוצגה בסלון הסתיו של מוזיאון הגראן פאלה בפריס, בסמוך למקום שבו נהרגה דיאנה.

ממוזער|"אל תשכחי שאת אחת ויחידה" 1000 כפתורים, נסיכה נמה מעל 20 מזרנים וכפתור אפון. בד רקע במרקם שושנים בהשראת שירו של אלטון גון Goodbye England Rose. 1998ממוזער|"שלום, שוויון, שלווה" חלומה של דר' אליס שלוי מיוצג בלבירינתים. 2000
 בשנת 2000 הוזמנה רוגל לתערוכה "יש לי חלום" כדי לייצג את חלומה של דר' אליס שלוי מייסדת שדולת הנשים בישראל. החלום עתיק יומין "עולם שכולו שלום שוויון ושלווה" מהווה עבור אליס שילוב של שלושת מעגלי חייה: נשיות, ישראליות והיהדות. רוגל כללה בטריפטיך את ספירות השכינה והקבלה, את המנדלה "סרי ינטרה " שמסמלת את האיזון בין העקרונות הנשיים והגבריים בתרבויות המזרח ודוגמאות לבירינת מסוג "צ'קרה ויואה " אותו נשים הודיות תולות מזה אלפי שנים לקראת לידה. המעקב אחרי המסלול בזמן הלידה מסייע לרגיעה מהכאב. הפיתולים בלבירינת מקבילים לפיתולי החיים בדרך אל המטרה.
 יצירתה "עדה" מנציחה את אשת המופת עדה סרני ואת מפעלה בהעפלה מאיטליה. היצירה כוללת את שמות ספינות המעפילים שעדה הוציאה, ואשר מעפיליהן גורשו למחנות ההסגר בקפריסין. מאיה לבקוביץ מסבירה שימוש שעושה רוגל בפריטים מהאירועים שאודותם מספרות היצירות:

 בשנת 2003 רוגל הצטרפה לפרויקט בינלאומי של כתיבת יומנים אמנותיים בגודל קווארטו אמריקאי. בסדרה "מה אם יכולה לעשות כשבנה הבכור מתגייס" התייחסה רוגל לעובדה שאף על פי שהיא תופרת ביצירותיה אלפי כפתורים, היא אינה תופרת כפתור שנפל מבגד, אלא אם כן מדובר בכפתור מדים. רוגל החליפה את כפתורי המדים בכפתורים משמעותיים והצליחה לספר סיפור למרות אתגר הגודל המוגבל שלא הייתה מורגלת בו. בשנת 2004 המשיכה באותו פורמט את סדרת "מדי ב' (Fatigued)". בשנת 2006 זכה הסט בפרס השופטים בתערוכה בברמינגהם.

 הנצחת חללים ונעדרים 
ממוזער|מיצב "בחזרה לתל גיבורים" במוזיאון ברעם. 2009
רוגל מביאה ב"הנצחה רכה" ביצירות ובמיצבים סיפוריהם של אירועי קרבות ושל חללים שלא זכו לקבר (מקל"ן - חלל שמקום קבורתו לא נודע), של נעדרים שאותרו לאחר זמן ושל שבויים שהוחזרו - חיים ומתים. ביצירות אלו היא חוקרת את האירועים וככל שניתן יוצרת קשר עם בני המשפחות ומשלבת כפתורים או פריטים של חללים או של כאלו שנכחו באירוע. ההנצחה נמשכת ומתרחבת על פני תקופה בעיבוד נוסף וביצירות נוספות בעקבות אינטראקציה של הצופים עם היצירות והגעת מידע היסטורי נוסף.

הטרגדיות וסיפורי הזוועה מתוארים ביצירות באמצעות חפצים יום-יומיים פשוטים, לכאורה שוליים: כפתורים, בגדים, בובות זעירות ולולאות צבעוניות. השימוש בכפתורים כאמצעי לספר אירועים מהשואה וממלחמות ישראל איננו מקרי: בתקופת השואה כפתורים שימשו כאמצעי הסוואה לכיסים פנימיים שנתפרו על מנת להחביא חפצי ערך זעירים, כפתורים שימשו כמטבע עובר לסוחר ואף כצעצועים. בצבא, סמלי היחידות הוטבעו על כפתורי סיכה אשר נתפרו למדים. כפתורים אף שימשו כאמצעי זיהוי לגופות חיילים.

מאיה לבקוביץ כותבת אודות יצירת תכריכים כביטוי לתהליך האבל נשי:

בין הנושאים אודותם הכינה יצירות:
 פרשת רצח הקצין משה לזרוביץ בשנת 1939 בתקופת המרד הערבי, שפוענחה על ידי החוקר שלמה בן אלקנה תודות לכפתור והתאפשרה הבאת עצמות הנרצחים לקבורה.
 אסון הטבעת הספינה ארינפורה בידי מטוסים גרמניים בה נספו 140 בני היישוב בשנת 1943.
 פרשת נעדרי קרב תל א-ריש במבצע חמץ היא עדיין פצע פתוח ממלחמת העצמאות 1948.
 המסתערבים ממלחמת העצמאות  ו מלחמת העצמאות שעצמותיהם אותרו לאחר שנים רבות. 1948-2004.
 חיילים שקפצו על רימון כדי להציל את חבריהם - נתן אלבז 1954, עובד לדיז'נסקי 1956 ורועי קליין 2006.
 182 החיילים שנפלו בירושלים במלחמת ששת הימים 1967.
 טביעת הצוללת דקר 1968.
 מרדף המערה במלחמת ההתשה 1969.
 פיצוץ נגמ"ש פלחה"ן בחאן ארנבה במלחמת יום כיפור 1973.
 הלינץ' ברמאללה בשנת 2000.
 אסון הנגמ"שים בציר פילדלפי בשנת 2004.
 נעדרי קרב סולטן יעקב במלחמת לבנון הראשונה - יהודה כץ, צבי פלדמן וזכריה באומל 1982.
 החיילים שנהרגו וגופותיהם נחטפו בהר דב: עדי אביטן, בני אברהם ועומר סואעד ועצמותיהם הוחזרו בשנים 2004 - 2000.
 אודי גולדווסר, שנחטף עם אלדד רגב בגבול הצפון בשנת 2006 ועצמותיהם הוחזרו בשנת 2008.
 גלעד שליט שנחטף לעזה בשנת 2006 והוחזר בשנת 2011.
 הנצחת קרב תל א-ריש מתפתחת לאורך השנים לפי התפתחות וממצאי איתור של יחידת אית"ן. בשנת 2006 ביצירה "תל גיבורים של ילדותי" היה ידוע על שבעה חללי גדוד 52 של חטיבת גבעתי שחמישה מהם נקברו כאלמונים ושניים נותרו נעדרים. בשנת 2007 זוהו בעזרת די. אן. אי חמישה מהם והוחלף לוח המצבה ("כרית") שעל קברם. ביצירה מפת העיר רחובות עם הרחובות הנקראים על שמם, מפת הקרב והפילבוקס. המיצב "בחזרה לתל גיבורים" משנת 2008 התפתח למיצב "שבעה על שבעה" משנת 2018 בעקבות הזיהוי. במיצב זה שבע כריות של מצבות, תכריכים לחללים ואבנים מאתר הקרב בתל א ריש.
 היצירות "פרחים בחאן ארנבה" אודות הנגמ"ש שהתפוצץ ברמת הגולן במלחמת יום כיפור ו"השמש ידם בין עזה לרפיח" אודות אסון הנגמ"שים בציר פילדלפי מתלכדות באופן טרגי בשמחת תורה 2023. סעיד משה, אחיו של ששון משה שנהרג בחאן ארנבה, הביא את הבשורה המרה להוריו בשמחת תורה 1973. סעיד שהכין מפגש הנצחה לששון ב-2023 לא זכה לערוך אותו - הוא "הדוד משה" מניר עוז שנרצח בשמחת תורה 2023.ממוזער|המיצב "שבעה על שבעה". יד לבנים רחובות. 2018

רועי כספי מתאר בכתבה יצירות אודות חיילים שקפצו על רימון ("ארבע שניות מהנצח"), נעדרים ("תכריכים לנעדרים") ואלו שנהרגו בהתפוצצות נגמ"שים את מקומה של העמלנות הנשית בשכול ובאבל

 גלריה 

 תערוכות 
 תערוכות יחיד נבחרות 

 תערוכות קבוצתיות נבחרות בישראל 

 תערוכות קבוצתיות נבחרות בחוץ לארץ 

 תערוכות שאצרה 
• 1996-1998 "האם זאת לא שמיכה?" "TNARQ" - אתגרה את הגדרת המושג קווילט בהשראת "זו אינה מקטרת" של רנה מגריט. 32 אמנים - נדדה ברחבי העולם בצרפת, יפן וארצות הברית.

• 1998 "הנשיקה" "The Kiss" חמישים ממיטב אמני הסיב האמריקאיים. התערוכה נדדה בין מוזיאונים באמצעות שרות תערוכות של אוניברסיטת מזרח וושינגטון ETS

• 1998 "Nihon does Notrad"

 ראו גם 
חיים רוטר ברדיו קול ישראל, הרשת החינוכית - עם רחלי רוגל, רדיו קסם, 14 במאי 2015
 רחלי רוגל בתערוכתה "שלוש נקישות", מראיינת מרים אברמסקי (וידאו), 4 ביולי 2018
 רחלי רוגל ב"דו פייה", מראיין חזי אביבי (וידאו), 4 בנובמבר 2018
 גן הלבירינתים וההיסטוריה המשפחתית (וידאו) בכנס "ירוק בכחול ולבן" יד בן צבי, 22 בינואר 2019 הסרטה דוד יוגב
 רחלי רוגל בכנס מעפילים ביד בן צבי, הנצחת התינוקות שמתו ונקברו בים (וידאו), 20 בפברואר 2020
 סיפורו של החייל ג'ורג' נובל, (וידאו) רחלי רוגל ברמלה ביום הזיכרון לסיום מלחמת העולם הראשונה, 12 בנובמבר 2022, הסרטה פלג לוי

 קישורים חיצוניים 


 רחלי רוגל, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
 רחלי רוגל באתר הספריה הלאומית

 רחלי רוגל באתר הגבורה
 אתר האינטרנט של רחלי רוגל (עד 2018)

 הערות שוליים 

קטגוריה:אמניות ישראליות
קטגוריה:רחובות: אישים
קטגוריה:אמנים ישראלים
קטגוריה:אמניות סיבים
קטגוריה:אמניות מיצג ישראליות
קטגוריה:השואה באמנות: אמנים
קטגוריה:בוגרי בית ספר בורוכוב (גבעתיים)
קטגוריה:בוגרות תיכון קלעי (גבעתיים)
קטגוריה:בוגרי תיכון קלעי (גבעתיים)
קטגוריה:בוגרות המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1957
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957