אידיר (עיר)

אידיר (; בארמנית: Իգդիր; בכורדית: Îdir/ئیدر) היא עיר במזרח טורקיה ובירת הנפה הקרויה על שמה במחוז מזרח אנטוליה. על פי אומדן רשמי משנת 2023, התגוררו בעיר 153,543 בני אדם.

היסטוריה
אידיר נקרא בשם הארמני צולקרט (Tsolakert) במהלך ימי הביניים. כאשר הנוסע הספרדי רוי גונזלס דה קליבחו עבר באזור זה בתחילת המאה ה-15, הוא לן בלילה בטירה שהוא כינה אגידה, הממוקמת למרגלות הר אררט. קליבחו מתאר את הטירה כבנויה על סלע ונשלטת על ידי אישה, שהייתה אלמנתו של אדם שטימור הרג. מכיוון שאידיר המודרנית לא בנויה על סלע כזה, והיא נמצאת במרחק ניכר ממרגלות הר אררט, מאמינים שאידיר הנזכרת בכתבי ימי הביניים הייתה ממוקמת באתר אחר, במקום הידוע גם בשם צולקרט, הנקרא כיום Taşburun.

בחפירות רוסיות באזור בסוף המאה ה-19 התגלו חורבות בתים, ומה שזוהה ככנסייה, וכן עקבות של ביצורים. ייתכן שהיישוב ננטש לאחר רעידת אדמה בשנת 1664. בשנת 1555 הפכה העיירה לחלק מהאימפריה הספווית, שנותרה תחת שלטון פרסי (עם כיבושים צבאיים קצרים על ידי העות'מאנים ב-1514, בין השנים 1534–35, 1548–49, 1554–55, 1578–1605, 1635–36 ו–1722–46) עד שנפלה לידי האימפריה הרוסית לאחר מלחמת רוסיה-פרס בשנים 1826–1828.

היסטוריה מודרנית
לאחר שאידיר נלקחה על ידי האימפריה הרוסית מפרס (לאחר תבוסתה של האחרונה במלחמת רוסיה-פרס), היא שויכה למחוז ארמני בשנת 1828, והפכה לחלק ממחוז אימרתי בשנת 1840, ולאחר מכן אויזד סורמאלו  של מחוז אריוואן  בשנת 1850. על פי רשימות משנת 1886, מתוך סך 30,647 תושבי המחוז, 11,868 היו טטרים (38.7%, מאוחר יותר כאזרבייג'נים), 15,204 ארמנים (49.6%) ו-3,575 כורדים (11.7%). פרסום משנת 1894 מנה 2,912 ארמנים שחיו בעיירה. בשלטון הרוסי נפתחו שני בתי ספר יסודיים, אחד לבנים והשני לבנות, וכן שלוש כנסיות. 100 משפחות ארמניות הורשו לעבור לאידיר. אוכלוסיית העיירה עלתה ל-10,000 ב-1914 והתעסוקה בה הייתה בעיקר חקלאות ומסחר.

לאחר המהפכה הרוסית של אוקטובר 1917, האזור עבר לשליטת ועדה מנהלית זמנית שנוצרה על ידי שלוש הקבוצות האתניות העיקריות בקווקז. למרות שהיא ניסתה לשאת ולתת על שביתת נשק עם האימפריה העות'מאנית, הכוחות העות'מאניים פתחו במתקפה מזרחה וכבשו את אידיר ב-20 במאי 1918. הם כבשו אותה עד לחתימת שביתת הנשק של מודרוס בנובמבר 1918. הרפובליקה של ארמניה השתלטה אז על אידיר. האוכלוסייה הארמנית סבלה קשות במהלך החורף המתיש של 1918–1919, ורבים מתו בעקבות רעב, מחלות וקור. במאי 1919 הועלה מעמדה של עיר.

בהתבסס על הגבולות שקבע משרד החוץ האמריקאי בנובמבר 1920, אידיר הייתה אמורה להפוך לחלק מהרפובליקה של ארמניה. עם זאת, בספטמבר 1920 ממשלת האספה הלאומית הגדולה של טורקיה בראשות מוסטפא כמאל פתחה במלחמה כנגד הרפובליקה והשתלטה על אידיר. הגנרל הטורקי קאז'ים קאראבקיר פיקד על הצבאות אך כוחותיו לא הצליחו בתחילה לכבוש את אידיר עקב התנגדות ארמנית חזקה. עם זאת, תוך ימים ספורים, ב-20 באוקטובר 1920, הצליח הצבא הטורקי לגרש את הכוחות הארמנים מהעיר והמשיך לכבוש את גיומרי. על פי מסמכים טורקיים רשמיים, לאחר תבוסתם באזור שחטהטי, נטשו הכוחות הארמנים את אידיר. הם שרפו את גשר מרקרה שהשתרע על נהר אראס ונסוגו לגדה הצפונית ב-13 בנובמבר 1920. טורקיה סיפחה את אזור אידיר לאחר כריתת מספר הסכמי שלום, וההישגים הטריטוריאליים שלו נעשו פורמליים במסגרת הסכם קארס משנת 1921.

ממשל
בבחירות המוניציפליות של מרץ 2019, נבחר יאשר אקוש מהמפלגה הדמוקרטית העממית (HDP) לראשות העיר. הוא הודח בשל חקירות הקשורות לטרור ב-15 במאי 2020, ואנבר אונלו, מושל המחוז, מונה כנאמן של העירייה באותו יום.

גאוגרפיה
העיר אידיר שוכנת במישור בגובה נמוך יותר מרוב המחוזות המזרחיים של טורקיה. זה מאפשר ייצור חקלאי כולל תפוחים, עגבניות, מלפפונים, אפרסקים, אגסים, סלק סוכר, אבטיחים ומלונים. עם זאת, התוצרת הפופולרית ביותר של העיר היא כותנה ומשמשים.

גלריית תמונות

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה:טורקיה: ערים