אום נידאל

מריָם מֻחַמַּד יוֹסִיף פַרַחַאת (בערבית: مريم محمد يوسف فرحات; 24 בדצמבר 1949 – 17 במרץ 2013) הידועה בכוניה אוּם נִידָאל הייתה מטיפה אסלאמית, פעילת טרור ופוליטיקאית פלסטינית. נודעה בתמיכתה במעורבות בניה בפיגועים נגד ישראל, ומשום כך כונתה "אֵם הַשָּׂהִידִים". אום נידאל הייתה מקורבת להנהגת חמאס ואף נבחרה מטעם הארגון למועצה המחוקקת הפלסטינית.

 ביוגרפיה 
אום נידאל הייתה מקורבת למנהיגי חמאס. היא היגרה עם משפחתה ללוב וחזרה לרצועת עזה ב-1987, אז פרצה האינתיפאדה הראשונה. המשפחה השתקעה בשכונת שג'אעייה במזרח העיר עזה.

 חברות בחמאס 
בשנות ה-90 הסתירה אום נידאל מפקדים בזרוע הצבאית של חמאס, איימן מוהאנה ועמד עקל, שחוסל בידי צה"ל. ביתה הופצץ מספר פעמים בידי כוחות הביטחון.

היו לה עשרה ילדים, מתוכם שישה בנים. בשנת 2002 התפרסמה עם צילומה נושאת אקדח, ומתדרכת את בנה בן ה-17, מוחמד פרחאת, לפני הפיגוע במכינה בעצמונה שביצע. מוחמד נכנס לעצמונה ופתח באש מרובה סער וזרק רימוני יד. הוא הרג חמישה תלמידים ופצע 23 נוספים, עד שנורה למוות. לאחר מותו אמרה אום נידאל: "הלוואי שיהיו לי 100 בנים כמו מוחמד". בעקבות הפיגוע בעצמונה שביצע בנה, ובתמיכתה המלאה, הרס צה"ל את ביתם.

בנה הבכור, נידאל, היה מפקד בחמאס מראשי פרויקט רקטת הקסאם. הוא כונה "מהנדס הרקטות" בגלל הטענה שהיה הראשון לייצר רקטות תלולות מסלול ברצועת עזה. הוא נהרג בפברואר 2003 בעת שהתכונן לבצע פיגוע באמצעות טיסן נפץ. בנה השלישי, רואד, מת בשנת 2005 בסיכול ממוקד, כאשר מכוניתו נפגעה מתקיפה אווירית בעת שנשאה רקטת קסאם. בן נוסף, ויסאם, ישב בכלא הישראלי לאחר ניסיון לרצוח יהודים. הוא היה המוח מאחורי פעולות טרור שונות כמו הפיגוע במכינה בעצמונה, אסון הנגמ"ש בשג'אעייה, התקפת אוטובוס התלמידים בשער הנגב והטבח בנחל עוז, עד שחוסל על ידי צה"ל בדצמבר 2023, במהלך "מלחמת חרבות ברזל". בן נוסף שלה, מוא'מן, היה מלווה של אחמד יאסין, האב הרוחני של תנועת חמאס. מוא'מן וחוסאם בניה נפצעו קשה לאחר שצה"ל הפציץ את ביתה .

בשנת 2006 פרחאת התמודדה בבחירות ברשות הפלסטינית כמועמדת מטעם חמאס ונבחרה למועצה המחוקקת הפלסטינית. ב-11 באוקטובר 2006 שוב הרס צה"ל את ביתה.

בשנת 2009 השתתפה בשיגור רקטות לעבר כפר עזה בזמן מבצע עופרת יצוקה.

 מותה 
ב-17 במרץ 2013 פרחאת מתה בבית החולים שיפא מקריסת מערכות. הזרוע הצבאית של חמאס ארגנה עבורה הלוויה צבאית בהשתתפות 4,000 פלסטינים. בהלוויה השתתפו כל ראשי הנהגת חמאס ברצועה, ובראשם ראש הממשלה אסמאעיל הנייה, שאף נשא את גופתה. היא זכתה להספדים גם מקרב בכירי הפת"ח. יו"ר הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, הורה לפתוח סוכת אבלים במשכן המוקטעה ברמאללה ולהעניק לה אות הוקרה על הקרבתה.

 עמדות 
במרוצת השנים נתנה אום נידאל ראיונות רבים לתקשורת, בהם עשתה נפשות לתמיכה בפיגועי ההתאבדות, והטיפה לאמהות פלסטיניות לשלוח את בניהן לג'יהאד נגד ישראל. לאחר מות בנה, אשר ביצע את הפיגוע במכינה בעצמונה, יצאה בצהלות שמחה והכריזה שהיא מאושרת שנהרג ב"מות קדושים". תרגום ראיון בא-שרק אל-אווסט (לונדון), מ-5 ביוני 2002.. בטרם יצא לפיגוע היא אף ליוותה אותו והתראיינה עמו למספר כלי תקשורת. בראיון לערוץ "Dream 2" אמרה כי אין הבדל בין פעולות טרור נגד אזרחים או נגד חיילים. כמו כן אמרה כי כל שלום שאינו כולל את "שחרור פלסטין" כולה, מהים ועד לנהר, תחת מדינה אסלאמית, הוא כניעה ובושה. היא רואה מותם של מוסלמים עבור מטרה זו "הדבר הנעלה ביותר" ועיקרון חשוב באסלאםאום נידאל: אני גאה בשני בני שהפכו לשהידים, באתר ממרי, 5/3/2004.

 מעמדה 
אום נידאל היא אחת ממספר דמויות מוכרות שהפכו לאייקונים במאבק הפלסטיני. בתרבות הפלסטינית היא נחשבת לדמות מופת, מסירותה למאבק הלאומי והקרבנות שהקריבה. על רקע הקרבת שלושה מבניה, שנהרגו בפעולות טרור או בפיגועים של חמאס, היא כונתה "אל-ח'נסאא הפלסטינית". זאת על שם המשוררת אל-ח'נסאא שהיא וארבעת בניה התאסלמו לאחר שפגשה בנביא מוחמד, וליוותה את בניה לקרב אל-קאדסיה בו נהרגו. על פי המסורת המוסלמית, אל-ח'נסאא לא התאבלה על בניה אלא הצהירה: "השבח לאל שכיבדני במות הקדושים שלהם". לא רק של אום נידאל ילדיה השתתפו בטרור, אלא היא עצמה הייתה מעורבת בפעולות גיבוי, לרבות הסתרת מחבלים. משום כך גבורתה נתפסת בקרב הפלסטינים כגבורת לוחם, למרות היותה אישה. ברחוב הפלסטיני הפכה לסמל של ההתנגדות הנשית ואמהית, הנכונה להקריב למען המולדת.

 קישורים חיצוניים 


 הערות שוליים 

קטגוריה:פלסטינים
קטגוריה:פוליטיקאים פלסטינים
קטגוריה:פעילי חמאס
קטגוריה:חברי המועצה המחוקקת הפלסטינית
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1949
קטגוריה:נפטרות ב-2013