אבל הרצברג

אבל יעקב הרצברג (בהולנדית: Abel Jacob Herzberg; 17 בספטמבר 1893 - 19 במאי 1989) היה סופר ועורך דין יהודי, יו"ר ההסתדרות הציונית ההולנדית, שכתב יומן בהיותו במחנה הריכוז הגרמני ברגן-בלזן.

 ביוגרפיה 
הרצברג נולד באמסטרדם ב-17 בספטמבר 1893. הוריו היגרו מליטא לאמסטרדם והוא גדל במשפחה יהודית מסורתית-חסידית. אביו של הרצברג עסק בסחר ביהלומים והיה פעיל ציוני בקהילות היהודיות באירופה. בילדותו הרצברג התלווה לאביו לקונגרס הציוני השמיני של ההסתדרות הציונית העולמית בהאג.

הרצברג למד בבית הספר "לובביץ'" (באנגלית: Lubavitch School) שבהולנד. בשנת 1912, הצטרף לארגון הסטודנטים הציוניים ההולנדיים (NZSO), ושימש במספר תפקידים בארגונים ציוניים, ביניהם כעורך בכתב העת "התקווה". בנוסף לכך, הוא ניהל את קרן הנוער היהודי בהולנד (JFF) יחד עם דוד כהן. בעקבות הצהרת בלפור שפרסמה ממשלת בריטניה בעיצומה של מלה"ע הראשונה, התגברה פעילותו הציונית. הרצברג נחשף לציונות עוד בגילאים צעירים, והיה שותף לאידאולוגיה הציונית במשך השנים. הרצברג היה יו"ר העבודה הציונית ההולנדית.

הרצברג התנדב לצבא ההולנדי במלחמת העולם הראשונה, על אף שלא הייתה לו אזרחות, בשל רצונו להביע את נאמנותו להולנד. לאחר המלחמה, למד משפטים ובהמשך פתח משרד לעריכת דין בתחום המשפט המנהלי.

בשנות ה-30 של המאה ה-20, הרצברג היה דמות משמעותית בקהילה היהודית של אמסטרדם. ערך את העיתון של ההסתדרות הציונית ההולנדית, "De Joodse Wachter", ואף היה יו"ר ההסתדרות הציונית ההולנדית.

 מלחמת העולם השנייה 
ב-10 במאי 1940, גרמניה הנאצית החלה את פלישתה להולנד. הקרב הסתיים בניצחון גרמני בעקבות כניעתה של הולנד, לאחר הפצצת רוטרדם ימים בודדים לאחר תחילת הפלישה.

במרץ 1943, הרצברג ומשפחתו נעצרו על ידי הנאצים. הם נלקחו למחנה הסגר ברנוולד. לאחר מכן נשלחו למחנה המעבר וסטרבורק שבהולנד. בספטמבר 1943, ילדיהם הוברחו לחווה שכנה לווסטרבורק.

ב-11 בינואר 1944, רצה לעבור לפלשתינה ואף קיבל היתרים מיוחדים לכך בעבר, אך באותו היום בו היו אמורים להגר, הוא ואשתו הועברו למחנה הריכוז ברגן-בלזן. בהמשך, נאמר לאסירים בברגן-בלזן כי 172 מהם מורשים לעבור לפלשתינה. באותה שנה הועברו בין מחנות ומקומות עבודה, עד סוף המלחמה בשנת 1945, אך הסכם ההעברה בסוף לא התממש.

לקראת סוף המלחמה, הרצברג מספר על ההידרדרות בכמות המזון. העלו אותו ואת בת זוגו לרכבת האבודה, רכבת שהעבירה אסירים מברגן בלזן לטרזיינשטט. הרכבת לא הגיעה ליעדה הסופי בשל הפצצות כוחות בעלות הברית ושוחררה ב-23 באפריל 1945 על ידי חיילים רוסים אשר שחררו את הניצולים. אחרי כחודשיים, בקיץ של 1945, שבו בני הזוג הרצברג עם ילדיהם לאמסטרדם.

הרצברג ואשתו הועברו לאמסטרדם, וביחד איתם, גם 3 הבנים שלהם ניצלו. בתו היגרה למדינת ישראל החדשה, אך יתר בני המשפחה החליטו להישאר בהולנד.

הרצברג החל לכתוב את יומנו באוגוסט 1944 ועד אחרי שחרורו באפריל 1945, והיומן יצא לאור ב-1950. בספר "אהבת הגורל", הרצברג תיאר את חייו בגטאות, בין השאר תיאר רעב קשה שהוא ואשתו חוו. רוב האנשים ששהו במחנה המעבר, לא שרדו.

 המשך חייו 
לאחר מלחמת העולם השנייה, הרצברג נהג לכתוב ספרים, רומנים וטקסטים אחרים. הרצברג זכה בפרסים רבים בזכות הטקסטים שכתב. מהספר ניתן להבין שהוא רואה אישה גוססת שהייתה בברגן - בלזן והיא אחזה בידיה כרך של האתיקה של שפינוזה.

לאחר הקמת מדינת ישראל, הרצברג ביקר בה והתחבר לפרץ ברנשטיין. בהמשך, אף הוצע לו תפקיד ניהולי במדינה, אך הרצברג סירב להצעה זו. ילדיו של הרצברג היגרו לארץ ישראל אך הרצברג ואשתו נשארו בהולנד, בתו הפכה לסופרת נודעת.

בנוסף, הרצברג כתב ספרים וטקסטים על היהדות והציונות, ואף כתב ספר נוסף הנקרא "Between Two Streams".

הרצברג כתב רבות על הדת היהודית, ונהג להסתכל על אלוהים כאל מעין שופט. כנראה שהאידאולוגיה הזאת שהרצברג הרבה לכתוב עליה קשורה לעובדה שעסק בתחום המשפטים לאורך חייו.

בשנות ה-70, קרא לשחרר חיילים גרמנים בטענה שנקמה הוא דבר "לא אנושי".

הרצברג נפטר ב-19 במאי 1989.

 קריירה 
 אהבת הגורל 
"אהבת הגורל" הוא אחד מספריו של הרצברג המורכב מכתבות וסיפורים אשר הרצברג כתב בזמן שהותו בברגן בלזן (כשלרוב מדובר בכתבות שכתב בעיתון De Groene Amsterdammer; האמסטרדמי הירוק). בספר קיימים שבעה מאמרים שמדברים על חוויתו של הרצברג בעת מלחמת העולם השנייה. הספר לראשונה יצא כטקסט בעיתון בהולנד, אך זכה לפרסום רב בשל צורת הכתיבה שלו אשר רבים העריכו.

הספר יצא לאור בפעם הראשונה בשפה ההולנדית, ובהמשך יצא בשמונה שפות שונות, ביניהם: אנגלית, גרמנית ואיטלקית. בשנת 1949 הרצברג קיבל פרס לספרות ועוד מספר פרסים בזכות ספר זה שכתב. בנוסף, קיבל מגוון פרסים על ספריו האחרים.

בספר, הרמברג מדבר בעיקר על בני האדם בתוך הגטו, ועל המאבק היהודי-ציוני הממושך. בנוסף, הרצברג פירט בספר על אינטראקציות בין יהודים לבין אנשי ה-SS.

 פרסים 
הרצברג זכה בפרס קונסטנטין הויגנס ב-1964 ובפרס פי.סי הופט ב-1974 (בתו ג'ודית זכתה בפרס קונסטנטין הויגנס ב-1994, ובפרס פי.סי. הופט ב-1997).

בשנת 1965, זכה בתואר אביר מסדר אורנג'.

 ביבליוגרפיה 
 Vaderland
 Amor fati (אהבת הגורל)
 Tweestromenland ("Between Two Streams", 1950)
 Herodes, de geschiedenis van een tyran ("Herodes, the history of a tyrant", 1955)
 Sauls dood (1958; play, performed by Haagse Comedie, 1959)
 Kroniek der jodenvervolging ("Chronicle of the persecution of the Jews", 1960)
 Het proces Eichmann (1961; collected newspaper articles for De Volkskrant on the Eichmann trial)
 Eichmann in Jeruzalem (1962; monograph on the Eichmann trial)
 Brieven aan mijn kleinzoon ("Letters to my grandson", 1964)
 Pro-Deo. Herinneringen aan een vooroordeel (1969)
 Om een lepel soep ("For a spoonful of soup", 1972; recollections from his legal practice)
 De memoires van koning Herodes (1974)
 Drie rode rozen (novella, 1975: the main character, Salomon Zeitscheck, is the only one of his family to survive the Holocaust)
 De man in de spiegel (1980)
 Twee verhalen (1981)
 Brieven aan mijn grootvader ("Letters to my grandfather", 1983)
 Mirjam (1985)
 Aartsvaders (1986)
 Verzameld werk (collected works, 1993-1996: vol. 1 novels, stories, drama; vol. 2 autobiography; vol. 3 essays and speeches)
 Brief aan mijn kleindochter ("Letter to my granddaughter", נכתב ב-1984, פורסם ב-1996)

 קישורים חיצוניים 

 אבל י. הרצברג באתר הספרייה הלאומית 
 אבל י. הרצברג באתר Nederlands Letterenfonds

 אבל י. הרצברג באתר קטלוג המידע הישראלי
 אבל י. הרצברג באתר ארכיון בית לוחמי הגטאות

 ראו גם 
 ברגן-בלזן
 יהדות הולנד
 ההסתדרות הציונית העולמית

 הערות שוליים 

קטגוריה:יהודים הולנדים
קטגוריה:ניצולי השואה: הולנד
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1989