ניצחון המוות (פליקס נוסבאום, 1944)

ניצחון המוות (בגרמנית: Triomf van de dood), המכונה גם "מחול המוות", הוא ציור השמן האחרון של האמן היהודי-גרמני פליקס נוסבאום. הציור הושלם ב-18 באפריל 1944, כחודשיים בלבד לפני שנוסבאום נעצר במסתורו שבבריסל.  

תהליך היצירה
במהלך חודשי המלחמה האחרונים, בחר נוסבאום בפורמט גדול במיוחד עבור יצירתו האחרונה. הוא הקדיש זמן להכנות יסודיות, כולל רישומים וסקיצות קומפוזיציה, תוך שימוש בהשראת "דאנס מקאבר", מסורת ימי הביניים המתארת את "ריקוד המוות". בהשפעת "ניצחון המוות" של פיטר ברויגל האב (1562), ניתן לזהות בציורו של נוסבאום גם השפעות מגרניקה של פבלו פיקאסו ומהיצירה *"השלדים המנגנים" של ג'יימס אנסור. דמויות העפיפונים בציורו של נוסבאום מזכירות את המסכות של אנסור ואוטו דיקס.  

תיאור היצירה
הציור מציג שלדים מנגנים על חורבות עולם חרב, כאשר המוזיקה שלהם יוצרת צלילים צורמים, כפי שמסמל מיתר הכינור הרפוי והתיפוף על תוף שבור. הדמויות פרושות בשדה ראייה אחיד, כאשר במרכז ניצב נוסבאום עצמו, בדמות נגן אורגן עייף. הוא מכסה את אוזנו ביד אחת, ובידו השנייה מחזיק מצפן המכוון לצפון-מזרח**, רמז אפשרי לעיר הולדתו אוסנבריק או למחנות השמדה. 

לצידו, מנגן מלאך המוות, עזראל, וברקע הרחוק מופיעה דמות פרש, שאינה לוקחת חלק באירועים. גוני החום והאוקר הכהים שולטים ביצירה, וברקע נראים עפיפונים עם פני אדם – חלקם מביעים איום, ואחרים נראים מבוהלים. הסביבה המתוארת הרוסה ושוממת: מבנה חרב, חומה שבורה ושרידי עצים מתים.  250px|ממוזער|שמאל|"ניצחון המוות", יצירה מעשה ידי פטר ברויגל האב
בנוסף להרס הטבע, היצירה משופעת בסמלי תרבות שנהרסה:  
- בין ההריסות ניתן להבחין בבובות ראווה, מכונת כתיבה, מאזניים, ציור, סרט קולנוע, כלי שחמט, קוביות משחק, טלפון, בקבוק מדידה, עיתון, גלובוס ושעון.  
- כמו כן, משובצים בציור חפצים ביוגרפיים כגון אופניו של נוסבאום ומכונית אביו.  
- השרידים נראים כתערובת חפצים פגומים לאחר הפצצה, וביניהם מופיעים גם סמלים המתייחסים ישירות לעברו של האמן, כולל חוטי תיל, ארגז עץ ונעל ישנה בחול – רמזים למחנה המעצר סן-סיפריאן שבו נכלא נוסבאום.  
- פיסת תווים קרועה מתייחסת לשיר "The Lambeth Walk" מתוך המחזמר הפופולרי *Me and My Girl "(1937)", כאשר השורות הנותרות על הדף מציינות:  
"Everything's free and easy, doing what you darn well pleasey",  
ציטוט אירוני אל מול מציאות המלחמה והרדיפה.  
תאריך היצירה מופיע בפינה הימנית התחתונה על דף שנתלש מלוח שנה.

גורלו של האמן לאחר השלמת היצירה
שבועות ספורים לאחר שסיים את "ניצחון המוות", בליל ה-20–21 ביוני 1944, נוסבאום ואשתו פלקה נמנו עם הנעצרים בעקבות הלשנה במסתורם ברחוב ארכימדס 22 בבריסל.  

בזמן שהותו "בקסרקטין דוסן", מחנה הריכוז הבלגי, צייר נוסבאום מספר טבעי דומם בצבעי מים, לפני שנשלח יחד עם פלקה בטרנספורט XXVI – המשלוח האחרון לאושוויץ.  

היסטוריית הבעלות על היצירה  
בעת מעצרו של נוסבאום, הציור נותר בסטודיו שלו ברחוב גנרל גראטרי 23 בשכונת סכוורבק שבבריסל, שם נמצא מאוחר יותר על ידי האספן וילי בילסטרט.  

בשנת 1975, הועבר הציור למוזיאון ההיסטוריה התרבותית באוסנבריק. בשנת 1994, נרכש הציור על ידי קרן החסכונות של סקסוניה התחתונה.

כיום, "ניצחון המוות" מוצג בבית פליקס נוסבאום, מבנה מבוך ללא מוצא שתוכנן על ידי האדריכל דניאל ליבסקינד. במוזיאון, הציור מסמל את שיא הטרגדיה האישית והאמנותית של נוסבאום, כאשר המבקרים נדרשים לעבור מעל גשר משופע ואז לחזור על עקבותיהם – מסלול המדגיש את חוסר המוצא של גורלו של האמן.
 ראו גם 
 הפליט
 בית פליקס נוסבאום

קטגוריה:ציורים בעלי מוטיב יהודי
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
קטגוריה:השואה באמנות
קטגוריה:המוות בתרבות ובאמנות
קטגוריה:מחול
קטגוריה:כלי נגינה באמנות