חובר חבר

חובר חבר הוא איסור לא תעשה השייך לאיסורי הכישוף. על פי פרשנות חז"ל והפסיקה ההלכתית, משמעות האיסור היא ללחוש לחשים הגורמים לחבירתם יחד של בעלי חיים שונים.

 מקור האיסור 
מקור איסור 'חובר חבר' מובא בספר דברים, כחלק מרשימת כישופים אותם אסרה התורה לבצע:

 מובאות מקראיות נוספות 
פעולת חובר החבר נזכרת בספר תהלים: . בספר איוב מופיע המושג חברים אותו מפרשים רבים קושרים לחובר החבר:.

 גדרי האיסור 
איסור חובר חבר הוא איסור לא תעשה שעונש העובר עליו במזיד לאחר התראת עדים הוא מלקות. עם זאת, עונש המלקות מושת רק על העושה מעשה בנוסף ללחש.

בתלמוד הבבלי מובאת ברייתא לפיה איסור 'חובר חבר' הוא העושה , רש"י שם פירש שהכוונה שמחבר ואוסף יחד מינים שונים של בעלי חיים, כדי לגרותם זה בזה או כדי להרחיקם ממקום יישוב על מנת שלא יזיקו.רש"י על מסכת סנהדרין דף ס"ה עמוד א'. דבריו הובאו בראשונים ובאחרונים רבים, דוגמת רבי יוסף בכור שור על ספר דברים פרק י"ח פסוק י"א, אברבנאל שם על פסוק ט', פסקי הרא"ש על מסכת סנהדרין פרק ז הלכה ד, ועוד. פירושו הובא בקרב ראשונים ואחרונים רבים. וכך נפסק להלכה בשולחן ערוך:.

 שיטת הרמב"ם 
הרמב"ם, נאמן לשיטתו הכללית כי אין ממש בכשפים ובלחשים למיניהם, סובר שאיסור חובר חבר הוא באמירת לחישה שהלוחש סבור כי היא פועלת למנוע מחיות מזיקות להזיק:

 לחישה לשם סילוק סכנה 
בתלמוד הבבלי במסכת כריתות מובאים דברי אביי לפיהם כאשר חיה רעה רודפת אחר האדם, מותר לו ללחוש כדי להציל עצמו מסכנתה: "האי מאן דבעי למיצמד זיבורא ועקרבא - אסור, ואי קאתו בתריה - שרי (בתרגום חופשי לעברית: אסור להצמיד על ידי לחש דבורה ועקרב, אולם אם הם רודפים אחריו מותר)". 

דבריו של אביי נפסקו להלכה בשולחן ערוך: "מי שרודפים אחריו נחש ועקרב, מותר לחבר כדי שלא יזיקוהו".  

 הערות שוליים 

יהדות
קטגוריה:מאגיה ביהדות
קטגוריה:תרי"ג מצוות
קטגוריה:מצוות לא תעשה
קטגוריה:מצוות הנוהגות בזמן הזה
קטגוריה:פרשת שופטים
קטגוריה:איסורי עבודה זרה