היינריך ריקרט

היינריך ג'ון ריקרט (Heinrich John Rickert ; 25 במאי 1863–25 ביולי 1936) היה פילוסוף גרמני, אחד ההוגים הנאו-קנטיאנים המובילים באסכולת הדרום-מערב לצד וילהלם וינדלבנד .

 ביוגרפיה 
ריקרט נולד בדנציג, פרוסיה (כיום גדנסק, פולין) לעיתונאי ולימים הפוליטיקאי היינריך אדווין ריקרט  ואנט לבית שטודארט. בתחילה קיבל שיעורים פרטיים בגדנסק ובברלין ולאחר מכן למד בבית הספר התיכון "גראון קלוסטר" בברלין. הוא עזב את בית הספר לפני שסיים את חוק לימודיו בתיכון. בשנים 1884–1885 נכנס להרצאות באוניברסיטת פרידריך וילהלם בברלין שהועברו על ידי הרמן גרים  (תולדות האמנות), היינריך פון טרייצ'קה (היסטוריה), אמיל דו בואה-רמון  (פיזיולוגיה), וילהלם שרר (פואטיקה) ופרידריך פאולזן  (פילוסופיה). הרצאותיו של פאולזן סיפקו את הדחף לריקרט לבחור בפילוסופיה.

מ-1885, לאחר שהשלים את תעודת בגרות, למד פילוסופיה באוניברסיטת שטרסבורג בשטרסבורג, במיוחד אצל וילהלם וינדלבנד, וכן מקצועות משניים בכלכלה פוליטית (אצל גאורג פרידריך קנפ  ולויו ברנטנו ) ופיזיולוגיה (אצל פרידריך גולץ ).

ב-1886 פגש את הפילוסוף ריכרד אוונריוס  באופן פרטי בציריך. בשנת 1888 קיבל ריקרט את הדוקטורט שנכתב תחת וינדלבנד Zur Lehre von der Definition ("על דוקטרינת ההגדרה"). הוא חזר לברלין ב-1888. ב-1889 עבר לפרייבורג מסיבות בריאותיות. ב-1891 הוא השלים את הבליטציה שלו תחת אלויס ריל עם העבודה Gegenstand der Erkenntnis ("אובייקט הידע"). לאחר מכן התחיל ללמד באוניברסיטת פרייבורג, תחילה כמרצה פרטי ומ-1894 כפרופסור חבר לפילוסופיה עד 1915.

הוא היה פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת היידלברג בשנים 1915–1932, שם ירש את הקתדרה לפילוסופיה של וילהלם וינדלבנד (יורשו ריקרט בפרייבוג היה אדמונד הוסרל). עמיתיו בהיידלברג היו אז הנס דריש , קארל יאספרס, היינריך מאייר , הרמן גלוקנר , ארנסט הופמן ואריך רוטהקר . בתקופה זו הביע התנגדות לאסכולות העולות. ריקט התייחס לפילוסופיית החיים שרווחה בתקופתו כאופנה חולפת, וראה באור שלילי וביקורתי את התנגדותה לרציונליזם.

ב-1932 הוא הפך לפרופסור אמריטוס, אך המשיך להורות עד סמסטר הקיץ של 1934. מחליפו היה הנאצי ארנסט קריק.

הוא מת בהיידלברג, גרמניה.

 הגותו 

לפי צ'ארלס ר. במבאך (Charles R. Bambach), ריקרט (בדומה לפילוסוף החיים וילהלם דילתיי) התכוון להציע תיאוריה מאחדת של ידע, שקיבלה חלוקה בין מדע והיסטוריה או טבע וגייסט, אך התגברה על חלוקה זו בשיטה פילוסופית חדשה. עבור דילתיי השיטה הייתה הרמנויטיקה ואילו עבור ריקרט היה זה האידיאליזם הטרנסצנדנטלי של קאנט.Bambach, Charles R. Heidegger, Dilthey and the Crisis of Historicism. Ithaca: Cornell University Press, 1995. 30 כמו קאנט, סבר ריקט, כי נקודת המוצא היא מדע אובייקטיבי עם ממצאים אמיתיים הן במדעי הטבע והן במדעי התרבות. ריקרט החליף את הניגוד המוחלט בין שיטות נומותטיות-מדעיות (הכללה לחוקים) ושיטות אידיוגראפיות-היסטוריות (העוסקות באינדיבידואל) בהבדל יחסי בין שיטות הכללה לאינדיבידואליזציה כאשר שתיהן  מונחות על‑ידי עקרונות טרנסצנדנטליים המבטיחים אובייקטיביות - במקרה של מדעי התרבות משום שהם מונחים על-ידי קטגוריות טרנסצנדנטליות של ערך.

באפיסטמולוגיה הוא ייצג אידיאליזם טרנסצנדנטלי שאמור להלום את הריאליזם האמפירי של המדעים האינדיבידואלים ורואה במה שצריך להתרחש מושא ידע טרנצנדנטי: "הלוגי אינו קיים, אלא מיושם" ("Das Logische existiert nicht, sondern es gilt").Gegenstand der Erkenntnis, 1915, S. IX. ההכרה במה שצריך להיות מיושם מעניקה למעשים השיפוטיים את ערך האמת. מושא הפילוסופיה הוא כל העולם במובן של אידיה שאמורה להתממש, אותה כינה "מדע היקום" (Weltallswissenschaft). הפילוסופיה כתיאוריה כוללת של כל חיי התרבות מפתחת באופן אובייקטיבי ב"מערכת ערכים" (System der Werte) המתחשבת במצב ההיסטורי של בני האדם. בכך רצה להתגבר על המוסר הקאנטיאני שערכיו בלתי מותנים, אך רצה לשמור על מובנה הביקורתי של הפילוסופיה הקאנטיאנית, כדי שהפילוסופיה תימנע מליהפך ל"השקפת עולם" (Weltanschauung) המותנית באינטרסים מקריים.

 השפעה 
הפילוסופיה של ריקרט הייתה השפעה חשובה על עבודתו של הסוציולוג מקס ובר. ובר שאל חלק ניכר מהמתודולוגיה של ריקט, כולל מושג ה"טיפוס האידיאלי".Peter-Ulrich Merz-Benz: Max Weber und Heinrich Rickert. Die erkenntniskritischen Grundlagen der verstehenden Soziologie. Königshausen & Neumann, Würzburg 1990, ISBN 3-88479-326-8.

מרטין היידגר התחיל את הקריירה האקדמית שלו כעוזרו של ריקרט, סיים איתו את לימודיו ולאחר מכן כתב הביליטציה שלו בהובלת ריקרט.Sebastian Luft (ed.), The Neo-Kantian Reader, Routledge 2015, p. 461.

בין תלמידיו הנוספים של ריקרט היו ריכרד קרונר ותלמידו הקרוב אמיל לאסק .

 ביבליוגרפיה 
 Sämtliche Werke, herausgegeben von Rainer A. Bast. 11 Bde. De Gruyter, Berlin 2018ff.
 Zur Lehre von der Definition, Tübingen 1888 
 Der Gegenstand der Erkenntnis: ein Beitrag zum Problem der philosophischen Transcendenz, Freiburg 1892 ; Der Gegenstand der Erkenntnis. Einführung in die Transzendentalphilosophie. 3. völlig umgearb. u. erw. Auflage Tübingen 1915.
 Die Grenzen der naturwissenschaftlichen Begriffsbildung, Eine logische Einleitung in die historischen Wissenschaften, Freiburg 1896, Online Archive, 5. Auflage Tübingen 1929 (Nachdruck Hildesheim 2007)
 Kulturwissenschaft und Naturwissenschaft, Freiburg 1899, Online Archive; Neuauflagen: Stuttgart 1986 sowie Celtis Verlag, Berlin 2013, ISBN 978-3-944253-00-8
 Wilhelm Windelband, Tübingen 1915
 Die Philosophie des Lebens. Darstellung und Kritik der philosophischen Modeströmungen unserer Zeit, Tübingen 1920; 2. Auflage 1922, Online Archive
 System der Philosophie, Erster Teil: Allgemeine Grundlegung der Philosophie, Tübingen 1921
 Die philosophischen Grundlagen von Fichtes Sozialismus, in: Logos XI (1922/23), S. 148–180
 Die Probleme der Geschichtsphilosophie. Eine Einführung, Heidelberg 1924; Neuauflage: Celtis Verlag, Berlin 2013, ISBN 978-3-944253-01-5.
 Kant als Philosoph der modernen Kultur. Ein geschichtsphilosophischer Versuch, J.C.B. Mohr (Paul Siebeck), Tübingen 1924.
 Über die Welt der Erfahrung, München 1927
 Die Logik des Prädikats und das Problem der Ontologie, Heidelberg 1930
 Die Heidelberger Tradition in der Deutschen Philosophie, Tübingen 1931
 Goethes Faust. Die dramatische Einheit der Dichtung, J.C.B. Mohr (Paul Siebeck), Tübingen 1932.
 Grundprobleme der Philosophie. Methodologie, Ontologie, Anthropologie, J.C.B. Mohr (Paul Siebeck), Tübingen 1934.
 Unmittelbarkeit und Sinndeutung, Aufsätze zur Ausgestaltung des Systems der Philosophie, Tübingen 1939
 Philosophische Aufsätze, herausgegeben von Rainer A. Bast, Tübingen 1999 (mit ausführlichem Literaturverzeichnis)

 לקריאה נוספת 
 Christian Krijnen. Nachmetaphysischer Sinn. Eine problemgeschichtliche und systematische Studie zu den Prinzipien der Wertphilosophie Heinrich Rickerts. Würzburg 2001. ISBN 3-8260-2020-0.
 Dewalque, Arnaud. Être et jugement. La fondation de l’ontologie chez Heinrich Rickert, Hildesheim: Georg Olms, coll. « Europaea Memoria », 2010. ISBN 9783487143040.
 Kupriyanov V. "Teleology as a method of historical cognition in H. Rickert's philosophy," SGEM2015 Conference Proceedings, 2015 (Vol. 1, Book 3, pp. 697–702). 
 Mayeda, Graham. 2008. "Is there a Method to Chance? Contrasting Kuki Shūzō’s Phenomenological Methodology in The Problem of Contingency with that of his Contemporaries Wilhelm Windelband and Heinrich Rickert." In Victor S. Hori and Melissa Anne-Marie Curley (eds.), Frontiers of Japanese Philosophy II: Neglected Themes and Hidden Variations (Nagoya, Japan: Nanzan Institute for Religion and Culture).
 Zijderveld, Anton C. Rickert's Relevance. The Ontological Nature and Epistemological Functions of Values. Leiden, Brill 2006. ISBN 978-90-04-15173-4.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:סגל אוניברסיטת פרייבורג
קטגוריה:סגל אוניברסיטת היידלברג
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברלין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת שטרסבורג
קטגוריה:פילוסופים של המדע
קטגוריה:פילוסופים של החינוך
קטגוריה:פילוסופים של תורת ההכרה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1863
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1936