נובה פריבורגו

נובה פריבורגו (בפורטוגזית: Nova Friburgo), המכונה לעיתים רק "פריבורגו", היא עיר במדינת ריו דה ז'ניירו שבדרום מזרח ברזיל. היא ממוקמת באזור ההררי במרכז המדינה, 136 קילומטרים מהבירה ריו דה ז'ניירו. גובה העיר הוא 846 מטרים מעל פני הים ושטחה 933 קילומטר רבוע, עם אוכלוסייה של 189,939 אנשים נכון ל-2022.

כלכלת העיר מבוססת על תעשיית הלבשה תחתונה, חקלאות, גידול עזים, תיירות ותעשיות שונות כגון טקסטיל, ביגוד ומטלורגיה. זוהי העיר הקרה ביותר במדינה.

 היסטוריה 
ימין|ממוזער|נובה פריבורגו במהלך ההתיישבות השווייצרית והגרמנית, 1820–1830
ממוזער|נובה פריבורגו ב-1940
ממוזער|נובה פריבורגו ב-1964
עד המאה ה-19 היה אזור נובה פריבורגו של ימינו מיושב על ידי שבט הילידים פורי. ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל היה מעוניין לשפר את יחסי ממלכת פורטוגל עם גרמניה כדי להשיג תמיכה נגד צרפת, והציע יישוב מתוכנן שיקדם את הציוויליזציה בברזיל. ב-16 במאי 1818 הסמיך בצו מלכותי את קנטון פריבור שבשווייץ להקים מושבה של 100 משפחות שווייצריות בחוות מורו קיימאדו שבמחוז קנטגלו, מקום בעל אקלים ומאפיינים טבעיים דומים לאלה בארצם.

בשנים 1819–1820 התיישבו באזור 265 משפחות שווייצריות, בסך הכל 1,458 מהגרים, שקראו לה נובה פריבורגו (פריבור החדשה) על שם עיר המקור של רובן.

גם לאחר עצמאות ברזיל בשנת 1822 המשיכה ממשלת האימפריה הברזילאית במדיניות האכלוס על ידי משיכת אוכלוסייה אירופית. במאי 1824 עברו לעיר 80 משפחות גרמניות שהיו אמורות להתיישב במקור בבאהיה, והגירות דומות של איטלקים, פורטוגזים וסורים הובילו לגידול באוכלוסייה והכפר קיבל מעמד של עיר ב-8 בינואר 1890.

ב-1872 הגיעה לאזור מסילת הרכבת לאופולדינה, שאפשרה את הגעת הקפה מקנטגלו. חקלאות הייתה בסיס כלכלת העיר עד 1910, אז הגעתם של תעשיינים החלה פיתוח של מגזר תעשייתי שעדיין משגשג עד ימינו. כמו כן, קרבתה של העיר לניטרוי וריו דה ז'ניירו ושיפור קשרי התחבורה והתקשורת על ידי סלילת כבישים והקמת קווי טלגרף. הדבר אף עודד תעשיית תיירות קטנה, שהפכה יחד עם המסחר המקומי למקור ההכנסה העיקרי של העיר.

נובה פריבורגו הושפעה מהשיטפונות בריו דה ז'ניירו ב-11 בינואר 2011 עם מפולות בוץ שגרמו ללפחות 820 הרוגים ולמעלה מ-200 נעדרים באסון הטבע הגדול ביותר בהיסטוריה של ברזיל. האוכלוסייה נותרה ללא מים, חשמל, מזון וגז.

 גאוגרפיה 
ממוזער|נובה פריבורגו במהלך השיטפונות בריו דה ז'ניירו ב-2011
לנובה פריבורגו אקלים ימי עם חורף יבש וקיץ לח ומתון. הטמפרטורה הממוצעת השנתית היא 19 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה החמה ביותר שנרשמה אי פעם הייתה 37.3 מעלות ב-15 באוקטובר 1948, והטמפרטורה הקרה ביותר שנרשמה אי פעם הייתה 1.1- מעלות ב-8 באוגוסט 2014.

 כלכלה 
ממוזער|שדרת אלברטו בראונה במרכז נובה פריבורגו
לאזור העיר משיכה תיירותית חזקה בשל הנוף, הנהרות, השבילים ונקודות התצפית שלו. יש בה את כמות המלונות השנייה בגודלה במדינה אחרי הבירה ריו דה ז'ניירו, והרובע העירוני מבוקש בשל האקלים הקר שלו. עם זאת, יש גם אטרקציות מרוחקות יותר מהמרכז הכוללות אתרי תיירות אקולוגית וספורט אתגרי כמו רפטינג ושיט בקאנו. רובע לומיאר הוא אחד האתרים החשובים ביותר עבור ענפי ספורט אלה במדינה.

נובה פריבורגו ידועה כבירה הלאומית של תעשיית ההלבשה התחתונה, ויש בה גם מפעלי טקסטיל ומתכת. לחקלאות יש חשיבות בתחום גידול העזים והפרחים, בו העיר היא היצרנית השנייה בגודלה בברזיל אחרי הולמברה שבמדינת סאו פאולו.

שטח העירייה מכיל חלק משמורת היער האטלנטי המרכזי של ריו דה ז'ניירו, שנוצרה בשנת 2006.ממוזער|פיקו מאיור דה פריבורגו, הנקודה הגבוהה ברכס סרה דו מאר בגובה 2,316 מטרים
ממוזער|הפארק הלאומי טרס פיקוס

 דמוגרפיה 
 אוכלוסייה: 202,085
 עירוני: 178,377
 כפרי: 23,708
 זכר: 97,253
 נקבה: 104,832

 הרכב גזעי 
 לבנים: 78.3%
 פארדו (רב-גזעי): 13.9%
 שחורים: 7.0%
 אסיאתים: 0.1%
 ילידים: 0.1%
 0.5% לא דווחו

(מקור: IBGE)

בעיר קבוצות אתניות רבות כגון פורטוגזים, שווייצרים, גרמנים, איטלקים, אוסטרים, ספרדים, לבנונים, אפריקאים, מדיארים ויפנים.

 גלריה 

 ערים תאומות 

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:מדינת ריו דה ז'ניירו: ערים