שיה פייסו

שְׂיָה פֵּיסוּ (בסינית: 夏培肃; 28 ביולי 1923 – 27 באוגוסט 2014) הייתה חלוצת מחשוב סינית, שזכתה לכינוי "האמא של המחשוב הסיני". בסוף שנות החמישים מילאה שיה תפקיד מפתח בפיתוח "מודל 107", המחשב הראשון שפותח בסין ללא תמיכה זרה. בנוסף, שיה הייתה מחנכת, אשר לקחה חלק ביצירת תוכניות הלימוד וספרי הלימוד הסינים הראשונים שעסקו במחשוב, והנחתה כ-60 תלמידים לתואר מתקדם.

שיה קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת אדינבורו ב־1950. ב־1991 נבחרה להיות חברת , אות הכבוד האקדמי הגבוה ביותר בסין. זכתה בפרס מפעל חיים מ, שגם יצר את "פרס שיה פייסו" שמוענק למדעניות ומהנדסות בעלות הישגים משמעותיים במדעי המחשב, הנדסה, חינוך ותעשייה.

 תחילת חייה 
ממוזער|הפצצה יפנית על צ'ונגצ'ינג במלחמת סין–יפן השנייה. המלחמה אילצה את שיה לעזוב את העיר.
שיה נולדה ב-28 ביולי 1923 בצ'ונגצ'ינג למשפחה אריסטוקרטית משכילה. אביה, שְׂיָה חונְגְז'וּ (夏鸿儒), היה מלומד שחי בסוף תקופת שושלת צ'ינג, והחזיק בדעות פרוגרסיביות לזמנו. אביה עבר את הבחינות הממשלתיות בדרגת , ועבד כמנהל בית ספר ועסקן. הוא לקח חלק ב, תנועה פוליטית שהתנגדה לניסיון להלאים פרויקט רכבת מקומי, ותרמה לסנטימנט שהתנגד לקיסרות צ'ינג (שלבסוף התלקח למהפכת שינהאי). אמה, חְוָאנְג שְׂיָאויוּנְג, הייתה מנהלת בית ספר יסודי לבנות ומורה בחטיבת ביניים לבנות.

הוריה של שיה ראו חשיבות רבה בהשכלתה. שיה החלה ללמוד בבית ספר יסודי בגיל ארבע וחצי, והחל מגיל 8 למדה בהוראה פרטית. שיה הצטיינה בלימודיה האקדמיים, ובמיוחד במתמטיקה. ב-1939, בגלל מלחמת סין–יפן השנייה והשפעתה על צ'ונגצ'ינג, נאלצה שיה לעבור לבית ספר ב. באתר Women of China, שפועל בחסות המפלגה הקומוניסטית של סין, נטען ש"החיים הקשים במהלך המלחמה והמעשים הברברים של הפולשים היפנים גרמו לשיה לבחור ללמוד קורס בהנדסה, כדי שתוכל לעזור למדינה".

שיה סיימה בית ספר תיכון ב-1940, ובאותה שנה החלה ללמוד במחלקה להנדסת חשמל באוניברסיטת נאנג'ינג (שבאותה עת הועברה לצ'ונגצ'ינג בגלל המלחמה). לאחר שסיימה את התואר הראשון ב-1945, המשיכה ללימודי תואר שני במכון למחקר טלקומוניקציה באוניברסיטת ג'יאו טונג שאנגחאי, אותם סיימה ב-1947. לאחר מכן עברה לממלכה המאוחדת, לטובת לימודי דוקטורט באוניברסיטת אדינבורו, אותם סיימה ב-1950, ונשארה באוניברסיטה ללימודי פוסט-דוקטורט. שיה חזרה לסין ב-1951, והחלה לעבוד כאסיסטנט פרופסור (ובהמשך פרופסור חבר) במעבדה לרשתות טלקומניקציה באוניברסיטת צ'ינגחווה.

במהלך לימודיה הכירה את בעלה לעתיד, , שלימים הפך לפיזיקאי תאורטי מוערך.

 קריירה 
 רקע: מחשבים בסין בשנות החמישים 
בתחילת שנות החמישים, טכנולוגיות המחשוב בסין היו בפיגור ניכר לעומת המערב וברית המועצות. האקדמיה והממשל בסין זיהו את המצב, והבינו שכדי להחזיק בצבא וכלכלה שיכולים להתחרות במדינות אחרות, יש להתעצם ביכולות המחשוב של המדינה. לאורך שנות החמישים, הוקמו מספר ארגונים וקבוצות מחקר שעסקו במחשוב. בימים הראשונים של התחום, החוקרים הסינים הסתמכו לחלוטין על שיתוף פעולה עם ברית המועצות: במהלך שנות החמישים חוקרים סינים נשלחו לברית המועצות כדי ללמוד כיצד הסובייטים בונים מחשבים (שיה הייתה חלק ממשלחות אלו), והמחשבים הראשונים שהחוקרים הסינים בנו היו העתקים של מחשבים סובייטים, כגון ה־.

עם זאת, הסינים שאפו להשיג יכולת עצמאית להכשיר כח אדם בתחום (מספר תקני הסטודנט שהסובייטים הסכימו להקצות לסינים לא הספיק לשאיפות של הממשל הסיני), ואף להיות מסוגלים לעצב, לפתח ולייצר מחשבים סיניים באופן עצמאי. הצורך בעצמאות גבר בעקבות התדרדרות היחסית בין הסינים לסובייטים במהלך סוף שנות החמישים, וב-1959 הסובייטים הפסיקו לחלוטין את תמיכתם (ראו הפיצול הסיני-סובייטי).

 הצטרפותה של שיה למאמץ המחשוב הסיני 
שיה החלה את מחקרה על מחשבים דיגיטליים ב-1952. ב-1956 הוקם המכון לטכנולוגיות מחשוב ב, ושייה הצטרפה אליו. שיה עבדה במכון לטכנולוגיות מחשוב מהקמתו ב-1956 ועד לפרישתה.

 מודל 107: "המחשב הסיני הראשון" (1960) 
שיה הייתה חלק מהצוות שפיתח את "מודל 107", המחשב האלקטרוני הראשון שתוכנן, פותח ויוצר באופן עצמאי בסין. שיה לקחה חלק משמעותי בעיצוב וההנדסה של המחשב. לאחר פרישתם של שניים מהחוקרים המנוסים האחרים בצוות, שיה הפכה לראש הצוות. המחשב רץ "מבצעית" לראשונה באפריל 1960, ועבד ללא בעיות במשך 20.5 שעות.

המודל 107 הותקן ב בבייג'ינג. המחשב שימש בעיקר למטרות חינוך, הן לתלמידים שהתמחו במחשבים והן לתלמידים ממחלקות אחרות, כגון המחלקה לגאופיזיקה. מעל ל-600 סטודנטים השתמשו במודל 107. בנוסף לחינוך, היו למחשב שימושים נוספים, כגון חיזוי גאות ושפל, חישובים הקשורים לכורים אטומיים וחישובי ערך עצמי ווקטור עצמי לטובת תיאוריה של פיזיקה גרעינית. למרות זאת, היסטוריונים מודרניים כתבו ש"בהשוואה למודל 107, למחשבים סיניים אחרים מאותה תקופה היה תפקיד יותר משמעותי בתעשייה ובביטחון הלאומי".

המודל 107 היה מחשב קטן לשימוש כללי (בניגוד למחשבים מסוימים שיוצרו בסין באותה תקופה שנועדו לבצע חישובים מסוג מסוים בלבד), שמבוסס על שפופרת ריק. המחשב נבנה בארכיטקטורת פון נוימן, היה בעל זיכרון של 1024 בתים, ועשה שימוש במילים בגודל 32 ביטים וייצוג מספרים באמצעות נקודה קבועה (fixed point). המחשב מסוגל לבצע 16 פעולות, שעוסקות בעיקר בקריאה וכתיבה מהזיכרון, ארבע פעולות חשבון, תנאים והדפסה. תדר השעון הוא 62.5 קילוהרץ.

 חינוך 

עם עליית שאיפות המחשוב הסיניות בשנות החמישים, התגבשה ההבנה שכדי להגשימן יהיה צורך בהגדלה משמעותית של כח האדם שמוכשר למחקר ופיתוח בתחום. החוקרים הסינים הראשונים טסו לברית המועצות כדי ללמוד את התחום, אך גם כדי ללמוד כיצד ללמדו. הסובייטים פתחו בפני הסינים מספר מוגבל של תקנים, וממילא הסינים היו מעוניינים בעצמאות. המכון לטכנולוגיות מחשוב, בו עבדה שיה, שיתף פעולה עם מספר אוניברסיטאות כדי להציע בהם קורסים במחשוב. בקורסים אלה השתתפו כ-700 תלמידים מהאקדמיה והתעשייה.

אחד מהקורסים האלה היה הקורס הראשון בתיאוריה של הנדסת מחשבים, "עקרונות של מחשבים דיגיטליים אלקטרוניים", שאותו העבירה שיה. נאמר שהיא יצרה את ספר הלימוד הסיני הראשון שעסק בתיאוריה של בניית מחשבים. הספר התבסס על תרגום של חומרי לימוד ברוסית, עם תוספות ושינויים. כחלק ממלאכת התרגום, שיה נתקלה במושגים שלא היה להם מקביל סיני, וקבעה להם תרגום שבמקרים מסוימים נשאר בשימוש עד היום. פרט לקורס זה, לשיה היו תרומות נוספות ליצירת תוכניות הלימוד הראשונות שעסקו במחשוב בסין.

שיה המשיכה לשים דגש על חינוך גם בהמשך הקריירה שלה. היו לה מעל ל-60 תלמידים לתואר מתקדם, שחלקם הפכו להיות מובילים באקדמיה ובתעשייה.

 מחקר מאוחר 
גם לאחר שיסודות תחום המחשוב בסין הונחו, שיה המשיכה את מחקרה. היא עסקה בארכיקטורות מעבדים חדשות ובדרכים לייעל מחשבים. מחקריה כללו מחשבי-על, מעבדים וקטוריים  וייעול מעבדים בעלי צינור עיבוד נתונים .

 מורשת 
ב-1991 נבחרה להיות חברת , אות הכבוד האקדמי הגבוה ביותר בסין. באותה שנה נבחר לאקדמיה גם בעלה, הפיזיקאי יאנג לימינג.

זכתה בפרס מפעל חיים מ, שגם יצר את "פרס שיה פייסו" שמוענק למדעניות ומהנדסות בעלות הישגים משמעותיים ב"מדעי המחשב, הנדסה, חינוך ותעשייה".

אחד מתלמידיה נהפך לארכיטקט הראשי של תוכנית המעבדים הסינית Loongson . ב-2002 הוא קרא לצ'יפ Xia-50, על שם המורה שלו.

 ראו גם 
 היסטוריה של המחשוב

 לקריאה נוספת 
 רקע: מחשוב סיני מוקדם 
  (כולל התייחסות ספציפית לשיה)


 שיה 
Xia Peisu, ‘‘The First Electronic Computer Research Group in Our Country,’’ The Historical Materials of Chinese Science and Technology, 1985, vol. 6, no. 1. (בסינית)

קישורים חיצוניים

The computer pioneer who built modern China, מאת ליילה מקניל, באתר ה-BBC (באנגלית)

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:מדעני מחשב
קטגוריה:מדעניות מחשב
קטגוריה:מהנדסי חשמל
קטגוריה:חלוצי המחשוב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אדינבורו
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת אדינבורו
קטגוריה:מדענים סינים
קטגוריה:מדעניות סיניות
קטגוריה:ילידות 1923
קטגוריה:סינים שנולדו ב-1923
קטגוריה:נפטרות ב-2014
קטגוריה:סינים שנפטרו ב-2014