אה"מ רויאל סובריין (1891)

אה"מ "רויאל סובריין" הייתה האונייה הראשונה מבין שבע אוניות המערכה פרה-דרדנוט מסדרת "סובריין" שנבנו עבור הצי המלכותי הבריטי בעשור האחרון של המאה ה-19. האונייה נכנסה לשירות בשנת 1892 ושימשה כאוניית הדגל של צי התעלה בחמש השנים הבאות. היא הועברה לצי הים התיכון ב-1897 וחזרה הביתה ב-1902, והוקצתה לזמן קצר כספינת משמר החופים לפני שהחלה בשיפוץ ממושך בשנים 1903–1904. רויאל סובריין צומצמה למילואים ב-1905 והוצאה משירות ב-1909. האונייה נמכרה לגרוטאות ארבע שנים מאוחר יותר ולאחר מכן נגרטה באיטליה.

 תיאור האונייה 
ימין|ממוזער| תרשים של אוניות המערכה מסדרת רויאל סובריין
מאפייני המבנה של האוניות מדגם "רויאל סובריין" התבססו על אלו של אוניות המערכה מחופות השריון מדגם "אדמירל", אך הן נבנו גדולות יותר על מנת להגדיל את יכולות השיט  שלהן וכדי להקצות מקום לתותחים משניים , כמו אלו שהוצבו באוניות המערכה מחופות השריון מדגם "טרפלגר". ההדחק בְּרֵיק היה 14,380 טון, וההדחק בְּטָעוּן 15,830 טון. האורך בין הניצבים  – 380 רגל (115.8 מ'), האורך הכללי – "410-6 רגל (125 מ'), הרוחב –  75 רגל 22.9 מ'), השוקע – "27-6 רגל (8.4 מ'). הצוות מנה 670 קצינים ומלחים בשנת 1903.

אוניות הסדרה הונעו על ידי שני מנועי קיטור תלת-דרגתיים אנכיים בעלי שלושה צילינדרים. כל מנוע סובב מדחף. שני המנועים פיתחו יחד הספק אינדיקטורי של 11,000 כוחות סוס (8,200 קילוואט), שהעניקו לאונייה מהירות מרבית של 17.5 קשרים (32.4 קמ"ש). את הקיטור למנועים סיפקו שמונה דודים סקוטיים  בעלי אספקת אוויר בלחץ .

ה"רויאל סובריין" הייתה הראשונה במחלקה שהושלמה, ועברה סדרת ניסויי קיטור ממושכת, שמתוכה שרדו רק מעט נתונים. היא השיגה מהירות של 16.41 קשרים במשך שמונה שעות, בהספק של 9,661 כוחות סוס (7,204 קילוואט) באספקת אוויר רגילה, ומהירות של 18 קשרים במשך שלוש שעות, בהספק של 13,360 כוחות סוס (9,960 קילוואט) באספקת אוויר בלחץ. בחלק מצינורות הדוודים נצפו סדקים ודליפות תחת הלחצים הגבוהים; כתוצאה מכך, הצי החליט שלא להפעיל את דוודי סדרת רויאל סובריין מעבר ל־11,000 כוחות סוס, כדי למנוע נזק דומה.  קיבולת הפחם המקסימלית הייתה 1,443 טונות, שהספיקו לטווח שיוט של 4,720 מייל ימיים (8,740 ק"מ) במהירות של 10 קשרים.

החימוש העיקרי כלל ארבעה תותחי 13.5 אינץ' (343 מ"מ)  נטעני-מכנס שהוצבו בשתי בַּרְבֶּטוֹת דו-קָנִיוֹת , אחת מלפנים למבנה העילי  ואחת מאחוריו. לכל תותח הוקצו 80 פגזים. החימוש המשני כלל עשרה תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ)  מהירי-ירי . לכל תותח הוקצו 200 פגזים. את ההגנה מפני ספינות טורפדו העניקו שנים-עשר תותחי הוצ'קיס  3-פאונד (1.9 אינץ', 47 מ"מ)  מתוצרת לא ידועה. שני תותחי 3-פאונד על דוכנית הירי העליונה , במרומי התורן, הוסרו בשנים 1903–1904, וכל התותחים הקלים על דוכניות הירי התחתיות ועל הסיפון הראשי פורקו בשנים 1905–1909. כמו כן חומשה כל אחת מאוניות הסדרה בשבעה צינורות טורפדו  בקוטר 18 אינץ' (450 מ"מ) , אך ב"רויאל סובריין" הוסרו ארבעה מתוכם בשנים 1903–1904.

כמו האוניות מדגם "טרפלגר", גם אלו מדגם "רויאל סובריין" צוידו בחגורת שריון  דו-מתכתי  (מפלדה וברזל מחושל) שהגנה על הדופן בין שתי הברבטות. עובי חגורת השריון היה 14–18 אינץ' (356–457 מ"מ), אורכה 238 רגל (72.5 מ'), גובהה הכללי 8 רגל ו-8 אינץ' (2.6 מ'), ו-5 רגל (1.5 מ') מגובהה נמצא מתחת קו המים. מחיצות רוחביות  בעובי 14–16 אינץ' (356–406 מ"מ) נמתחו בין קצות חגורת השריון. מעל חגורת השריון היה טור לוחות שריון מפלדת-ניקל בעובי 4 אינץ' (102 מ"מ), ובקצותיו מחיצות רוחביות בעובי 3 אינץ' (76 מ"מ).

הברבטות של תותחי 13.5 אינץ' והבתים של תותחי 6-אינץ' נבנו מלוחות שריון דו-מתכתי בעובי 11–17 אינץ' (279–432 מ"מ). שריון הסיפון היה בעובי 2.5–3.0 אינץ' (64–76 מ"מ). הקירות המשוריינים הקדמיים של צריח הניתוב היו בעובי 12–14 אינץ' (305–356 מ"מ) והאחוריים בעובי 3 אינץ' (76.2 מ"מ).

 בנייה וקריירה 
ימין|ממוזער| ציור של רויאל סובריין בים ב-1892
אוניות הסדרה הוזמנו כחלק מחוק ההגנה הימית משנת 1889 שהיה השלמה להערכות הימיות הרגילות. רויאל סובריין, הספינה השביעית בשם זה ששירתה בצי המלכותי, הונחה ב-30 בספטמבר 1889 במבדוק יבש, משום שחסרה למספנת פורטסמות' מדרון בנייה ארוך מספיק כדי להכיל אותה. האונייה הושקה ב-26 בפברואר 1891 על ידי המלכה ויקטוריה. היא השלימה את ניסויי הים שלה במאי 1892 ונכנסה לשירות ב-31 במאי בעלות של 913,986 ליש"ט. רויאל סובריין החליפה את האונייה מחופת שריון אה"מ קאמפרדאון כאוניית הדגל של שייטת התעלה. מאז ועד 13 באוגוסט 1892, היא שימשה כאוניית הדגל של "השייטת האדומה" בתמרונים השנתיים מול חופי אירלנד. היא חידשה את תפקידה כאוניית הדגל של השייטת האדומה, מ-27 ביולי עד 6 באוגוסט 1893 במהלך התמרונים בים האירי ובגישות המערביות. כדי לצמצם את הגלגול שלה, הותקנו לה סנפירי ייצוב בשנים 1894–1895. ביוני 1895, רויאל סובריין ושלוש מאחיותיה היו חלק משייטת הצי הבריטי שהשתתפה בפתיחת תעלת הקייזר וילהלם בגרמניה. במהלך השבוע השלישי של יולי 1896, האונייה השתתפה בתמרונים שנתיים בים האירי ומול החוף הדרום מערבי של אנגליה כחלק מ"צי A".

ב-7 ביוני 1897, רויאל סובריין הושבתה והצוות שלה הועבר לאוניית המערכה אה"מ מארס אשר החליפה אותה בשייטת התעלה. למחרת, היא הופעלה מחדש להחליף את אוניית המערכה אה"מ טרפלגר בים התיכון. לפני שיצאה לים התיכון, היא השתתפה בסקירת הצי לרגל יובל היהלום של המלכה ויקטוריה בספיטהד ב-26 ביוני 1897, ובין 7–11 ביולי השתתפה בתמרונים שנתיים מול חופי אירלנד. היא עזבה לבסוף את אנגליה לים התיכון בספטמבר. עם הגעתה, רויאל סובריין הצטרפה לצי הים התיכון. ב-18 בינואר 1899, אדמירל משנה ג'רארד נואל, השני בפיקודו של צי הים התיכון, הניף את דגלו על סיפון האונייה וקפטן צ'ארלס הנרי אדייר מונה למפקד האונייה יומיים לאחר מכן. בחודש שלאחר מכן סיירה האונייה במימי איטליה, וביקרה בנאפולי, ג'נובה, פלרמו וסירקוזה. ב-14 ביולי היא ביקרה בפיומה (רייקה המודרנית), קרואטיה, יחד עם ארבע אוניות מערכה נוספות, שיצאו חמישה ימים לאחר מכן. ב-28, אדם אחד נהרג על סיפון רויאל סובריין בתאונת תותח והוא נקבר בים באותו ערב.
ממוזער| גלויה משנת 1913 המציגה את רויאל סובריין בים
ב-9 בנובמבר 1901, ליד יוון, התפוצץ אחד מתותחי ה-6 אינץ' שלה כאשר הסדן לא היה סגור לגמרי, הרג קצין אחד (קפטן האמפרי ווסטון ספורוויי מאוקפורד, דבון) וחמישה נחתים מלכותיים ופצע קצין אחד (סר רוברט קית' ארבת'נוט) ו-19 ימאים. קפטן פרדריק אינגלפילד מונה למפקד האונייה ב-26 בנובמבר 1901. לאחר שהוחלפה בים התיכון על ידי אוניית המערכה לונדון, עזבה רויאל סובריין את גיברלטר ב-9 ביולי 1902, והגיעה לפורטסמות', אנגליה, ב-14 ביולי 1902. היא שימשה כאוניית הדגל לסר צ'ארלס פרדריק הוטהם, המפקד העליון, פורטסמות', במהלך סקירת הצי שנערכה בספיטהד ב-16 באוגוסט 1902 להכתרת המלך אדוארד השביעי. לאחר שהודממה בפורטסמות' ב-29 באוגוסט, היא הוחזרה לפעילות מיד תחת קפטן ג'ורג' פרימרוז והצוות של אה"מ טרפלגר, לתפוס את מקומה של האונייה הזאת כספינת משמר החופים בפורטסמות'. קפטן תומאס מקגיל מונה למפקד האונייה ב-15 בדצמבר 1902, והוחלף על ידי קפטן אלפרד וינדהאם פאג'ט במאי 1903. מאוחר יותר הצטרפה לשייטת הבית. בין 5–9 באוגוסט 1903, האונייה השתתפה בתמרונים מול חופי פורטוגל. מ-1903 עד 1904, היא עברה שיפוץ נרחב בפורטסמות' שבמהלכו נוספו בתי תותחים משוריינים בעובי 6 אינץ' עבור תותחי ה-6 אינץ'. ב-9 בפברואר 1907, רויאל סובריין הופעלה ככלי שירות מיוחד במילואים. ככזה, היא שולבה בפלגה הרביעית של צי הבית עם כלי שיט אחרים באפריל 1909. בספטמבר 1909 הוצאה רויאל סובריין משירות והיא נמכרה לגרוטאות לג'י קלארקסון ובן תמורת 40,000 ליש"ט ב-7 באוקטובר 1913. הם מכרו אותה מחדש ל-GB Berterello מג'נובה והאונייה נגרטה שם.

לקריאה נוספת
 Burt, R. A. (2013). British Battleships 1889–1904. Annapolis, Maryland: Naval Institute Press. .
 Chesneau, Roger and Kolesnik, Eugene M., eds. (1979). Conway's All the World's Fighting Ships 1860-1905. Greenwich, UK: Conway Maritime Press. .
 Colledge, J. J. and Warlow, Ben (2006) [1969]. Ships of the Royal Navy: The Complete Record of all Fighting Ships of the Royal Navy. (Rev. ed.). London: Chatham Publishing. .
 Gardiner, Robert, ed. (1992). Steam, Steel and Shellfire: The Steam Warship 1815–1905. Conway's History of the Ship. London: Conway Maritime Press. .
 Parkes, Oscar (1990) [1957].  British Battleships. Annapolis, Maryland: Naval Institute Press. .
 Silverstone, Paul H. (1984). Directory of the World's Capital Ships. New York: Hippocrene Books. .

 קישורים חיצוניים 

הערות שוליים

קטגוריה:אוניות מערכה בריטיות