ראם מקראי

רְאֵם הוא יצור המופיע במקרא ובחז"ל בווריאציות שונות. הועלו מספר השערות לזיהויו, אך הזיהוי המקובל הוא שור הבר.
במקרא
הראם מוזכר תשע פעמים בתנ"ך.
 בספר במדבר () בלעם בנבואתו משבח את האל במשפט הבא: . היו שפירשו את הפסוק מלשון "רום" - גובה אך רבים פירשו את הפסוק כמין בעל חיים. בתרגום השבעים תורגם "מונקורוס" (ביוונית חד קרן), רד"ק ואחרים (לאו דווקא יהודים) אימצו את פירוש זה.
 בספר דברים משה מברך את יוסף ואומר: .
 בספר איוב ה' מספר לאיוב את גבורותיו ואומר: .
 בתהילים כ"ב (כא) מבקש המזמר .
 בתהילים כ"ט (ו) מהלל דוד את ה' ואומר .
 בתהילים צ"ב (יא) אומר המזמר .
 בספר ישעיהו () הנביא מנבא ואומר שלעתיד יוקרבו קורבנות: .
ניתן ללמוד מספר נקודות מהפסוקים: לראם יש שתי קרניים, הוא כשר לקרבן, קרניו יפות ומביעות גאווה בצורתן כלפי מעלה, הראם היא חיה תוקפנית ובעלת כוח רב, הראם מקביל לשור ודומה לחיית רפת.

בחז"ל
 ממוזער|ראם לבן, הועלה מספר פעמים כזיהוי אפשרי של הראם המקראיבספרי על הפסוק בדברים הושוו השור והראם, הראם קרניו נאות וחלשות, ואילו השור קרניו חזקות ולא נאות.
 במדרש תהלים מסופר שדוד המלך בצעירותו רעה את צאנו ועלה בטעות על ראם בחושבו שהוא הר. לאחר שהבטיח לה' שייבנה מקדש כקרן הראם (מאה אמה) הוא ניצל. רבים ביארו את הסיפור בצורה מטאפורית.
 באגדות רבה בר בר חנה מספר רבה שהוא ראה "" בן יום אחד בגודל הר תבור, לאחר שעשה את צרכיו הוא חסם את נהר הירדן. הגמרא מבארת שגודלו של הר תבור הוא ארבעים פרסאות – כמאה ושלושים קילומטר. מספר מפרשים התייחסו לסיפור כעובדה בתוספת גוזמא, רבים אחרים ביארו את הסיפור בצורה מטאפורית.
 הגמרא במסכת זבחים מתקשה בשאלה היאך הראם שרד את המבול עם גודלו הרב: רבי ינאי סבר שהכניסו גורים לתיבה, רבי יוחנן הסביר שהכניסו רק את ראש חוטמו לתיבה, והסביר ריש לקיש שכדי שלא ישמט מן התיבה קשרו את קרניו אליה. גם כאן רבי יוסף חיים מבגדאד ואחרים מסבירים את הגמרא בצורה מטאפורית.
 במסכת עבודה זרה מתאר רב יהודה בשם רב את השגחת ה' ואומר "ה' זן את כל העולם כולו מקרני ראמים עד ביצי כנים" - הנגדה בין היצור הגדול ליצור הקטן בעולם החי. רבי יהודה החסיד הסביר את המשפט שה' נותן חכמה לאדם ליצור מסרק מקרני ראמים להוציא ביצי כינים.
 בפרקי דרבי אליעזר (יט) הפסוק "ותרם כראם קרני" נדרש על משיח בן יוסף וקרן הראם מתוארת כקרן הגדולה ביותר, כך גם במדרש תהלים לגבי משיח בן דוד.
 במדרש רבה מסופר שבימי רבי חייא בר אבא עלה גור ראמים וגרם לנזק רב, לאחר תפילה אמו קראה לו והוא עזב את הארץ.
 על פי הגישה שכל מה שחי בארץ חי גם בים, חז"ל מקבילים את התנינים הגדולים עם הראם.
 לפי  הראם מופיע בדגל של שבט מנשה.

החיד"א מצטט כתב יד שעל פיו בכל תקופה חי רק זוג אחד של ראמים: הזכר בקצה אחד של העולם והנקבה בקצהו השני. בגיל שבעים הם נפגשים לראשונה ומזדווגים, ולאחר מכן נושכת הנקבה את הזכר למוות. הריונה נמשך שתים עשרה שנה. בשנתיים האחרונות אין היא מסוגלת ללכת, אלא רק להתהפך מצד לצד, ושפע הרוק שיורד מפיה משקה את השדות שסביבה ומצמיח עשב למחייתה. לבסוף, כאשר היא ממליטה שני ראמים, זכר ונקבה, היא נופחת את נשמתה. מיד פונה הראם הזכר מזרחה ואילו הנקבה - מערבה. רק כעבור שבעים שנה הם עתידים להיפגש. מדרש דומה פורסם על ידי חיים מאיר הורוויץ בשם עין יעקב דפוס ראשון.

זיהויים
הירונימוס בוולגטה תרגם "ראם" כקרנף כך סברו גם רבי אברהם יגל (המאה ה-16) ואחרים.

הנחה זו ככל הנראה שגויה בשל העובדה שהתנ"ך ברובו מתאר חיות הנמצאות באזור הכתיבה שלו מה שאי אפשר להגיד על הקרנף, בנוסף ישעיהו מתאר את הראם כחיה העומדת להקרבה ומן הסתם כשרה לאכילה.

אהרן מרקוס זיהה את הראם עם הפיל בשל גודלו הרם ובשל ההקבלה בין האריה לקרני הראם המופיעה בתהלים כב, אשר לדעתו זוהי הקבלה בין שני האריה לחטי השנהב.
ממוזער|הקרנף זוהה לעיתים כראם המקראי, בציור: הקרנף של דירר
רס"ג מתרגם במספר מקומות את המילה ראם לערבית - "רים" שהוא הנקרא בעברית מודרנית ראם (אוריקס), אריסטו כתב על האוריקס שהוא בעל קרן אחת ככל הנראה בשל מבט מהצד שיכול להתפרש בטעות כקרן אחת.

זיהוי זה בעייתי מפני שהראם הוא לא תוקפני ולא מקביל לשור מבוית, בנוסף הראם מופיע בכתבי אוגרית ובאזור זה האוריקס כלל לא היה.

בתרגומי המקרא ליידיש נפוץ התרגום לדלק, כך בצאינה וראינה ואצל יהואש. מדובר בשגיאת תרגום שכן אין דרך לפירוש זה בפסוקים.

חוקרים רבים זיהו את הראם המקראי עם שור הבר - שור פרא ענק ורב עוצמה שנכחד בתחילת המאה ה-17, שור הבר דומה בצורתו לראם, הוא בעל זוג קרניים הפונות כלפי מעלה, הוא כשר לקרבן, תוקפני וחזק, ודומה לחיות רפת. בציורים אשוריים של שור הבר כתוב "רימו" שמשמעותו בסורית וערבית ראם.

היעלמותו מהנוף הישראלי ולאחר מכן האירופאי הביאה לפירושים מוטעים דוגמת הקרנף והאוריקס, כך למשל זיהויו של אונקלוס את הדישון כ"ראם" נובע מכך שזיהה את הראם כאוריקס. לפי מנחם דור חלק מהמובאות במקרא מתייחסות אף הן לאוריקס, לא מתוך חסר ידיעה אלא כאינטרס לשימור השם המתאר חיה גדולה והדורה.

לפי זיהוי הראם כשור הבר, הראם מוזכר גם ברשימת החיות הכשרות באכילה   שכן אונקלוס מתרגם את התאו ל"תורבלא" – שור הבר. התאו מוזכר פעם נוספת בתנ"ך במשמעות של חיה חזקה כמו צעירי בני ישראל.

לקריאה נוספת
 הרב ד"ר נתן סליפקין, יצורי הפלא במדרש ובמדע, הוצאת מגיד ירושלים 2018, עמ' 3–17.
 אלישבע דיין, החי במקרא: יונקים, אבני חפץ תשע"ז, עמ' 226 - 231.

 הערות שוליים 

קטגוריה:בעלי חיים בתנ"ך
קטגוריה:ראמים
קטגוריה:יצורים מהמיתולוגיה היהודית