סימני ליל הסדר

סימני ליל הסדר הם סימנים שנכתבו, מן המאה ה-11 ואילך, על מנת לסייע בזכירת מהלך המצוות והפעולות שיש לקיים בליל הסדר. הסימן המוכר והנפוץ ביותר הוא קדש ורחץ, אך לאורך ההיסטוריה נכתבו עוד עשרות סימנים, ארוכים יותר וארוכים פחות. העיון בסימנים השונים, אף שבמקורם נכתבו למטרה טכנית, עשוי ללמד על דגשים שונים שראו המחברים בבניית סדרו של ליל הסדר.

חלק מן הסימנים נכתבו בידי חכמים ידועים, כדוגמת רבי יוסף טוב עלם, רבי יעקב בן שמשון, רבי יצחק השנירי, מהר"ם מרוטנבורג, יצחק בן שלמה אלאחדב, רבי זליקמן מבינגא, רבי ישראל איסרלן, ועוד. סימנים אחרים נכתבו בידי אישים בלתי ידועים, או ששם המחבר כלל אינו ידוע. מרבית הסימנים מצויים בכתבי יד של ההגדה של פסח, אך לעיתים הסימנים נכללו גם בחיבורים הלכתיים. לדוגמה, סימנו של רבי יוסף טוב עלם צוטט במחזור ויטרי, ב"עץ חיים" כלל רבי יעקב חזן מלונדון סימן שחיבר, בהגהות מימוניות הובא סימנו של מהר"ם מרוטנבורג, וסימנו של ר"י איסרלן (עם סימן נוסף) הובא בלקט יושר.

מטרת הסימנים
ליל הסדר, הלילה הראשון של חג הפסח, הוא לילה גדוש במצוות (ארבע כוסות, הגדה, אכילת מצה ומרור, אמירת הלל ועוד) ובמנהגים. הפרטים הרבים שיש לבצע בלילה, והשוני הרב שלהם מן הסדר הרגיל בליל שבת או ליל חג, עלול להביא לבלבול או לשכחה. כדי לסייע למשתתפי הסדר בזכירת המצוות והפעולות השונות והסדר שבו יש לבצע אותן, נכתבו לאורך ימי הביניים סימנים רבים, שתפקידם לסייע בזכירת סדר הפעולות בליל הסדר.

מטרה זו מפורשת בספר הפרדס:

כדי שהסימן ימלא את תפקידו, היה עליו להיות זכיר וקליט, כך שמשתתפי הסדר יוכלו לזכור אותו בעל פה. לאור זאת, רוב סימני הסדר הם קצרים, ונכתבו בחרוזים, כדי שיהיה קל לזכור ולדקלם אותם. מלבד החריזה, לחלק מן הסימנים מאפיינים שיריים נוספים, כדוגמת השימוש באקרוסטיכונים שונים, או הכתיבה לפי משקל. כך למשל, הסדר המוכר "קדש ורחץ" בנוי מצלעיות בנות שתי מילים, כאשר הצלעיות חורזות ביניהן. סימנים אחרים בנויים כראשי תיבות של הפעולות, שיוצרות לעיתים מילה בעלת משמעות שתקל על הזכירה. למשל, בסדר אנונימי המופיע בהגדת צרפת ובאבודרהם, ראשי התיבות של מילות הסדר הן קֹנָךְ יֵהָנֶה מִּמָּךְ. הרמיזות בסימנים קצרים מעין אלה היו לפעמים סתומות מדי, ולכן כתבו ביאורים לפתרון הסימנים.

עם זאת, בשלב מסוים החלו לכתוב סימנים ארוכים למדי בחרוזים. כאלה הם למשל הסימנים של רבי ישראל איסרלן והמהרש"ל. סביר שסימנים אלה לא התיימרו להיות סימן זכירה בעל פה, וכותביהם ביקשו לחבר שיר הלכתי על הלכות ליל הסדר בקצרה, בעקבות הסימנים הקדומים.

קדש ורחץ
הסדר המוכר ביותר, והנפוץ עד היום ברוב ככל ההגדות, הוא "קדש ורחץ". הסדר נתחבר, ככל הנראה, בידי רבי שמואל מפלייזא, מבעלי התוספות:

הסימן הוא מן הסימנים הקצרים: הוא מקדיש מילה בודדת לכל אחד משלבי הסדר, ואינו כולל הנחיות הלכתיות. הוא נכתב בשיטת השקילה הספרדית, במשקל המכונה "משקל התנועות", ובו כל שורה בת שמונה תנועות, ארבע בדלת וארבע בסוגר. הסימן כולל שתי שורות החורזות ביניהן בחרוז -צָה. הצלעיות הפנימיות בכל שורה חורזות בחרוז פנימי.

סדר זה זכה לתפוצה רחבה, והוא זה שנדפס בהגדות השונות. הוא הגיע למנהגי אשכנז, ספרד, תימן ורומא. בשל תפוצתו, נכתבו על הסימן פרשנויות רבות, הן על דרך הפשט, הן על דרך הרמז, הסוד והחסידות, שחרגו מתפקידו המקורי, הטכני, של הסימן. בשל פרשנות הסימן על דרך הסוד, יש המקפידים להכריז בקול את מילות הסימן במהלך ליל הסדר, כל מילה במקום שאליו היא רומזת. כך למשל נכתב בספר יסוד ושורש העבודה:

 לקריאה נוספת 

מהדורות של סימני ליל הסדר
 מקבץ של ארבעה עשר סימנים נדפסו בידי מנחם מנדל כשר, הגדה שלמה, בעריכת שמואל אשכנזי, ירושלים תשכ"ז, מבוא, עמ' 77–82.
 סימנים רבים נוספים פורסמו בידי יעקב ישראל סטל במאמרים שונים:




סימנים נוספים התפרסמו במפוזר במאמרים ובספרים שונים.

קישורים חיצוניים
 אביגדור שנאן, תרגילי סדר, בית אבי חי

ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:ליל הסדר
קטגוריה:זיכרון