כתובת קווינטוס מרקיוס התלת-לשונית

כתובת קווינטוס מרקיוס היא כתובת תלת־לשונית לטינית־יוונית־פונית על חפץ אבן שנמצא בסוף המאה ה־19 בקרבת  (מדרום־מערב לקרתגו), ומתאורך לאמצע המאה ה־1 לפנה"ס.ברגר וקניאט, עמ' 48–49, 52

הכתובת נכתבה על משקוף אבן, או בסבירות גבוהה יותר מזבח אבן, המעוטר בבליטות  בחלקו העליון והתחתון.ברגר וקניאט, עמ' 48–49, 52 הכתובת פורסמה . הכתובת נמצאת כעת בלובר.

 הכתובת 
תוכן הכתובת הוא:ברגר וקניאט, עמ' 49–53

משמעות הכתובת לפי שורות היא:ברגר וקניאט, עמ' 49–53
{| cellpadding="2"
|התוכן בשפת המקור
|תרגות לעברית
|-
|
|ק(ווינטוס) מרקי[וס...]
|-
|
|פרוטומקוס [הרופא...]
|-
|
|עשה ... [...]
|-
|
|קווינטוס מרקיו[ס פרוטו־]
|-
|
|־מכוס הרקלייד[ס הרופא...]
|-
|
|[את המזבח? ה]זה נתן קווינטוס מרקיוס פרוטו־
|-
|
|[־מקוס ה]רופא (ב)שנת השופטים עבדמלקרת ואדונבעל.
|}
אורך הפער בשורה הראשונה בלטינית מרמז שבחלק שלא שרד נכתב שם האב.ברגר וקניאט, עמ' 51 השורה השלישית מעלה קשיים: הקיצורים המופיעים בה ("") עשויים לציין תאריך, אך לא יכולים להתפרש כשמות השופטים עבדמלקרת ואדונבעל (ששנת כהונתם היא תאריך הכתובת, בחלק הפוני; ייתכן שהם היו  ביישוב שכן).ברגר וקניאט, עמ' 51

הכתובת היוונית מציינת את שם המקדיש, אחריו שם נוסף – הרקליידס, ובחלק שלא שרד משוחזרת המלה ἰατρός, "רופא".ברגר וקניאט, עמ' 51 אולם, השם הרקליידס מקביל לשם הפיניקי עבדמלקרת; עובדה זאת הופכת שחזור כגון "ἄρχοντος" – שיקיים הקבלה בין החלק היווני לחלק הפוני – אפשרית, אף שהדבר לא מסביר את הופעת שמו של שופט אחד בלבד והיעדרו של השני (אדונבעל), ולכן סביר יותר שהרקליידס היה אבי מציב הכתובת (והדבר תואם את מבנה הכתובות היווניות המסורתי).ברגר וקניאט, עמ' 51–52

תחילת השורה הפונית הראשונה איננה משוחזרת בוודאות; זין ותו בגרסה זאת של הכתב הפוני/נאו־פוני דומות ביותר, דבר המאפשר לשחזר "[המזבח ז]ת" (המזבח הזאת, בנקבה) או "[המזבח א]ז" (המזבח הזה, בזכר).ברגר וקניאט, עמ' 49 שתי האותיות האחרונות של השם "אדנבעל" ככל הנראה חסרות.ברגר וקניאט, עמ' 50

היעדר האות H בתעתוק הלטיני לשם פרוטומקכוס/פרוטומקוס מסייע לתארך את הכתובת: נישופיות עיצורים החלה להיות מובחנת בלטינית בערך בימי יוליוס קיסר וקיקרו, ולכן, הגם שהמעבר מחוסר הבחנה להבחנה היה הדרגתי, סביר לתארך את הכתובת לאמצע המאה ה־1 לפנה"ס.ברגר וקניאט, עמ' 52 הכתב הפיניקי בכתובת הוא בתווך בין השלב הפוני לשלב הנאו־פוני, בין חורבן קרתחדשת לתחילת התקופה הנוצרית.ברגר וקניאט, עמ' 53 התעתיק הפיניקי של השמות הזרים ללא סיומת  (קווינטוס כ"קֻיְנְטֶא" ומרקיוס כ"מַרְקִי"); ה־K הלטינית וה־Κ היוונית מתועתקות בקוף פונית, וה־T הלטינית וה־Τ היוונית מתועתקות בטית פונית.ברגר וקניאט, עמ' 53

כתובות דו־לשוניות ואף תלת־לשוניות של רופאים אינן נדירות באפריקה ובאזורים אחרים העולם העתיק.ברגר וקניאט, עמ' 52ראו למשל 

 ראו גם 

 כתובת אשמן מארח התלת־לשונית
 רשימת כתובות כנעניות וארמיות

 לקריאה נוספת 
 Attilio Masstino, Raimondo Zucca, "La naissance de la culture épigraphique latine en Africa", in: Fantar, M. H. (ed.), Débuts de l'écriture au Maghreb, Casablanca, 2004, pp. 201–202


 הערות שוליים 

קטגוריה:כתובות תלת-לשוניות
קטגוריה:כתובות בלטינית
קטגוריה:כתובות ביוונית
קטגוריה:כתובות בפיניקית
קטגוריה:ממצאים ארכאולוגיים מאבן
קטגוריה:מוזיאון הלובר: עתיקות
קטגוריה:תוניסיה: היסטוריה