סכסוך אל-פשאגה

סכסוך אל-פשאגה היה סכסוך בין חמושים מסודאן וחמושים אמהרים מאתיופיה באזור הגבול השנוי במחלוקת של אל-פשאגה (אזור של סודאן ממזרח לנהר אטברה ומדרום לנהר טקה). מאז 2008, אתיופיה ביטלה את כל התביעות כלפי אל-פשאגה כל עוד סודאן אפשרה לחקלאים ולחמושים אתיופים להישאר באזור ללא הפרעה. עם פרוץ מלחמת תיגראי, כוחות סודאן הצליחו לעבור לאזור בשל הסכם עם אתיופיה רק שלושה ימים לפני כן. כאשר חמושים אמהרים עזבו לסייע לממשלה הפדרלית במלחמה, כוחות סודאן החלו לגרש את החקלאים האתיופיים, ולמעשה שברו את הפשרה של 2008. אתיופיה האשימה גם את סודאן בהריגת חקלאים אמהרה. ממשלת סודאן טוענת למעורבותם של כוחות ENDF ואריתריאה בסכסוך הגבול בעוד שממשלת אתיופיה מכחישה זאת ורואה בסכסוך התכתשויות בין כוחות סודאן למיליציות אתניות מאזור אמהרה. סיקור תקשורתי חיצוני נטה לקשר בין מיליציות האמהרים לחיילים פדרליים מכוחות ההגנה הלאומיים של אתיופיה (ENDF). ישנן כמה ראיות המצביעות על כך שה-ENDF היה מעורב בסכסוך, אם כי לא ברורה היכולת שבה הם עושים זאת. סביר להניח שהיה להם תפקיד פריפריאלי בלחימה בפועל.

 רקע 
250px|מסגרת|שמאל|מיקום סודאן (בכתום) ואתיופיה (בירוק) במזרח יבשת אפריקה.
בשנת 2007 חתמו סודאן ואתיופיה על אמנה שתאפשר לחקלאים אתיופים להישאר באל-פשאגה ולהמשיך לעבד את האדמה. לאחר יותר מעשור שבו האמנה נותרה בעינה, בשנת 2020 עם פרוץ מלחמת תיגראי, צבא סודאן ניצל את העובדה שאנשי מיליציות אמהרה וצבא אתיופיה נפרסו צפונה כתוצאה מכך, והפר את האמנה בפלישה לאל-פשאגה וגירוש אלפי חקלאים אמהרים מביתם.

בשנת 1902 חתמו סודאן האנגלו-מצרית והאימפריה האתיופית על חוזה לתיחום הגבול כראוי, אך הוא נכשל, מכיוון שחלק מהאזורים לאורך הגבול נותרו ללא פתרון. הן באמנה של 1902 והן באמנה מאוחרת יותר משנת 1907, הגבול הבינלאומי עובר מזרחה, מה שאומר שאדמת אל-פשאגה היא סודאנית, אך האתיופים כבר התיישבו באזור וטיפחו אותו, יחד עם תשלום מיסים לממשלת אתיופיה.

לאחר מלחמת אתיופיה-אריתריאה, אתיופיה וסודאן החלו בשיחות רדומות ארוכות כדי לקבוע את המיקום המדויק של הגבול שלהן באורך 744 ק"מ, כאשר האזור הקשה ביותר להסכמה הוא אזור אל-פשאגה.

ב-2008 הם הגיעו לפשרה. אתיופיה הסכימה שאזור אל-פשאגה יהיה חלק מסודאן, אך חקלאי אמהרה עדיין יורשו להמשיך לחיות בו ללא הפרעה. גם חקלאים טיגריאנים באזורים הצפוניים של אל-פשאגה הורשו להישאר.

לאחר שההחזית העממית לשחרור תיגראי הודחה מהשלטון באתיופיה ב-2018, מנהיגי אזור אמהרה, שהשטח התת-לאומי שלו אל-פשאגה נמצא בו, גינו את העסקה כעסקה סודית ואמרו שלא התייעצו איתם כראוי בעת חתימת ההסכם.

 המלחמה 
 2020 
ב-15 בדצמבר ארבו חמושים אתיופיים, הנתמכים לכאורה על ידי ממשלת אתיופיה, לכמה חיילים סודאנים, והרגו קצין ושלושה חיילים. מאוחר יותר באותו יום אמר ראש ממשלת סודאן, עבדאללה חמדוכ, כי הכוחות המזוינים של סודאן ערוכים להדוף את התוקפנות הצבאית. כבר בהתמודדות עם מלחמה בצפון, ראש ממשלת אתיופיה, אבי אחמד, ניסה להרגיע את המצב על ידי ציוץ בטוויטר, "אירועים כאלה לא ישברו את הקשר בין שתי המדינות שלנו, מכיוון שאנו תמיד משתמשים בדיאלוג כדי לפתור בעיות."

המתיחות גברה כאשר סודאן החלה לגייס חיילים לגבול המריבה ועד ראש השנה, היא טענה כי כבשה מחדש את כל הכפרים באזור. בתגובה אמר מפקד צבא אתיופיה, גנרל ביראנו ג'ולה ג'לצ'ה, "הצבא שלנו עוסק במקום אחר, הם ניצלו את זה. זה היה צריך להיפתר בצורה ידידותית. סודאן צריכה לבחור בדיאלוג, מכיוון שיש שחקנים של צד שלישי שרוצים לראות את המדינות שלנו מסוכסכות."

ב-28 בדצמבר, סודאן טענה כי כבשה את הכפרים אסמרו, לבקי, פאשה, למלם, מלקאמו, מאלס, אשקר, ארקה ואום פאשה טדי. בסך הכל היא כבשה אחת עשרה התנחלויות שהמיליציות האתיופיות שלטו בהן. סודן גם טענה כי כבשה את העיירה לילי מידי כוחות ומיליציות אמהרה. לילי היא ביתם של מפקדי מיליציות אמהרה, סוחרים וחקלאים גדולים. בסך הכל מתגוררים בה למעלה מאלף חקלאים אתיופים.

 2021 
ב-3 בינואר, סודאן תפסה 45 אנשי מיליציות אמהרה שחצו לסודאן.

לאחר מכן, אנשי מיליציה אתיופית חטפו שלושה סוחרים סודאנים מאזור בסנדה במדינת אל-גדריף ב-30 בינואר, לאחר שחדרו שבעה קילומטרים בתוך שטח סודאן, והציתו את האופנוע שלהם. צבא סודאן פרס תגבורת נוספת לאחר החטיפה. קרובי משפחה חמושים של החטופים ניסו להיכנס לעיירה Metemma שבאתיופיה אך שוכנעו לסגת. מאוחר יותר שוחררו הסוחרים לאחר תשלום כופר.

ב-14 בפברואר אמרה סודאן שחיילים אתיופים חצו לשטחה. משרד החוץ האתיופי אמר כי סודאן בזזה ועקרה אזרחים אתיופים מאז 6 בנובמבר 2020 וכי על צבא סודאן לפנות את האזור שכבש בכוח. אתיופיה האשימה גם את סודאן בחצייה לשטחה.

ב-20 בפברואר טען משרד החוץ הסודאני כי כוחות אריתריאה נכנסו לאזור אל-פשאגה עם כוחות אתיופיים. ארבעה ימים לאחר מכן, ב-24 בפברואר, הכחישה אריתריאה את מעורבות כוחותיה במתיחות בגבול סודאן-אתיופיה, והצהירה כי היא מייחלת לפתרון של שלום לסכסוך וכי הממשלה מבינה את עמדת סודאן בנוגע לזכותה להרחיב את ריבונותה.

ב-23 בפברואר ביקשה אתיופיה מסודאן להסיג את חייליה מאזור הגבול השנוי במחלוקת לפני שיתחילו שיחות השלום. דוברת משרד החוץ האתיופי, דינה מופתי, אמרה כי אתיופיה אינה מעוניינת להיכנס שוב לעימות עם סודאן וכי אתיופיה רוצה לחזור לפשרה של 2008, שאפשרה לחיילים ואזרחים אתיופיים להיכנס לאזור ללא הפרעה. לבסוף, מופתי אמר שיש צד שלישי שדחף את סודן להיכנס לסכסוך עם אתיופיה. עוד באותו יום הצהירה סודאן כי לא תסיג את חייליה מאזור הגבול וכי הצבתו של צבא סודאן ברצועת הגבול עם אתיופיה היא החלטה סופית ובלתי הפיכה.

ב-2 במרץ המשיך צבא סודאן לדחוף לתוך המעוז האתיופי האחרון ברקת באזור הגבול השנוי במחלוקת של אל-פשאגה, נגד כוחות הנתמכים על ידי אתיופיה. בינתיים, סודאן טענה שכוחות אריתריאה מסייעים לאתיופים.

סודאן סגרה את מעבר הגבול גלאבט-מטמה עם אתיופיה ב-3 באפריל, יומיים לאחר שמיליציות אתיופיות תקפו את פקידי המכס הסודאניים בנוכחות הצבא האתיופי. ואליד אחמד אל-סג'אן, מפקד החטיבה החמישית של הכוחות המזוינים של סודאן באום ברקית, הצהיר ב-8 באפריל כי הצבא הסודאני השתלט מחדש על 95% מאזור אל-פשאגה השנוי במחלוקת מאתיופיה.

ב-13 באפריל, סודאן שחררה 61 חיילים אתיופים שכבשה והעבירה אותם לממשלת אתיופיה דרך מעבר הגבול גלאבט.

שלושה ילדים משבט הפלטה נחטפו על ידי מיליציות אתיופיות מאזור ליד גאלאבאט ומטמה ב-23 ביולי. הקפטן הסודאני בהאא אלדין יוסוף, מפקד האזור הצבאי גלאבט, נתפס ומאוחר יותר עונה תוך שהוא רודף אחר המיליציה מאחורי החטיפה. בינתיים, ההצטברות הצבאית נמשכה בגבול וסודאן סגרה את מעבר הגבול גלאבאט עם אתיופיה ב-24 ביולי.

צבא סודאן הצהיר ב-26 בספטמבר כי כוחות אתיופיה ניסו לכבוש את אזור אום ברקית יום קודם לכן, אך נאלצו לסגת לאחר שהתעמתו.

הערות שוליים

קטגוריה:מלחמות אתיופיה
קטגוריה:מלחמות סודאן
קטגוריה:אתיופיה: היסטוריה
קטגוריה:סודאן: היסטוריה
קטגוריה:שנות ה-2020