קנזס (BB-21)

אוניית המערכה קנזס (BB-21) הייתה אוניית מערכה פרה-דרדנוט מסדרת קונטיקט, הרביעית מתוך שש אוניות בסדרה. היא הייתה הספינה השנייה של צי ארצות הברית בשם קנזס, אך היחידה שנקראה לכבוד מדינת קנזס. האונייה הושקה באוגוסט 1905 והוכנסה לשירות בצי באפריל 1907. קנזס הייתה חמושה בחימוש התקפי שהורכב מארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מילימטרים) הנתמכים על ידי סוללה משנית מעורבת של תותחי 7 אינץ' (178 מילימטרים) ותותחי 8 אינץ' (203 מילימטרים) והייתה מסוגלת למהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש).

זמן קצר לאחר שנכנסה לשירות, הצטרפה קנזס לצי הלבן הגדול להקפת כדור הארץ בשנים 1908–1909. היא ערכה הפלגות לאירופה בשנים 1910 ו-1911 ואחרי 1912, הפכה מעורבת בדיכוי התסיסה במספר מדינות במרכז אמריקה, כולל הכיבוש האמריקאי של וראקרוס במהלך המהפכה המקסיקנית. לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה באפריל 1917, קנזס הועסקה כספינת אימונים לצוותים חדשים. בספטמבר 1918 החלה ללוות שיירות לאירופה. לאחר שהמלחמה הסתיימה בנובמבר, היא החלה בסדרה של הפלגות לצרפת כדי להחזיר חיילים אמריקאים הביתה.

הקריירה של האונייה לאחר המלחמה הייתה קצרה. היא ערכה הפלגות הכשרה עבור צוערי האקדמיה הימית של ארצות הברית בשנים 1920 ו-1921, הראשון לאוקיינוס השקט והשני לאירופה. במהלך תקופה זו היא שימשה לזמן קצר כאוניית הדגל של פלגת אוניות המערכה הרביעית. לאחר שחזרה מהשיוט השני, קנזס הושבתה ונמכרה לגרוטאות באוגוסט 1923 על פי תנאי הסכם הצי של וושינגטון.

 תכנון 
סדרת קונטיקט עקבה אחר סדרת וירג'יניה, אך תיקנה כמה מהליקויים המשמעותיים ביותר בתכנון המוקדם יותר, בעיקר הסידור המרוכז של התותחים הראשיים וחלק מהתותחים המשניים. סוללה שלישונית כבדה יותר של תותחי 7 אינץ' (178 מ"מ) החליפו את התותחי 6 אינץ' (152 מ"מ) שהיו בשימוש בכל העיצובים הקודמים בארצות הברית. למרות השיפורים, האוניות התיישנו על ידי אוניית המערכה הבריטית המהפכנית אה"מ דרדנוט, שהושלמה לפני רוב אוניות הסדרה קונטיקט.

קנזס הייתה באורך כולל של 456.3 רגל (139.1 מטרים), רוחב של 76.9 רגל (23.4 מטרים) ושוקע של 24.5 רגל (7.5 מטרים). הדחק האונייה היה 16,000 טונות ארוכות (16,260 טונות) בתפוסה סטנדרטית ועד 17,666 טונות ארוכות (17,949 טונות) במעמס מלא. האונייה הונעה על ידי מנועי קיטור תלת דרגתיים עם שני צירים בדירוג של 16,500 כוחות סוס (12,300 קילוואט), עם קיטור המסופק על ידי שנים עשר דוודים של Babcock & Wilcox המופעלים על ידי פחם המתועלים לשלוש ארובות. מערכת ההנעה העניקה מהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש). כפי שנבנתה, הותקנו לה תרנים צבאיים כבדים, אך אלה הוחלפו במהירות בתרני סריג ב-1909. היה לה צוות של 827 קצינים ומלחים, אם כי זה גדל ל-881 ומאוחר יותר ל-896.

האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ)/45 קליבר Mark 5 בשני צריחי תותחים תאומים על קו האמצע, אחד מקדימה ואחד מאחורה. הסוללה המשנית כללה שמונה תותחי 8 אינץ' (203 מ"מ) /45 קליבר ושנים עשר תותחי 7 אינץ' (178 מ"מ) /45 קליבר. תותחי ה-8 אינץ' הותקנו בארבעה צריחים תאומים באמצע האונייה, ותותחי ה-7 אינץ' הוצבו בקזמטים בגוף האונייה. להגנה מטווח קרוב נגד סירות טורפדו, היא נשאה עשרים תותחי 3 אינץ' (76 מ"מ) /50 קליבר מותקנים בקזמטים לאורך דופן גוף האונייה ושנים עשר תותחי 3 פאונד. היא גם נשאה ארבעה תותחי 1 פאונד (37 מילימטרים (1.5 אינץ')). כפי שהיה סטנדרטי עבור אוניות ראשה של התקופה, היא נשאה ארבעה צינורות טורפדו בקוטר 21 אינץ' (533 מילימטרים), שקועים בגוף שלה בצד הרוחב.

חגורת השריון הראשית של קנזס הייתה בעובי 11 אינץ' (279 מילימטרים) מעל מחסני התחמושת וחללי מכונות ההנעה ובעובי 6 אינץ' (152 מילימטרים) בשאר האזורים. לצריחי תותחי הסוללה הראשיים היו חזיתות בעובי 12 אינץ' (305 מילימטרים), ולברבטות התומכות היה שריון בעובי 10 אינץ' (254 מילימטרים). לצריחים המשניים היה שריון חזיתי בעובי 7 אינץ' (178 מילימטרים). למגדל הניווט היו דפנות בעובי 9 אינץ' (229 מילימטרים).

 היסטוריית שירות 
 בנייה והצי הלבן הגדול 
ממוזער| קנזס בניסויים ב-1906; שימו לב, תותחי ה-7 אינץ' לא הותקנו
השדרית של קנזס הונחה בתאגיד בניית הספינות של ניו יורק בקמדן, ניו ג'רזי. היא הושקה ב-12 באוגוסט 1905. לאחר השלמת עבודות האבזור, האונייה הוכנסה לצי ב-18 באפריל 1907 בפילדלפיה. קפטן צ'ארלס א. ורילנד היה המפקד הראשון של האונייה. היא החלה בשיוט ניסויים ב-17 באוגוסט ליד פרובינסטאון, מסצ'וסטס, שחשפה את הצורך בשינויים, שהחלה בפילדלפיה ב-24 בספטמבר. ב-9 בדצמבר היא הצטרפה לאוניות שיוקצו לצי הלבן הגדול בהמפטון רודס.

קנזס הצטרפה לצי הלבן הגדול ב-16 בדצמבר 1907, כאשר הם עזבו את המפטון רודס כדי להתחיל בהקפת כדור הארץ. השייט של הצי הלבן הגדול נתפס כדרך להפגין כוח צבאי אמריקאי, במיוחד כלפי יפן. המתיחות החלה לעלות בין ארצות הברית ליפן לאחר ניצחונה של האחרונה במלחמת רוסיה–יפן ב-1905, במיוחד בשל התנגדות גזענית להגירה היפנית לארצות הברית. העיתונות בשתי המדינות החלה לקרוא למלחמה, ורוזוולט קיווה להשתמש בהפגנת הכוח הימי כדי להרתיע את התוקפנות היפנית. הצי שייט דרומה לאיים הקריביים ולאחר מכן לדרום אמריקה, וערך עצירות בפורט אוף ספיין, ריו דה ז'ניירו, פונטה ארנס וולפראיסו, בין ערים אחרות. לאחר הגעתו למקסיקו במרץ 1908, הצי בילה שלושה שבועות באימון ירי. לאחר מכן חידש הצי את מסעו במעלה חוף האוקיינוס השקט של אמריקה, ועצר בסן פרנסיסקו ובסיאטל לפני שחצה את האוקיינוס השקט לאוסטרליה, ועצר בדרך בהוואי. העצירות בדרום האוקיינוס השקט כללו את מלבורן, סידני ואוקלנד.

לאחר שעזב את אוסטרליה, פנה הצי צפונה לפיליפינים, ועצר במנילה, לפני שהמשיך ליפן שם נערך טקס קבלת פנים ביוקוהמה. לאחר מכן ערך הצי שלושה שבועות של תרגילים במפרץ סוביק בפיליפינים בנובמבר. האוניות חלפו על פני סינגפור ב-6 בדצמבר ונכנסו לאוקיינוס ההודי; הם הטעינו פחם בקולומבו לפני שהמשיכו לתעלת סואץ והטעינו שוב פחם בפורט סעיד, מצרים. הצי ביקר במספר נמלים ים תיכונים לפני שעצר בגיברלטר, שם צי בינלאומי של ספינות מלחמה בריטיות, רוסיות, צרפתיות והולנדיות קיבל את פני האמריקנים. לאחר מכן חצו האוניות את האוקיינוס האטלנטי כדי לחזור להמפטון רודס ב-22 בפברואר 1909, לאחר שעברו 46,729 מיילים ימיים (86,542 ק"מ). שם ערכו סקירה ימית עבור תאודור רוזוולט.

 פעילות בזמן שלום 
ימין|ממוזער|קנזס בערך 1907
שבוע לאחר שחזרה מהמסע, קנזס יצאה למספנה הימית של פילדלפיה לשיפוץ לאחר התקופה הארוכה בים. העבודה הסתיימה ב-17 ביוני, ולאחר מכן החלה קנזס בשגרה בזמן שלום של תמרונים ותרגילי אימונים שונים שנמשכו לאורך השנה שלאחר מכן. ב-15 בנובמבר 1910, היא הצטרפה לפלגת אוניות המערכה השנייה לשייט לאירופה, ועצרה בשרבור, צרפת, ופורטלנד, אנגליה. לאחר מכן חצו האוניות מחדש את האוקיינוס האטלנטי, עצרו בסנטו דומינגו וקובה לפני שהמשיכו להמפטון רודס. מסע שני לאירופה התקיים באמצע 1911; הפעם לים הבלטי. שם עצרו האוניות בקופנהגן, דנמרק, טרלהאבט, שוודיה, קרונשטאדט, רוסיה, וקיל, גרמניה. הם נסקרו על ידי המלכים של כל מדינה. האוניות חזרו לפרובינסטאון ב-13 ביולי ולאחר מכן הצטרפו לאימוני צי ליד הכף של וירג'יניה. קנזס יצאה למספנת הצי של נורפוק ב-3 בנובמבר לשיפוץ נוסף.

קנזס החלה בסדרה של תמרונים נרחבים בתחילת 1912, והתבססה במפרץ גואנטנמו, קובה. היא חזרה להמפטון רודס לברך את פני שייטת של ספינות מלחמה גרמניות - סיירת המערכה מולטקה והסיירות הסיירות הקלות ברמן ושטטין - שביקרו בנמל מ-28 במאי עד 8 ביוני. לאחר מכן, קנזס יצאה לשייט אימונים לאורך החוף המזרחי של ארצות הברית עבור צוערים מהאקדמיה הימית של ארצות הברית ב-21 ביוני. היא החזירה את הצוערים לאנאפוליס ב-30 באוגוסט. ב-15 בנובמבר, היא החלה בשייט אימונים למפרץ מקסיקו, כשהיא חזרה לפילדלפיה לשיפוץ ב-21 בדצמבר. היא חזרה לתפקיד ב-5 במאי 1913 ושייטה בחוף המזרחי במשך החודשים הבאים. ב-25 באוקטובר היא חצתה את האוקיינוס האטלנטי ושייטה בים התיכון, ואף כללה עצירה בג'נובה, איטליה. לאחר שחזרה למפרץ גואנטנמו, היא נשלחה לחוף מקסיקו כדי להגן על האינטרסים של ארצות הברית במהלך המהפכה המקסיקנית. האונייה חזרה לנורפוק ב-14 במרץ 1914, ושיפוץ נוסף בפילדלפיה התרחש לאחר מכן ב-11 באפריל. ב-1 ביולי יצאה קנזס מנורפוק כדי לשאת את שרידיו של שגריר ונצואלה שנפטר לאחרונה בארצות הברית בחזרה לארצו. היא הגיעה ללה גואירה ב-14 ביולי לפני שחזרה לחוף המקסיקני כדי לתמוך בכוחות הכובשים את וראקרוס. היא עזבה את האזור ב-29 באוקטובר כדי להגיב לתסיסה בפורט או פרינס, האיטי, שהגיעה ב-3 בנובמבר. היא נשארה שם חודש לפני שעזבה ב-1 בדצמבר לפילדלפיה. לאחר מכן חידשה הספינה את שגרת האימונים הרגילה בזמן שלום מול החוף המזרחי ומול קובה עד ל-30 בספטמבר 1916, אז עברה שיפוץ נוסף בפילדלפיה.

 מלחמת העולם הראשונה 
ממוזער|קנזס בברסט, צרפת, בשנת 1919; ניו המפשייר (משמאל) וקונטיקט (מימין) נראות למרחוק
היא עדיין הייתה במבדוק יבש כאשר ארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה ב-6 באפריל 1917. ב-10 ביולי, היא שובצה לפלגת אוניות המערכה הרביעית והוטלה עליה משימה בעיקר להכשיר את אנשי הצי במפרץ צ'ספיק. בספטמבר 1918, היא הוטלה לתפקיד ליווי שיירות, עם המשימה הראשונה כזו ב-6 בספטמבר. האונייה יצאה עם אוניית האחות שלה USS ניו המפשייר והדרדנוט USS קרוליינה הדרומית כדי להגן על שיירת כוחות HX מהירה. ב-16 בספטמבר עזבו שלוש אוניות המערכה את השיירה באוקיינוס האטלנטי וחזרו לארצות הברית, בעוד מלוות אחרות הביאו את השיירה לנמל. ב-17, המדחף הימני של קרוליינה הדרומית נפל, מה שאילץ אותה להוריד את המהירות ל-11 קשרים (20 קמ"ש) באמצעות המדחף השמאלי בלבד. ניו המפשייר וקנזס נשארו עם קרוליינה הדרומית כדי ללוות אותה בחזרה לנמל. משימה זו לא נמשכה זמן רב, שכן הגרמנים חתמו על שביתת הנשק שסיימה את המלחמה ב-11 בנובמבר.

לאחר סיום המלחמה בנובמבר 1918, היא הצטרפה למאמץ להחזיר חיילים אמריקאים מצרפת, תוך חמש הפלגות לברסט, צרפת. הראשון שבהם התרחש בדצמבר; קנזס ואוניית המערכה ג'ורג'יה יצאו ב-10 בדצמבר והגיעו לברסט ב- . שתי האוניות העלו על סיפונן בסך הכל 2,732 חיילים במהלך ארבעה ימים לפני היציאה לחזרה. שיפוץ גדול בפילדלפיה התרחש לאחר מכן מ-29 ביוני 1919 עד 17 במאי 1920. לאחר מכן היא המשיכה לאנאפוליס, הגיעה ב-20 במאי ויצאה עם צוערים לשייט אימונים נוסף, הפעם לאוקיינוס השקט. היא עברה דרך תעלת פנמה וביקרה במספר נמלים בחוף המערבי, כולל הונולולו, סיאטל, סן פרנסיסקו וסן פדרו. היא עזבה את סן פדרו ב-11 באוגוסט לכיוון תעלת פנמה וחצתה לאיים הקריביים לעצירה במפרץ גואנטנמו. קנזס חזרה לאנאפוליס ב-2 בספטמבר, שם הורידה את הצוערים. אדמירל משנה צ'ארלס פרדריק יוז הניף את דגלו על סיפון קנזס בפילדלפיה כאוניית הדגל של פלגת אוניות המערכה הרביעית.

האונייה יצאה ב-27 בספטמבר לשייט לאיים הקריביים. בהיותה בגרסי ביי, ברמודה ב-2 באוקטובר, אדוארד, נסיך ויילס, ביקר באונייה. ב-4 באוקטובר היא עברה דרך תעלת פנמה והפליגה לסמואה האמריקנית, ועצרה בפאגו פאגו, סמואה ב-11 בנובמבר. לאחר מכן ביקרה קנזס בהוואי לפני שחצתה חזרה דרך תעלת פנמה ובסופו של דבר חזרה לפילדלפיה ב-7 במרץ 1921. הפלגת הכשרה נוספת של צוערים התבצעה ב-4 ביוני; שלוש אוניות מערכה נוספות הצטרפו אליה לביקור במימי אירופה. התחנות כללו את אוסלו, נורווגיה, ליסבון, פורטוגל וגיברלטר. הן עברו דרך מפרץ גואנטנמו לפני שחזרו לאנאפוליס ב-28 באוגוסט. ביקור בניו יורק נערך לאחר מכן בין 3 ל-19 בספטמבר. היא חזרה לפילדלפיה למחרת, שם הושבתה ב-16 בדצמבר. קנזס נמחקה מרשימות הצי ב-24 באוגוסט 1923 בהתאם לתנאי הסכם הצי של וושינגטון ולאחר מכן פורקה לגרוטאות.

 קישורים חיצוניים 

קטגוריה:אוניות מערכה בצי ארצות הברית
קטגוריה:אוניות מלחמה בצי ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה