פאיאס

הפָאיָאס (בספרדית: Las Fallas) הוא פסטיבל מסורתי הנערך מדי שנה בערים שונות באוטונומיית ולנסיה בספרד, ובעיקר בערים ולנסיה ואלזירה, לזכר יוסף הקדוש (סן חוזה), בעלה של מריה, אמו של ישו. חמשת ימי הפסטיבל העיקריים הם בין ה-15 ל-19 במרץ, ואילו המָסְקְלֶטָה, מופע פירוטכני של חזיזים וזיקוקים, מתקיים בוולנסיה מדי יום בין ה-1 ל-19 במרץ. המונח פאיאס מתייחס הן לחגיגה והן לאנדרטאות מפוסלות שנבנות במיוחד עבור הפסטיבל ונשרפות לקראת סיומו, ומשמעותו המילולית היא 'לפידים'. פסטיבל פאיאס התווסף לרשימת המורשת התרבותית הבלתי מוחשית של אונסק"ו ב-30 בנובמבר 2016.

בכל שכונה מרכזית בערים שבהן מתקיים הפסטיבל יש מועדון מאורגן של חובבי פאיאס, ה-casal faller או comissió fallera, שפועל במהלך השנה ועורך מסיבות וארוחות לגיוס כספים. כל מועדון כזה מייצר בדרך כלל שתי אנדרטאות מפוסלות, אחת למבוגרים ואחת לילדים. בעיר ולנסיה ישנן כ-400 מועדונים רשמיים ובהם כ-200,000 חברים רשומים המכונים פאיירוס (כלומר, כרבע מאוכלוסיית ולנסיה!), שבונים מדי שנה קרוב ל-800 אנדרטאות מפוסלות. באלזירה פועלים מעל 30 מועדונים ובהם מעל 8,000 חברים.

 האנדרטאות 
כל אנדרטה שנבנית לכבוד הפסטיבל מכונה פָאיָה (לפיד) והדמויות המרכיבות את האנדרטה מכונות נִינוֹט (בובות). האנדרטאות מאופיינות בסגנון קריקטורי והן צבעוניות וראוותניות. עם השנים הלכו האנדרטאות וגדלו, וכיום הגדולות שבהן מתנשאות לגובה של מעל 30 מטרים, וביצירתן משתתפים יוצרים ספרדים מפורסמים.

במהלך ארבעת הימים שלפני ה-19 במרץ, כל קבוצת יוצרים מוציאה את האנדרטה שבנתה למצעד ברחובות השכונה, ולאחר מכן מציבה אותה במיקום שנבחר לה מראש. האנדרטה ניצבת להנאת הקהל עד סיום הפסטיבל, ואז היא מועלית באש. 
 אירועים במהלך הפסטיבל 
חמשת הימים והלילות של הפסטיבל הם מסיבת רחוב מתמשכת שכוללת תהלוכות רבות: היסטוריות, דתיות והיתוליות. המונים יוצאים לרחובות, ופיצוצים נשמעים במשך כל היום ואף במהלך הלילה.

 לה קְרִידָה – ערב הפתיחה 
מציין את תחילתה הרשמית של עונת החגיגות. נערך בערב יום ראשון האחרון של פברואר, בשער סרָנוס בוולנסיה (Torres de Serranos), שער הכניסה ההיסטורי לעיר.

 לה דֶסְפֶּרְטֶה 
כל יום של הפסטיבל מתחיל ב-8:00 בבוקר ב"תרועת השכמה". תזמורות כלי נשיפה ותופים צועדות ברחובות ומנגנות מוזיקה ערה, ויוצרי הפאיאס צועדים בעקבותיהן בתלבושות מסורתיות ומדליקים חזיזים.
ממוזער| יוצרי פאיאס בתלבושות מסורתיות צועדים אחרי התזמורת

 לה מַסְקְלֶטָה 
מופעי חזיזים וזיקוקים שמתוכננים לפי מקצבים קבועים מראש, מתקיים מדי יום (בשעה 14:00 מ-1 עד 19 במרץ בעיר וולנסיה, ועל פני תקופה קצרה יותר בערים אחרות); המסקלטה המרכזית והאחרונה נערכת בכיכר בעירייה ב-19 במרץ.

 לה פְּלָנְטָה 
עד 15 במרץ יש לסיים את בנייתם של כל הפאיאס. כדי לחגוג את סיום בנייתם, נערך מופע זיקוקים שמכונה בוולנסית Amb de las Falles. הוא מתקיים בכיכר העירייה בוולנסיה כדי לחלוק כבוד לכל מי שאפשר את העבודות הללו.

 מִנחת הפרחים 
באירוע זה, כל אחד ממועדני הפאיאס מגיש מנחה של פרחים למרים אם ישו, הפטרונית הראשית של העיר ולנסיה. המנחות מוגשות במהלך כל היום בימים 17-18 במרץ. פסלה של מריה הבתולה והבסיס הגדול שעליו הוא ניצב מכוסים בכל הפרחים שהוענקו לה.

 ליל האש 
בלילות ה-15, 16, 17 וה-18 מתקיימים מופעי זיקוקים. בוולנסיה, הם נערכים באפיק הנהר הישן (שהוטה מאפיקו, והפך לפארק). כל מופע הוא גדול וראוותני מקודמו, והאחרון נקרא ליל האש (בוולנסית La Nit del Foc).

 תהלוכת האש 
בערב האחרון של הפסטיבל, ב-19 במרץ בשעה 19:00, מתקיימת תהלוכה המכונה תהלוכת האש (בוולנסית Cavalcada del Foc). היא כוללת פסלים מתנפחים, אנשים בתחפושות, זיקוקים, אבק שריפה, מופעי רחוב ומוזיקה.

 לה קְרֶמָה 
בלילה האחרון של הפסטיבל ב-19 במרץ, בסביבות חצות, אנדרטאות הפאיאס נשרפות במדורות ענק. אירוע זה מכונה 'השריפה' (La Cremà), והוא שיאו של הפסטיבל. הוא הסיבה לכך שהאנדרטאות נקראות פאיאס ("לפידים"). באופן מסורתי, הפאיה בכיכר העירייה בוולנסיה היא זאת שנשרפת אחרונה.

כל פאיה מכוסה בזיקוקים, ואלה מודלקים ראשונים. הפאיה עצמה מוארת לאחר או במהלך פיצוץ הזיקוקים. לאחר מכן מבעירים את הפאיה. ברחובות צרים, החום עלול לחרוך את הבניינים מסביב, והכבאים מכבים את חזיתותיהם, תריסי החלונות, שלטי הרחוב וכו' בזרנוקי מים כדי למנוע מהם להתלקח או להימס, מתחילת הקרמה ועד סופה.
 היסטוריה 
ישנן השערות שונות לגבי מקורו של פסטיבל פאיאס. אחת מהן מצביעה על כך שהפאיאס התחילו בימי הביניים, כאשר בעלי מלאכה נפטרו מהחפצים השבורים וחתיכות העץ ששמרו במהלך החורף, על ידי שריפתם בחגיגת יום שוויון היום והלילה באביב. נגרי וולנסיה השתמשו בקרשים מעץ כדי לתלות נרות במהלך החורף, שכן אלה היו נחוצים כדי לספק אור לעבודה. עם בוא האביב כבר לא היה צורך בהם, ולכן נשרפו. עם הזמן, ובהתערבותה של הכנסייה, תאריך שריפת הקרשים תוזמן למועד חג יוסף הקדוש, הפטרון של הנגרים.

מסורת זו המשיכה להתפתח. את ערימות העץ ששרפו החלו להלביש בבגדים כך שהן נראה כמו אדם. לעיתים קרובות נוספו גם מאפיינים המזוהים עם מישהו מוכר מהשכונה כדי ללגלג עליו, או עם דמות שנואה. אלה היו הנינוטים הראשונים. עם השנים החלו אנשי השכונות לארגן את בניית הפאיאס, וכך נולדו המבנים המורכבים, כולל דמויותיהם השונות.

עד תחילת המאה ה-20, הפאיאס היו קופסאות גבוהות ועליהן שלוש או ארבע בובות שעווה לבושות בבגדי בד. כאשר היוצרים החלו להשתמש בקרטון, היה קל יותר לעצב אותם באופן יצירתי. ייצור ועיצוב הפאיאס המשיכו להתפתח בתקופה המודרנית, והתצוגות הגדולות עשויות מפוליסטירן ושעם רך המעוצבים עם מסורים חמים. טכניקות אלו מאפשרות את יצירת הפאיאס הענקיים בגובה של למעלה מ-30 מטרים.
שמאל|ממוזער|250x250 פיקסלים| תחילתו של פאיאס 2014
בתחילת המאה ה-20, ובמיוחד במהלך מלחמת האזרחים בספרד, הפכו האנדרטאות לאנטי-ממסדיות יותר באופיין, ולעיתים קרובות היו ביקורתיות כלפי הממשלות המקומיות או הלאומיות. אלו ניסו לאסור את הפאיאס מספר פעמים, אך ללא הצלחה. תחת הדיקטטורה של פרנסיסקו פרנקו האנדרטאות היו בין הביטויים הציבוריים הנלהבים הבודדים שהותרו, על אף שהחגיגה איבדה חלק ניכר מאופייה הסאטירי בגלל הצנזורה הממשלתית. במהלך תקופה זו, נוצרו כמה מנהגים דתיים חדשים כגון מינחת הפרחים למריה, שהיום הם מנהגים קבועים בפסטיבל.

 קישורים חיצוניים 

 העמוד הרשמי של פסטיבל פאיאס
 העמוד הרשמי של הוועדה המארגנת של פסטיבל פאיאס
 פסטיבל פאיאס (בספרדית, ולנסית, אנגלית, צרפתית וגרמנית)
 סרטון תדמית של פסטיבל פאיאס 2011
 הסבר על כל אירועי הפאיאס באנגלית
 אפליקציית אייפון/אייפוד עבור לאס פאיאס
 הפאיאס בוולנסיה: היופי של האש 

 הערות שוליים 

קטגוריה:ולנסיה (קהילה אוטונומית): תרבות