אוניות המערכה מסדרת רויאל סובריין

אוניות המערכה מסדרת רויאל סובריין הייתה קבוצה של שמונה אוניות מערכה פרה-דרדנוט שנבנו עבור הצי המלכותי בשנות ה-90 של המאה ה-19. האוניות בילו את הקריירה שלהן בציי הים התיכון, הבית והתעלה, לפעמים כאוניות דגל, למרות שכמה מהן גויסו לשירות בשייטת הנודדת ב-1896 כאשר המתיחות עם הקיסרות הגרמנית עלתה בעקבות פשיטת ג'יימסון בדרום אפריקה. שלוש אוניות הוקצו לשייטת הבינלאומית שהוקמה כאשר נוצרים יוונים מרדו נגד שלטון האימפריה העות'מאנית בכרתים בשנים 1897–1898.

בערך בשנים 1905–1907, האוניות נחשבו מיושנות והצטמצמו למילואים. האוניות החלו להימכר לגריטה החל משנת 1911, אם כי אמפרס אוף אינדיה הוטבעה כספינת מטרה במהלך ניסויי ירי ב-1913. הוד צוידה בבליטות נגד טורפדו הראשונות כדי להעריך תוכניות הגנה תת-מימיות ב-1911 לפני שהוטבעה כספינת חסימה כמה חודשים לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914. רק רוונג' שרדה כדי לראות שירות פעיל במלחמה, במהלכה הפגיזה את קו החוף הבלגי. שמה שונה לרידאוטבל ב-1915, היא נשמרה כגווה ומאוחר יותר באותה שנה הפכה לספינת בסיס עד שנמכרה לגרוטאות לאחר המלחמה.

 רקע 
ימין|ממוזער| גובה ימני, תוכנית הסיפון וחתך גוף האונייה כפי שמתואר ב-Brassey's Naval Annual 1906
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 התחזק הלחץ על הממשלה לחדש ולהרחיב את הצי המלכותי. פחד ממלחמה עם רוסיה בשנת 1885 במהלך תקרית פאנג'דה, כישלון הצי החוסם להכיל את האוניות הפשיטות בנמל במהלך תמרוני הצי של 1888 והערכות מציאותיות יותר של מספר האוניות הנדרשות לביצוע המשימות הנדרשות במלחמה נגד צרפת, יחד עם חשיפות של עיתונאים משפיעים כמו ויליאם תומאס סטאד, חשפו חולשות חמורות בצי. הממשלה הגיבה עם חוק ההגנה הימית משנת 1889, שסיפק 21.5 מיליון ליש"ט לתוכנית הרחבה עצומה ששמונה האוניות מסדרת רויאל סובריין היו עמוד השדרה שלה. החוק גם קבע את תקן שתי המעצמות, לפיו הצי המלכותי ביקש להיות גדול כמו שתי המעצמות הימיות הגדולות הבאות ביחד.

העבודה המקדימה על מה שיהפוך לסדרת רויאל סובריין החלה ב-1888 ומועצת האדמירליות הנחה את מנהל הבנייה הימית, סר ויליאם וייט, לתכנן גרסה משופרת ומוגדלת של סדרת טרפלגר. אוניות אלו היו מצוידות בצריחי תותחים, שמשקלם הכתיב את בנייתן כאוניות עם בולט נמוך על מנת להפחית את משקלן העליון. וייט, לעומת זאת, טען במרץ בעד עיצוב של אוניות עם בולט גבוה כדי לשפר את יכולתן של האוניות החדשות להילחם ולהפליג במזג אוויר סוער. משמעות ההצעה הייתה שניתן להרכיב את החימוש רק בברבטות קלות יותר, בעלות שריון פחות כבד. לאחר דיונים רבים, הבולט עוצב לפי השקפתו של וייט והעיצוב היה דומה לגרסה מוגדלת של סדרת אדמירל המוקדמת יותר, למרות שאחת משמונה האוניות, הוד, נבנתה כאונייה עם בולט נמוך וצריחי תותחים מתוך כבוד ללורד הים הראשון, אדמירל סר ארתור הוד, שטען בתוקף עבור ההצעה השנייה. אוניות הסדרה נחשבות לעיתים קרובות לראשונות מטיפוס אוניית מערכה שנודעה לאחר כניסתה לשירות של אה"מ דרדנוט המהפכנית ב-1906 בתור פרה-דרדנוט.

 תכנון ותיאור 
הדחק האוניות היה  בריק ו- בטעון. היה להן אורך בין הניצבים של  ואורך כולל של , רוחב של , ושוקע של .

במקור, הסדרה נועדה להיות מצוידת בנשק חדש, תותח 12 אינץ' ארוך בקליבר 40. עם זאת, האוניות צוידו בתותחי 13.5 אינץ', בדומה לאלו שהיו בסדרת אדמירל, שכן הדירקטוריון דרש שיוצבו על האוניות 4 תותחים מתוך התותחים הכבדים ביותר הזמינים.

לאוניות המצוידות בברבטות היה בולט של  (כ-90% מההנחיות המודרניות), שסופק על ידי תוספת של סיפון נוסף שלם, ששיפר את הביצועים של האוניות בים סוער. כדי להפחית את המשקל העליון שלהם, וייט נתן להם כמות משמעותית של צֱרָה. הבולט של הוד, לעומת זאת, היה רק , מה שאומר שהיא הייתה רטובה מאוד ואיבדה מהירות במהירות ככל שגובה הגלים גדל. היא הייתה אוניית המערכה הבריטית האחרונה עם הצריחים הכבדים, בסגנון הישן, וכל אוניות המערכה הבריטיות העתידיות היו בעיצוב עם בולט גבוה והחימוש העיקרי שלהן היה בברבטות, אם כי אימוץ של בתי תותחים משוריינים ומסתובבים מעל הברבטות הוביל בהדרגה לכך שהם גם נקראו "צריחים".
ימין|ממוזער|הוד עם בולט נמוך המצוידת בצריחים
בעיה נוספת עם הוד הייתה שיציבותה של אונייה תלויה במידה רבה בגובה הבולט בזוויות התגלגלות גבוהות, ולכן היה צריך להעניק לה גובה מטאצנטרי גדול יותר (המרחק האנכי בין המטא-סנטר למרכז הכובד מתחתיו) של כ- במקום  בשאר אוניות הסדרה כדי לגרום לה להתגלגל פחות בים סוער. זה הביא להפחתת משך ההתגלגלות שלה בכ-7% בהשוואה לאוניות האחרות בסדרה, מה שהפך את הירי שלה לפחות מדויק. וייט בחר בכוונה גובה מטאצנטרי גבוה כדי למזער את הגלגול והוא לא חשב שיש צורך בסנפירי ייצוב. בדצמבר 1893 רזולושן חוותה התגלגלות קשה במהלך סערה חזקה, אשר זיכתה את הסדרה בכינוי Rolling Ressies, ובעקבות כך ריפאלס, נבנתה עם סנפירי ייצוב תוך כדי ההתקנה והדגימה באופן סופי את יעילותם במהלך ניסויים השוואתיים.
ימין|ממוזער|אמפרס אוף אינדיה המצוידת בברבטות
אוניות הסדרה הונעו על ידי זוג מנועי קיטור תלת דרגתיים בעלי שלושה צילינדרים, שכל אחד מהם הניע גל הנע אחד, תוך שימוש בקיטור שסופק על ידי שמונה דוודים גליליים שפעלו בלחץ של 155 PSI (1,069 קילו-פסקל, 11 קילוגרם-כוח לסמ"ר). המנועים תוכננו להפיק סך של 9,000 כוחות סוס (6,700 קילוואט) בעת הפלגה עם שוקע סטנדרטי ובמהירות של 16 קשרים (30 קמ"ש); בעת הפלגה עם שוקע מאולץ, הם היו צפויים לייצר 11,000 כוחות סוס (8,200 קילוואט) ומהירות מרבית של 17.5 קשרים (32.4 קמ"ש). אוניות הסדרה חרגו ממהירויות אלו בקלות; רויאל סובריין עצמה הגיעה למהירות של 16.43 קשרים (30.43 קמ"ש) מ-9,661 כוחות סוס (7,204 קילוואט) בעת הפלגה עם שוקע סטנדרטי. אולם ניסויים בהפלגה עם שוקע מאולץ גרמו נזק לדוודים שלה, למרות שהאונייה הגיעה למהירות של 18 קשרים (33 קמ"ש) מ-13,360 כוחות סוס (9,960 קילוואט). כתוצאה מכך, הצי החליט לא לדחוף את הדוודים של סדרת רויאל סובריין מעבר ל-11,000 כוחות סוס כדי למנוע נזק דומה. האוניות נשאו לכל היותר  של פחם, שהעניק להם טווח של 4,720 מיילים ימיים (8,740 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש).

 חימוש ושריון 
ממוזער| תקריב של הברבטה האחורית על סיפון אמפרס אוף אינדיה
תותח ה- הועדף על ידי מועצת המנהלים, אך הוא עדיין היה בפיתוח, ולכן נבחר תותח נטען מכנס בקוטר 13.5 אינץ' (343 מ"מ)/ קליבר 32 במשקל  שכבר הוצב בסדרות הקודמות. ארבעת התותחים הורכבו בשתי ברבטות בצורת אגס או צריחים עגולים, אחת לפני ואחת מאחורי המבנה העילי. הברבטות היו פתוחות, ללא חיפויים או מגני תותחים, והתותחים היו חשופים במלואם. מנופי התחמושת היו בקודקוד הברבטה והתותחים נאלצו לחזור למצב קדמי-אחורי כדי להיטען מחדש. הפגזים במשקל  שנורו על ידי תותחים אלו יכלו לחדור  של ברזל יצוק בטווח של , תוך שימוש במטען הודף במשקל  של אבקת שריפה חומה ללא עשן (SBC). בהגבהה מרבית של +13.5°, היה לתותחים טווח של כ- עם SBC; מאוחר יותר החליף מטען הודף של קורדיט במשקל  את ה-SBC, מה שהרחיב את הטווח לכ-. האוניות נשאו 80 פגזים לכל תותח.

חימוש משני של עשרה תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ) מהירי-ירי היוו שדרוג משמעותי ביחס לששת תותחי 4.7 אינץ' (120 מ"מ) מהירי-ירי של סדרת טרפלגר. תותחים אלו נועדו להשמיד את המבנה הלא משוריין של יריביהם והם היו ממוקמים בצורה רחוקה האחד מהשני, על שני סיפונים, כך שפגיעה בודדת לא תשבית יותר תותח מאחד. ארבעה מהתותחים היו ממוקמים על הסיפון הראשי והיו ניתנים לשימוש רק במזג אוויר רגוע, מכיוון שהם היו מאוד קרובים לקו המים של האוניות, בעוד התותחים הנותרים הוצבו מעליהם בסיפון העליון. יחד עם אספקת התחמושת שלהם של 200 פגזים לכל תותח, התותחים שקלו כ- והיו אחד הגורמים לעלייה הגדולה בהדחק לעומת האוניות הקודמות. התותחים ירו פגזים במשקל  לטווח של  בהגבהה המרבית שלהם של +20°. 16 תותחי 6-פאונד מהירי-ירי  מסוג לא ידוע ותריסר תותחי הוצ'קיס 3 פאונד (1.9 אינץ' (47 מ"מ)) מהירי-ירי הוצבו להגנה מפני סירות טורפדו (להוד היו רק שמונה תותחי 6 פאונד). האוניות היו חמושות גם בשבעה צינורות טורפדו בקוטר 14 אינץ' (356 מ"מ), שניים בכל צד רוחב ואחד בירכתיים מעל קו המים ואחד בכל צד רוחב מתחת למים.

תוכנית השריון של אוניות הסדרה הייתה דומה לזו של טרפלגר, שכן חגורת השריון הקו המים של שריון מורכב הגנה רק על האזור שבין הברבטות. חגורת השריון בעובי  הייתה באורך  וגובהה הכולל היה  מתוכם  מתחת למים. מחיצות רוחביות בעובי  (מקדימה) ו-14 אינץ' (356 מ"מ) (מאחורה) יצרו את המצודה המשוריינת המרכזית. מעל החגורה היה פס שריון בעובי , מגובה על ידי מחסני פחם עמוקים, שהסתיים במחיצות אלכסוניות בעובי  שחיברו את שריון הצד העליון לברבטות. הלוחות של השכבה העליונה ברויאל סובריין היו שריון הארווי, בעוד לאחיותיה הייתה פלדת ניקל, למרות שהלוחות של הוד היו בעובי .

הברבטות וצריחי התותחים היו מוגנים על ידי שריון מורכב, שעוביו נע בין  ובתי התותחים של תותחי הסיפון הראשי בקוטר 6 אינץ' היו עם חיפוי שריון בעובי 6 אינץ'. מנופי התחמושת אל התותחים המשניים של הסיפון הראשי היו עם שריון בעובי  ואילו אלו של תותחי הסיפון העליון היו בעובי כפול מזה. רצפת השריון התת-ימית הייתה בעובי 3 אינץ' באמצע האונייה והצטמצמה ל- לקראת קצות האניה; הקצה הקדמי התעקל כלפי מטה כדי לחזק את איל הניגוח בצורת המחרשה. דפנות צריח הניתוב הקדמי היו בעובי  וצינור התקשורת שירד עד לסיפון השריון היה מוכן עם שריון בעובי . צריח הניתוב האחורי היה מוגן על ידי לוחות בעובי 3 אינץ', וכך גם צינור התקשורת שלו. בין השנים 1902 ו-1904, מגני התותחים הדקים המגינים על תותחי הסיפון העליון בקוטר 6 אינץ' הוחלפו בכל האוניות בבתי תותחים משוריינים למעט הוד, שחוסר יציבותה מנע הוספת משקלים כאלה גבוהים באונייה.

 שינויים 
בין השנים 1894–1895 הותקנו סנפירי ייצוב (Bilge keels) בכל האוניות שלא היו מצוידות בהם. בין השנים 1899–1902 הוסרו מכל האוניות תותחי השלושה פאונד שהיו ממוקמים בראשי התרנים העליונים, וכן הוסרו מגיני התותחים שבתרנים התחתונים – פרט לאמפרס אוף אינדיה, ששמרה עליהם עד 1903–1904. בין 1902–1905 הוסרו מכל האוניות צינורות הטורפדו שמוקמו מעל קו המים, ובין 1902 ל־1904 הותקנו בתי תותחים משוריינים לתותחים בקוטר 6 אינץ' שעל הסיפון העליון. בין השנים 1905–1908 הותקנו בכל האוניות ציוד בקרת אש ומדי טווח, וכל התותחים הקלים הוסרו מהסיפון הראשי ומהתורנים עד שנת 1909. בשנת 1910 הוסר גשר הירכתיים מכל האוניות פרט לרוונג'. שנתיים לאחר מכן, האונייה הזו החליפה את תותחיה לקוטר 10 אינץ' (254 מ"מ) לצורכי ניסוי; התותחים הוסרו באוקטובר 1912.

לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה, האונייה רוונג' שונתה כך שתתאים להפגזות חוף. כדי להאריך את טווח התותחים שלה, הם הוחלפו לקוטר של 12 אינץ' (305 מ"מ). בשנה שלאחר מכן, הותקנו עליה בליטות נגד טורפדו.

 אוניות הסדרה 
+נתוני בנייה שם האונייה המספנה הונחה הושקה כניסתה לשירות עלות (כולל חימוש) רויאל סובריין מספנת פורטסמות' 30 בספטמבר 1889 26 בפברואר 1891 מאי 1892 913,986 ליש"ט אמפרס אוף אינדיה מספנת פמברוק 9 ביולי 1889 7 במאי 1891 11 בספטמבר 1893 912,162 ליש"ט ריפאלס 1 בינואר 1890 27 בפברואר 1892 25 באפריל 1894 915,302 ליש"ט הוד מספנת צ'טם 12 באוגוסט 1889 30 ביולי 1891 מאי 1893 926,396 ליש"ט ראמיליס J&G תומסון, קליידבנק 11 באוגוסט 1890 1 במרץ 1892 17 באוקטובר 1893 980,895 ליש"ט רזולושן פאלמרס, ג'ארו 14 ביוני 1890 28 במאי 1892 5 בדצמבר 1893 953,817 ליש"ט רוונג' 12 בפברואר 1891 3 בנובמבר 1892 22 במרץ 1894 954,825 ליש"ט רויאל אוק קאמל לירד, בירקנהד 29 במאי 1890 5 בנובמבר 1892 12 ביוני 1894 977,996 ליש"ט

 היסטוריית שירות 
רויאל סובריין, ריפאלס, רזולושן ואמפרס אוף אינדיה הוקצו תחילה לצי התעלה, כאשר רויאל סובריין שימשה כאוניית הדגל של הצי ואילו אמפרס אוף אינדיה שימשה כאוניית הדגל של סגן המפקד. רוונג' ורויאל אוק הוזמנו לשייטת הנודדת בשנת 1896 כאשר המתיחות עם הקיסרות הגרמנית הייתה בשיאה בעקבות פשיטת ג'יימסון בדרום אפריקה, כשהראשונה מביניהן שימשה כאוניית הדגל. ראמיליס הפכה לאוניית הדגל של צי הים התיכון ואליה הצטרפה הוד. כל אוניות צי התעלה השתתפו בסקירת צי יובל היהלום של המלכה ויקטוריה ב-1897. אמפרס אוף אינדיה ורויאל סובריין הועברו לים התיכון זמן קצר לאחר הסקירה למרות שרק אמפרס אוף אינדיה הצטרפה לראמיליס והוד כחלק מהשייטת הבינלאומית, כוח רב לאומי שהתערב במרד הנוצרי היווני נגד שלטון האימפריה העות'מאנית בשנים 1897–1898. בכרתים.

החל משנת 1900 אוניות אלו שנפרסו בים התיכון, מלבד הוד, החלו לחזור לבריטניה ולעיתים קרובות שימשו כספינת משמר חופים או ספינת משמר לפני שעברו שיפוץ ארוך בשנים 1902–1903. אמפרס אוף אינדיה הייתה הראשונה מבין האחיות ששופצה והייתה האונייה היחידה מהסדרה שנכחה בסקירת צי ההכתרה של המלך אדוארד השביעי באוגוסט 1902. האונייה שימשה כאוניית הדגל של סגן מפקד צי הבית לאחר שיפוצה, עד שהוחלפה על ידי רויאל אוק ב-1904. רוונג' הייתה האונייה השנייה שהשלימה את השיפוץ שלה ושירתה כאוניית הדגל של צי הבית עד 1905. רוב אוניות הסדרה הוצבו במילואים לאחר סיום שיפוצן, אם כי לרוב השתתפו בתמרוני הצי השנתיים.

רזולושן הייתה האונייה הראשונה של הסדרה שהוצבה במילואים ביוני 1904. רויאל סובריין, ראמיליס, ריפאלס, רוונג', רויאל אוק ואמפרס אוף אינדיה הועברו למילואים בעקבותיה ב-1905. האונייה האחרונה התנגשה בטעות בצוללת צה"מ A10 בשנה שלאחר מכן. למעט רוונג', כל האוניות הוצאו משירות בשנים 1909–1912 ואמפרס אוף אינדיה הוטבעה כספינת מטרה ב-1913. רויאל סובריין וראמיליס נמכרו לגרוטאות באוקטובר 1913, ריפאלס נגרטה לפניהן ביולי 1911 ואילו רויאל אוק נגרטה בינואר 1914 ורזולושן נגרטה באפריל.

הוד מילאה את רוב תקופת השירות הפעיל שלה בצי הים התיכון, שם הבולט הנמוך שלה היווה פחות חיסרון. האונייה הוכנסה לזמן קצר למילואים בשנת 1900 והפכה לספינת שמירה בשנה שלאחר מכן. היא חזרה לים התיכון בסוף 1901, אך נשארה שם רק שנה לפני שחזרה למספנת צ'טם לשיפוץ. הוד הוקצתה לצי הבית עם הקמתו באמצע 1903 ונשלחה למילואים בתחילת 1905. ארבע שנים מאוחר יותר היא הפכה לגווה בקווינסטאון, אירלנד. הוד שימשה כאוניית ניסויים בפיתוח של בליטות נגד טורפדו בשנים 1911–1913 והוטבעה בסוף 1914 כדי לשמש כספינת חסימה מעבר לכניסה הדרומית של נמל פורטלנד.

רוונג' הופעלה מחדש בשנת 1906 כספינת אימונים לתותחנים עד שהושבתה ב-1913. היא הוכנסה לשירות מחדש בשנה שלאחר מכן, לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה. היא נשלחה להפגיז את חופי פלנדריה כחלק מסיירת דובר, ובמהלך המבצע נפגעה ארבע פעמים, אך לא נפגעה קשה. בתחילת 1915 הותקנו עליה בליטות נגד טורפדו, והיא הייתה האונייה הראשונה שהותקנו עליה הבליטות לבחינה מבצעית. מאוחר יותר באותה שנה שונה שמה של הספינה ל"רידאוטבל" כדי לשחרר את שמה לשימוש על ידי אוניית המערכה החדשה רוונג' והיא הפכה לספינת בסיס עד סוף השנה. היא הייתה האונייה האחרונה ששרדה מהסדרה שלה, ונמכרה לגרוטאות בנובמבר 1919.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:אוניות מערכה בריטיות
קטגוריה:סדרות של אוניות מערכה