אנרי דה רנייה

אַנְרִי דֶה רֶנְיֶיה (בצרפתית: Henri de Régnier; ) היה סופר ומשורר סימבוליסט צרפתי, שנחשב לאחד החשובים בצרפת בתחילת המאה ה-20.

קורות חייו ועבודתו
הוא נולד באונפלר (מחוז קלבדוס) ב-28 בדצמבר 1864, ולמד משפטים בפריז. ב-1885 החל לתרום לעיתונים בפריז, וחרוזיו פורסמו על ידי רוב כתבי העת הצרפתיים והבלגיים החביבים על הסופרים הסימבוליסטים. לאחר שהחל כחבר באסכולת הפארנאס, הוא שמר על המסורת הקלאסית, אף על פי שהוא אימץ כמה מהחידושים של  וגוסטב קהן. סגנונו המרומז המעורפל מראה את השפעתו של סטפאן מלארמה, שהוא היה תלמידו השקדן.

ספר השירים הראשון שלו "Lendemains" ("היום שאחרי"), הופיע ב-1885, ובין ספרי השירה הרבים שהתפרסמו אחר כך היו "Poèmes anciens et romanesques" ("שירים עתיקים ורומנטיים"; 1890), "Les Jeux rustiques et divins" ("המשחקים הכפריים והאלוהיים"; 1890), "Les Médailles d'argile" ("מדליות חימר"; 1900), "La Cité des eaux" ("עיר המים"; 1903) ו-"La sandale ailée" ("הסנדל המכונף"; 1906).

היה גם מחברם של רומנים וסיפורים ריאליסטיים, ביניהם: "La Canne de jaspe" ("קנה הג'ספר"; מהדורה שנייה, 1897), "La Double maîtresse" ("האדונית הכפולה"; מהדורה חמישית 1900), "Les Vacances d’un jeune homme sage" ("חופשותיו של צעיר חכם"; 1903), "Le mariage de minuit" ("חתונת חצות"; 1903), "Les Amants singuliers" ("האוהבים היחידים", 1905), ו-"Le voyage d’amour ou l’initiation vénitienne" ("מסע האהבה או החניכה הוונציאנית", 1930). הוא התפרסם ברומן המשעשע והחושני "La Pécheresse" ("החוטאת", 1920). רנייה תרם לספר "Le Visage de l'Italie" ("הפנים של איטליה", 1929), ספר על איטליה עם הקדמה מאת בניטו מוסוליני.

רנייה נשא לאישה את , בתו של המשורר , ובעצמה סופרת ומשוררת שכתבה בשם העט ז'ראר ד'אוביל (Gérard d'Houville).

אנרי דה רנייה נפטר בשנת 1936, בגיל 71. הוא נקבר בבית הקברות פר לשז בפריז.

קישורים חיצוניים





 Works by or about Henri de Régnier at Internet Archive

הערות שוליים

קטגוריה:משוררים צרפתים
קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:משוררים סימבוליסטים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:קצינים גדולים בלגיון הכבוד
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1864
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1936