אליזבטה בוארטו

אליזבטה בוארטו (באיטלקית: Elisabetta Boaretto) היא פיזיקאית גרעינית ישראלית ממוצא איטלקי, המכהנת כפרופסור מן המניין ביחידה לארכאולוגיה מדעית במכון ויצמן למדע. בוארטו היא מומחית לתיארוך פחמן-14 ומדעי הארכאולוגיה ומשלבת עבודה במעבדה עם פעילות בחפירות ארכאולוגיות בישראל ובעולם. 

 ביוגרפיה 
בוארטו נולדה בכפר מונטגרוטו טרמה, כפר קטן עשיר במעיינות תרמיים באיטליה. אביה ג'וזפה בוארטו, היה אמן ויזם ואמה טרזה בלון הייתה אחות ובהמשך הפכה ליזמית. לבוארטו 3 אחים ו-2 אחיות. אחיה האדריכל עמנואל בוארטו בנה את בריכת המים התרמיים העמוקה ביותר בעולם (-42 מ') בשם Y-40 הממוקמת במלון טרמה מילפיני.

למדה בתיכון בפדובה ובהמשך ב-1985 סיימה תואר שני בפיזיקה עם התמחות בפיזיקה גרעינית מהמחלקה לפיזיקה באוניברסיטת פדובה. ב-1990 עלתה לישראל.

ב-1994 סיימה את עבודת הדוקטורט בפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים בהנחייתו של פרופ' מיכאל פאול, היא חקרה ריכוז של איזוטופים רדיואקטיביים בקרחונים של גרינלנד.

ב-1997 ביצעה מחקר במסגרת פוסט־דוקטורט במחלקה לפיזיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת אורהוס שם למדה על תיארוך פחמן רדיו עם ספקטרומטריית מסה מאיץ וחקרה את גילם של מי התהום בדנמרק.

בין 1998 ל-2000 למדה ארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, כתלמידה שאינה מן המניין. במקביל ב-1999 סיימה פוסט דוקטורט במחלקה לביולוגיה במכון ויצמן.

בין השנים 2006 ל-2011 הרצתה באוניברסיטת בר-אילן במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה. מ-2011 עד 2012 הייתה חברת סגל במחלקה לביולוגיה מבנית במכון ויצמן.

ב-2012 עברה למרכז האינטגרטיבי לארכאולוגיה ואנתרופולוגיה על שם מקס פלאנק במכון ויצמן. ב-2013 הובא מאיץ חלקיקים חדשני למכון ויצמן, תחת מעבדתה של בוארטו. החל מ-2016 בוארטו היא פרופסור במכון ויצמן ביחידה לארכאולוגיה מדעית.

 מחקריה 
 האדם הקדמון 
ב-2013 תיארכה את הפעילות בבית הקברות של מערת רקפת מהתרבות הנאטופית, שם ניכר שימוש בפרחים עבור קברים כבר לפני כ-13,700 שנה.

ב-2015 השתתפה במחקר כיפת גולגולת של אדם מודרני, שהתגלתה במערת מנות שגילה המדויק כ-55,000 שנה, מהקדומים מחוץ לאפריקה.  

ב-2016 התפרסם מחקרה יחד עם ולנטינה קרקוטה וחקרים נוספים, אודות הפול בר שהתגלה במערת הנחל בכרמל מהתרבות הנטופית. תיאורך ישיר של הפול המפוחם העלה שגילו כ-14,000 שנה, והראה שהציידים-לקטים הנטופיים הכירו ואספו את הפול כ-4000 שנים לפני ביותו.

ב-2017 חקרה את המעבר לישיבת-הקבע באמצעות תיארוך רדיומטרי של אתר שובייקה 1 מהתרבות הנאטופית בירדן, בשיתוף טוביאס ריכטר וחוקרים נוספים. הממצאים העלו את האפשרות שבניגוד לתפיסה עד אז כי המעבר לישיבת הקבע התרחש באזור הים-תיכוני ומשם התפשט, גם באזורים הצחיחים אירע המעבר באותו זמן.

ב-2021 התפרסם מחקרה בכתב העת PNAS בשיתוף עמרי ברזילי וחוקרים נוספים. המחקר הראה לראשונה כי שני אתרים ארכאולוגיים בנגב, אחד מהתקופה הפלאוליתית התיכונה המשויכת בדרך כלל לאחרוני הניאנדרטלים, והשני, אתר בוקר תחתית מהמעבר לתקופה הפלאוליתית העליונה שמקושרת לאדם המודרני, התקיימו במקביל ובמרחק 40 ק"מ בלבד זה מזה. פיסות הפחם מהאתר תוארכו בשיטה חדשנית של תיארוך פחמן-14 ברזולוציה גבוהה.

 מחקרים בירושלים 
ב-2017 מצאה כי מגדל ביצורים בירושלים נבנה 1,000 שנה מאוחר יותר מכפי שהעריכו עד אז. מגדל הביצורים הגדול במעיין הגיחון בירושלים תוארך בעזרת שרידי פחם, זרעים ועצמות. המגדל שהתגלה ב־2007 נחשב לכזה שנבנה ב־1700 לספירה, בתקופה הכנענית, אך מחקרה של בוארון הוכיח שהוא נבנה למעשה ב־800-900 לפני הספירה, תקופת מלכי יהודה.

ב-2020 חקרה את "קשת וילסון", בסיס גשר שנשען על הכותל המערבי מצדו הצפוני. החוקרים התלבטו במשך שנים רבות אם הקשת הייתה שייכת לבית המקדש השני או שנבנתה בתקופה המוסלמית המאוחרת יותר. המחקר, ביוזמת הקרן למורשת הכותל המערבי, בדק, באמצעות תיארוך פחמן-14, את גילה של הקשת. במהלך המחקר התגלו זרעים מתחת לקשת משנת 70 לספירה. במהלך המחקר הוכח שהקשת, שניצבה באחת הדרכים הראשיות לבית המקדש השני, נבנתה בשני שלבים: בשלב הראשון נבנה גשר בימיו של הורדוס, או מעט אחריו, ברוחב 7.5 מטרים. בשלב השני, כמה עשרות שנים לאחר מכן הורחב הגשר לרוחב 15 מטרים. מסקנת המחקר היא כי ככל הנראה הקשת נבנתה ביחד עם הכותל המערבי, מה שמרמז על כך שפרויקט הבנייה של הר הבית נמשך עשרות שנים לאחר ימיו של הורדוס עד פרוץ מרד בר כוכבא.

ב-2024 התפרסם מחקר שערכה בכתב העת PNAS אשר עסק בתיארוך חלקים שונים מירושלים בימי מלכי יהודה. במסגרת המחקר, החוקרים תיארכו במדויק את המבנים והחומות שנבנו בירושלים בתקופת בית המקדש הראשון וזיהו אזורים שבהם התקיימה פעילות נרחבת. הדגימות נעשו בשיתוף פעולה עם ארכאולוגים ואפשרו ללמוד על התפתחותה של העיר. הממצאים הוכיחו כי ירושלים צמחה והתפשטה לעבר הר ציון כבר במאה ה-9 לפני הספירה, בימיו של המלך יהואש, כמאה שנה לפני הגלות האשורית. באמצעות תיארוך הפחמן התגלה כי חומת ירושלים, שהתגלתה בכמה שטחי חפירה במורדות המזרחיים של עיר דוד קדומה יותר לתיארוך שהיה נהוג עד אז וכי היא נבנתה למעשה על ידי המלך עוזיהו, אחרי רעידת האדמה הגדולה של ירושלים, ולא מאוחר יותר על ידי חזקיהו, בזמן המרד נגד סנחריב מלך אשור, כפי שחשבו עד אז.

 מחקרים נוספים 
ב-2021 התפרסם מחקר שהובילה בכתב העת Scientific Reports. המחקר, שבוצע עם ד"ר יעל ארליך וד"ר ליאור רגב עסק במיפוי של ענף של עץ זית מהגליל באמצעות בדיקות פחמן-14 של מאיץ החלקיקים על שם נעים דנגור. ניסוי זה נעשה מתוך מטרה לאפשר ניסויים עתידיים על עצי זית ברחבי אגן הים התיכון ולהוכיח באופן מדויק יותר את גילם האמיתי, בין השאר ניתן יהיה לקבוע את המועד המדויק של התפרצות הר הגעש סנטוריני.

השימוש בשיטת המחקר שפיתחה בוארטו משמש גם לתיארוך כתבי יד עתיקים כמו זה שנעשה ב-2023 על כתב היד של אבן סינא מהמאה ה-11.

מתגוררת בנס ציונה.

 פרסים 
 2010 - הפרס הלאומי להישגים מדעיים יוצאי דופן, איטליה
 2010 - תואר אבירת הרפובליקה האיטלקית
 2011 - עמיתה בחברה האירופית לפיזיקה
 2011 - פרס החברה לפיזיקה גרעינית יישומית ושיטות גרעיניות ברפואה
 2019 - אות "מרצה מעורר השראה" מטעם התאחדות הסטודנטים הארצית

 קישורים חיצוניים 

 קורות חיים אליזבטה בוארטו

 הערות שוליים 

קטגוריה:פיזיקאים ישראלים
קטגוריה:פיזיקאיות ישראליות
קטגוריה:ישראליות ילידות איטליה
קטגוריה:ישראלים ילידי איטליה
קטגוריה:עולות בשנות ה-2000
קטגוריה:עולים בשנות ה-2000
קטגוריה:סגל מכון ויצמן למדע
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פדובה
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:נס ציונה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1960