חמשת הימים של מילאנו

חמשת הימים של מילאנו (באיטלקית: Cinque giornate di Milano) היה מרד ואירוע מרכזי במהלך מהפכות 1848 שהתחיל את מלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה. ב-18 במרץ התעורר מרד בעיר מילאנו שבחמישה ימים של קרבות רחוב הרחיק את המרשל רדצקי וחייליו האוסטרים מהעיר.

 רקע 
ב-1848 פתחו המילאנזים במערכה נגד האימפריה האוסטרית כבר ב-1 בינואר. ביום ראש השנה החלו המילאנזים להחרים הימורים ומוצרי טבק, שהיו מונופולים ממשלתיים שהכניסו למעלה מ-5 מיליון לירות בשנה. החרם הגיע לשיאו בקרב רחוב עקוב מדם ב-3 בינואר, כאשר חיילים אוסטרים, בקבוצות של שלושה, נעלבו ונרגמו באבנים על ידי קהל זועם. לאחר מכן התאספו החיילים בקבוצות של תריסר והסתערו על ההמון בחרבות ובכידונים, הרגו חמישה ופצעו 59 נוספים. רדצקי הגביל את חייליו לבסיסים למשך חמישה ימים. ההפגנות הסתיימו, אבל חודשיים לאחר מכן, כשהגיעו למילאנו חדשות על המרד בווינה ונפילת מטרניך, המילאנזים יצאו שוב לרחובות, ב-18 במרץ.

 אירועים 
שמאל|ממוזער| פסל בבסיס האנדרטה לזכר חמשת הימים של מילאנו משנת 1895 מאת ג'וזפה גרנדי.
שמאל|ממוזער| בריקדה במילאנו במהלך 'חמשת הימים'
כמעט במקביל להתקוממויות העממיות של 1848 בממלכת לומברדיה-ונציה, ב-18 במרץ של אותה שנה, התקוממה גם העיר מילאנו. זו הייתה העדות הראשונה לאופן שבו יוזמה עממית יעילה, בהנחיית אנשי הריסורג'מנטו, הצליחה להשפיע על קרלו אלברטו, מלך סרדיניה.

חיל המצב האוסטרי במילאנו היה מצויד היטב ופיקד על ידי גנרל מנוסה, יוזף רדצקי פון רדץ, שלמרות היותו מעל 80 שנים, היה נמרץ ונוקשה. לרדצקי לא הייתה כל כוונה להיכנע למרד.

עם זאת, כל העיר נלחמה ברחבי הרחובות, הרימה בריקדות, ירה מחלונות וגגות, ודחקה באוכלוסייה הכפרית להצטרף אליהם. האוכלוסייה נתמכה על ידי הארכיבישוף ולפחות 100 כמרים הצטרפו ללחימה נגד האוסטרים. פסל של האפיפיור פיוס התשיעי הונף אל המתרס. M. Clark, The Italian Risorgimento, Routledge 2013 p. 53. הממשלה הזמנית של מילאנו הוקמה ובראשה עמד הפודסטה, גבריו קאסטי ומועצת מלחמה בפיקודו של קרלו קטנאו. המרטיניט (ילדי בית היתומים) עבדו כמריצי מסרים לכל חלקי העיירה.

רדצקי ראה את הקושי להתנגד במצור במרכז העיר, אך בעודו חושש מהתקפת צבא פיימונטה ואיכרים מהאזור הכפרי, הוא העדיף לסגת לאחר שאיבד את השליטה בפורטה טוסה (כיום פורטה ויטוריה) לידי המורדים. בערב ה-22 במרץ, נסוגו האוסטרים לעבר ה"קוודרילאטרו" (האזור המבוצר התחום על ידי ארבע הערים ורונה, לגנאגו, מנטובה ופסקיירה דל גארדה), 120 ק"מ מזרחה, ולקחו איתם כמה בני ערובה שנעצרו בתחילת המרד. בינתיים, שאר הטריטוריה של ונטו ולומברדיה הייתה חופשית.

לזכר הימים הללו, העיתון הרשמי של הממשלה הזמנית נקרא פשוט Il 22 marzo (22 במרץ), שהחל את פרסומו ב-26 במרץ בפאלאצו מרינו בניהולו של קרלו טנקה.  אנדרטה לחמשת ימי מילאנו מאת הפסל ג'וזפה גרנדי נחנכה בשנת 1895 במה שהוא כיום פורטה ויטוריה.

כמעט מאה שנה מאוחר יותר, ב-1943, המרד של נאפולי נגד הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה נקרא "ארבעת הימים של נאפולי", בחיקוי מודע לאירוע הקודם במילאנו.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1848
קטגוריה:איטליה: קרבות
קטגוריה:אוסטריה: קרבות