הנס רייכנבאך

הַנְס רַייכֶנְבַּאךְ (בגרמנית: Hans Reichenbach; ) היה פילוסוף של המדע, מחנך, ומקדם אמפיריציזם לוגי מוביל, גרמני ממוצא יהודי. הוא היה בעל השפעה בתחומי מדע, חינוך, ושל אמפיריציזם לוגי. הוא ייסד את "Gesellschaft für empirische Philosophie" ("אגודה לפילוסופיה אמפירית") בברלין ב-1928, הידועה גם בשם . קרל המפל, ריכרד פון מיזס, דויד הילברט ו כולם הפכו לחברים בחוג ברלין.

בשנת 1930 הפכו רייכנבאך ורודולף קרנפ לעורכי כתב העת . הוא גם תרם תרומה מתמשכת לחקר אמפיריציזם המבוסס על תורת ההסתברות; הלוגיקה והפילוסופיה של המתמטיקה; מרחב, זמן, ותורת היחסות; ניתוח של הסתברות הגיונית; ומכניקת הקוונטים. ב-1951 הוא חיבר את The Rise of Scientific Philosophy ("עלייתה של הפילוסופיה המדעית"), ספרו הפופולרי ביותר.

ראשית חייו
הנס היה בנו השני של סוחר יהודי, ברונו רייכנבאך, שהמיר את דתו לנצרות פרוטסטנטית. הוא התחתן עם סלמה מנצל, מנהלת בבית הספר, בת לשורה ארוכה של אנשי מקצוע פרוטסטנטיים עוד מהרפורמציה הפרוטסטנטית. אחיו הבכור  שיחק תפקיד משמעותי ב. אחיו הצעיר, הרמן היה מחנך למוזיקה.

לאחר שסיים את בית הספר התיכון בהמבורג למד הנס רייכנבאך הנדסה אזרחית ב ופיזיקה, מתמטיקה ופילוסופיה באוניברסיטאות שונות, כולל ברלין, , גטינגן ומינכן. בין מוריו היו ארנסט קסירר, דויד הילברט, מקס פלאנק, מקס בורן וארנולד זומרפלד.

פעילות פוליטית
רייכנבאך היה פעיל ב ובארגוני סטודנטים. הוא הצטרף ל-Freistudentenschaft ("ארגון הסטודנטים החופשיים") בשנת 1910. הוא השתתף בוועידת היסוד של קבוצת הגג Freideutsche Jugend ("נוער גרמני חופשי") ב בשנת 1913. הוא פרסם מאמרים על הרפורמה האוניברסיטאית, חופש המחקר ונגד הסתננות אנטישמיות לארגוני סטודנטים. אחיו הגדול ברנהרד השתתף בפעילות זו והמשיך משם לחברות ב, וייצג את הארגון הזה ב. הנס רייכנבאך כתב את המצע של מפלגת הסטודנטים הסוציאליסטית, ברלין שיצא לאור ב-1918. המפלגה נשארה חשאית עד למהפכת נובמבר, אז נוסדה רשמית איתו כיושב ראש. הוא גם עבד עם קרל אוגוסט ויטפוגל,  ואחיו הנוסף הרמן בתקופה זו. בשנת 1919 פורסם הטקסט של המצע שלו Student und Sozialismus: mit einem Anhang: Programm der Sozialistischen Studentenpartei ("סטודנט וסוציאליזם: עם נספח: תוכנית מפלגת הסטודנטים הסוציאליסטית") על ידי , פעיל ב. אולם בעקבות השתתפותו בהרצאותיו של אלברט איינשטיין ב-1919, הוא הפסיק להשתתף בקבוצות פוליטיות.

קריירה אקדמית
רייכנבאך קיבל תואר בפילוסופיה מ בשנת 1915 ועבודת הדוקטורט שלו על תורת ההסתברות, שכותרתה "Der Begriff der Wahrscheinlichkeit für die mathematische Darstellung der Wirklichkeit" ("מושג ההסתברות לייצוג מתמטי של המציאות") ובפיקוחם של  ומקס נתר, יצאה לאור בשנת 1916. רייכנבאך שירת במהלך מלחמת העולם הראשונה בחזית הרוסית, בחיל הקשר של הצבא הגרמני. בשנת 1917 הוצא משירות פעיל, עקב מחלה, וחזר לברלין. בזמן עבודתו כפיזיקאי ומהנדס, רייכנבאך השתתף בהרצאותיו של אלברט איינשטיין על תורת היחסות בברלין בין השנים 1917 ל-1920.

בשנת 1920 החל רייכנבאך ללמד באוניברסיטת שטוטגרט בתור פריבט-דוצנט. באותה שנה, הוא פרסם את ספרו הראשון (שהתקבל בתור ההביליטציה שלו בפיזיקה באוניברסיטת שטוטגרט) על ההשלכות הפילוסופיות של תורת היחסות, "תורת היחסות וידע אפריורי" ("Relativitätstheorie und Erkenntnis Apriori"), אשר מתח ביקורת על המושג הקנטיאני של "אפריורי סינתטי". לאחר מכן הוא פרסם את "אקסיומטיזציה של תורת היחסות" (1924), "מקופרניקוס לאיינשטיין" (1927) ו"הפילוסופיה של החלל והזמן" (1928), האחרון המציין את ההשקפה של הפוזיטיביזם הלוגי על תורת היחסות.

רייכנבאך מבחין בין אקסיומות של חיבור ושל קואורדינציה. אקסיומות של חיבור הן אותם חוקים מדעיים המציינים יחסים ספציפיים בין דברים פיזיקליים ספציפיים, כמו משוואות מקסוול. הם מתארים חוקים אמפיריים. אקסיומות של קואורדינציה הם אותם חוקים המתארים את כל הדברים והם אפריורי, כמו גאומטריה אוקלידית והם "כללים כלליים שלפיהם מתקיימים הקשרים". לדוגמה, אקסיומות החיבור של משוואות כבידה מבוססות על אקסיומות הקואורדינציה של אריתמטיקה.

הבחנה נוספת שלו הייתה בין 'הקשר הגילוי' ל'הקשר של הצדקה'. הדרך שבה מדענים מעלים רעיונות לא תמיד זהה לדרך שבה הם מצדיקים אותם, וכך כמושאי מחקר נפרדים רייכנבאך הבחין ביניהם.

ב-1926, בעזרתם של אלברט איינשטיין, מקס פלאנק ומקס פון לאואה, הפך רייכנבאך לעוזר פרופסור במחלקה לפיזיקה של אוניברסיטת ברלין. הוא זכה לתשומת לב בשיטות ההוראה שלו, מכיוון שהיה קל לפנות אליו והקורסים שלו היו פתוחים לדיון ולוויכוח. זה היה מאוד חריג בזמנו, אם כי הנוהג כיום הוא נוהג נפוץ.

ב-1928 ייסד רייכנבאך את מה שכונה  (בגרמנית: Die Gesellschaft für empirische Philosophie; "חברה לפילוסופיה אמפירית"). בין חבריה היו קרל המפל, ריכרד פון מיזס, דויד הילברט ו. המניפסט של החוג הווינאי מפרט 30 מפרסומי רייכנבאך בביבליוגרפיה של מחברים קרובים. בשנת 1930 הוא ורודולף קרנפ החלו לערוך את כתב העת .

כאשר אדולף היטלר הפך לקנצלר גרמניה בשנת 1933, רייכנבאך פוטר מיד ממינויו באוניברסיטת ברלין תחת מה שנקרא "חוקי הגזע" של הממשלה בשל מוצאו היהודי. אביו היהודי של רייכנבאך התנצר, ואימו הייתה פרוטסטנטית גרמנייה, אך בכל זאת סבל מבעיות. לאחר מכן היגר לטורקיה, שם עמד בראש המחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת איסטנבול. הוא יזם סמינרים וקורסים בין-תחומיים בנושאים מדעיים, ובשנת 1935 פרסם את "תורת ההסתברות".

בשנת 1938, בעזרתו של , עבר רייכנבאך לארצות הברית כדי לקבל פרופסורה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) במחלקה לפילוסופיה. רייכנבאך סייע למצב את המחלקה ב-UCLA כמחלקה מובילה לפילוסופיה בארצות הברית בתקופה שלאחר המלחמה. קרל המפל, הילרי פטנאם, ו היו אולי תלמידיו הבולטים ביותר. במהלך שהותו שם, הוא פרסם כמה מספריו הבולטים ביותר, כולל "יסודות פילוסופיים של מכניקת הקוונטים" ב-1944, "אלמנטים של היגיון סימבולי" ב-1947 ו"עלייתה של הפילוסופיה המדעית" (ספרו הפופולרי ביותר) ב-1951.

רייכנבאך מת במפתיע מהתקף לב ב-9 באפריל 1953. הוא התגורר באותה תקופה בלוס אנג'לס, ועבד על בעיות בפילוסופיה של הזמן ועל טבעם של חוקים מדעיים. כחלק מכך הוא הציע מודל בן שלושה חלקים של זמן בשפה, הכולל זמן דיבור, זמן אירוע וזמן התייחסות, המשמש את הבלשנים מאז לתיאור זמנים. עבודה זו הניבה שני ספרים שפורסמו לאחר מותו: "כיוון הזמן" ו"טענות נומולוגיות ופעולות קבילות".

ארכיונים
כתבי היד של הנס רייכנבאך, תצלומים, הרצאות, התכתבויות, רישומים וחומרים קשורים אחרים נשמרים על ידי הארכיון לפילוסופיה מדעית, אוספים מיוחדים, מערכת הספריות האוניברסיטאית באוניברסיטת פיטסבורג. חלק גדול מהתוכן עבר דיגיטציה. כמה מהתכנים הבולטים ביותר כוללים את:
 התכתבות עם נגל, 1934–1938
 קונגרס הפילוסופיה
 תשובות לשאלון
 ההרחבה של וייל למושג המרחב הרימניאני, נספח

כתבים נבחרים
1916. Der Begriff der Wahrscheinlichkeit für die mathematische Darstellung der Wirklichkeit (Ph.D. dissertation, University of Erlangen).
1920. Relativitätstheorie und Erkenntnis Apriori (habilitation thesis, Technische Hochschule Stuttgart). English translation: 1965. The theory of relativity and a priori knowledge. University of California Press.
1922. "Der gegenwärtige Stand der Relativitätsdiskussion." English translation: "The present state of the discussion on relativity" in Reichenbach (1959).
1924. Axiomatik der relativistischen Raum-Zeit-Lehre. English translation: 1969. Axiomatization of the theory of relativity. University of California Press.
1924. "Die Bewegungslehre bei Newton, Leibniz und Huyghens." English translation: "The theory of motion according to Newton, Leibniz, and Huyghens" in Reichenbach (1959).
1927. Von Kopernikus bis Einstein. Der Wandel unseres Weltbildes. English translation: 1942, From Copernicus to Einstein. Alliance Book Co.
1928. Philosophie der Raum-Zeit-Lehre. English translation: Maria Reichenbach, 1957, The Philosophy of Space and Time. Dover. 
1930. Atom und Kosmos. Das physikalische Weltbild der Gegenwart. English translation: 1932, Atom and cosmos: the world of modern physics. G. Allen & Unwin, ltd.
1931. "Ziele und Wege der heutigen Naturphilosophie." English translation: "Aims and methods of modern philosophy of nature" in Reichenbach (1959).
1935. Wahrscheinlichkeitslehre: eine Untersuchung über die logischen und mathematischen Grundlagen der Wahrscheinlichkeitsrechnung. English translation: 1949, The theory of probability, an inquiry into the logical and mathematical foundations of the calculus of probability. University of California Press.
1938. Experience and prediction: an analysis of the foundations and the structure of knowledge. University of Chicago Press.
1942. From Copernicus to Einstein. Dover 1980: 
1944. Philosophic Foundations of Quantum Mechanics. University of California Press. Dover 1998: 
1947. Elements of Symbolic Logic. Dover 1980: 
1948. "Philosophy and physics" in Faculty research lectures, 1946. University of California Press.
1949. "The philosophical significance of the theory of relativity" in Schilpp, P. A., ed., Albert Einstein: philosopher-scientist. Evanston: The Library of Living Philosophers.
1951. The Rise of Scientific Philosophy. University of California Press. 
1954. Nomological statements and admissible operations. North Holland.
1956. The Direction of Time. University of California Press. Dover 1971. 
1959. Modern philosophy of science: Selected essays by Hans Reichenbach. Routledge & Kegan Paul. Greenwood Press 1981: 
1978. Selected writings, 1909–1953: with a selection of biographical and autobiographical sketches (Vienna circle collection). Dordrecht: Reidel. Springer paperback vol 1: 
1979. Hans Reichenbach, logical empiricist (Synthese library). Dordrecht: Reidel.
1991. Erkenntnis Orientated: A Centennial volume for Rudolf Carnap and Hans Reichenbach. Kluwer. Springer 2003: 
1991. Logic, language, and the structure of scientific theories: proceedings of the Carnap-Reichenbach centennial, University of Konstanz, 21–24 May 1991. University of Pittsburgh Press.

לקריאה נוספת
 Adolf Grünbaum, 1963, Philosophical Problems of Space and Time. Alfred A. Knopf. Ch. 3.
 Günther Sandner, The Berlin Group in the Making: Politics and Philosophy in the Early Works of Hans Reichenbach and Kurt Grelling. Proceedings of 10th International Congress of the International Society for the History of Philosophy of Science (HOPOS), Ghent, July 2014. (Abstract.)
 Carl Hempel, 1991, Hans Reichenbach remembered, Erkenntnis 35: 5–10.
 Wesley Salmon, 1977, "The philosophy of Hans Reichenbach," Synthese 34: 5–88.
 Wesley Salmon (ed.), 1979, Hans Reichenbach: Logical Empiricist. Springer.
 Wesley Salmon, 1991, "Hans Reichenbach's vindication of induction," Erkenntnis 35: 99–122.

קישורים חיצוניים






 Works by or about Hans Reichenbach at Internet Archive
 O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F., "Hans Reichenbach", MacTutor History of Mathematics Archive, University of St Andrews
The Internet Encyclopedia of Philosophy: Hans Reichenbach by Mauro Murzi.
The Stanford Encyclopedia of Philosophy: Hans Reichenbach by Clark Glymour and Frederick Eberhardt
The Stanford Encyclopedia of Philosophy: "Reichenbach's Common Cause Principle" by Frank Arntzenius.
Guide to the Hans Reichenbach Collection at the University of Pittsburgh's Archive of Scientific Philosophy
"Reichenbach's Theory of Tense and its Application to English"

הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני-יהודי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:חוקרי תורת ההסתברות
קטגוריה:פילוסופים של המתמטיקה
קטגוריה:פוזיטיביזם לוגי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת איסטנבול
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ברלין
קטגוריה:פיזיקאים גרמנים
קטגוריה:לוגיקנים גרמנים
קטגוריה:סוציאליסטים אמריקאים
קטגוריה:לוגיקנים אמריקאים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1891
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1953