רשיזם

רשיזם (באוקראינית: рашизм, תעתיק: ראשיזם; ברוסית: русизм, תעתיק: רוסיזם; מכונה גם פשיזם רוסי) הוא מונח המתאר את האידאולוגיה הפוליטית של הפדרציה הרוסית בסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21, ובייחוד בתקופת שלטונו של ולדימיר פוטין. המונח משמש גם לתיאור ההתפשטות הטריטוריאלית הרוסית והתפתחותו של משטר סמכותני המבוסס על לאומנות ופולחן אישיות ברוסיה.

האידאולוגיה הרשיסטית נסמכת על רעיון "השליחות הציוויליזציונית המיוחדת" של העם הרוסי. על פי תפיסה זו, מוסקבה (המכונה רומא השלישית ) היא הממשיכה והיורשת הלגיטימית היחידה של האימפריה הרומית, ולפיכך רוסיה זכאית להתפשט טריטוריאלית בכוח הזרוע. בנוסף, מתבטא הרשיזם בסנטימנט אנטי-מערבי מובהק ובטיפוח רגשות אירדנטיזם בקרב הציבור הרוסי. גורמי ממשל וכלי תקשורת אוקראינים משתמשים לעיתים קרובות במונח "רשיסט" לתיאור לוחמים בכוחות המזוינים הרוסים.

המונח נטבע במשמעותו הנוכחית בתקופת מלחמת צ'צ'ניה הראשונה (1995). השימוש במונח נפוץ לאחר מלחמת גאורגיה–רוסיה וביתר שאת בעקבות מלחמת אוקראינה–רוסיה.

 אטימולוגיה וטרמינולוגיה 
המונחים "רשיזם" ו-"רוסיזם" הם הלחם בסיסים של המילים "רוסיה" ו-"פשיזם". השונות במונחים נובעת מתעתיק משפות מקור שונות (אוקראינית ורוסית, בהתאמה).

 היסטוריית השימוש במונח 
 מלחמות צ'צ'ניה 
המונח (בגרסת התעתיק הרוסי "רוסיזם") זכה לפופולריות ולשימוש נרחב בשנת 1995 על ידי נשיא הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה, ג'וחר דודייב, שראה בפעולה הצבאית של רוסיה בצ'צ'ניה ביטוי לעלייתה של אידאולוגיה חדשה ברוסיה. לפי דודייב, הרוסיזם הוא

המונח שימש מאוחר יותר את הנשיא הבא של הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה, אסלאן מסחאדוב, שראה ברשיזם סוג עתיק יומין ומסוכן במיוחד של פשיזם. אתר החדשות הצ'צ'ני Kavkaz Center הציג טור קבוע שכותרתו "רוסיזם", בו פורסמו כ-150 מאמרים בין השנים 2003 ל-2016.

 מלחמת אוקראינה–רוסיה 
ממוזער|220x220 פיקסלים| צעדה לזכרו של מנהיג האופוזיציה בוריס נמצוב, שהתקיימה ב-27 בפברואר 2016, עם השלט: "בואו נעצור את הרשיזם" (רוסית: "Остановим рашизм")
השימוש במונח "רשיזם" נעשה נפוץ יותר בתקשורת האוקראינית בעקבות סיפוח חצי האי קרים על ידי הפדרציה הרוסית, הפלת טיסה 17 של מלזיה איירליינס על ידי כוחות רוסים ליד דונצק ב-17 ביולי 2014 ותחילת מלחמת אוקראינה–רוסיה ב-2014. המונח מופיע בשירו בשפה הרוסית "זה רשיזם, בייבי! [פשיזם אורתודוקסי!]" של המלחין, הזמר והיוצר האוקראיני בוריס סבסטיאנוב.

ועדת הראדה העליונה למדיניות הומניטרית ולמדיניות מידע תומכת ביוזמתם של מדענים, עיתונאים, מדעני מדינה וארגוני החברה האזרחית באוקראינה לקדם את השימוש במונח "רשיזם" ברמה הלאומית והבינלאומית.

 הפלישה הרוסית לאוקראינה 
ערב הפלישה הרוסית לאוקראינה היו המונחים "רשיסט" ו-"רשיזם" בשימוש נרחב על ידי גורמים צבאיים, פוליטיים ותקשורתיים באוקראינה. אולקסי דנילוב, מזכיר המועצה לביטחון לאומי והגנה של אוקראינה, תמך בשימוש במונח "רשיזם" לתיאור התוקפנות הרוסית, וטען כי הוא גרוע מפשיזם:
ממוזער|220x220 פיקסלים|רכב קרבי רוסי מסוג MT-LB מסומן בסמל הצבאי Z במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה.

ב-23 באפריל 2022 חזה נשיא אוקראינה, וולודימיר זלנסקי, כי המונח "רשיזם" יופיע בספרי ההיסטוריה:

ב-2 במאי 2023 הכירה רשמית הראדה העליונה של אוקראינה ברשיזם כאידאולוגיה הממלכתית של רוסיה. על פי הגדרת הראדה, רשיזם הוא "מיליטריזם, פולחן אישיות וקידוש מוסדות המדינה, האדרה עצמית של הפדרציה הרוסית באמצעות דיכוי אלים ו/או הכחשת קיומם של עמים אחרים, כפיית השפה והתרבות הרוסית על עמים אחרים, תעמולה של 'דוקטרינת העולם הרוסי', הפרה מערכתית של נורמות ועקרונות של המשפט הבינלאומי, ריבונותן של מדינות אחרות, שלמותן הטריטוריאלית וגבולותיהן המוכרים בינלאומית".

באופן דומה, ב-22 במאי 2023 השתמשה האספה הפרלמנטרית של נאט"ו במונח רשיזם לתיאור את האידאולוגיה והפרקטיקות של הפדרציה הרוסית.

בנאום מצב האומה שנמסר ב-7 במרץ 2024 השווה הנשיא האמריקני ג'ו ביידן את רוסיה תחת שלטונו של ולדימיר פוטין לגרמניה של תקופת כיבושי אירופה תחת אדולף היטלר.ממוזער|220x220 פיקסלים| כרזה נגד רשיזם במחאה פרו-אוקראינית בכיכר טרפלגר בלונדון

 היסטוריה אידאולוגית 
 איוואן אילין 
על פי ההיסטוריון טימותי סניידר מאוניברסיטת ייל, האידאולוגיה של פוטין ומשטרו הושפעה מהגותו של הפילוסוף הלאומני הרוסי איוואן אילין (1883–1954). מספר עבודות של אילין קידמו את רעיונות הפשיזם. אילין צוטט על ידי נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, ונחשב בעיני כמה חוקרים להשראה אידאולוגית מרכזית עבור פוטין.

לדברי סניידר, אילין "סיפק הצדקה מטאפיזית ומוסרית לטוטליטריות פוליטית" בדמות מדינה פשיסטית, וכיום "רעיונותיו זכו לתחייה על ידי ולדימיר פוטין".

ספרו של אילין, "המשימות שלנו", הומלץ ב-2013 כקריאה חיונית לפקידי מדינה על ידי ממשלת רוסיה. על פי מגזין האקונומיסט, פוטין "קרא שוב ושוב" את ספרו של אילין – "המשמעות של פירוק רוסיה עבור העולם".

 אלכסנדר דוגין 
ממוזער| נאומו של דוגין לעיתונאים מערביים במרץ 2022, שבו הוא סיפר כי "אנחנו לא חלק מהציוויליזציה הגלובלית. אנחנו ציוויליזציה שעומדת בפני עצמה. לא הייתה לנו אפשרות אחרת להוכיח זאת מבלי לתקוף את אוקראינה"
בשנת 1997 פרסם ההוגה הרוסי אלכסנדר דוגין, הידוע בהשקפותיו הפשיסטיות, את "יסודות הגאופוליטיקה: העתיד הגאופוליטי של רוסיה", ספר שזכה להשפעה משמעותית בקרב האליטה הרוסית בצבא, במשטרה ובשירות החוץ. בספרו טען דוגין כי יש לספח את אוקראינה לרוסיה כיוון ש"לאוקראינה כמדינה אין משמעות גאופוליטית", "אין חשיבות תרבותית מיוחדת או משמעות אוניברסלית, אין ייחוד גאוגרפי, אין בלעדיות אתנית", וכי "[השאיפות הטריטוריאליות שלה] מהוות סכנה עצומה עבור אירואסיה כולה, ובלי לפתור את הבעיה האוקראינית, באופן כללי אין טעם לדבר על פוליטיקה". הוא טען כי אין לאפשר לאוקראינה להישאר עצמאית, אלא אם כן מדובר ב"קורדון סניטר ", מצב שלדידו יהיה "בלתי קביל". ייתכן שהספר השפיע על מדיניות החוץ של ולדימיר פוטין, שהובילה בסופו של דבר לפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022.

בשנת 1997 בירך דוגין את מה שראה כהגעתו של "פשיזם אמיתי, מהפכני ועקבי, פשיזם פשיסטי" לרוסיה, במאמר שכותרתו "פשיזם – חסר גבולות ואדום"; במאמר שפורסם קודם לכן ב-1992, הגן דוגין על ה"פשיזם" כאידאולוגיה שאינה קשורה ל"היבטים הגזעניים והשוביניסטיים של הנאציונל-סוציאליזם", וקבע כי "הפשיזם הרוסי הוא שילוב של שמרנות לאומית טבעית עם רצון נלהב לשינויים אמיתיים." ספר נוסף של דוגין, "התיאוריה הפוליטית הרביעית" , שפורסם ב-2009, צוטט כהשראה למדיניות הרוסית באירועים כדוגמת המלחמה בדונבאס ולימין הקיצוני האירופי העכשווי בכלל.

למרות שקיימת מחלוקת על היקף היחסים האישיים בין דוגין לפוטין, השפעתו של דוגין מורגשת בחוגי הצבא והביטחון הרוסי. הוא הפך למרצה באקדמיה הצבאית של המטה הכללי של הכוחות המזוינים של רוסיה בשנות ה-90, וספרו "יסודות הגאופוליטיקה" נכנס לתוכנית הלימודים הרשמית בה, כמו גם בכמה אקדמיות צבא ומשטרה ומוסדות אחרים להשכלה גבוהה. לדברי החוקר ג'ון דנלופ ממכון הובר, "ייתכן ולא פורסם ספר נוסף ברוסיה בתקופה הפוסט-קומוניסטית שהשפיע על אליטות הצבא, המשטרה ומדיניות החוץ הרוסית באותה המידה כמו [...] 'יסודות הגאופוליטיקה'."

 טימופיי סרגייצב 
לפי אתר החדשות האירופאי Euractiv , הפעיל הפוליטי הרוסי טימופיי סרגייצב הוא "אחד האידאולוגים הראשיים של הפשיזם הרוסי המודרני".

בתחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה, כאשר נודע היקף הקורבנות בטבח שביצעו כוחות רוסים בעיר בוצ'ה שבאוקראינה, פרסם אתר האינטרנט של סוכנות הידיעות הרוסית RIA Novosti מאמר מאת סרגייצב שכותרתו "מה רוסיה צריכה לעשות באוקראינה" בו הצדיק את רצח העם האוקראיני וקרא לדיכוי אלים של אזרחי אוקראינה, השמדת התרבות האוקראינית, דה-אוקראיניזציה ודה-אירופיזציה של תושבי אוקראינה. לדברי סמואל רמני, מומחה לענייני רוסיה מאוניברסיטת אוקסופרד, המאמר "מייצג את המיינסטרים המחשבתי של הקרמלין". ראש משרד החוץ הלטבי, אדגארס רינקביצ'ס, כינה את המאמר "פשיזם טיפוסי". טימותי סניידר תיאר אותו כ"מדריך לרצח עם", וכ"אחד המסמכים הגלויים ביותר לרצח עם שראיתי מעודי".

רטוריקה דומה הופיעה במאמר של פיטר אקופוב שפורסם באותו האתר ב-26 בפברואר, שכותרתו "בואם של רוסיה ושל העולם החדש", בו שיבח את פוטין על "פתרון השאלה האוקראינית בזמן". המאמר הוסר מהאתר לאחר שלוש שעות.

 הכנסייה האורתודוקסית הרוסית 
ממוזער| הפטריארך קיריל יושב לצד דמיטרי מדבדב במהלך נאומו של ולדימיר פוטין ב-21 בפברואר 2023
עמדתה הרשמית של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית היא שהפלישה הרוסית לאוקראינה היא בחזקת "מלחמת קודש". בפסגה בינלאומית שהתקיימה במרץ 2024 אישרה הכנסייה מסמך הקובע כי "מלחמת קודש" זו נועדה להגן על "רוסיה הקדושה"  ועל העולם כולו מפני גלובליזם וערכי המערב, שלדבריה "נפל קורבן לשטניזם". המסמך קבע עוד כי כל אוקראינה צריכה להיכלל באזור ההשפעה של רוסיה, וכי האוקראינים והבלארוסים "צריכים להיות מוכרים רק כקבוצות תת-אתניות של הרוסים". בתום הפסגה נשא הפטריארך קיריל תפילה לניצחון במלחמה.

בסוף 2022 ביצע שירות הביטחון האוקראיני חיפושים במוסדות הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית (פטריארכיית מוסקבה)  במספר ערים ומחוזות באוקראינה. במסגרת החיפוש גילה השירות, בין היתר, מדריכים של הפטריארך קיריל להפצת תעמולה פרו-רוסית בקרב קהילת המאמינים, כמו גם ספרות פרו-רוסית מאת ההוגה הפשיסטי איוואן אילין.

 ולדיסלב סורקוב 
ממוזער| סורקוב נושא נאום בפני תנועת הנוער הפוטיניסטית "נאשי", שהושוותה לתנועת הנוער ההיטלראי.
משנת 1999 ועד פברואר 2020 היה ולדיסלב סורקוב, פוליטיקאי רוסי רב השפעה המכונה 'הקרדינל האפור', האידאולוג הראשי של הקרמלין, ונחשב כראש המדיניות של פוטין ביחס לאוקראינה. בין השנים 1999–2011 כיהן כסגן ראש הסגל הנשיאותי הרוסי. מדצמבר 2011 עד מאי 2013 כיהן סורקוב כסגן ראש הממשלה של הפדרציה הרוסית. לאחר התפטרותו חזר ללשכה הנשיאותית והפך ליועץ אישי של פוטין ליחסים עם אבחזיה, דרום אוסטיה ואוקראינה. סורקוב סייע בהקמת מספר תנועות נוער פרו-ממשלתיות, כולל תנועת הנוער "נאשי", ונפגש עם מנהיגיהן ומשתתפיהן מספר פעמים. ncsj.org Maya Atwal and Edwin Bacon. "The youth movement Nashi: contentious politics, civil society, and party politics." East European Politics 28.3 (2012): 256–266. תנועת הנוער הוגדרה על ידי העיתונאי הבריטי אדוארד לוקאס כגרסה הפוטיניסטית לקומסומול מהתקופה הסובייטית. סורקוב הודח מתפקידיו במשרד ההנהלה הנשיאותי בצו נשיאותי בפברואר 2020.

ב-26 בפברואר 2020 העניק ראיון לעיתון "Aktualnyie kommentarii" בו הודה כי היה מעורב בנעשה בדונבאס ובאוקראינה, אך החליט לעזוב את תפקידו כיוון ש"הקונטקסט השתנה". במהלך אותו ראיון הצהיר סורקוב כי "אין אוקראינה; יש אוקראיניוּת [...] כלומר, זו הפרעה ספציפית של הנפש, תשוקה פתאומית לאתנוגרפיה, שנלקחה לקיצוניות שלה... ההיסטוריה המקומית שם כל כך עקובה מדם. זה בלאגן במקום מדינה... אין אומה. יש רק עלון תעמולה המתכנה 'אוקראינה', אבל אין אוקראינה. השאלה היחידה היא האם אוקראינה כבר נעלמה, או שעדיין לא... כפיית יחסי אחווה בכוח היא השיטה היחידה שהוכיחה את יעילותה ביחס לאוקראינים, אני לא חושב שתומצא שיטה אחרת".

 דמיטרי מדבדב 
ממוזער| מפגינה בעיר אודסה אוחזת בתמונה המציגה את דמיטרי מדבדב ולדימיר פוטין כנאצים, עם צלב קרס בצבעי סרט ג'ורג' הקדוש ושבמרכזו סמל רוסיה.
דמיטרי מדבדב, סגן יו"ר המועצה לביטחון לאומי של רוסיה ונשיא רוסיה לשעבר, תואר כ"רשיסט" וכ"נאצי של הקרמלין" על ידי התקשורת האוקראינית והאמריקנית. בכתביו טען כי "אוקראינה איננה מדינה, אלא מקבץ שטחים שנאספו בצורה מלאכותית", וכן שהשפה האוקראינית "איננה שפה" אלא "ניב רוסי". בהתבטאות אחרת טען כי אוקראינה לא צריכה להתקיים בשום צורה וכי רוסיה תמשיך לנהל מלחמה נגד כל ישות אוקראינית עצמאית. לדברי מדבדב, "קיומה של אוקראינה מסוכן אנוּשות לאוקראינים; הם יבינו שחיים במדינה משותפת וגדולה עדיפים על מותם ומות יקיריהם. ככל שיקדימו האוקראינים להבין זאת, כן ייטב". ב-22 בפברואר 2024 תיאר מדבדב את תוכניותיה העתידיות של רוסיה בפלישה הרוסית לאוקראינה: הצבא הרוסי יפלוש לעומקה של אוקראינה, יכבוש את העיר הדרומית אודסה ויאיים מחדש על הבירה קייב. כנשאל היכן יעצרו ענה הכוחות הרוסים השיב: "אני לא יודע". מדבדב הוסיף כי בירת אוקראינה היא "עיר רוסית" וכי "מזמן רצינו את אודסה בפדרציה הרוסית. בזכות ההיסטוריה של העיר הזו, סוג האנשים שחיים בה, השפה שמדברים בה, זו היא העיר הרוסית שלנו".

בשנת 2023 איים מדבדב לספח את שטחי הרפובליקות הבלתי-מוכרות אבחזיה ודרום אוסטיה.

ב-4 במרץ 2024, במהלך פסטיבל בסוצ'י, הצהיר מדבדב כי "אחד המנהיגים לשעבר של אוקראינה אמר פעם שאוקראינה היא לא רוסיה. הרעיון הזה צריך להיעלם לנצח", והכריז כי "אוקראינה היא בהחלט רוסיה". במילותיו התייחס מדבדב לספרו משנת 2003 של נשיא אוקראינה לשעבר, ליאוניד קוצ'מה, בשם "אוקראינה היא לא רוסיה". בנובמבר 2023 פרסם קוצ'מה את ספרו החדש "אוקראינה היא לא רוסיה: 20 שנים לאחר מכן".

 מקורות הרשיזם 
ממוזער|220x220 פיקסלים| פלאש מוב בעיר חברובסק שברוסיה מ-11 במרץ 2022, שאורגן על ידי ועד המחוז ומפלגת רוסיה המאוחדת כחלק מקמפיין "אנחנו לא נוטשים את שלנו" (). המשתתפים, ביניהם חברי המשמרת הצעירה של רוסיה המאוחדת ותושבים מקומיים, סידרו את עצמם בצורת הסמל הרשיסטי "Z".
שמאל|ממוזער|293x293 פיקסלים| פסיפס בקתדרלה הראשית של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית המשלב איקונוגרפיה מזרחית אורתודוקסית עם סימבוליזם צבאי סובייטי.
על פי כתב העת הבריטי האקונומיסט, הרשיזם התהווה והתגבש על ידי ולדימיר פוטין כתגובה לדעיכה העקבית בפופולריות שלו בתחילת שנות ה-2010, תוך הסתמכות על צורת חשיבה ועולם מושגים שמאפיין את הפשיזם הפוסט-סובייטי. לדברי מבקר התרבות הרוסי מארק ליפובצקי , הרשיזם הוא "המיינסטרים התרבותי של רוסיה הפוטיניסטית". לאבחנה זו מתחברת הזהרתו של יגור גאידר, ראש הממשלה הראשון של רוסיה לאחר התפרקות ברית המועצות, שהבחין בשנת 2007 בהתגברות הנוסטלגיה הפוסט-אימפריאלית בחברה הרוסית וקבע כי "רוסיה עוברת תהליך מסוכן". בהתייחסו להיסטוריה של אירופה במאה ה-20 העיר כי "העובדה ש-15 שנים הפרידו בין קריסת הקיסרות הגרמנית לעליית אדולף היטלר לשלטון, וכן בין התפרקות ברית המועצות לרוסיה של שנת 2006–2007, צריכה לגרום לנו לחשוב".

בשנת 2014 מתח מנהיג האופוזיצי הרוסי בוריס נמצוב ביקורת על מה שהוא תפס כ"טיפוח ותגמול האינסטינקטים הנמוכים ביותר באנשים, עידוד השנאה והלחימה" על ידי המשטר הרוסי, וקבע בראיון האחרון שלו – שעות לפני ההתנקשות בו – כי "רוסיה הופכת במהירות למדינה פשיסטית. כבר יש לנו תעמולה שפועלת בהתאם לדגם של גרמניה הנאצית, יש לנו גם גרעין של חטיבות תקיפה... זו רק ההתחלה". אלכסנדר יאקובלב, אדריכל הרפורמות הדמוקרטיות תחת מיכאיל גורבצ'וב, עמד על הקשר בין שירותי הביטחון והביון הרוסים לבין עליית הפשיזם וקבע כי "איום עליית הפשיזם הוא ממשי. מאז 1917 התרגלנו לחיות בעולם קרימינלי עם מדינה קרימינלית המקודשת על ידי אידאולוגיה – הניסוח הזה מתאים גם לקומוניסטים וגם לפשיסטים".

מספר חוקרים טוענים כי רוסיה הפכה למדינה פשיסטית – או שפשיזם מתאר בצורה הטובה ביותר את המערכת הפוליטית הרוסית – בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022. כך לדוגמה, האקדמאי הרוסי ולדיסלב אינוזמטסב  העריך ב-2017 כי רוסיה היא מדינה פשיסטית בהתהוות. תומאש קמוסלה , חוקר פולני של לאומיות ואתניות, ואליסטר הית', עיתונאי בדיילי טלגרף הבריטי, מתארים את המשטר הרוסי הסמכותני הנוכחי כפשיזם פוטיניסטי. באופן דומה, מדענית המדינה מריה סנגובאיה מאמינה שרוסיה בהנהגת פוטין היא משטר פשיסטי.

במרץ 2022 השווה אוד ארן ווסטאד , היסטוריון מאוניברסיטת ייל, את דבריו של פוטין על אוקראינה ל"כמה מהטיעונים הגזעיים הקולוניאליים של מעצמות אימפריאליות בעבר, רעיונות מסוף המאה ה-19 ומתחילת המאה ה-20".

במאמר "האנטומיה של הרשיזם" שפורסם על־ידי המכון להיסטוריה של אוקראינה  נטען כי רוסיה מעולם לא התעמתה עם טראומות העבר הטוטליטרי, ולא ביטלה את המורשת הטוטליטרית הסובייטית שלה, זאת בניגוד לאוקראינה. על פי המאמר, זו הסיבה העיקרית להיווצרותו ולהתפתחותו המהירה של הרשיזם ברוסיה המודרנית, הן בקרב האליטות הפוליטיות והן בקרב האליטות האינטלקטואליות-תרבותיות. עוד צוין כי הרשיזם ימשיך להוות איום על הסדר העולמי והשלום הגלובלי כל עוד לא ייענה ב"גינוי בינלאומי של האידאולוגיה הקומוניסטית/בולשביקית ויורשיה - הרשיזם והפוטיניזם".

במאמרו של ההיסטוריון טימותי סניידר משנת 2022 תיאר החוקר את ההיסטוריה, הנחות היסוד והמוזרויות הלשוניות של המונח "רשיזם". לדבריו, המונח "הוא המשגה שימושית של השקפת עולמו של פוטין". סניידר הבחין כי "נטינו להתעלם מהדוגמה המרכזית לתחיית הפשיזם, שהיא משטר פוטין בפדרציה הרוסית". עוד נכתב במאמר כי "לפשיסטים רוסים בולטים ניתנת גישה לתקשורת ההמונים במהלך מלחמות, כולל זו. חברי האליטה הרוסית, בעיקר פוטין עצמו, מסתמכים יותר ויותר על תפיסות פשיסטיות". לדידו, "עצם ההצדקה של פוטין למלחמה באוקראינה [...] מייצגת צורה נוצרית של פשיזם."

בהמשך למאמר זה פרסם סניידר בחודש מאי חיבור שכותרתו "צריך להגיד את זה בבירור: רוסיה היא פשיסטית". לדבריו, "רבים מהססים לראות את רוסיה של ימינו כפשיסטית מכיוון שברית המועצות של סטלין הגדירה את עצמה כאנטי-פשיסטית". סניידר מציע כי המפתח להבנת רוסיה כיום טמון בהבנת "הגמישות של סטלין לגבי הפשיזם": "מכיוון שהאנטי-פשיזם הסובייטי הסתכם אך ורק בהגדרת האויב, הוא הציע לפשיזם דלת אחורית שדרכה התאפשר לו לחזור לרוסיה [...] פשיסטים המכנים אנשים אחרים 'פשיסטים' הוא פשיזם שנמתח לקיצוניות הבלתי הגיונית שלו כפולחן של חוסר היגיון [...] זוהי הפרקטיקה הפוטיניסטית המהותית". בהתבסס על כך, סניידר מתייחס למשטרו של פוטין כסכיזו-פשיזם, מונח ששימש גם את מיכאיל אפשטיין שהגדיר את ה"סכיזופשיזם" ברוסיה, או "הפשיזם המחופש כמאבק נגד הפשיזם", כ"תפיסת עולם המשלבת את התיאוריה של עליונות מוסרית, אתנית או גזעית, שליחות אלוהית, אימפריאליזם, לאומנות, שנאת זרים, שאיפה לכוח-על, אנטי-קפיטליזם, אנטי-דמוקרטיה, אנטי-ליברליזם".Stefano Caprio, "Putin's new horde and the challenge of a non-hostile identity," AsiaNews, March 19, 2022.

בדיון באפריל 2022 ביטא ההיסטוריון ניל פרגוסון את דעתו כי "אפשר להשוות את המשטר הקיים כעת ברוסיה למשטר פשיסטי", והוסיף כי "השקפת העולם של פוטין היא קוקטייל רעיל ופשיסטי במובהק של לאומיות רוסית, אורתודוקסיה ונוסטלגיה אימפריאלית. אם תצפו בעצרת האחרונה באצטדיון הכדורגל של מוסקבה, זה היה אירוע פשיסטי, אם מסתכלים על הדרך שבה מתנהלים החיילים הרוסים באוקראינה, זה נראה מאוד כמו פשיזם בפעולה – לא פחות מהסצנות המחרידות שראינו עכשיו בסרטונים מבוצ'ה... בדרך כזו או אחרת, רוסיה הגיעה בסופו של דבר למשטר פשיסטי, עם אידאולוגיה פשיסטית וצורות פעולה פשיסטיות". באותו דיון השתתף גם הכלכלן ג'ון ה. קוקרן, שטען כי לרוסיה תחת פוטין יש את "אותו המודל הכלכלי של שאר המשטרים הפשיסטיים: תעשייה פרטית נומינלית המנוהלת על ידי חבורה של אוליגרכים קלפטוקרטים עם מונופולים קטנים משלהם, אשר סוחרים בעושרם העצום כדי לזכות בתמיכה פוליטית מהמשטר".

על פי מדען המדינה היפני-אמריקאי פרנסיס פוקויאמה, משטרו של פוטין דומה יותר מכל למשטר גרמניה הנאצית, שהאידאולוגיה היחידה שלו היא לאומנות קיצונית. עם זאת הוסיף כי משטרתו של פוטין "פחות ממוסד, וסובב רק סביב אדם אחד: ולדימיר פוטין".

בראיון מפברואר 2023 לעיתון עצמאי בשפה הרוסית Meduza הבחין הפילוסוף הסלובני סלבוי ז'יז'ק כי "האידאולוגיה של אנשים בסביבת פוטין, ושל פוטין עצמו, נראית די ברורה. זה נאו-פשיזם. הם לא משתמשים במונח הזה, אבל כל המסגרת של ההשקפות האימפריאליסטיות הרוסיות – עם הזכות להרחיב באגרסיביות את גבולות המדינה, הפוליטיקה הפנימית ביחס לאוליגרכים וכו' – הלך הרוח הזה הוא הליבה של מה שהיינו מכנים נאו-פשיזם".

 מאפיינים 
ממוזער|220x220 פיקסלים| דיוקנאות של ולדימיר פוטין למכירה בפינת הציוד המשרדי בחנות ספרים במוסקבה, 2006.
ממוזער|330x330 פיקסלים| תמונה משנת 2007 של פוטין ללא חולצה דג שפורסמה באתר הרשמי של נשיא רוסיה כחלק מהקמפיין של פוטין לבחירות לנשיאות רוסיה ב-2008
על פי יוליה סטרבקובה מהמכון הפוליטכני של קייב, רשיזם בשילוב עם אוקראינופוביה מהווים את הווקטור האתנו-לאומי של הדוקטרינה האידאולוגית הרוסית הנאו-אימפריאלית המכונה "העולם הרוסי".

במאמר שפרסם החוקר בוריס דמיאננקו ושכותרתו "רשיזם כקוואזי-אידאולוגיה של הנקמה האימפריאלית הפוסט-סובייטית" תואר הרשיזם כאידאולוגיה מיזנתרופית ותערובת אקלקטית של נאו-קולוניאליזם אימפריאלי, שוביניזם מעצמתי, נוסטלגיה לעבר הסובייטי ומסורתיות דתית. דמיאננקו סבור כי במדיניות הפנים הרשיזם מתבטא בהפרה של זכויות אדם יחד עם דיכוי חופש המחשבה, רדיפת מתנגדים, תעמולה והתעלמות מהליכים דמוקרטיים. לעומת זאת, במדיניות חוץ מתאפיין הרשיזם בהפרה של החוק הבינלאומי, רוויזיוניזם היסטורי והצדקה של כיבוש וסיפוח שטחי מדינות אחרות.

מדען המדינה סטניסלב בלקובסקי טוען שהרשיזם מתחפש לאנטי-פשיזם, אך הוא בעל מהות פשיסטית. מדען המדינה רוסלן קליוצ'ניק מציין כי האליטה הרוסית רואה עצמה זכאית לבנות "דמוקרטיה ריבונית" משלה, ללא התייחסות לסטנדרטים מערביים, אלא תוך התחשבות במסורות מדינתיות רוסיות. משאבים מנהליים ברוסיה הם אחד האמצעים לשימור הפסאדה הדמוקרטית, המסתירה את מנגנוני המניפולציה המוחלטת של רצון האזרחים. מדען המדינה הרוסי אנדריי פיונטקובסקי טוען שהאידאולוגיה של הרשיזם דומה במובנים רבים לנאציזם, שכן נאומיו של הנשיא ולדימיר פוטין משקפים רעיונות דומים לאלו של אדולף היטלר.

לפי אלכסנדר ג'ון מוטיל, היסטוריון ומדען מדינה אמריקאי, הפאשיזם הרוסי הוא בעל המאפ+יינים הבאים:
 מערכת פוליטית לא דמוקרטית, שונה הן מהסמכותיות המסורתיות והן מהטוטליטריות;
 סטטיזם והיפר-לאומיות;
 פולחן היפר-גברי של המנהיג העליון (בדגש על אומץ ליבו, הלוחמנות והתעוזה הפיזית שלו);
 תמיכה עממית כללית במשטר ובמנהיגו.

על פי פרופסור אולכסנדר קוסטנקו, רשיזם היא אידאולוגיה ש"מבוססת על אשליות ומצדיקה כל שרירותיות בשם האינטרסים המדומיינים של החברה הרוסית. במדיניות החוץ, הרשיזם מתבטא, במיוחד, בהפרה של עקרונות המשפט הבינלאומי, כפיית הגרסה שלו לאמת ההיסטורית על העולם (אך ורק לטובת רוסיה), ניצול לרעה של זכות הווטו במועצת הביטחון של האו"ם, וכן הלאה. בפוליטיקה הפנימית הרשיזם מתאפיין בהפרה של חופש המחשבה, רדיפת מתנגדי משטר, שימוש בתקשורת להטעיית הציבור וכדומה". גם אולכסנדר קוסטנקו, בדומה לחוקרים אחרים, רואה ברשיזם ביטוי לסוציופתיה.

ההיסטוריון טימותי סניידר טען כי "נוסע בזמן משנות ה-30 [...] לא יתקשה" לזהות את המשטר הרוסי של שנת 2022 כפשיסטי, וכתב:

הסוציולוג הרוסי המרקסיסטי בוריס קגרליצקי  מתאר את השלטון הרוסי כ"פוסט-פשיסטי", תוצאה הגיונית של "נאו-ליברליזם ופוסטמודרניזם". לדבריו, הרשיזם הוא "תולדה של ההשפלה של החברה הסובייטית המאוחרת בשילוב עם השפלה של הקפיטליזם המאוחר", אשר "לא מציע אינטגרציה – אלא פיצול של החברה". לכן, המשטר לא עוקב אחר "תפיסת עולם קוהרנטית", אלא מסתמך על "הדבקה מקרית של רעיונות, פיסות של מושגים ותמונות שהורכבו באופן אקראי".

האקטיביסט הרוסי איליה בודרייצקיס מצטט את ההגדרה של "פוסט-פשיזם" על פי החוקר האיטלקי אנצו טרברסו: בניגוד לפשיזם של המאה ה-20, שהיה "תנועה", הפשיזם המודרני הוא "מהלך" שמגיע מלמעלה, שכן "פוסט-פשיזם... אינו זקוק עוד לתנועות המונים או אידאולוגיה קוהרנטית. הוא מבקש לקבע את אי השוויון החברתי ואת הכפפת המעמדות הנמוכים למעמדות הגבוהים ללא תנאי כמציאות היחידה האפשרית וכחוק החברתי הבלעדי". בודרייצקיס מאמין ש"החברה הרוסית... הצטמצמה בעקביות למצב של קורבנות שקטה, חומר בר עיבוד שממנו ניתן לבנות משטר פשיסטי מן המניין".

הסוציולוג הרוסי גריגורי יודין הדגיש את חשיבות האטומיזציה החברתית והדה-פוליטיזציה של החברה הסובייטית ב"עידן הסטגנציה" (1964-1985) ומאוחר יותר בתקופת שלטונו של פוטין, כמו גם התגייסות החברה הרוסית למתקפה על אוקראינה ב-2022. לדבריו, כל המשטרים הפשיסטיים לאורך ההיסטוריה פירקו את החברה כדי לגייס את פרטיה. יודין מוסיף כי התדמית של התמיכה העממית הכללית בפוטין היא שקרית ושפוטין משתמש בה כדי לאיים על האליטות והעם: האליטות חוששות ש'העם' יתמוך בדיכוי נגדם, בעוד שפרטים מהחברה המפורקת חוששים להתנגד, שכן אם יביעו את אי הסכמתם, הם לבדם יתעמתו עם "המוני העם" הלא קיימים. קגרליצקי טען שהמונח "מולקוריזציה" מתאים יותר, שכן החברה מפוצלת לא לאטומים, אלא ל"מולקולות – משקי בית, שיכולים להיחשב כצורת הקיום ההיסטורית האחרונה של הקהילה הרוסית".

 תגובות ברוסיה 
ממוזער| חולצה עם הסמל הרשיסטי Z והכיתוב "אני לא מתבייש" (мненестыдно#)
בשנת 2014, השחקן הרוסי איבן אוקלוביסטין, המחזיק בדעות פרו-פוטיניסטיות, כינה את עצמו בפומבי "רשיסט" והתקעקע "כסימן לכך שאני רשיסט, לעד אחיה כרשיסט ואני אמות בתור רשיסט". בשנת 2015 הוציא סדרה של שעוני יד מעוטרים במונוגרמת כי רו, בטקסט "I am Rashist" (Russian ) על לוח השעון, כתוב בגופן גותי, ובסיסמה "לא רק קרים שלנו – הכל שלנו!" על גב השעון. המונח אומץ גם על ידי הלאומן הרוסי יגור חולמוגורוב שפרסם מאמר שכותרתו "רוסיזם. בחירה בפוטין", בו פירק את הרשיזם לשלושה רכיבים: "רוסיה היא מעל הכל. רוסיה היא מדינה של רוסים. אלוהים נמצא עם רוסיה והרוסים".

הכלכלן הרוסי יעקב מירקין מתנגד לשימוש במונח "רשיזם". לדעתו, המונח מייחס לכל האומה הרוסית "אידאולוגיה שמביאה צרות". הוא ציין כי מכיוון שהנאציזם מעולם לא כונה "גרמניזם" והפשיזם האיטלקי מעולם לא כונה "איטלקיזם", האידאולוגיה של פוטין צריכה להתכנות ב"כינויים האכזריים ביותר", אך לא "רשיזם".

היזם והאוליגרך הרוסי אולג טינקוב  הצהיר כי הוא מקווה שאחרים "ילכו בעקבות הדוגמה שלי ויפסיקו לפעול למען הפשיזם" לאחר שוויתר על אזרחותו הרוסית לאחר הפלישה ב-2022.

בשנת 2023 קבע אולג אורלוב, יו"ר מועצת מרכז זכויות האדם "ממוריאל", כי רוסיה תחת פוטין הדרדרה לפשיזם וכי הצבא מבצע "רצח המוני".

 תגובות ממשלת רוסיה והתקשורת הממלכתית 
ממוזער| אנדרטה ביקטרינבורג המוקדשת לסמל הרשיסטי Z, בו נעשה שימוש נרחב מאז פברואר 2022 בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה
מגישת הטלוויזיה הרוסית טינה קנדלקי, שתומכת במלחמתה של רוסיה נגד אוקראינה, מתחה ביקורת בערוץ הטלגרם שלה על השימוש של ויקיפדיה במונח "רשיזם", האשימה את ויקיפדיה ב"פשיזם דיגיטלי" כנגד רוסים, וקראה לרוסים להפסיק להשתמש באתר.

על פי דיווחים בתקשורת, גוף הצנזורה הפדרלי של רוסיה, הרוסקומנדזור, הצנזורה הפדרלית של רוסיה, הורה ב-18 במאי 2022 לוויקיפדיה האנגלית להסיר את המאמרים "רשיזם" ו"הפלישה הרוסית לאוקראינה", בטענה שהם מכילים מידע כוזב על המלחמה, אותה ממשלת רוסיה מכנה "מבצע צבאי מיוחד". בעקבות סירובה של קרן ויקימדיה לעשות זאת הטיל עליה בית המשפט במוסקבה קנס בסך 88,000 דולר, החלטה שהקרן ערערה עליה.

מגיש הטלוויזיה ולדימיר סולוביוב וחבריו בפאנל תוכנית הערב שלו, המשודרת בטלוויזיה הרוסית הממלכתית, הגיבו בזעם לפרסום מאמרו של טימותי סניידר, "צריך להגיד את זה בבירור: רוסיה היא פשיסטית". סולוביוב תקף את סניידר, כינה אותו "פסאודו-פרופסור של פסאודו-אוניברסיטה" וכן "פשוט שקרן".

 ביקורת 
ההיסטוריון סטנלי ג'י פיין טוען כי רוסיה של פוטין "איננה שוות ערך למשטרים הפשיסטיים של מלחמת העולם השנייה, אבל היא מהווה את האנלוגיה הקרובה ביותר לפשיזם שצמח במדינה גדולה מאז אותה תקופה". לדבריו, רשיזם "איננו תוצר של שום תנועה או אידאולוגיה מהפכנית – פשיסטית או אחרת. הוא בעל מקבץ מאפיינים שכמה אנליסטים פוליטיים כינו 'מדינת מאפיה', אם כי כזו הנמצאת תחת דיקטטורה אישית ריכוזית".Nasty, Repressive, Aggressive -- Yes. But Is Russia Fascist? Experts Say 'No.', by Robert Coalson, RFE/RL הוא מאמין שהמערכת הפוליטית ברוסיה היא "יותר תחייה של האמונה של הצאר ניקולאי הראשון במאה ה-18, שהדגישה את האורתודוקסיה, האוטוקרטיה והלאום, מאשר כזו שדומה למשטרים המהפכניים והמודרניים של היטלר ושל מוסוליני."

ההיסטוריון רוג'ר גריפין מציין שבניגוד לרודנים הפשיסטים שהעניקו לעצמם סמכות דיקטטורית מוחלטת, פוטין מעדיף לתמרן ב"נבכי השיטה הפרוטו-דמוקרטית", תוך התיימרות "להגן על ולהבטיח את החוקה הרוסית" ולבצע בה תיקונים במקום לדחות אותה לחלוטין. גריפין מעדיף להשוות את רוסיה ליפן האימפריאלית, ש"חיקתה את הפשיזם במובנים רבים, אך לא הייתה פשיסטית", כך לדבריו.

לדברי החוקרת מריה סנגובאיה, החברה הרוסית "פסיבית ואטומה במיוחד" ומקבלת בהכנעה את רעיונותיו של פוטין, אך אינה מאמצת אותם באופן אקטיבי. זאת, כיוון שרוסיה היא חברה פוסט-טוטליטרית בעלת "ניסיון רע מאוד עם התגייסות סביב רעיונות גדולים". עוד אמרה כי "[רוסיה של פוטין] חסרה חזון לעתיד. רוסיה מתלוננת על הסדר הבינלאומי הקיים ועל מקומה של רוסיה בו, אבל אין לה שום חזון חלופי".

 קישורים חיצוניים 





 ראו גם 
 האשמות ברצח העם האוקראיני במלחמת רוסיה-אוקראינה
 דיסאינפורמציה רוסית
 על האחדות ההיסטורית של הרוסים והאוקראינים

 הערות שוליים 

קטגוריה:הפלישה הרוסית לאוקראינה
קטגוריה:רוסיה: פוליטיקה
קטגוריה:פשיזם
קטגוריה:פוטיניזם