קרלוס סאורה

קרלוס סאורה אטרס (4 בינואר 1932 –10 בפברואר 2023) היה במאי קולנוע, צלם וסופר ספרדי. יחד עם לואיס בוניואל ופדרו אלמודובר, הוא נחשב לאחד מיוצרי הקולנוע הגדולים של ספרד. הייתה לו קריירה ארוכה ופורה שנמשכה יותר מחצי מאה, וסרטיו זכו בפרסים בינלאומיים רבים.

ביוגרפיה
 ילדות ונעורים 
סאורה נולדה בהואסה, אראגון ב-4 בינואר 1932. אביו, אנטוניו סאורה פאצ'קו, שהגיע ממורסיה, היה עורך דין ועובד מדינה. אמו, פרמינה אטרס טורנטה, הייתה פסנתרנית. הוא היה השני מבין ארבעת ילדיהם, לקרלוס היה אח גדול, אנטוניו סאורה, ושתי אחיות צעירות יותר, מריה דל פילאר ומריה דה לוס אנגלס. אנטוניו הפך לצייר אקספרסיוניסטי ידוע. מהוריהם קיבלו ארבעת הילדים חינוך ליברלי. מכיוון שאביו עבד במשרד הפנים, עברה משפחת סאורה לברצלונה, לולנסיה, וב-1953 למדריד. במהלך ילדותו של סאורה התרחשה במלחמת האזרחים בספרד, שבמהלכה נלחמו הלאומנים נגד הרפובליקנים.

את זכרונות ילדותו במהלך המלחמה העלה בכמה מסרטיו - המשחקים ששיחק, השירים ששר וזיכרונות אפלים של הפצצות ורעב, דם ומוות. הוא למד לקרוא מכומר, קרוב משפחה שהוריו נתנו לו מקלט מקיצונים אנטי-דתיים. בתום המלחמה, סאורה הופרד מהוריו ונשלח בחזרה להואסה כדי לגור עם סבתו ודודותיו מצד אמו. הוא תיאר את קרובי המשפחה האלה כ"ימנים ודתיים מאוד" שהשפעתם השמרנית הייתה אנטיתזה לחינוך הליברלי שקיבל באזור הרפובליקאי. לאחר שלמד הנדסה אזרחית החל קריירה בתעשיית הקולנוע בעצת אחיו אנטוניו סאורה.
 קריירה 
סאורה החל את הקריירה שלו ב-1955 ביצירת סרטים דוקומנטריים קצרים. במהלך השנים 1957–1958, סאורה יצר את "קואנקה", סרטו הראשון.

הוא זכה לחשיפה בינלאומית כאשר סרטו העלילתי הארוך הראשון הוקרן בבכורה בפסטיבל קאן ב-1960. אף על פי שהתחיל לצלם כניאוריאליסט, סאורה עבר לסרטים מוצפנים במטאפורות וסמליות כדי לעקוף את הצנזורה הספרדית. בשנת 1962, סרטו "לוס גולפוס" זכה להכרה בשל השפעתו החברתית בסיוע לנוער בספרד, בהתמודדות עם נושא עבריינות הנוער במחוזות העניים ביותר של מדריד.

בשנת 1966, הוא זכה לתהילה בינלאומית כאשר סרטו "המצוד" זכה בפרס דוב הכסף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ברלין.

בשנות ה-70 של המאה ה-20 היה סאורה לאיש הקולנוע הידוע ביותר בספרד. סרטיו השתמשו באמצעים נרטיביים מורכבים והיו לעיתים קרובות שנויים במחלוקת. הוא זכה בפרס חבר השופטים בקאן עבור הסרטים "דודנית אנג'ליקה" (1973) ו"קריאת העורב" (1975), וקיבל פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ב-1979 עבור "אמא בת 100" .

בשנות ה-80 של המאה ה-20, קיבל סאורה ביקורות טובות על טרילוגיית הפלמנקו שלו: "חתונת הדמים", "כרמן" ו- "El amor brujo", שבה שילב תוכן דרמטי עם ריקוד פלמנקו. הוא היה מועמד פעמיים לפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר, עבור כרמן (1983) וטנגו (1998). סרטיו הם ביטוי מתוחכם של זמן ומרחב הממזגים מציאות עם פנטזיה, עבר עם הווה וזיכרון עם הזיה. בשני העשורים האחרונים של המאה ה-20 התרכז סאורה ביצירות המאחדות מוזיקה, מחול ודימויים.

 חיים אישיים 
קרלוס סאורה היה נשוי שלוש פעמים. הוא התחתן לראשונה עם אדלה מדרנו. מנישואין אלו נולדו לו שני בנים, קרלוס ואנטוניו. ב-1982 הוא התחתן עם מרסדס פרז. מנישואין שניים אלו נולדו לו שלושה בנים, מנואל, אדריאן ודייגו. בין שני הנישואים הללו, נולד לסאורה, מיחסיו עם השחקנית ג'רלדין צ'פלין, בן  בשם שיין. מנישואיו השלישיים לשחקנית יולאליה ראמון היה אב לבת בשם אנה (שהייתה הסוכנת שלו והמפיקה של סרטיו בשנותיו המאוחרות).

הוא היה צלם נלהב והיה לו אוסף של למעלה מ-600 מצלמות. הוא קיים  מספר תערוכות של צילומיו. הוא החל לצלם כשהיה בן שמונה, ולאחר מכן בנה מצלמה בעצמו והפך לצלם של פסטיבל הקולנוע של גרנדה.

סאורה מת מאי ספיקת נשימה במעונו של קולאדו מדיאנו ב-10 בפברואר 2023 בגיל 91.

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס גויה: הבמאי הטוב
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ספרדים
קטגוריה:במאי קולנוע ספרדים
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-2023