גאו יאוג'יה

גאו יאוג'יה (בכתב סיני: 高耀潔; 19 בדצמבר 1927 – 10 בדצמבר 2023) הייתה גינקולוגית, אשת אקדמיה ופעילת איידס סינית שבסיסה בג'נגג'ואו, חנאן, סין. גאו זכתה לכבוד על עבודתה על ידי האו"ם וארגונים מערביים בזמן שהייתה במעצר בית. אי ההסכמה בינה לבין השלטונות הסיניים בנוגע להעברת מידע והכרה בחומרת מגפת האיידס ברפובליקה העממית של סין פגע בהמשך פעילותה והיא עזבה לארצות הברית ב-2009, שם התיישבה במנהטן, ניו יורק.

 ביוגרפיה 
גאו יאוג'יה, ילידת מחוז קאו, שאנדונג בשנת 1927, נולדה למשפחת בעלי אדמות. ילדותה עברה עליה בצל טרגדיה: כפות רגליה נקשרו במשך שש שנים, אירוע שהותיר אותה צולעת לכל חייה.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, משפחתה, שכללה חמישה אחים, עברה לקאיפנג במחוז חנאן. שם, בשנת 1939, החלה גאו בלימודי רפואה באוניברסיטה. לימודיה נקטעו באופן זמני עקב הפלישה היפנית, אך היא הצליחה לסיים את לימודיה בשנת 1953 באוניברסיטת חנאן. זמן קצר לאחר מכן, נישאה לבעלה, גואו מינג'ו.

גאו, ששימשה כרופאה מומחית בגינקולוגיה שחלתית במכללת חנאן לרפואה סינית מסורתית, טיפלה במספר רב של נשים, תוך שהיא מיילדת אף "תריסר תינוקות ביום". מחוז חנאן היה המחוז הראשון שבו הוחלה, החל בשנת 1958, התוכנית הכלכלית המכונה "הקפיצה הגדולה קדימה". כאשר פגע רעב קשה במחוז בסוף שנות ה-50, גאו דאגה לספק מזון ואספקה חיוניים לחולים נזקקים.

בשל מעמדה האינטלקטואלי, גאו נרדפה קשות במהלך מהפכת התרבות (1966–1976), אירוע שהותיר אותה במצב בריאותי ירוד. היא הוכתה מספר פעמים על ידי המשמרות האדומים בשל מעמד משפחתה כבעלי אדמות, ואף נאלצה להסתתר בחדר המתים של בית החולים כדי להימנע ממעצר. בנה הצעיר, בן 13 בלבד, נכלא לשלוש שנים ללא כל הצדקה. ההתעללות שעברה במהלך תקופה זו כמעט וגרמה לה להתאבד.

לאחר סיום מהפכת התרבות, גאו חזרה לעבודתה כרופאת נשים בבית החולים לרפואה סינית בחנאן. בשנת 1986 קיבלה דרגת פרופסור, ובשנת 1990 פרשה מעבודתה. גאו אף כיהנה כחברת קונגרס העממי השביעי של חנאן.
 פעילות בנושא איידס 
שערוריית הדם הסינית, שהתרחשה במחוז חנאן בסין בשנות ה-90, גרמה להתפשטות מהירה של נגיף ה-HIV בקרב האוכלוסייה הכפרית הענייה. הסיבה העיקרית לכך הייתה פעילות הטיפול באיידס במחוז חנאן, שהתבססה על מרכזי איסוף דם לא סניטריים, הן פרובינציאליים והן פרטיים.

במרכזים אלו, דם נאסף מתורמים בתשלום לתוך מכל מרכזי, ממנו הופרדה הפלזמה. שארית הדם, שלא עברה תהליך עיקור ראוי, הוזרמה חזרה לתורמים מאותו סוג דם. כתוצאה מכך, רבים נדבקו ב-HIV, מה שהוביל למגפה נרחבת.

גאו, רופאה סינית ידועה, הפכה לדמות מרכזית במאבק נגד איידס בסין בעקבות שערוריית הדם הסינית. היא התפרסמה בזכות תמיכתה במניעת איידס, פעילותה למען חולי איידס וילדים יתומים,"China Places AIDS Activist Under House Arrest" article by Jim Yardley in The New York Times, 6 February 2007וקריאותיה למוסדות מקומיים ולאומיים להתייחס ביתר רצינות למחלה.

המקרה הראשון של איידס בו נתקלה גאו היה בשנת 1996, כאשר נקראה לייעוץ בבית חולים בג'נגג'ואו. אישה בשם בא, שאובחנה מאוחר יותר עם איידס, לא זוהתה כחולת איידס בעת תחילת אשפוזה. גאו איבחנה אותה כחולת איידס ב-7 באפריל 1996, וחשדה שהיא נדבקה בעקבות עירוי דם לא סטרילי. בא נפטרה 10 ימים לאחר מכן.

חקירה מעמיקה יותר חשפה שמקרה זה לא היה יחיד, אלא חלק ממגפה רחבה יותר שפקדה את מחוז חנאן. גאו החלה לבקר בכפרים כדי לחקור את היקף הבעיה, וגילתה מספר רב של מקרי איידס נוספים. גילויים אלו הובילו אותה להקדיש את חייו למאבק במחלה ולשיפור תנאי חייהם של חולי איידס בסין.

 מאמציה למניעת התפשטות איידס 
בסוף שנת 1996, גאו החלה לכתוב ולפרסם חומרים בנושא מניעת התפשטות HIV/איידס. היא השתמשה בכספה האישי כדי להדפיס ניוזלטר בשם "ידע למניעת HIV", שהופץ לראשונה ב-1 בדצמבר 1996, יום האיידס העולמי.

גאו חילקה את הניוזלטר בתחנות אוטובוס בג'נגג'ואו, וביקשה מהנוסעים להעביר אותו לאזורים כפריים. הניוזלטר יצא ב-15 גיליונות, עם הדפסה כוללת של 530,000 עותקים. הגיליון הראשון מומן על ידי מוזיאון חנאן לתרבות והיסטוריה וקרן סונג צ'ינגלינג, אך הגיליונות הבאים מומנו על ידי גאו עצמה, בעלות של בין 3,000 ל-5,000 יואן לכל גיליון.

הניוזלטרים הופצו בתחנת המגפה של מחוז חנאן, במרכזי תכנון משפחה, באוטובוסים וברכבות. במקרים מסוימים, עיתונים ומגזינים אחרים שיתפו פעולה עם גאו והפיצו את החומרים שלה לצד הפרסומים שלהם.

הרצאות: גאו כללה מידע על מניעת HIV/איידס גם ב-30 עד 70 הרצאות פומביות שהיא נתנה מדי שנה בנושא בריאות.

מרכז פעילות: דירתה של גאו הפכה בסופו של דבר ל"מרכז פיקוד" למאבק באיידס. שם היא הדפיסה עלונים, ענתה למכתבים וטלפונים מחולים, רופאים ומורים בנושא HIV/איידס.

טלוויזיה: ב-1 בדצמבר 1999 הוזמנה גאו על ידי הטלוויזיה של העיר ג'נגג'ואו להשתתף בתוכנית טלוויזיה בשידור חי בנושא מניעת HIV/איידס.

ספר: גאו החליטה לקדם את המסר שלה עוד יותר על ידי פרסום ספר בשם "מניעת איידס / מחלת מין". לאחר שקיבלה את פרס ג'ונתן מאן לבריאות גלובלית וזכויות אדם בשנת 2001, היא השתמשה ב-30,000 דולר מפרסים ו-10,000 דולר נוספים בתרומות מקרן פורד כדי להדפיס 150,000 עותקים של הספר.

הפצת הספר: גאו תרמה כ-60,000 עותקים של הספר לפדרציית הנשים של מחוז חנאן, כמו גם לתחנה למניעת מגפות ולספרייה המחוזית של חנאן, עם הוראות להמשיך ולהפיץ את הספרים לאזורים כפריים יותר ולארגונים קטנים יותר. היא קיבלה בקשות רבות לספר, בעיקר מחנאן, אך גם מאזורים אחרים בסין.

סקר: בסתיו 2001, גאו ערכה סקר בנושא ידע על מניעת איידס. התברר שפחות מ-15% מהאנשים שנסקרו הבינו נכון את דרכי העברת HIV ומניעת איידס, ורובם לא ידעו כיצד ניתן להידבק ב-HIV דרך דם.

גאו הפכה לדמות מרכזית במאבק באיידס בסין. פעילותה תרמה רבות להעלאת המודעות למחלה ולדרכי מניעתה, וסייעה להציל חיים רבים.

 סיוע לחולי איידס ובני משפחותיהם 
בסביבות שנת 2000, רוב מאמציה של גאו התמקדו בסיוע ל"יתומי איידס", ילדים שאיבדו את הוריהם למחלה, בכפרים של מחוז חנאן.PRC Central Television program on Dr. Gao Yaojie broadcast 3 February 2004 Gao Yaojie  היא פעלה במישורים העיקריים הבאים:
 תמיכה כלכלית: גאו העניקה כסף ישירות לילדים כדי לסייע להם בצרכי היום-יום.
 סיוע רפואי: היא רכשה תרופות, בעיקר משככי כאבים, עבור ילדים שסבלו מתסמיני איידס.
 שיתוף פעולה עם שופינג וואנג: גאו עבדה בשיתוף פעולה עם שופינג וואנג, חוקרת בריאות שהייתה מודעת לליקויים בשיטות איסוף הדם בסין שהובילו להתפשטות הפטיטיס C בשנת 1993. וואנג, שהייתה גם הראשונה שהתריעה על עלייה בהדבקה ב-HIV כמה שנים מאוחר יותר, סיפקה לגאו נתונים שתמכו במסרי ההסברה שלה בנוגע למחלה.

השפעת הפעילות על נכסיה: בעקבות השימוש הנרחב בכספה האישי, בעלה של גאו נאלץ למנוע ממנה גישה לחסכונות המשותפים של בני הזוג החל משנת 2000.

 תגובת הנגד של הממשלה 
תחילה, קיבלה פעילותה של גאו תגובות שליליות מצד גורמים מקומיים. הן גורמים רשמיים והן העיתונות המקומית לא היו מוכנים לתמוך בה במסעות ההסברה שלה, ואף סירבו לסקר את הנושא. חששם היה שדיון פומבי באיידס יפגע בתדמיתו של מחוז חנאן.

גאו סבלה מהטרדות מצד הרשויות: הדואר שלה נתפס, הטלפון שלה צלצל ללא הרף, והיא אף נאסרה על ידי המשטרה.

אוגוסט 2000: גאו נתנה ראיון ל-China Newsweekly, שהודפס מחדש על ידי מספר כלי תקשורת. בעקבות הראיון, אסרו עליה הרשויות המקומיות לדבר שוב עם עיתונאים.

נובמבר 2000: שעות ספורות לפני מתן הרצאה שגאו הייתה אמורה לתת לסטודנטים, בוטלה ההרצאה לאחר שהודיעה שתדון בקצרה ב-HIV/איידס.

ההתנגדות המקומית לא ריפתה את ידיה של גאו: היא המשיכה בפעילותה ללא מורא, תוך סיכון משמעותי לחירותה ואף לחייה. נחישותה תרמה רבות להעלאת המודעות למחלת האיידס בסין ולדרכי מניעתה.

 הכרה 
אף על פי שלא הייתה הרופאה הסינית הראשונה שדיברה נגד מגפת ה-HIV במדינה, קמפיינים של גאו למניעת איידס תרמו רבות להשפעה על מדיניות ממשלת סין בנוגע למניעה ובקרה של המחלה.

הודאה רשמית ופעולות ממשלתיות: בשנת 2003, לאחר שנים של התעלמות מהבעיה, ממשלת סין סוף סוף הודתה רשמית בקיומה של מגפת HIV במדינה והבטיחה להשקיע כספים משמעותיים במאמצי מניעה ובקרה.

הערכות לגבי היקף המגפה: בשנת 2004, קבוצת הנושא של האומות המאוחדות בנושא HIV/איידס בסין פרסמה דו"ח שהעריך שבין 850,000 ל-1.5 מיליון מבוגרים בסין נדבקו ב-HIV נכון לשנת 2001. הערכות אלו היו גבוהות משמעותית מההערכות הרשמיות של ממשלת סין באותה תקופה.

הסתירות בין הערכות: בשנת 2007, פקידי בריאות סיניים העריכו שרק 740,000 מבוגרים נדבקו ב-HIV. עם זאת, גאו טענה שמספר המקרים הכולל ברחבי המדינה היה קרוב ל-10 מיליון. פער משמעותי זה הדגיש את הצורך בשקיפות רבה יותר ובנתונים מדויקים יותר בנוגע למגפת האיידס בסין.

בשנת 1999, משרד החינוך הסיני כינה אותה "אישית מודל שעוסקת בדור הבא", אך לא הזמין אותה לטקס הענקת הפרס.

הכרה בינלאומית: למרות ההתנגדות המקומית, גאו זכתה להכרה בינלאומית רחבה על פעילותה.
 בשנת 2001, היא זכתה בפרס ג'ונתן מאן לבריאות וזכויות אדם.
 בשנת 2002, היא זכתה בתואר הגיבורה האסיאתית של מגזין טיים.
 בשנת 2003, היא זכתה בפרס רמון מגסיי לשירות הציבור במנילה, הפיליפינים.
 בשנת 2007, היא זכתה ב"פרס המנהיגות הגלובלית, נשים משנות את עולמנו" על ידי ה-Vital Voices Global Partnership.
 אפריל 2007: האיגוד האסטרונומי הבינלאומי קרא לאסטרואיד 38980 על שמה.
 ספטמבר 2007: האקדמיה למדעים של ניו יורק העניקה לה את "פרס Heinz R. Pagels לזכויות האדם של המדענים".
 פברואר 2015: גאו קיבלה את "פרס המצפון השנתי של ליו בניאן" לשנת 2014. טקס הענקת הפרס התקיים בדירתה בניו יורק והשתתפו בו למעלה מ-10 חברי חבר המושבעים ואורחים. הפרס נקרא על שם הרופא הסיני ליו בניאן וחבר השופטים כלל סופרים סינים ידועים.

הקושי לקבל הכרה בסין: למרות ההכרה הבינלאומית, גאו נתקלה בקשיים רבים לקבל הכרה והערכה בסין. היא לא קיבלה אישור לנסיעות מחוץ למדינה כדי לקבל מספר פרסים בינלאומיים.

השפעה מתמשכת: פעילותה של גאו תרמה רבות להעלאת המודעות למחלת האיידס בסין, לחץ על הממשלה לנקוט בצעדים אפקטיביים יותר למניעה ובקרה של המחלה, וסייעה להציל חיים רבים.
 החיים המאוחרים 
בעלה של גאו, גואו מינג'ו, נפטר בשנת 2006. לזוג היו שתי בנות ובן, אך גאו התנכרה מהם עד שנת 2009.

בשנת 2007, הייתה גאו נתונה במעצר בית ולא יכלה לנסוע. גורמים מקומיים לחצו עליה לחתום על הצהרה לפיה היא "לא מסוגלת לנסוע עקב בריאות לקויה"."China Covers Up Detention of AIDS Doctor" reporting by Jim Yardley, The New York Times, 16 February 2007למרות זאת, ביקרו אותה בבית גורמים רשמיים, ביניהם סגן מזכיר המפלגה של מחוז חנאן, צ'ן קונגאו, סגן המושל של חנאן, וואנג ג'ומיי, וראש מחלקת ארגון המפלגה הקומוניסטית של מחוז חנאן, Ye Dongsong. ביקור זה דווח ב-Henan Daily ובתקשורת סינית אחרת.

מעצר הבית של גאו היה חלק ממגמה מתמשכת של הטרדות נגד פעילי איידס בסין, ובפרט במחוז חנאן. בשנת 2006 נעצר פעיל בולט נוסף, וואן יאנהאי, ונמנע ממנו לקיים ועידת איידס בבייג'ינג.

בפברואר 2007, בעקבות לחץ בינלאומי, איפשרה הממשלה הסינית לגאו לנסוע לארצות הברית כדי לקבל פרס."Detained AIDS Doctor Allowed to Visit U.S. Later, China Says", article by Jim Yardley in The New York Times, 17 February 2007

גאו תיארה את הבלוג שלה, אותו עדכנה עד שנת 2009, כ"שדה קרב" בין תומכיה למתנגדיה. לטענתה, פריצה לבלוג שלה גרמה להתקפות רבות, לאחר שהחלה לתאר מקרים רבים של אנשים שהמשיכו להידבק ב-HIV דרך עירויי דם במחוז חנאן.

ביולי 2008 יצאה לאור האוטוביוגרפיה של גאו The Soul of Gao Yaojie (נכתבה בסינית) על ידי Ming Pao Publications Limited (הונג קונג), והגרסה האנגלית, The Soul of Gao Yaojie: A Memoir, פורסמה בנובמבר 2011.Interview with Dr. Gao Yaojie and discussion of her autobiography, South China Morning Post of September 9, 2008

 החיים בארצות הברית 
במאי 2009, חששה גאו שתשוב למעצר בית בסין, ולכן נמלטה לארצות הברית. עם הגעתה, התארחה זמן קצר אצל משפחה סינית, ולאחר מכן עברה לניו יורק בעזרת מלגת ביקור מאוניברסיטת קולומביה. היא התיישבה בווסט הארלם.

בארצות הברית, גאו הרצתה רבות על חוויותיה כרופאה ופעילה בסין. היא שיתפה פעולה הדוקה עם פרופסור אנדרו ג'יי נתן מאוניברסיטת קולומביה, חוקר פוליטיקה סינית שניהל את ענייניה בארצות הברית.

בשנותיה האחרונות, בריאותה של גאו התדרדרה, והיא סבלה מפקקת. בשנת 2016 אושפזה בבית החולים עקב דלקת ריאות.

ב-10 בדצמבר 2023, נפטרה גאו מסיבות טבעיות בביתה במנהטן עילית, בגיל 95. מותה אושר על ידי פרופסור נתן.

 קישורים חיצוניים 

 גאו יאוג'יה: רופאה, סבתא ומלשינה במאבקה של סין נגד HIV/איידס: שולחן עגול בפני הוועדה המבצעת של הקונגרס לסין, קונגרס 111, מושב ראשון, 3 בדצמבר 2009
 ד"ר גאו יאוג'יה – גיבורה שנלחמת באיידס בסין
 הבלוג של ד"ר גאו יאוג'יה (בסינית)
 הקבוצה מכבדת את הרופאה שחשף את שערוריית האיידס בסין – נורה בוסטאני כוללת ראיון וידאו עם ד"ר גאו בסינית.
 גאו יאוג'יה נמנעת מתיאור סנסציוני של הבעיה – יאן לישאן (סין עסקי הראלד)

הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס רמון מגסאיסאי
קטגוריה:גינקולוגיות
קטגוריה:רופאים סינים
קטגוריה:ילידות 1927
קטגוריה:סינים שנולדו ב-1927
קטגוריה:נפטרות ב-2023
קטגוריה:סינים שנפטרו ב-2023