בית רואן

בית רוֹאַן (בצרפתית: Maison de Rohan) היא משפחת אצולה צרפתית בעלת השפעה משמעותית על ההיסטוריה של המדינה. זו הייתה - לצד  ובית לאבל - המשפחה החזקה ביותר בברטאן.

מקורות
בית רואן הם צאצא מהוויקונטים של פורואה (vicomté de Porhoët) ובעקבות הגנאלוג המשפחתי פייר-יאסנת מוריס דה בובואה (דום מוריס) - מהמלך הברטוני המיתולוגי . בן המשפחה הראשון הידוע הוא גתאנוק (Guethenoc), שבנה את , והוא כבר נחשב כחלק ממשפחת רואן, אם כי רק נינו נשא את השם.

גתאנוק הוא אביו של ז'וסלן, שהשתתף בכיבוש הנורמני של אנגליה ובקרב הייסטינגס. בתמורה הוא קיבל אדמות בבדפורדשייר, בבקינגהאמשייר ובגלוסטרשייר, כולל העיירה . הוא מת בשנת 1074.

בנו של ז'וסלן, אודון הראשון מפורואה (Eudon I, vicomte de Porhoët, מת לאחר 1092) נישא לאן דה לאון (Anne de Léon), בתו של הוויקונט מ; בניהם היו הוויקונטים ז'ופרואה (Geoffroy), ז'וסלן ואלן דה רואן הראשון, ויקונט דה קסטלנואק (Alain I de Rohan, Vicomte de Castelnoec, מת ב-1128). בנו של ז'ופרואה, אודון השני מפורואה, היה דוכס ברטאן בשנים 1148 עד 1156 כעוצר של אשתו ברטה. בנו השני של ז'ופרואה היה אלן דה לה סאוש הראשון (Alain I de la Ceoche), שהתיישב באנגליה משנת 1172 ומת שם בשנת 1190. צאצאיו הם בני משפחת האצולה האנגלית של La Zouche, שנכחדה בשנת 1799.

אלן הראשון, הצעיר ביותר, הוא בונה טירת רואן, שעל שמה קרא לעצמו כעת, והאב של משפחת רואן. בנו אלן דה רואן השני (מת לאחר 1168) היה הראשון בעל התואר ויקונט דה רואן (Vicomte de Rohan).

בית רואן בימי הביניים והרנסאנס
משפחת רואן החזיקה בתואר זה עשרה דורות לפני שאלן דה רואן התשיעי (Alain IX de Rohan, מת ב-1462) קיבל בחזרה את מחוז פורואה כנכדו של אוליבייה החמישי דה קליסון. עם זאת, ענף זה גווע עם נכדו ז'אק דה רואן הראשון ב-1527.

אולם במקביל, החלה עלייתם של צאצאיו של בן דודו של אלן התשיעי, , לואי דה רואן הראשון (מת ב-1457), צאצא מנישואיו השניים של סבם ז'אן דה רואן הראשון. עם בניו של לואי הראשון התחלק הענף הזה לשני שושלות, השושלת הראשונה רואן-ז'ייה (פייר דה רואן הראשון הפך לנסיך רואן ב-1485, צאצאו אנרי השני הפך לדוכס רואן ב-1603) והשושלת השנייה רואן-גמנה (1570, נסיך גמנה, 1594, דוכס מונבזון (Duc de Montbazon)).

התחלקות המשפחה
רואן-שאבו
ימין|ממוזער|120px|אנרי דה רואן השני
שמאל|ממוזער|120px|שלט האצולה של רואן-שאבו
בשנת 1604, העלה אנרי הרביעי, מלך צרפת את בן דודו, הנסיך אנרי דה רואן השני, לדרגת , ובכך הפך את ויקונוטות רואן לדוכסות. עם זאת, הדוכס החדש העביר את מושבו מרואן ל, שסבו ז'אן דה רואן השני בנה. הוא התחתן עם בתו של השר החזק  ב-1605 והפך למנהיג הצבאי של ההוגנוטים בצרפת לאחר רצח המלך אנרי הרביעי ב-1610.

לאחר מותו ב-1638 עברה הירושה הגדולה שלו לבתו היחידה ששרדה,  (1616/17–1684). למרות מועמדים רבים לנישואין, שחלקם היו בעלי דם מלכותי, בשנת 1645 היא התחתנה מתוך אהבה עם האריסטוקרט הקתולי חסר הפרוטה  (1615–1655) מ. למרות ההתנגדות של שושלת רואן השנייה, היא הצליחה להבטיח שבעלה יהפוך לדוכס השני של רואן ושם משפחתה המהולל הועבר לילדיה, ויצרה את משפחת רואן-שאבו (השושלת הזכרית של שאבו). משפחה זו עדיין מבוססת היום בטירת ז'וסלן בברטאן, וענף שנישא בשאטו דה בונפונטיין (Château de Bonnefontaine) ב. גם  הייתה שייכת למשפחת רואן-שאבו במאה ה-20.

רואן-גמנה-מונבזון-סוביז
שושלת רואן השנייה הועלתה לדרגת  מאז 1570, דוכס מונבזון (Duc de Montbazon) ו מאז 1594, ולנסיך דה סוביז (Prince de Soubise) מאז 1667. ארבעה נסיכים-בישופים של שטרסבורג היו משושלת זו. אולם לאחר פשיטת רגל ב-1783, זמן קצר לפני המהפכה הצרפתית, היגרו בני המשפחה לבוהמיה ולאוסטריה, שם המשפחה משגשגת עד היום.

"הנסיכים הזרים"

מהמאה ה-17 ואילך, השתמשו בני רואן במוצאם המלכותי כביכול הברטוני לא רק כדי לעלות לדרגה נסיכים, אלא גם כדי להשיג דרגת אצולה של "" שעלתה על זו של דוכסים ופאירי של צרפת. מטרתם הייתה, מצד אחד, להוכיח את ריבונותם של מלכי ברטון הוותיקים, ומצד שני, להדגים את מוצאם הישיר מהם - ומכאן השימוש בשם הפרטי מריאדק (Mériadec) במשפחה.

שתי האמירות אינן מובנות מאליהן ואף שנויות במחלוקת. בני משפחת רואן ניסו לבסס את טענתם בנושא באמצעות גנאלוגים כמו פייר-יאסנת מוריס דה בובואה (Pierre-Hyacinthe Morice de Beaubois) מ, המכונה "דום מוריס" (Dom Morice), אך גם לאכוף אותה פשוט באמצעות כוחם ועושרם, כלומר לעוות את ההיסטוריה לטובתם - נוהג מקובל במשפחות במשטר הישן. בני משפחת רואן הבטיחו את תביעתם ואת עמדתם באמצעות:
 בריתות נישואים עם שאר "משפחות הנסיכים הזרים" (מלורן (בית שאטנואה),  (), בית קונדה).
 שדרוג מעמד אחזקותיהם באדמות לנסיכויות (, , ), וכן מינוי לבישופים של שטרסבורג ולפיכך נסיכים קיסריים.
 קרבתם למלכים לואי ה-14 (הפילגש ), לואי ה-15 (המרשל והשר ) ולואי ה-16 (מאדאם דה מרסן, אחותו של המרשל והאומנת אחיות המלך, ו, האומנת של ילדיו של לואי ה-16).

הנסיכים-בישופים של שטרסבורג
במאה ה-18, ארבעה קרדינלים ממשפחת רואן ירשו זה את זה כנסיכים-בישופים של שטרסבורג:
  (1674–1749), בישוף שטרסבורג ב-1704,  ב-1713
  (1717–1756)
  (1697–1779)
 לואי-רנה דה רואן (לואי-רנה אדואר דה רואן-גמנה, 1734–1803), גבאי הצדקה הראשי של צרפת ב-1777

נסיכי כנסייה חשובים נוספים מהמשפחה היו:
  (1695–1762), הארכיבישוף של ריימס, שהכתיר את לואי החמישה עשר, מלך צרפת.
  (1738–1813) הארכיבישוף של בורדו (1769–1781), הכומר האישי של הקיסריות ז'וזפין דה בוארנה ומארי לואיז, דוכסית פארמה.

פשיטת רגל והגירה לאוסטריה ולבוהמיה
ב-1783 פשט , את הרגל, שערורייה שגדולה ממנה התרחשה ב-1785, מעורבותו של אחיו, הקרדינל לואי, קרדינל רואן, ב. משפחתו של פושט הרגל היגרה לאוסטריה, שם התאזרחה עד מהרה. בשנת 1816, נכדו  זכה בתואר הישן  בקונגרס וינה בשל יחסיו עם משפחת . ב-1820 קנה שארל אלן דה רואן, את השליטה באחוזות ב, ,  וטורנוב בבוהמיה. שריד לכך ניתן לראות ברוהאנשטיין (בצ'כית: Rohanský kámen), אנדרטה שהצביעה על גבול הנחלה של משפחת רואן על ההר  ליד ליברץ. ב-1 בינואר 1834 הוא רכש מאיגנאץ פאלגה הבן את אחוזת  ואחוזת .

כשהשושלת גוועה ב-1846, הסניף הצעיר יותר של רואן-גמנה, נסיכי רושפור, ירש את תארים של נסיך רואן, נסיך גמנה, דוכס מונבזון ודוכס בויון וכו', כמו גם את האחוזות הבוהמיות שהם רכשו ב-1945 במהלך , אבל הפסידו שוב.

רואן-גייה דה ל'איל ורואן-פולדו
ענף רואן-גייה דה ל'איל (Rohan-Gué de l'Isle) הופיע בסביבות 1270 עם בנו הצעיר של אלן דה רואן השישי, ונקרא על שם היישוב . הענף גווע בשנת 1554. הענף שכמעט לא מוכר של רואן-פולדו (Rohan-Poldu) התנתק ממנו ונקרא על שמו של היישוב פולדו ליד , אשר שייך היום ל. החבר המפורסם ביותר במשפחה זו היה , גראנד מאסטר במסדר ההוספיטלרים מ-1775 עד 1797. הוא נפטר בשנת 1800.

ביאורים

קישורים חיצוניים

 THE PRINCELY HOUSE OF ROHAN

רואן