Vibrio parahaemolyticus

Vibrio parahaemolyticus הוא מין חיידק גראם-שלילי בצורת מתג מעוגל מהסוג Vibrio, הנפוץ בסביבה ימית ועלול לגרום לזיהומים, בפרט דלקת הקיבה והמעיים לאחר אכילה של מאכלי ים נאים.

החיידק התגלה לראשונה בשנת 1951 על ידי צונסבורו פוג'ינו כמחולל של הרעלת מזון לאחר התפרצות נרחבת ביפן שהובילה למותם של 20 בני אדם בקרב צרכני "שיראסו" (מאכל ים יפני של סרדין מיובש למחצה). פוג'ינו קרא לחיידק בשם Pasteurella parahaemolytica. בשנת 1960, עם התפתחות שיטות הטקסונומיה, שויך החיידק למין Vibrio תחת השם Vibrio parahaemolyticus.

תפוצה
החיידק נפוץ ברחבי העולם בסביבה הימית, ובכלל זה בים הפתוח, במי חופים ובשפכי נהר. הוא משגשג במי ים ובמים מליחים בשחייה חופשית, על גבי משטחים תת־מימיים או בסימביוזה עם צורות חיים ימיות אחרות, כגון זואופלנקטון, דגים ורכיכות באזורים עם אקלים טרופי או ממוזג. נוכח התפרצות שאירעה לאחר צריכת צדפות שמקורן במפרץ אלסקה הועלתה סברה כי ההתחממות העולמית מרחיבה את תפוצתו של החיידק לקווי רוחב צפוניים יותר.

גנטיקה
ל-V. parahaemolyticus שני כרומוזומים מעגליים המכילים יחד כ-4,800 גנים על פני 5.2 מיליון זוגות בסיסים, עם תכולת נוקלאוטידים מסוג G ו-C של 45.4% בכל אחד מהם. רוב הגנים האחראים על גדילה והתפתחות נמצאים על גבי כרומוזום 1, כמו גם הגנים לכל החלבונים הריבוזומליים וגנים המקודדים לרנ"א מוביל. גנים אחרים, הכרחיים לתהליכים מטבוליים, נמצאים על כרומוזום 2. כמו כן, כרומוזום 2 מכיל יותר גנים האחראים לבקרת שעתוק ולהובלה של מצעים שונים, דבר המצביע על כך שלכרומוזום 2 תפקיד בהסתגלות החיידק לתנאי הסביבה המשתנים.

מורפולוגיה ופיזיולוגיה
החיידק הוא מתג גראם-שלילי מעוגל והלופילי, אל-אווירני פקולטטיבי, בעל קפסולה ושני סוגי שוטונים, קוטבי וצדדי. בעוד השוטון הקוטבי מבוטא באופן תמידי ומאפשר לחיידק תנועה, הייצור של השוטון הצדדי מושרה בעת היצמדות למשטחים במטרה לאפשר תנועה בתווך צמיג או מוצק.

הטמפרטורה המיטבית להתרבות החיידק היא סביב 37 מעלות צלזיוס, אולם החיידק יכול להתרבות גם בטמפרטורות נמוכות מ-20 מעלות צלזיוס, ובתנאי קיצון, כגון טמפרטורה נמוכה בחודשי החורף או מיעוט חומרי מזון, הוא יכול להישאר בצורה כדורית בת־חיוּת מבלי להתרבות, תכונה המאפשרת את הישרדותו לפרקי זמן ארוכים. בתנאים מעודדי צמיחה, החיידק בעל כושר התרבות מהיר עם זמן דור של פחות מ-10 דקות.

החיידק מסווג לסרוטיפים בהתאם לשני אנטיגנים, O הסומטי ו-K הקפסולרי. ישנם 11 אנטיגנים מסוג O ו-71 אנטיגנים מסוג K. דרך נוספת לסווג את זני החיידק היא על בסיס בקטריופאגים, אולם שיטה זו נעדרת הסגוליות הנדרשת לקביעת זנים הקשורים במחלה וזנים שאינם מחוללי מחלה. נוסף על כך, שיטות סיווג מולקולריות מסייעות בהבנת האפידמיולוגיה של חיידק זה.

מחלה באדם

V. parahaemolyticus הוא אחד מהגורמים השכיחים לדלקת הקיבה והמעיים, בפרט כזו המתרחשת לאחר צריכה של מאכלי ים. לעיתים רחוקות, ועל פי רוב באנשים עם תחלואה נלווית ודיכוי מערכת החיסון, הוא עלול לגרום לזיהום פצע, לדלקת אוזניים ולאלח דם.

אפידמיולוגיה
כאמור, החיידק התגלה לראשונה כמחולל של הרעלת מזון בשנת 1950 באוסקה שביפן בעת התפרצות שפגעה ב-272 בני אדם והביאה למותם של 20. מאז החיידק נקשר פעמים רבות במקרים של הרעלות מזון, ואף התפרצויות, בעיקר במזרח אסיה, אך גם באירופה ובאמריקה. התמותה מהחיידק נמוכה, ועלולה להתרחש בקצוות הגיל (ילדים קטנים וקשישים) ובקרב אנשים עם תחלואה נלווית.

הסרוטיפ O3:K6 עלה והופיע כגורם תחלואה משמעותי בשנת 1996 בקולקטה שבהודו, משם עד מהרה התפשט לדרום-מזרח אסיה, ובהמשך התבסס כזן תחלואה כלל־עולמי. מזן זה התפצלו מספר וריאנטים, אשר למרות נוכחות אנטיגני O ו-K מעט שונים, שיטות סיווג מולקולריות הראו את מוצאם המשותף מסרוטיפ O3:K6.

בארצות הברית החיידק גורם לכ-50 אלף זיהומים בשנה. בישראל ניתן למצוא את החיידק בדגי אמנון.

פתוגנזה
לאחר אכילת מאכלי ים נאים הנגועים בחיידק, החיידק מגיע למעי וגורם לדלקת הקיבה והמעיים. לצורך גרימת מחלה נדרשת אכילת מנת הדבקה מזערית גבוהה יחסית של  עד . בנוסף, חשיפת פצע פתוח למי ים המזוהמים בחיידק, יכול לגרום לזיהום בפצע וברקמות הרכות הסמוכות אליו. בהשוואה לכולרה, החיידק גורם לאובדן מועט יותר של נוזלים בצואה, ובהשוואה לדיזנטריה מ-Shigella הנזק לרקמה מצומצם יותר.

גורמי אלימות
בדומה למתגים גראם-שליליים אחרים במעי, החיידק משתמש באדהזין מסוג מולקולת היצמדות רב-ערכית 7 (MAM7) במטרה להיצמד לפיברונקטין ולחומצה פוספטידית בתאי המעי של המאכסן. לאחר היצמדותו, רעלנים מסוג המוליזינים – המוליזין ישיר עמיד בחום (TDH) והמוליזין הקשור ב-TDH (TRH) – גורמים לנזק לתאי המעי ולהמוליזה, הנצפית במעבדה כהמוליזה מסוג בטא. זנים שאינם מייצרים את הרעלנים הללו בדרך כלל אינם מחוללי מחלה.

לחיידק שתי מערכות הפרשה מסוג III, מנגנונים חיידקיים המשמשים להזרקת אפקטורים חלבוניים לתא המעי ולגרום להרס שלו. מערכות הפרשה אלה מקודדות על יד אי פתוגניות הנמצא על כרומוזום 2. יש לו גם שתי מערכות הפרשה מסוג VI, אשר ככל הנראה מסייעות בהיצמדות החיידק.

תגובת המאכסן
החיידק מעורר במעי תגובה חיסונית המתבטאת ביצירת נוגדנים בנסיוב ובצואה לליפופוליסכריד ול-TDH. בביופסיה מרירית התריסריון והחלחולת ניכרים שינויים דלקתיים, המצביעים על כך שגם המעי הדק וגם המעי הגס מעורב במחלה. התגובה הדלקתית כוללת גם הפרשה של TNF, בדומה לדיזנטריה אך בשונה מכולרה.

תסמינים וסימנים
לאחר תקופת דגירה של כ-24 שעות עשוי להופיע שלשול, לרוב מימי אך מתואר גם שלשול רירי ואף דמי בעד 10% מהמקרים, בליווי כאב בטן, בחילה, והקאות. לעיתים מופיע חום מדרגה נמוכה וכאב ראש. בבדיקה גופנית עשויים להיות סימנים של התייבשות, אך לעיתים נדירות דרגתה חמורה. במקרים של זיהום פצע עלולות להופיע שלפוחיות בסמוך לפצע.

אבחנה
החשד לזיהום מעיים ב-V. parahaemolitycus עולה כאשר מופיעים התסמינים לעיל בהקשר של חשיפה למאכלי ים, בפרט אם הם לא בושלו או בושלו חלקית, בעוד החשד לזיהום פצע מן החיידק עולה בעקבות פציעה המערבת חשיפה למי ים או מים מליחים או חשיפה לצורות חיים ימיות. תרבית צואה היא בדיקת הבחירה לאבחנה של זיהום מעיים מ-V. parahaemolitycus, כשעבור זיהומי פצע ואלח דם הבדיקה המתאימה היא תרבית פצע או תרבית דם. החיידק גדל היטב על מצע אגר TCBS המכיל תיוסולפט, ציטראט, מלחי מרה וסוכרוז, אז הוא יוצר מושבות בצבע ירוק אטום. הוא גורם להמוליזה מסוג בטא על אגר דם מסוג וגצומה, תופעה המכונה תופעת קנגאווה. ניתן גם לזהות את החיידק בבדיקות PCR.

טיפול
המחלה לרוב חולפת מאליה, והטיפול בעיקרו תומך, כמו למשל עירוי נוזלים במקרה של התייבשות, בדומה למקרים אחרים של הרעלות מזון. במקרים של דלקת קשה או ממושכת, טיפול הבחירה הוא בדוקסיציקלין, בקינולון או במקרוליד, אשר עשויים לקצר את משך המחלה. טיפול זה אינו מתבסס על מחקרים קליניים מבוקרים, אלא על מידע מעבדתי לגבי רגישות החיידק והשלכה ממחקרים בכולרה. זיהומי פצע מטופלים אף הם אנטיביוטית, לעיתים עם צורך בהטריה, אולם כאשר הזיהום חמור או כאשר המטופל בסיכון שהזיהום יחמיר מאוד, יש צורך באשפוז עם הרחבת הכיסוי האנטיביוטי על ידי מתן צפטריאקסון.

מניעה
הקפדה על בישול של דגים ומאכלי ים, כמו גם אחסונם בתנאים נאותים, הם מרכיבים במניעה של זיהום מעיים ב-V. parahaemolitycus. הימנעות מכניסה למי ים ולמים מליחים עם פצעים פתוחים, בפרט בקרב אנשים עם מחלת כבד כרונית וסוכרת, עשויה להפחית זיהומי פצע בחיידק.

ראו גם
 Vibrio cholerae
 Vibrio vulnificus

קישורים חיצוניים

 הרעלת מזון: ויבריו, אתר משרד הבריאות

הערות שוליים

קטגוריה:חיידקים ארגמניים