סקוט אטראן

סקוט אטראן (באנגלית: Scott Atran; נולד ב-6 בפברואר 1952) הוא אנתרופולוג תרבות אמריקאי-צרפתי מנהל אמריטוס למחקר באנתרופולוגיה במרכז הלאומי למחקר מדעי בפריז, פרופסור למחקר באוניברסיטת מישיגן, ומייסד שותף של ARTIS International ושל המרכז ליישוב סכסוכים בלתי מיושבים באוניברסיטת אוקספורד. הוא חקר וכתב על טרור, אלימות, דת, ניהול סביבתי של ילידים והיסודות הבין-תרבותיים של סיווג ביולוגי. הוא עשה עבודת שטח עם טרוריסטים ופונדמנטליסטים איסלאמיים, מנהיגים פוליטיים ואינדיאנים.

 ראשית חייו 
אטראן נולד בניו יורק בשנת 1952. כסטודנט היה עוזרה של האנתרופולוגית מרגרט מיד במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע. הוא קיבל תואר ראשון ממכללת קולומביה, תואר שני מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ודוקטורט באנתרופולוגיה מאוניברסיטת קולומביה.

 קריירה 
אטראן לימד באוניברסיטת קיימברידג', באוניברסיטה העברית בירושלים, באקול פראטיק דה אוטז אטיד ובאקול פוליטקניק בפריז, ובקולג' ג'ון ג'יי למשפט פלילי בניו יורק. הוא מנהל מחקר אמריטוס באנתרופולוגיה במרכז הלאומי למחקר מדעי וחבר במכון ז'אן ניקו באקול נורמל סופרייר. הוא פרופסור מחקר למדיניות ציבורית ופסיכולוגיה באוניברסיטת מישיגן, עמית מייסד של המרכז ליישוב סכסוכים בלתי ניתנים לדיאלוג באוניברסיטת אוקספורד ומייסד שותף של ARTIS International. הוא נבחר כעמית של החברה למדעים קוגניטיביים וחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.

 ראשית פעילותו 
ב-1974 יזם דיון במנזר רויאמון בצרפת על טבעם של האוניברסלים במחשבה ובחברה האנושית. בדיון השתתפו הבלשן נועם חומסקי, הפסיכולוג ז'אן פיאז'ה, האנתרופולוגים גרגורי בייטסון וקלוד לוי-שטראוס והביולוגים פרנסואה ז'קוב וז'אק מונו. הווארד גרדנר ואחרים רואים באירוע זה אבן דרך בהתפתחות המדע הקוגניטיבי והשתלבותו בקהילה המדעית הרחבה יותר.

 מחקר 
אטראן ערך ניסויים על הדרכים שבהן מדענים ואחרים מקטלגים ומניחים הנחות על הטבע, על הפסיכולוגיה האבולוציונית, על המדע הקוגניטיבי של הדת ועל גבולות של רציונליות בהבנה ובניהול קונפליקט תרבותי ופוליטי עמוק. עבודתו פורסמה בעיתונות פופולרית ובכתבי עת מדעיים במגוון דיסציפלינות. הוא תדרך את חברי הקונגרס האמריקאי וצוות המועצה לביטחון לאומי במסמכים ומצגות כולל "השחקן המסור לעומת השחקן הרציונלי בסכסוך עולמי", "אנטומיה השוואתית והתפתחות של טרור רשת גלובלי" ו"נתיבים אל קיצוניות אלימה וממנה". הוא היה מבקר מוקדם של התערבות ארצות הברית בעיראק ושל העמקת המעורבות באפגניסטן. באפריל 2015 הוא נאם במועצת הביטחון של האו"ם בנושא "נוער, שלום וביטחון".

אטראן מתנגד לניסיונות פוליטיים לחסל את המימון הממשלתי למדעי החברה, בטענה שהוא קריטי לאינטרס הלאומי, כולל חדשנות וביטחון בעסקים, טכנולוגיה, רפואה וביטחון.

 על משא ומתן על סכסוך 
אטראן פרסם מחקר על גבולות הבחירה הרציונלית בסכסוך פוליטי ותרבותי.

הוא השתתף במחקר על האופן שבו ניתן להגדיל את הסיכוי למשא ומתן מדיני שייצור הסכמה. אטראן והפסיכולוגים ג'רמי ג'ינג'ס ודאגלס מדין ומדען המדינה חליל שיקקי ערכו ניסוי שסקר "600 מתנחלים יהודים בגדה המערבית, יותר מ-500 פליטים פלסטינים, ויותר מ-700 סטודנטים פלסטינים, שמחציתם הזדהו עם חמאס ועם הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני הפלסטיני".  החוקרים חילקו את הנבדקים לשלוש קבוצות. לכל אחת הוצג "הסכם שלום היפותטי" שונה. במצב הבסיסי, הוצג בפני הנסקרים "פתרון שתי מדינות שבו הישראלים ייסוגו מ-99 אחוז מהגדה המערבית ומעזה אך לא יצטרכו לקלוט פליטים פלסטינים"; ההצעה "לא עלתה יפה". עבור הקבוצה השנייה, העסקה ההיפותטית "הומתקה בפיצוי כספי מארצות הברית והאיחוד האירופי, מיליארד דולר בשנה למשך מאה שנים, או ערובה שהעם יחיה בשלום ושגשוג. עם המתקות אלה על השולחן, הבלתי אבסולוטיים, כצפוי, ריככו מעט את התנגדותם. אבל האבסולוטיסטים, שנאלצו להרהר בהחלפה של הנושא שעבורם היה טאבו, נגעלו אף יותר, כעסו והיו מוכנים לנקוט אלימות". עבור הקבוצה השלישית, לפתרון שתי המדינות המוצע "נוספה הצהרה סמלית של האויב שבה הוא התפשר על אחד מערכיו הקדושים".

בעסקה שהוצגה למתנחלים הישראלים, הפלסטינים "יוותרו על כל תביעה לזכות השיבה שלהם" או "יידרשו להכיר בזכות ההיסטורית והלגיטימית של העם היהודי על ארץ ישראל"; הוצג לפלסטינים תרחיש שבו ישראל "תכיר בזכות ההיסטורית והלגיטימית של הפלסטינים למדינה משלהם ותתנצל על כל העוולות שנעשו לעם הפלסטיני", או "תוותר על מה שהם מאמינים שהוא זכותם הקדושה על הגדה המערבית" או שיכירו באופן סמלי בלגיטימציה ההיסטורית של זכות השיבה [מבלי להעניק אותה למעשה]". בסיכום התוצאה, טוען הפסיכולוג הקוגניטיבי סטיבן פינקר, "בניגוד לשוחד בדמות כסף או שלום, הוויתור הסמלי של האויב על ערך מקודש, במיוחד כאשר הוא מכיר בערך מקודש של הצד השני, הפחית את הכעס והגועל של האבסולוטיים ואת נכונותם לתמוך באלימות".

במחקר על מנהיגי המזרח התיכון שפורסם ב-Science, אטראן ראיין מנהיגים. בתגובות הקודמות, אנשים דחו ויתורים חומריים ללא ויתורים סמליים, אך היו פתוחים למשא ומתן שהתחיל בוויתורים סמליים. מנהיגים הגיבו באותה צורה, אלא שראו בוויתור הסמלי רק מבוא לוויתורים מהותיים.

לדוגמה, כאשר החוקרים שאלו את מוסא אבו מרזוק, סגן יו"ר חמאס, על פשרה ושלום ללא מתן זכות שיבה, הוא אמר "לא". כשהציעו לו פשרות עם תמריץ מהותי מהותי, הוא אמר "לא" ביתר תוקף; "אנחנו לא מוכרים את עצמנו בשום סכום." אבל כשהציעו לו התנצלות, הוא אמר "כן", אף על פי שהתנצלות תהיה רק התחלה. "הבתים והאדמה שלנו נלקחו מאיתנו וצריך לעשות משהו בנידון".

באופן דומה, כאשר שאלו החוקרים את בנימין נתניהו (אז יו"ר האופוזיציה), "האם תשקול ברצינות לקבל פתרון שתי מדינות בעקבות גבולות 1967 אם כל הפלגים הפלסטיניים הגדולים, כולל חמאס, היו מכירים בזכותו של העם היהודי לעצמאות עצמאית. מדינה באזור?" הוא אמר, "כן, אבל הפלסטינים יצטרכו להראות שהם מתכוונים לזה בכנות, לשנות את ספרי הלימוד ואת המאפיינים האנטישמיים שלהם ואז לאפשר כמה התאמות גבול כדי שבן-גוריון [שדה התעופה] יהיה מחוץ לטווח של טילי כתף."

אטראן עבד עם מועצת הביטחון של האומות המאוחדות והיה מעורב במשא ומתן על סכסוך במזרח התיכון.

 מחקר שטח על טרור 
עבודתו על האידאולוגיה וההתפתחות החברתית של הטרור הטרנס-לאומי כללה עבודת שטח עם מוג'אהדין ותומכים באירופה, המזרח התיכון, מרכז ודרום מזרח אסיה וצפון אפריקה, וערערה הנחות נפוצות. הפסיכולוג הקוגניטיבי סטיבן פינקר מסכם כמה מהממצאים של אטראן כך:

אטראן סיכם את עבודתו ומסקנותיו:

בהתייחס לניתוח של אטראן את המדינה האסלאמית של עיראק והלבנט כתנועה מהפכנית ב"פרופורציות היסטוריות עולמיות", סופר ב"ניו יורק טיימס" מחשיב את אטראן

העיתון "כרוניקה של השכלה גבוהה" (The Chronicle of Higher Education) ליווה את אטראן לחזיתות בקרב נגד דאעש בעיראק, שם הוא וצוות המחקר שלו העריכו את "הרצון להילחם" בקרב הלוחמים:

סדרה של מחקרים ניסיוניים בהנחיית אטראן והפסיכולוג החברתי אנחל גומז עם לוחמי דאעש שנתפסו, לוחמי מפלגת הפועלים של כורדיסטן, צבא עיראק והמיליציה הערבית הסונית בעיראק, וכן עם אלפי אזרחים אירופאים, פיתחו את מסגרת השחקן המסור במאמץ "לעזור להחלטות מדיניות להגנה משותפת". על פי דיווח CNN:

אטראן טוען בריאיון ל"וושינגטון פוסט": "מעולם בהיסטוריה לא גרמו כל כך מעט אנשים עם כל כך מעט אמצעים לכל כך הרבה פחד". הוא ועמיתיו למחקר ב-ARTIS International טוענים:

אטראן ועמיתיו מציעים גישה חלופית, המונעת על ידי מחקר שדה תאורטי המבוסס על אמיתות ביג דאטה ומודיע על קביעת מדיניות תוך שמירה על עצמאות אינטלקטואלית. בשנת 2017 אטראן כתב במאמר פורץ דרך עם אנחל גומז, לוסיה לופז-רודריגז, חמאד שייח, ג'רמי ג'ינג'ס, לידיה וילסון, הושאנג ואזירי, אלכסנדרה ואסקז וריצ'רד דייוויס. היצירה שכותרתה "רצון השחקן המסור להילחם והממד הרוחני של סכסוך אנושי", מתמקדת בממדים הרוחניים של סכסוך המבוסס על עבודת שטח בעיראק עם לוחמים ומחקרי מעבדה, תוך הערכת ממדים לא תועלתניים של סכסוך. אטראן וצוותו אימתו היבטים של ממצאים התנהגותיים אלה במחקרי הדמיה עצבית של אנשים שעברו הקצנה באירופה, כולל נכונות רבה יותר להילחם ולמות למען ערכים קדושים לעומת ערכים לא-קדושים, הכוללת עיכוב של נימוקים דיוניים לטובת תגובות מהירות וחובות.

 מחקרים נוספים 
אטראן עורך מחקר מתמשך בגואטמלה, מקסיקו וארצות הברית על היבטים אוניברסליים וספציפיים לתרבות של סיווג ביולוגי והיגיון סביבתי וקבלת החלטות בקרב מאיה ואינדיאנים אחרים. צוות המחקר שלו התמקד בהגירה של דוברי ספרדית ואנשי קצ'י הגבוהים של גואטמלה לאזור פטן הצפוני של השפלה, ובאינטראקציה שלהם עם אנשי איצה בשפלה, ששפתם קרובה להכחדה, אך שיטות היערות החקלאית שלה, כולל שימוש בצמחי תזונה ומרפא, עדיין עשויות לספר לנו הרבה על הניהול הקדם-קולוניאלי של שפלת המאיה.Atran, Scott; Lois, Ximena; Ucan Ek', Edilberto (2004) Plants of the Peten Itza Maya, Memoirs of the Museum of Anthropology, University of Michigan, 38 אטראן מצא כי בני איצה דחו הצעות לניצול משאבי טבע כי אלה היו הפרת צווים רוחניים שעשויים לייצג חוכמת מאות שנות ניסיון; עם זאת, מחקרים מאוחרים יותר מצביעים על כך שהחוכמה הזו, והפרקטיקות הקיימות שהיא עודדה, נעלמים כאשר אחרוני דוברי איצה מתים.

הוויכוחים של אטראן עם סם האריס, דן דנט, ריצ'רד דוקינס ואחרים במהלך סימפוזיון Beyond Belief ב-2006 על גבולות התבונה ותפקיד הדת בחברה המודרנית מדגישים את ההבדלים בין מחברים אלה, הרואים בדת אמונות שגויות ביסודו הקשורות לקוסמולוגיה פרימיטיבית, כמו גם מדכאות פוליטיות וחברתיות, לעומת אטראן שרואה באמונות דתיות בלתי ניתנות לסילוק אך אבסורדיות מבחינה סמנטית וסבור שהן מחויבויות פולחניות מחייבות וקריטיות מבחינה היסטורית להיווצרות ולכידות חברתית של חברות בקנה מידה גדול ומניעות עכשוויות לקונפליקט ולשיתוף פעולה.

 לקריאה נוספת 
 כמחבר יחיד 
 Cognitive Foundations of Natural History: Towards an Anthropology of Science, Cambridge University Press, 1993; 
 In Gods We Trust: The Evolutionary Landscape of Religion, Oxford University Press, 2002; 
 Talking to the Enemy: Sacred Values, Violent Extremism, and What it Means to be Human, Penguin, 2011; 
 L'Etat islamique est une révolution, Les Liens qui Libèrent Editions, 2016; 
 כעורך או ככותב שותף 
 Histoire du concept d'espece dans les sciences de la vie, ed. (1987)
 Folkbiology, ed. with Douglas Medin, MIT Press (1999)
 Plants of the Peten Itza' Maya, with Ximena Lois and Edilberto Ucan Ek, University of Michigan Museums Press (2004)
 The Native Mind and the Cultural Construction of Nature, with Douglas Medin, MIT Press (2008)
 "Values, Empathy, and Fairness Across Social Barriers". ed., Annals of the New York Academy of Sciences, with Oscar Vilarroya, Arcadi Navarro, Kevin Ochsner and Adolf Tobeña (2009)

 הערות שוליים 

קטגוריה:סגל אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:סגל אקול נורמל סופרייר
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:אתאיסטים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:חוקרי מדע המדינה אמריקאים
קטגוריה:אנתרופולוגים צרפתים
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1952
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1952