ג'ון בראון גורדון

ג'ון בראון גורדון (באנגלית: John Brown Gordon; ) היה עורך דין, בעל חוות מטעים, קצין בכיר בצבא הקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקאית ופוליטיקאי אמריקאי בשנים שלאחר המלחמה. בשלבים האחרונים של המלחמה הוא היה ל"אחד הגנרלים הנאמנים ביותר לרוברט אדוארד לי".

לאחר המלחמה, התנגד גורדון נחרצות למדיניות השיקום במהלך סוף שנות ה-60 וראשית שנות ה-70 של המאה ה-19. כחבר במפלגה הדמוקרטית, הוא נבחר פעמיים על ידי בית המחוקקים של ג'ורג'יה לסנאט של ארצות הברית (כפי שהיה מקובל אז), וכיהן בו בשנים 1873–1880, ובשנים 1891–1897. בין שני תקופת כהונה אלו בסנאט, הוא כיהן גם כמושל ג'ורג'יה ה-53 בשתי תקופות כהונה רצופות בשנים 1886–1890.

ראשית חייו
ממוזער|ימין|250px|גורדון בתצלום של מת'יו בריידי מהשנים 1865-1855.
ג'ון בראון גורדון היה בן למשפחה ממוצא סקוטי. הוא נולד בחווה של הוריו זכריה גורדון ושרה אן דיי במחוז אפסון שבג'ורג'יה כרביעי מבין שבעת ילדיהם. רבים מבני משפחתו לחמו במלחמת העצמאות של ארצות הברית. המשפחה עברה לפני 1840 למחוז ווקר שבג'ורג'יה, שם תועד אביו של גורדון במפקד האוכלוסין של ארצות הברית של אותה שנה כבעלים של אחוזת מטעים ושל 18 עבדים.

גורדון למד באוניברסיטת ג'ורג'יה. הוא פרש מלימודיו לפני סיומם, למד משפטים בקריאה עצמית באטלנטה והתקבל ללשכת עורכי הדין.

גורדון ואביו השקיעו במספר מכרות פחם בטנסי ובג'ורג'יה. במקביל הוא עסק בעריכת דין. ב-1854 הוא נשא לאישה את רבקה "פאני" הארלסון, בתו של יו אנדרסון הארלסון, פוליטיקאי שכיהן גם הוא בבית המחוקקים של ג'ורג'יה. השניים היו נשואים שנים רבות ונולדו להם שישה ילדים.

מלחמת האזרחים
אף על פי שלא היו לו הכשרה או ניסיון צבאיים מוקדמים, מונה גורדון כקפטן בפלוגה של רגימנט הרגלים השישי של אלבמה. הוא נכח בקרב בול ראן הראשון, אך לא השתתף באופן ממשי בלחימה. במהלך הארגון מחדש של צבא הקונפדרציה במאי 1862, התפטר הקולונל המקורי של הרגימנט, ג'ון סיבלס, וגורדון נבחר להיות הקולונל החדש. התנסותו הקרבית הראשונה של גורדון התרחשה שבועות ספורים מאוחר יותר ב, כאשר הרגימנט שלו היה במרכז הלחימה. במהלך הקרב, ראה גורדון את אחיו הצעיר, אוגוסטוס, שוכב בין הנפגעים של הקונפדרציה, עם דימום קשה של מה שנראה כפצעי מוות בריאותיו. אוגוסטוס שרד את הקרב, אך נהרג שנה לאחר מכן ב. לאחר תום שני ימי הלחימה בקרב שבעת האורנים, הועבר לגורדון הפיקוד על הבריגדה מדי מפקדה בריגדיר גנרל רוברט רודס, כאשר זה האחרון נפצע. זמן קצר לאחר הקרב, הועבר הרגימנט ה-26 של אלבמה לפיקוד הבריגדה של רודס כחלק ממהלך של ארגון מחדש. מפקד הרגימנט, קולונל אדוארד אוניל, העלה את גורדון בדרגה, וכך הוא קיבל את הפיקוד על הבריגדה עד שרודס שב לפקד עליה זמן קצר לפני קרבות שבעת הימים. גורדון היה שוב עסוק מאוד ב, ונפצע בעיניו במהלך המתקפה על מלוורן היל. ב-29 ביוני, רודס, שעדיין סבל מהשפעות פציעתו, יצא לחופשה, ואוניל שב לפקד על הבריגדה. במהלך , נשארו גרודון והרגימנט שלו באזור ריצ'מונד.

לאחר שהוצב להחזיק בדרך השקועה החיונית שכונתה "נתיב הדמים", במהלך קרב אנטיאטם, נפצע גורדון שוב. ראשית, קליע חדר לשריר הסובך שלו. קליע שני פגע בו גבוה יותר באותה רגל. כדור שלישי עבר דרך זרועו השמאלית. גורדון המשיך להוביל את אנשיו, על אף העובדה שהשרירים והגידים בזרועו היו מעוותים ואחד העורקים היה מנותק. כדור רביעי פגע בכתפו. תוך התעלמות מבקשות שהוא ייסוג לאחור, נותר גורדון בקווים הקדמיים. לבסוף הוא נבלם על ידי קליע שפגע בפניו, עבר דרך לחיו השמאלית ויצא דרך הלסת שלו. הוא נפל כשפניו בתוך כובעו, והוא היה עלול לטבוע בתוך דמו שלו אם הדם לא היה מתנקז דרך חור שנוצר בכובע. אחד הרופאים של צבא הקונפדרציה היה סבור שהוא לא ישרוד. לאחר שהוא שב לווירג'יניה, קיבל גורדון טיפול סיעודי מידי אשתו.

מתוך התרשמות מהתנהלותו של גורדון, ביקש רוברט אדוארד לי ב-1 בנובמבר עבור גורדון קידום לדרגת בריגדיר גנרל, אך מינוי זה לא אושר על ידי הקונגרס של הקונפדרציה בשל פציעתו. לאחר חודשים של החלמה, שב גורדון לשירות, וקיבל את הפיקוד על בריגדה של בני ג'ורג'יה בדיוויזיה של . כאשר הוא שב לשירות, ביקש לי שוב את העלאתו בדרגה, והפעם אישר זאת הקונגרס של הקונפדרציה, בתוקף מ-7 במאי 1863.

במהלך הפלישה לפנסילבניה, כבשה הבריגדה של גורדון את רייטסוויל שעל נהר ססקואנה, הנקודה המזרחית ביותר בפנסילבניה שכוח מאורגן כלשהו של הקונפדרציה הגיע אליה. כוחות צבא האיחוד בפיקודו של קולונל ג'ייקוב ג. פריק שרפו גשר עץ מקורה באורך של שני קילומטרים כדי למנוע מגורדון לחצות את הנהר, ועד מהרה התפשטה העץ לחלקים של רייטסוויל. אנשיו של גורדון ארגנו שרשרת דליי מים והצליחו למנוע מהאש לגרום להרס נוסף של העיירה.

ב-1 ביולי, בקרב גטיסברג, דחקו הבריגדה של גורדון ויחידות נוספות את הגיס ה-11 של צבא האיחוד מבארלו נול. שם, הוא סייע למפקד הדיוויזיה היריבה מצבא האיחוד, פרנסיס בארלו, שנפצע. תקרית זו גרמה להפצת סיפור בנוגע לשני הקצינים שנפגשו שנים מאוחר יותר בוושינגטון, כאשר גורדון לא היה מודע לכך שבארלו שרד את הקרב. הסיפור סופר על ידי בארלו וגורדון ופורסם בעיתונות ובזיכרונותיו של גורדון מהמלחמה.

באפריל 1865 שב בארלו לשירות ורדף אחר גורדון ואנשיו במהלך קרב הגשר הגבוה .

בתחילת  של 1864, ב, הציע גורדון לבצע התקפה אגפית נגד האגף הימני של צבא האיחוד שעשוי היה לגרום להשפעה מכרעת על הקרב, כך שגנרל ארלי הציע לו לבצעה לפני רדת היום. גורדון היה קצין אגרסיבי. במכתב לנשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס, כתב הגנרל לי שגורדון היה אחד ממפקדי הבריגדות הטובים ביותר שלו, "מאופיין בחוצפה מרהיבה". ב-8 במאי 1864 ניתן לגורדון הפיקוד על הדיוויזיה של ארלי במסגרת הגיס של לוטננט גנרל ריצ'רד יוול, וב-14 במאי הוא קודם לדרגת מייג'ור גנרל. הצלחתו של גורדון בהדיפת מתקפה כבדה של צבא האיחוד ב מנעה מהקונפדרציה תבוסה. הדיוויזיה שלו הוחזקה כעתודה ב, והוצבה בביצת מגנוליה, מצפון למקום בו התנהלה הלחימה העיקרית בקרב קולד הרבור.

גורדון עזב יחד עם ארלי למערכות שננדואה של 1864, השתתף בקרב לינצ'בורג ובפלישה של ארלי למרילנד ב לפני שנפצע שוב ב-25 באוגוסט 1864 בשפרדסטאון שבוירג'יניה המערבית לאחר שובם מחציית הפוטומק. לאחר שנחבש בעינו הימנית, שב גורדון לשדה הקרב. בדיווח של הקרטוגרף הרשמי של הקונפדרציה, ג'דדיה הוצ'קינס על התקרית צוין, "התרחשה התכתשות ערה למדי, שבה נפצע גורדון בראשו, אך הוא זינק הלאה באומץ, כשהדם זורם עליו".

בקרב וינצ'סטר השלישי, רעייתו של גורדון, פאני, שהתלוותה אליו כפי שהיה מקובל על ידי נשות הגנרלים לעיתים, מיהרה לצאת אל הרחוב כדי לזרז את הכוחות הנסוגים של גורדון לשוב ולהתייצב מול האויב. גורדון נחרד למצוא אותה ברחוב כשפגזים וכדורים סביבה. גורדון המשיך להוביל את הדיוויזיה במסגרת ארמיית העמק של ארלי, לחם בקרב פישרס היל ובקרב סדר קריק, שם הוא הוביל איגוף לילי סביב לבסיס הצפוני של הר מאסנוטן, שבעקבותיו התרחשה תקיפה מוקדם בבוקר שאותה הוא תכנן כאשר סקר קודם לכן את עמדות צבא האיחוד בעומדו על פסגת סינגל קנוב. המתקפה כמעט וריסקה את קווי צבא האיחוד במטע בל גרוב לפני שמוקדם יותר באותו יום בלימה פטאלית הפכה על פניה את שיא הקרב ודנה את המהלך של גורדון לכישלון.

בשובו לארמייה של לי שחנתה סביב לריצ'מונד לאחר תבוסתו של ארלי בסדר קריק, הוביל גורדון את הגיס השני של ארמית צפון וירג'יניה עד לתום המלחמה. בתפקידו זה, הוא הגן על הקו ב ופיקד על ההתקפה על פורט סטדמן ב-25 במרץ 1865, בו הוא נפצע שוב, הפעם ברגלו.

באפריל 1865, רדף אחריו פרנסיס בארלו, ששב לשירות ימים ספורים קודם לכן, בקרב הגשר הגבוה  בווירג'יניה. בקרב אפומטוקס הוביל גורדון את אנשיו בתקיפה האחרונה על ארמיית צפון וירג'יניה, כבש כמה ביצורים ולקח שלל כמה קני ארטילריה לפני שנכנע.

ב-9 באפריל 1865, דחקה יחידת פרשים של גורדון בריגדת רגלים של צבא האיחוד מרכס גבוה ליד אפומטוקס. גרודון הביט סביב והבין שהארמייה הערוכה לקרב של לי מוקפת משלושת צדדיה בכוחות רגלים גדולים של צבא האיחוד. כאשר קיבל לי את המידע על המצב, הוא ידע שהימלטות בלתי אפשרית והחליט להיכנע ליוליסס ס. גרנט כבר באותו יום. ב-12 באפריל נכנעו כוחותיו של גורדון באופן רשמי בפני מייג'ור גנרל  שפעל בשמו של גרנט. צ'מברלין תיעד את האירוע לפרטיו:

בספרו "המנונים לרפובליקה: סיפורה של השנה האחרונה של מלחמת האזרחים", מציין סמואל גוויין שדין וחשבון זה הוא "אחד מהסיפורים המזויפים על אפומטוקס האהובים ביותר... [אך] ... לא קיימת עדות משכנעת שאירוע זה אכן התרחש... אף אחד משאר 30,000 האנשים שחזו בכניעה לא הבחינו באירוע שכזה". לדבריו של גוויין, היה צ'מברלין בשנותיו האחרונות, "אחד מגדולי המייפים של המלחמה".

אף על פי שגורדון טעם שהוא קודם לדרגת לוטננט גנרל, אין על כך שום תיעוד רשמי.
לאחר המלחמה
ממוזער|250px|גורדון בתמונה מהתקופה שלאחר המלחמה.
כאשר הוקמה מחדש ממשלת ג'ורג'יה לצורך קבלתה מחדש כמדינה בארצות הברית, התמודד ב-1868 גורדון כמועמד למשרת מושל ג'ורג'יה מטעם המפלגה הדמוקרטית, אך נוצח על ידי הרפובליקני רופוס בולוק בהפרש של 83,527 מול 76,356 קולות. בבחירות לנשיאות שנערכו אותה שנה הוא היה חבר בחבר האלקטורים.

ב-1873, כאשר השיבו הדמוקרטים לעצמם את כוחם בג'ורג'יה, נבחר גורדון על ידי בית המחוקקים של כנציג המדינה בסנאט של ארצות הברית. הוא היה תומך נלהב של "הדרום החדש"  ושל תהליך התיעוש. במהלך כהונתו בסנאט הוא היה חלק מ"השלישייה הבורבונית" , לצידם של עמיתיו הפוליטיקאים מג'ורג'יה, ג'וזף א. בראון ואלפרד קולקוויט.

ב-19 במאי 1880 התפטר גורדון מהסנאט. לאחר התפטרותו הבלתי צפויה, מינה המושל אלפרד קולקוויט את בראון כמחליפו. האשמות לשחיתות עלו כאשר התגלה שגורדון התפטר כדי לקדם מיזם של חברת הרכבות ג'ורג'יה-פסיפיק.

ב-1886 נבחר גורדון כמושל ג'ורג'יה, תפקיד בו הוא כיהן בתקופת כהונה אחת של שנתיים. בהמשך הוא שב לפוליטיקה הארצית, ונבחר שוב על ידי בית המחוקקים המדינתי לסנאט של ארצות הברית, בו הוא כיהן בשנים 1891–1897.

גורדון קיים סדרת הרצאות ברחבי ארצות הברית. הרצאות אלו, שכותרתם הייתה "ימי הקונפדרציה האחרונים", התקבלו בחיוב הן בצפון והן בדרום. הוא נטה להתמקד באנקדוטות ובמקרים שגרמו לחיילים משני צדי המתרס להראות אנושיים. הייתה זו תקופה של פיוס בקרב החיילים הלבנים בצפון ובדרום.

גורדון היה המפקד העליון הראשון של ארגון ותיקי הקונפדרציה המאוחד  כאשר הוא התארגן ב-1890, תפקיד בו הוא שימש עד מותו.

ג'ון בראון גורדון נפטר בגיל 71 ב-9 בינואר 1904 בעת שעשה בביקור אצל בנו במיאמי, פלורידה. הוא נטמן בבית הקברות אוקלנד שבאטלנטה בטקס שבו לקחו חלק 75,000 איש.

השקפותיו הגזעיות
ממוזער|250px|פסלו של גורדון רכוב על סוס במתחם הקפיטול של מדינת ג'ורג'יה באטלנטה.
גורדון, כבעל חוות מטעים, כמחזיק עבדים, וכגנרל בצבא הקונפדרציה, החזיק בהשקפות העליונות הלבנה עד יומו האחרון. הוא התנגד למאמציהם של הרפובליקנים בתקופת השיקום וקידם אמצעים לשימור החברה בשליטה הלבנה, כולל הטלת מגבלות על העבדים המשוחררים והשימוש באלימות כלפיהם.

ההיסטוריון ראלף לואל אקרט הגיע למסקנה שלאחר המלחמה היה גורדון חבר בקו קלוקס קלאן, זאת בהתבסס על תשובותיו המתחמקות במהלך שימוע שנערך ב-1871. במהלך עדות בפני הקונגרס באותה שנה, הכחיש גורדון כל קשר שלו עם הקלאן, אך הודה שהוא היה קשור עם ארגון "משטרת שלום" סודי, שמטרתו היחידה הייתה "שמירת השלום". הייתה סברה שהוא היה ראש הקלאן בג'ורג'יה, אך הארגון היה כה סודי עד שתפקיד זה לא הוכח מעולם באופן החלטי. בעיצומה של תקופת השיקום, צמחו בדרום מגוון של ארגונים שהתקיימו כהתרסה למדיניות השיקום, כולל הקלאן, "הליגה הלבנה"  ו"החולצות האדומות" . כאשר קבוצות אלו חששו ממעשי תגמול בתקופה בה מדינות הדרום היו תחת כיבוש הכוחות הפדרליים, הם פעלו באופן כללי בחשאי.

ב-1866 תרם גורדון כספים וחומרים רבים כסיוע בבניית כנסיות ובתי ספר לאפרו-אמריקאים בברנזוויק, ג'ורג'יה. הוא יעץ להם:

גורדון קיווה להקל על המתחים בין השחורים לבין הלבנים באזורי החוף של ג'ורג'יה, שבהם הייתה היסטוריה ארוכה של שעבוד האפרו-אמריקאים במטעים.

נראה היה שגורדון היה מודאג בנוגע לתקריות כמו אלו שבהם חיילים פדרליים שחורים התעללו בלבנים מג'ורג'יה, או פעילויות לכאורה של חברי "הליגה הלבנה" והמשרד לעבדים משוחררים  שדווח שהם הסיתו עבדים משוחררים להשתמש באלימות כנגד לבנים. אקרט מציין שגורדון היה מוכן לתמוך בשחורים כל עוד הם נשארו בעמדה פוליטית וחברתית כנועה. הוא אמר שגורדון לא האמין באופן ברור בשיווין גזעי. הוא הזכיר נאום של גורדון ב-1868 בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, עיר בעלת רוב שחור, שבו הוא אמר לשחורים בקהל, "אם תחיו בשלום עם הלבנים, הם יושיטו לכם יד לשלום", אך "אם תנסו לחולל מלחמת גזעים, אתם תושמדו. הגזע הסקסוני מעולם לא נברא על ידי האל הכול יכול כדי לחיות בשליטת האפריקנים".

הנצחתו
250px|ממוזער|קברו של גורדון בבית הקברות אוקלנד, אטלנטה.
 פורט גורדון, מתקן של צבא ארצות הברית, וכביש גורדון הסמוך באוגוסטה, ג'ורג'יה, נקראו על שמו של גורדון. שמו של הבסיס שונה ב-2023 ל"פורט אייזנהאואר" , כחלק מהמאמצים להסב את שמם של בסיסי הצבא שקרויים על שם בכירים בקונפדרציה.
 פסלו של גורדון  הניצב בתחומי הקפיטול המדינתי של ג'ורג'יה באטלנטה הוא הפסל היחידי בעיר של אדם רכוב על סוס.
 כביש 19 העובר במחוז הולדתו של גורדון, מחוז אפסון, קרוי על שמו.
 פסל המוקדש לגורדון ניצב במדשאות בית המשפט בתומאסטון, ג'ורג'יה.
 הקולג' המדינתי גורדון  בברנסוויל, ג'ורג'יה, קרוי על שמו.
 אולם ג'ון ב. גורדון בלאפייט, ג'ורג'יה, קרוי על שמו.
 בית הספר ג'ון ב. גורדון באטלנטה, קרוי על שמו.
 בית הספר התיכון על שם ג'ון ב. גורדון בדיקייטר, ג'ורג'יה, פעל בשנים 1958–1987. הוא הוסב לחטיבת ביניים ושמו שונה לחטיבת הביניים על שם מקנואר.

לקריאה נוספת
 Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 306-307

קישורים חיצוניים

 ג'ון בראון גורדון באתר אגודת המושלים הלאומית 


 ג'ון בראון גורדון באנציקלופדיה החדשה של ג'ורג'יה 
 ג'ון בראון גורדון באתר The Political Graveyard 


הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי ג'ורג'יה
קטגוריה:מושלי ג'ורג'יה
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מג'ורג'יה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אנשי צבא הקונפדרציה
קטגוריה:אמריקאים ממוצא סקוטי
קטגוריה:חברי הקו קלוקס קלאן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1832
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1904