איבר רובר

אִיבֶּר רוֹבֶּר (בצרפתית: Hubert Robert; ) היה צייר צרפתי מהאסכולה של התנועה הרומנטית, שנודע במיוחד בציורי הנוף וה שלו, או תיאורים ציוריים דמיוניים למחצה של חורבות באיטליה ובצרפת.

קורות חיים
ראשית חייו
איבר רובר נולד בפריז בשנת 1733. אביו, ניקולא רובר, היה בשירותו של , דיפלומט מוביל מדוכסות לורן. רובר הצעיר סיים את לימודיו אצל הישועים בקולז' דה נוואר בשנת 1751 והצטרף לאטלייה של הפסל  שלימד אותו עיצוב ופרספקטיבה אך עודד אותו לפנות לציור. ב-1754 עזב לרומא בשיירה של , בנו של מעסיקו של אביו, אשר מונה לשגריר צרפת ושעתיד להפוך למזכיר המדינה לענייני חוץ של לואי ה-15 ב-1758.

ברומא
שמאל|ממוזער|250px|"הסטודיו של האמן", 1760,  בפרנקפורט
הוא שהה ברומא במשך אחת-עשרה שנים, פרק זמן יוצא דופן; לאחר שהסתיימה תקופת ההשתלמות שאפשרה לו להתגורר באקדמיית צרפת ברומא, הוא פרנס את עצמו ביצירות שהפיק עבור מבקרים אניני טעם כמו הצייר  (שכונה "אב המנזר של סן-נון"), שלקח את רובר לנאפולי באפריל 1760 כדי לבקר בהריסות פומפיי. , מנהל ה-, התעדכן בהתפתחותו בהתכתבות עם , מנהל האקדמיה הצרפתית, שהפציר באורחי האקדמיה לצייר בחוץ, מהטבע: רובר לא נזקק לשכנוע; ציורים מתוך ספרי הסקיצות שלו מתעדים את מסעותיו: וילה ד'אסטה, .

הניגוד בין חורבותיה של רומא העתיקה לבין החיים בזמנו עורר את העניין הרב ביותר שלו. הוא עבד זמן מה בסטודיו של , שאת השפעתו ניתן לראות ב-Vue imaginaire de la galerie du Louvre en ruine ("נוף דמיוני של גלריית הלובר ההרוסה", ראו בפסקת הגלריה). רובר בילה את זמנו בחברת אמנים צעירים בחוג של ג'ובאני בטיסטה פיראנזי, שה של החורבות המכוסות גידולי פרא הרומנטיות השפיעו עליו עד כדי כך שהוא זכה לכינוי Robert des ruines (רובר דה ריאין, רובר של החורבות). אלבומי הסקיצות והרישומים שאסף ברומא סיפקו לו מוטיבים בהם השתמש בציוריו לאורך הקריירה שלו.

מדווחים שהוא חרת את שמו בקירות הקולוסיאום ב-1767.

בפריז
שמאל|ממוזער|250px|"האמן בתאו" (1793), דיו, צבעי מים וגיר, 22.7 על 32.7 ס"מ, מוזיאון קרנוולה
הצלחתו עם שובו לפריז ב-1765 הייתה מהירה: בשנה שלאחר מכן הוא התקבל ל, עם קפריצ'ו רומי, "נמל רומא, מעוטר באנדרטאות שונות של אדריכלות, עתיקות ומודרניות". התערוכה הראשונה של רובר בסלון של 1767, המורכבת משלושה עשר ציורים ומספר רישומים, הניעה את דני דידרו לכתוב: "הרעיונות שההריסות מעוררות בי הם מפוארים". רובר הציג לאחר מכן עבודה בכל סלון עד 1802. הוא מונה ברציפות ל"מעצב גני המלך", "שומר תמונות המלך" ו"שומר המוזיאון וחבר מועצה באקדמיה".

רובר נעצר באוקטובר 1793, במהלך המהפכה הצרפתית. במהלך עשרת חודשי מעצרו בסנט-פלאז'י ובסן-לזאר הוא צייר רישומים רבים, צייר לפחות 53 ציורים על קנבס, וצייר מספר רב של עיטורים של חיי הכלא על צלחות. הוא שוחרר שבוע לאחר נפילתו של רובספייר. רובר נמלט בקושי מהגיליוטינה כאשר בטעות אסיר אחר בעל שם דומה הוצא להורג באמצעות הגיליוטינה במקומו.

לאחר מכן, הוא הוצב בוועדה של חמישה האחראים על המוזיאון הלאומי החדש בארמון הלובר.

המהפכה גם גרמה להרס של חלק מיצירותיו של רובר; הציור שלו Péché Cardinal ("החטא הקדמון" בערך 1799) הוא ציור שלדעתו אבד או נהרס בשריפה. רובר עיצב את הקישוטים לתיאטרון קטן באגף החדש במיקום של גרם המדרגות הנוכחי גבריאל בארמון ורסאי. תיאטרון זה נועד להכיל כ-500 מקומות ישיבה, נבנה מקיץ 1785 ונפתח בתחילת 1786. הוא נועד לשמש כתיאטרון חצר מלכות רגיל, במקום תיאטרון חצר הנסיכים שהיה ישן מדי וקטן מדי, אך נהרס בתקופת לואי פיליפ, מלך הצרפתים. ציור בצבע מים של עיצובו של רובר נמצא בארכיון הלאומי בפריז.

רובר מת משבץ מוחי ב-15 באפריל 1808.

סגנון ומורשת
ימין|ממוזער|80px|"עמוד הניצחון" (1773), 300 על 74 ס"מ, מוזיאון הרמיטאז'
שמאל|ממוזער|250px|"נזיר מתבודד מתפלל בחורבות מקדש רומי"
כמות עבודתו עצומה, וכוללת אולי אלף ציורים ועשרת אלפים רישומים. מוזיאון הלובר לבדו מכיל תשעה ציורים שלו, ואפשר לפגוש ציורים שלו לעיתים קרובות במוזיאונים פרובינציאליים ובאוספים פרטיים. לעבודתו של רובר יש פחות או יותר את האופי הנופי הזה שהצדיק את בחירתו על ידי וולטר לצייר את עיטורי התיאטרון שלו בפרני.

עבודתו נחרטה רבות על ידי הצייר  (שכונה "אב המנזר של סן-נון"), עימו ביקר בנאפולי בחברת ז'אן-אונורה פרגונאר בימיו הראשונים; באיטליה יצירתו שוכפלה לעיתים קרובות גם על ידי שטאלן (Chatelain), לינאר (שאLinard), לה וו (Le Veau) ואחרים.

הוא ידוע בזכות החיוּת והנקודה שבה התייחס לנושאים שצייר. באותה מידה חש בנוח לצייר תמונות כן ציור קטנות או עיטורים ענקיים, הוא עבד במהירות בטכניקת ציור אלה פרימה. לצד פעילות בלתי פוסקת זו כאמן, משכו דמותו הנועזת והרפתקאותיו הרבות הערצה ואהדה כללית. בבית הרביעי של הפואמה L'Imagination חגג המשורר הצרפתי  את בריחתו המופלאה של רובר כשאבד בקטקומבות.

רובר והגנים הציוריים
יוזם ופורה, רובר פעל גם בתפקיד דומה לזה של מנהל אמנותי מודרני, תוך שהוא ממשיג גנים רעועים באופן אופנתי עבור כמה לקוחות אריסטוקרטיים, כדוגמת התערבותו האפשרית בפארק ב; שם הוא עבד עם האדריכל  עבור המרקיז דה ז'יררדן, שהיה מחברו של Compositions des paysages ("קומפוזיציות נוף", 1777) והיו לו השקפות מובחנות משלו. ב-1786 הוא החל את שיתוף הפעולה המתועד שלו ב, עם הפטרון המשמעותי ביותר שלו, איש הכספים ז'אן-ז'וזף דה לאבורד (Jean-Joseph de Laborde), שמצא את תוכניותיו של האדריכל  יקרות מדי ואולי רשמיות מדי.

אף על פי ששוב חסרים מסמכים, שמו של איבר רובר מוזכר תמיד בהקשר ל"אדריכל הבכיר" של מארי אנטואנט, , דרך כמה שלבים של יצירת גן נוף לא רשמי בטריאנון הקטן, והתפאורה של כפר המלכה. תרומתו של רובר לעיצוב הגן לא הייתה ביצירת תוכניות מעשיות לשיפורים אלא במתן השראת אווירה לאפקט המוצע. ויליאם הווארד אדמס כתב שבארמנונוויל ובטירת מרוויל "הציורים של איבר רובר גם רשמו וגם העניקו השראה". ניתן לחפש לשווא בארבעת פנטזיות החורבות הגדולות של רובר, שצוירו ב-1787 עבור טירת מרוויל קשרים ישירים עם הגן. ציוריו של רובר של המולן ז'ולי של חברו  מציגים את האווירה המהודרת של גן שהתנהל מאז 1754. הסט שלו של שישה לוחות נוף איטלקיים שצוירו עבור באגטל (Bagatelle) לא היו ההשראה לגן פורמלי הממוקם ביערות הדלילים, בעיצובו של בלנז'ה; ההרחבות הציוריות המאוחרות יותר של באגטל בוצעו על ידי הגנן הסקוטי שלו, ויליאם בלייקי. הציור שהוזמן של רובר של התחדשות הפארק בארמון ורסאי שנדחתה זמן רב, ושהחלה ב-1774 עם כריתת העצים למכירה כעצי הסקה, הוא תיעוד של האירוע, מהדהד עם משמעות אלגורית. רובר היה אחראי יותר בוודאות לרעיון של המערה המלאכותית והמפלים של "מרחצאות אפולו", החבויים בתוך חורשה של הפארק של הטירה ונבנו כדי לאכלס את קבוצת הפסלים המפורסמת של  "נימפות משרתות את אפולו".

גלריה
רישומים על נייר

ציור בצבעי שמן

לקריאה נוספת
 Adams, William Howard, The French Garden 1500–1800 (New York: Braziller) 1979.
 Huisman, Philippe, French Watercolours of the 18th Century (1969) London, Thames and Hudson 
 Wiebenson, Dora, The Picturesque Garden in France (Princeton University Press) 1978.
Sarah Catala. Les Hubert Robert de Besançon. Milan: Silvana Editoriale, 2013 [catalogue raisonné of drawings from public library and fine art museum of Besançon].

קישורים חיצוניים



Joconde - Catalogue des Collections des Musées de France www.culture.gouv.fr (Ministère de la culture et de la communication) — List of the work of Robert (315 entries), French.
 Hubert Robert (1733-1808)

ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:אמני הרומנטיקה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פריז
קטגוריה:ילידי 1733
קטגוריה:נפטרים ב-1808