אנרי דונדייה דה ואבר

אנרי דונדייה דה ואבר (בצרפתית: Henri Donnedieu de Vabres; 8 ביולי 1880 – 14 בפברואר 1952) היה משפטן צרפתי שכיהן כשופט במשפטי נירנברג. הוא היה השופט הצרפתי הראשי במשפטים אלה.

 ביוגרפיה 
דונדייה נולד בנים למשפחה פרוטסטנטית ובורגנית. לפני מלחמת העולם השנייה פעל למען הרעיון של בית דין פלילי בין-לאומי בעת ששימש פרופסור למשפט פלילי בסורבון. הוא המשיך לכהן כפרופסור למשפטים בצרפת של וישי. הוא הפך גם למנהל המכון לקרימינולוגיה של פריז. מאוחר יותר, ב-1947, הציג שוב את רעיונו בפני ועדה של האומות המאוחדות.

ב-1935 קיבל הזמנה לברלין מהנס פרנק, עורך דינו האישי של היטלר ולימים המושל הכללי של פולין הכבושה. הם דנו ברעיון של בית דין פלילי בין-לאומי.

דונדייה היה היחיד מבין השופטים במשפטי נירנברג שלא היה שופט מקצועי; סביר להניח שהסיבה לכך היא ששופטים תחת משטר צרפת של וישי היו צריכים להישבע אמונים למשטר, בעוד שדונדייה, כפרופסור, לא עשה כן. דונדייה מחה בחריפות נגד הרשעתו של אלפרד יודל, וקבע כי מדובר בעיוות דין שהחייל המקצועי יורשע - כאשר הוא אינו נאמן לנאציזם. ב-1953 טיהר בית משפט מערב גרמני במינכן את שמו של יודל וזיכה אותו מכל האישומים נגדו, אולם כעבור מספר חודשים ביטל את הזיכוי כתוצאה מלחץ אמריקאי על ממשלת בוואריה.

הוא היה גם זה שהציע כי כיתת יורים עשויה להיות דרך מכובדת יותר להוציא להורג את האשמים במשפט, אם כי פרנסיס בידל ויונה ניקיטצ'נקו התנגדו לכך בחריפות.

הוא התייעץ, יחד עם רפאל למקין (המשפטן שהגה את המונח "רצח עם" בספרו משנת 1944 "Axis Rule In Occupied Europe") ואספסיאנוס פלה, כדי להכין את טיוטת מזכירות האומות המאוחדות לאמנה בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם.

דונדייה מת בפריז ב-1952.

בנו, ז'אן דונדייה דה ואבר, הצטרף לממשלתו של שארל דה גול ושימש כממונה על השגרירויות בקבינט שלו מ-1944 עד 1946. נכדו, , כיהן כשר התרבות של צרפת בין השנים 2004 ל-2007.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:משפטי נירנברג
קטגוריה:שופטי בתי דין בין-לאומיים
קטגוריה:משפטנים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1880
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1952