סוניה דווילר

סוניה דֶווִילֶר (צרפתית: Sonia Devillers; נולדה ב-31 בינואר 1975). היא עיתונאית, סופרת, ומגישת רדיו וטלוויזיה צרפתייה.

 עבודתה כעיתונאית 
סוניה דווילר למדה פילוסופיה באוניברסיטת פריז-1 פנתאון-סורבון בה סיימה את לימודיה לתואר השלישי.

בשנת 1999 הצטרפה לעיתון לה פיגארו, תחילה במדור "תרבות", ולאחר מכן במדור "מדיה ותקשורת" במוסף היומי לכלכלה של העיתון, Le Figaro Économie, בו המשיכה לכתוב במשך עשר שנים.

משנת 2005 עבדה במקביל גם ברדיו, והייתה בעלת טור שבועי בתוכנית בנושאי צרכנות, כלכלה וחברה "שירות ציבורי", בהנחיית איזבל ג'ורדנו. בנוסף לכך הגישה וערכה תוכניות בנושאי כלכלה ותרבות בתחנת רדיו פראנס לצעירים, Le Mouv.

ב-2011 השתתפה בצוות התוכנית Les Affranchis, ששודרה בתחנת הרדיו פראנס אינטר, יחד עם איזבל ג'ורדנו, מארי קולמנט, אנדרה מנוקיאן ודניאל מורין.

במקביל לעבודתה בפראנס אינטר, הצטרפה בסוף שנת 2022 לערוץ הטלוויזיה ארטה כמגישת התוכנית Le Dessous des images, המנתחת תמונה חדשותית ומסבירה את ההקשר בו היא נוצרה.

 הספר Les Exportés 
ספרה התיעודי Les Exportés ("המיוצאים") יצא לאור בשנת 2022 בפריז. הספר כתוב בגוף ראשון ומשלב בין הסיפור המשפחתי, כפי שסופר לה על ידי סבתה, לבין התובנות שהפיקה מהמידע שאספה מתוך תיקי הסקוריטטה שנפתחו לעיון ברומניה בשנת 2014, מתוך ספריו של ההיסטוריון הרומני-אמריקאי ראדו יואניד ובמיוחד ספרו: "The Ransom of the Jews: The Story of the Extraordinary Secret Bargain between Romania and Israel" שיצא לאור בשנת 2005, מתוך ספרו של יון מיכאי פצ'פה, קצין רומני שערק למערב, "Red Horizons: Chronicles of a Communist Spy Chief" , שיצא לאור במערב בשנת 1987, מתוך דו"ח ועדת ויזל, הוועדה הבין-לאומית לחקר השואה ברומניה, שפורסם בסוף שנת 2004 ומתוך ספרו של מיכאיל סבסטיאן, "Journal 1935–1944: The Fascist Years" שיצא לאור בשנת 1996.

הספר "המיוצאים" פותח במילים: "משפחת אימי עזבה את רומניה הקומוניסטית בשנת 1961. ...אימי, דודתי, סבי וסבתי, והסבתא רבתא שימשו סחורה לייצוא, הם נמכרו מחוץ לרומניה על פי הערך שנקבע עבור כל אחד מהם. כיצד ייתכן שבלב אירופה בני אדם שימשו כסחורה?"

בהמשך, סוניה דווילר מספרת את הסיפור המשפחתי כפי שסופר לה פעמים רבות על ידי סבתה.

בשנת 1961, ימים ספורים לפני שהוצא נגדם צו מעצר, סבתה של סוניה דווילר, גבריאלה דליאנו וסבה, הארי דליאנו (גינברג), הצליחו להימלט מרומניה, יחד עם אימה של גבריאלה, רוזה שפיצר לבית סניילביץ' ושתי בנותיהם מרינה, לימים אימה של סוניה, ולנה. גבריאלה והארי דליאנו היו בעלי השכלה גבוהה ואימה של גבריאלה, רוזה שפיצר הייתה אחותם של אנשי רוח ומדענים מוערכים לבית סניילביץ'. כל בני המשפחה נהנו מרמת חיים גבוהה וממעמד גבוה בחברה הרומנית לפני מלחמת העולם השנייה וגם לאחריה.

כאשר המפלגה הקומוניסטית הרומנית עלתה לשלטון, גבריאלה והארי דליאנו הצטרפו למפלגה כחברים פעילים, דבר שהעניק להם פריבילגיות רבות. גבריאלה הייתה חברה במועצת המנהלים של התזמורת הפילהרמונית של רומניה והארי היה ראש משרד הפטנטים וההמצאות. בשנת 1960 שניהם פוטרו ממקומות עבודתם וסולקו מהמפלגה. כתוצאה מכך הם החליטו שעליהם לעזוב את רומניה בהקדם האפשרי. בהמלצת חברה הם פנו להנרי יעקובר שהיה מוכר בין היהודים כאדם היכול, תמורת תשלום, להשיג אשרות יציאה ולסייע לאנשים שרצו להימלט מרומניה. הארי דליאנו נפגש עם הנרי יעקובר, שילם לו את הסכום המבוקש וקיבל ממנו אשרות יציאה וכרטיסי רכבת לכיוון פריז עבור כל המשפחה.

באחד הראיונות, שנתנה לכלי התקשורת בצרפת, סוניה ציינה: "המשותף בין כל ילדי הגולים הוא הסיפור שלא סופר להם מעולם בשלמותו".

היא ממשיכה ואומרת כי מתוך שתיקתם של בני משפחתה נולד הצורך לבדוק את הדברים לעומק ולבנות תמונה אמיתית ומדויקת של השורשים ושל ההיסטוריה של האנטישמיות הרומנית. היא לא יכלה להסתפק במה שסופר לה, כיוון שהסיפורים לא תאמו את המציאות שתוארה בעבודות שהתחילו להתפרסם בסוף המאה ה-20. היא הרגישה כי מחובתה, בתור עיתונאית ונכדה של יהודים שנמלטו מרומניה, לחקור לעומק את אווירת האנטישמיות, את הרדיפות ואת הפגיעה בזכויות האזרח שהיו מנת חלקם של יהודי רומניה דור אחרי דור, ללמוד על השואה שנמחקה לחלוטין מדפי ההיסטוריה הרומנית ולספר על הכל בספרה. 

מתוך עיון בתיקי המועצה הלאומית לחקר ארכיוני שירותי הביטחון (CNSAS) ברומניה, היא למדה כי משפחתה נמכרה תמורת 15 חזירים מגזע לנדרס מבריטניה וחזיר לא מסורס מדנמרק בשווי כולל של 56,000 דולר. היא למדה עוד שבשנת 1961, סבתה הואשמה בקוסמופוליטיות ובריגול לטובת בריטניה וסבה הואשם ב"מעשי שחיתות בקנה מידה גדול ובהרעבה מכוונת של העם הרומני", לכן סולקו מהמפלגה, פוטרו מעבודתם ועמדו להיעצר.

בספרה, מעבירה סוניה דווילר ביקורת נוקבת על סחר החליפין, המבוסס על החלפת ציוד חקלאי וחיות משק בבני אדם, בו עסק המשטר הקומוניסטי ברומניה בין השנים 1958 – 1966 ועל מכירת היהודים תמורת כסף מזומן בין השנים 1967- 1989. סחר זה בבני אדם היה אחד הסודות השמורים ביותר של ממשלות רומניה. ממדיו, היקפו ופרטיו התגלו רק לאחר פתיחת ארכיון השירותים החשאיים לציבור. אימוץ פתרון כל כך קיצוני וחריג לבעיות הכלכליות של רומניה, שכלל מכירת יהודים תמורת חזירים, 15 שנים לאחר השואה, חייב היה לדעתה להיות מושרש באנטישמיות בת מאות שנים.

תיאור חיי יהודי רומניה בימי הגזירות האנטישמיות וממדי שואת יהודי רומניה בספרה מתבסס על תוכן ספריהם של ראדו יואניד ומיכאיל סבסטיין. באחד מהראיונות שנתנה לכלי התקשורת בצרפת היא אמרה:

"למעשה שואת יהודי רומניה תוכננה על ידי המדינה הרומנית ולא על ידי הנאצים. הם פתרו בעצמם את הבעיה היהודית בברבריות מזעזעת. טרנסניסטריה הייתה מזבלה אתנית שהייתה מביישת אפילו את הגרמנים."

 ראו גם 
 פדיון יהודי רומניה

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:יהדות רומניה
קטגוריה:סופרות צרפתיות
קטגוריה:שואת יהודי רומניה
קטגוריה:רומניה: אנטישמיות
קטגוריה:סחר בבני אדם