ג'ון רוס (קצין צי)

ג'וֹן רוֹס (באנגלית: John Ross; ) היה קצין הצי המלכותי הבריטי וחוקר קוטב סקוטי. הוא היה דודו של סר ג'יימס קלארק רוס, שחקר איתו את האזור הארקטי, ואחר כך הוביל משלחות לאנטארקטיקה.

קורות חיים
ראשית חייו
ג'ון רוס נולד בבלסארוך (Balsarroch) שב בסקוטלנד, ב-24 ביוני 1777, בנם של הכומר אנדרו רוס מבלסארוך, כומר הקהילה ב, ואליזבת' קורסן, בתו של רוברט קורסן, ראש המועצה מדמפריס. בית משפחתו היה על החוף של , בעיירה .

קריירה בצי המלכותי
בשנת 1786, בגיל תשע, רוס הצטרף לצי המלכותי הבריטי כמתנדב ממדרגה ראשונה והוצב בפריגטה "אה"מ פרל" (HMS Pearl). עד מהרה הוא הפליג לים התיכון, שם נשאר עד 1789. לאחר מכן שירת על סיפון אוניית קו מדרגה שנייה "אה"מ אימפרגנבל" (HMS Impregnable) במשך מספר חודשים לפני העברה לצי הסוחר למשך שמונה שנים. בספטמבר 1799 הוא שב לשירות בצי המלכותי הבריטי ומונה לפרח קצונה בסלופ מלחמתי אה"מ ויזל (HMS Weazel), שהצטרף תוך זמן קצר ל.

תקופות שירות קצרות בפריגטה "אה"מ קלייד" (HMS Clyde) ובסלופ המלחמתי "אה"מ דיליג'נס" (HMS Diligence) לאחר מכן, במהלכן שימש כלוטננט.

משנת 1803 שירת בספינות שונות; בעיקר עם התחנה הבלטית. זה כלל תקופה ב"אה"מ גרמפוס" (HMS Grampus) ובאה"מ ויקטורי, אוניית הדגל של מפקד הצי הבלטי, אדמירל המשנה . במהלך שירותו נפצע רוס מספר פעמים, הפציעה הקשה ביותר הייתה בשנת 1806 בעת השתלטות על כלי שיט ספרדי; הוא ספג פציעות שנגרמו מחרב ומכידון, וכן סבל מרגליים שבורות ושבר בזרוע. בסוף 1808, רוס הושאל לצי השוודי. בשנת 1812 הועלה לדרגת קומנדר.

משלחות לחוג הארקטי
1818: משלחת ארקטית ראשונה
בשנת 1818 קיבל רוס את הפיקוד על משלחת ארקטית שאורגנה על ידי האדמירליות הבריטית, הראשונה מתוך סדרה חדשה של ניסיונות לפתור את שאלת המעבר הצפון-מערבי. הדבר היה כרוך בשיט סביב החוף הצפון-מזרחי הקיצוני של אמריקה והפלגה אל מצר ברינג. כמו כן היה עליו לתעד את הזרמים, הגאות והשפל, מצב הקרח והמגנטיות ולאסוף דגימות שמצא בדרך.

המשלחת יצאה מלונדון באפריל, כשרוס פיקד על איזבלה (Isabella), ספינת סוחר שהאדמירליות שכרה, ובליווי אלכסנדר (Alexander), כלי שיט שכור אחר, בפיקודו של לוטננט . רוס הפליג נגד כיוון השעון מסביב למפרץ באפין וחזר על התצפיות שערך ויליאם באפין מאתיים שנה קודם לכן. באוגוסט, הוא נכנס ל בקצה הצפוני של האי באפין; מאוחר יותר התברר שזהו הפתח המזרחי של המעבר הצפון-מערבי. הוא הפליג מספר קילומטרים מערבה אך לא המשיך יותר, כי הוטעה על ידי מיראז' שנראה כאילו יש הרים בקצה המצר. הוא כינה את ההרים לכאורה "הרי קרוקר", לכבודו של , אז המזכיר הראשון של האדמירליות. לאחר מכן הוא חזר לאנגליה למרות מחאותיהם של כמה מקציניו, כולל פארי ו, שחשבו שהיה צריך לבחון את "ההרים" לעומק.

תיאור מסעו שפורסם שנה לאחר מכן, הציף את הוויכוח, והמחלוקת שנוצרה על דבר קיומם של הרי קרוקר הרסה את המוניטין שלו. משלחת זו לא הצליחה לגלות הרבה מה שהיה חדש. השפעתה העיקרית הייתה פתיחת נתיב עבור ספינות ציד לווייתנים לצפון מפרץ באפין ולעורר את פארי לחקור מחדש את מפרץ לנקסטר ולמצוא חלק גדול מהמעבר הצפון-מערבי. רוס הגיע לדרגת קפטן בשובו לסקוטלנד, ובערך בזמן הזה בנה את ביתו,  (הטירה הצפון-מערבית), בסטרנראר, בדרום-מערב סקוטלנד.

1829: משלחת ארקטית שנייה
שמאל|ממוזער|250px|ההפלגה האחרונה של ויקטורי, ב, במה שהוא כיום נונאווט, קנדה, 1832
פארי, הסגן שלו במשלחת הקודמת, חזר לאזור הארקטי ב-1819, והפליג 600 מייל (970 קילומטרים) מערבה מעבר ל"הרי קרוקר", ובכך גילה את תעלת פארי - הציר הראשי של המעבר הצפון-מערבי. חלקית כדי לגאול את המוניטין שלו, רוס הציע להשתמש בספינת קיטור עם שדרית שטוחה כדי לפרוץ דרך הקרח. האדמירליות לא הייתה מעוניינת, אבל הוא הצליח לשכנע את איל הג'ין  לממן את המשלחת הארקטית השנייה הזו, שהחלה ב-1829. הספינה שלו הייתה הוויקטורי (Victory), אוניית קיטור עם גלגלי משוטה שניתן להרים אותם מהקרח. ודוד ניסיוני בלחץ גבוה שנבנה על ידי . הוויקטורי נבנתה בשנת 1826 וקודם לכן שימשה כמעבורת בין ליברפול לאי מאן. המנוע גרם לבעיות ובמהלך החורף הראשון הוא הושלך על החוף. הספינה נשאה ארבעה קצינים - ג'ון רוס, ג'יימס קלארק רוס, ויליאם תום, הרופא ג'ורג' מקדיארמיד ו-19 גברים. המטרה הייתה  בקצה המערבי של האי באפין, שם איבד פארי את ספינתו, פיורי, ב-1825.

רוס עזב את התמזה ב-23 במאי 1829. מפרץ באפין היה חופשי מקרח בצורה יוצאת דופן וב-6 באוגוסט הוא עבר את הנקודה שבה חזר לאחור 10 שנים קודם לכן. ב-11 באוגוסט, הוא פנה דרומה לתוך מפרצון פרינס ריג'נט, וב-13 באוגוסט הגיע לחוף פיורי, שם פארי נטש את ספינתו. שלד הספינה נעלם אבל היו ערמות של אספקה על החוף, חלק מהן הוא לקח. בהמשך דרומה הוא הפך לאירופאי הראשון ב, אך עד סוף ספטמבר הוא נחסם על ידי קרח 200 מייל (320 קילומטרים) דרומית לחוף פיורי. הוא החליט להעביר את החורף בנמל פליקס בקצה המזרחי של . בינואר 1830 הגיעה קבוצה של אינואיטים מהקבוצה האתנית של ה שסיפקה אוכל ומידע. לאחד מהם יצר נגר הספינה רגל עץ.

באביב 1830 ערך ג'יימס קלארק רוס ערך מספר נסיעות מערבה לתוך פנים הארץ. ב-9 באפריל, הוא הגיע לצד המערבי של חצי האי בותיה ובמאי חצה את הקרח אל החוף הצפון-מערבי של אי המלך ויליאם, בהנחה שהוא חלק מהיבשת. זה היה באמצע ספטמבר לפני שהקרח שחרר את הספינה. הצוות ניסר את קרח החוף וגרר את הספינה למים פתוחים, אך עד מהרה היא נתפסה שוב בקרח. באוקטובר המשיכו לנסר את הקרח ולגרור את הספינה לתוך מפרץ שריף, שם בילו את החורף השני שלהם רק שלושה מיילים (4.8 קילומטרים) מנמל פליקס. אף אינואיט הגיע עד אפריל 1831 שלאחר מכן. ג'יימס קלארק רוס חצה את חצי האי בותיה, וב-1 ביוני 1831, הפך לאירופאי הראשון שהגיע לקוטב המגנטי הצפוני. באוגוסט החלה הספינה לנוע אך הספיקה לעבור רק ארבעה מיילים (6.4 קילומטרים) לפני שנלכדה בנמל ויקטוריה. בינואר 1832, היה ברור שהספינה לעולם לא תצא. התוכנית של רוס הייתה לגרור את סירות הספינה צפונה לחוף פיורי, לאסוף שם אספקה, למצוא מים פתוחים ולקוות להינצל על ידי ספינת ציד לווייתנים.

שמאל|ממוזער|250px|איזבלה מצילה את הצוות של ויקטורי, 1834
הם עזבו את הוויקטורי ב-29 במאי 1832. עשרה ימים לאחר מכן, ג'יימס קלארק רוס חזר מחוף פיורי ודיווח שהסירות של פיורי ניתנות לתיקון, מה שחסך מהם את העמל של גרירת הסירות. הם הגיעו לחוף פיורי ב-1 ביולי, יצאו בשלוש סירות ב-1 באוגוסט, והגיעו ל בסוף אוגוסט. מצאו שדה קרח שלם, הם המתינו ארבעה שבועות עד שהקרח יימס, ויתרו, חזרו דרומה, השאירו את סירותיהם ב והלכו לחוף פיורי. ב-8 ביולי 1833 הם עזבו למפרץ באטי וב-14 באוגוסט ראו מים פתוחים בפעם הראשונה. הם עזבו ביום למחרת והגיעו לקצה מפרצון פרינס ריג'נט. ב-26 באוגוסט, הם הבחינו בספינה אך היא חלפה על פניהם. כמה שעות לאחר מכן, הם התגלו על ידי ספינה אחרת, שהתברר שהיא איזבלה שעליה הוא פיקד בשנת 1819. אלמלא תגליתו ב-1819 לא היו ציידי לווייתנים באזור. באוקטובר הם חזרו לאנגליה.

למשלחת היו שלושה הרוגים. רוס הוצג למלך ויליאם הרביעי וקיבל תואר אבירות. הצוות קיבל שכר כפול במשך כל ארבע השנים על ידי האדמירליות אף על פי שהם לא היו בצי המלכותי. הניסיון המרשים הזה, כמו גם המידע המדעי והאתנולוגי שנאסף על ידי הצוות של רוס, הביאו לו את המוניטין שהוא חיפש זה מכבר. בהשוואה לחוקרים ארקטיים אחרים בני זמנו, זה היה הישג בעל ממדים הרואיים וכנראה בשל העובדה שרוס התיידד ולמד מהאינואיטים.

שמאל|ממוזער|250px|מפה שנמסרה על ידי רוס למלך ויליאם הרביעי ב-1834, המציגה תגליות מהמשלחת.
אולם שוב, רוס נתקל במחלוקת לגבי הקרטוגרפיה שלו. בשנת 1830, במהלך המשלחת, ג'יימס קלארק רוס שרטט שלושה איים ב וקרא להם איי בופורט. ג'ון רוס מעולם לא ראה את האיים. מאוחר יותר, באנגליה, ג'ון רוס, תוך שימוש בסמכותו כמנהיג המשלחת, שינה את שמות האיים ל, ואף הוסיף מספר איים בדיוניים לקבוצה, בניסיון לכאורה להרשים את המלך החדש, ויליאם הרביעי. בשנת 1834 קיבל רוס את מדליית הזהב (מייסדים) מהחברה הגאוגרפית המלכותית ומדליית זהב מהחברה הגאוגרפית הצרפתית, וכן עיטורי מסדרים זרים שונים, כולל תואר אביר  של שוודיה וכן תואר אבירות כעמית של מסדר האמבט בבריטניה. ג'ון רוס כיהן כקונסול בריטניה בסטוקהולם משנת 1839 עד 1846.

1850: משלחת ארקטית אחרונה
בשנת 1850, בגיל 72, יצא רוס למסע שלישי לאזורים הארקטיים, הפעם בחיפוש אחר המשלחת האבודה של פרנקלין שלא נשמע ממנה במשך ארבע שנים. עם תמיכה כספית מחברת מפרץ הדסון, הוא הפליג בספינה פרטית, הסקונר פליקס, אל מפרץ לנקסטר. כלי השיט שלו לא היה חזק במיוחד וספינות אחרות באזור נאלצו לספק מזון כדי לעזור לרוס להילחם בצפדינה שהופיעה בקרב הצוות שלו.

משלא מצא את פרנקלין או מישהו מאנשיו, רוס חזר לאנגליה באוקטובר 1851 דרך גרינלנד, שם נתקל בשמועות שפרנקלין וכל בני משלחתו מתים.

שלהי חייו
בזמן שהוא חיפש את פרנקלין, רוס הועלה לדרגת אדמירל משנה. כשהוא פרש לסטרנראר, סקוטלנד, הוא לא הפליג שוב. ידיעותיו בשפות השוודית והדנית הביאו אותו להתייעץ עם הממשלה לגבי האזורים הבלטיים כשהמתחים עם רוסיה גברו ובשנותיו המאוחרות בילה בכתיבה. הוא פרסם מספר חוברות, כולל אחת המבקרת את המאמצים להציל את פרנקלין.

הוא גם קיווה ללא תוחלת לפיוס עם אשתו, והציק לאדמירליות בעניינים שונים, אחד מהם איכות המפות שלה. הוא מת ב-30 באוגוסט 1856 בעת ביקור בלונדון, שם הוא קבור ב.

הדיווחים שכתב על מסעותיו



לקריאה נוספת



 O'Byrne, William R. (1849). "Ross, John" A Naval Biographical Dictionary. London: John Murray. pp. 1006–1007.




קישורים חיצוניים



 Works by John Ross at Biodiversity Heritage Library
 Works by John Ross at Open Library
 Works by or about John Ross at Internet Archive

הערות שוליים

קטגוריה:חוקרי האזור הארקטי
קטגוריה:אבירים בריטים
קטגוריה:מסדר האמבט: עמיתים
קטגוריה:קציני הצי המלכותי הבריטי
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1777
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1856