טקסס (BB-35)

אוניית המערכה טקסס (BB-35) היא אוניית מוזיאון ששירתה כאוניית מערכה מסדרת ניו יורק בצי ארצות הברית. היא הושקה ב-18 במאי 1912 ונכנסה לשירות ב-12 במרץ 1914.

טקסס שירתה במימי מקסיקו בעקבות "תקרית טמפיקו" אך לא ראתה שום פעולה שם, ועשתה גיחות רבות אל הים הצפוני במהלך מלחמת העולם הראשונה מבלי להעסיק את האויב, למרות שהיא ירתה נגד אויב בפעם הראשונה כשירתה בתותחים בקליבר בינוני בצוללות כביכול (לא קיימות ראיות המצביעות על כך שאלו היו יותר מאשר גלים). במלחמת העולם השנייה, טקסס ליוותה שיירות מלחמה על פני האוקיינוס האטלנטי ומאוחר יותר הפגיזה את הכוחות הצרפתיים של וישי בנחיתות בצפון אפריקה ובחופים שבידי גרמניה בנחיתות בנורמנדי לפני שהועברה לזירת האוקיינוס השקט בסוף 1944 כדי לספק תמיכה בירי ימי במהלך הקרבות של איוו ג'ימה ואוקינאווה. היא הייתה אוניית המערכה היחידה של בעלות הברית שהשתתפה בכל ארבע הנחיתות האמפיביות הללו. טקסס הוצאה משירות ב-1948, לאחר שזכתה בסך הכל בחמישה כוכבי קרב על שירות במלחמת העולם השנייה.

טקסס הייתה גם ערכת מבחן טכנולוגית: אוניית המערכה האמריקאית הראשונה שהרכיבה תותחים נגד מטוסים, ספינת המלחמה האמריקאית הראשונה ששלטה באש עם מנהלי בקרת אש ומדי טווח, אוניית המערכה האמריקאית הראשונה ששיגרה מטוס, ואחת מספינות המלחמה הראשונות של הצי האמריקאי שקיבלו מכ"ם מייצור תעשייתי. היא הייתה אוניית המערכה הראשונה בעולם שהצטיידה בתותחי 14 אינץ'.

טקסס הייתה אוניית המערכה האמריקאית הראשונה שהפכה לספינת מוזיאון קבועה. למרות שמוזיאון USS אלבמה נפתח ב-9 בינואר 1965, בשנת 1976 היא הפכה לאוניית המערכה הראשונה שהוכרזה כנקודת ציון היסטורית לאומית של ארצות הברית, והיא אוניית המערכה היחידה שנותרה מתקופת מלחמת העולם הראשונה. היא גם אחת משמונה הספינות שנותרו ואוניית הראשה היחידה שנותרה ששירתה בשתי מלחמות העולם. טקסס היא בבעלות תושבי טקסס והיא נמצאת רשמית בסמכות השיפוט של מחלקת הפארקים וחיות הבר של טקסס. התפעול והתחזוקה היומיומית של טקסס טופלו על ידי הארגון ללא מטרות רווח Battleship Texas Foundation מאז אוגוסט 2020. בסוף אוגוסט 2022 היא הועברה למבדוק יבש בגלווסטון, טקסס, כדי לעבור פרויקט תיקון של 35 מיליון דולר. נכון לאוגוסט 2023, פרויקט התיקון עדיין בעיצומו.

 תכנון 
טקסס הייתה באורך כולל של 573 רגל (175 מטר), אורך של 565 רגל (172 מטר) בקו המים, רוחב של 95 רגל 6 אינץ' (29.11 מטר) ושוקע של 28 רגל 6 אינץ' (8.69 מטר). הדחק האונייה היה 27,000 טונות ארוכות (27,000 טונות) בתפוסה סטנדרטית ועד 28,367 טונות ארוכות (28,822 טונות) במעמס מלא.

היא הונעה על ידי 14 דוודי Babcock & Wilcox שהניעו שני מנועי קיטור תלת דרגתיים עם שתי פעימות, בדירוג של 28,000 כוחות סוס (21,000 קילוואט), והעניקו לה מהירות מרבית של 21 קשרים (39 קמ"ש). היה לה טווח של 7,060 מיילים ימיים (13,080 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש).

חגורות השריון הייתה בעובי 10–12 אינץ' (250–300 מ"מ) עבה. בתי התותחים התחתונים שלה היו עם שריון בעובי בין 9–11 אינץ' (230–280 מ"מ), ובתי התותחים העליונים שלה היו עם שריון בעובי 6 אינץ' (150 מ"מ). שריון הסיפון היה בעובי 2 אינץ' (51 מ"מ), ובצריחי תותחי הסוללה הראשיים היו חזיתות בעובי 14 אינץ' (360 מ"מ), גגות בעובי 4 אינץ' (100 מ"מ), דפנות בעובי 2 אינץ' (51 מ"מ) ולוחות מאחור בעובי 8 אינץ' (200 מ"מ). הברבטות שלה היו מוגנות עם שריון בעובי בין 10–12 אינץ' (254–305 מ"מ). צריח הניתוב שלה היה מוגן עם שריון בעובי 12 אינץ' של שריון, עם גג בעובי 4 אינץ'.

החימוש שלה כלל עשרה תותחי 14 אינץ'/45 קליבר שניתן היה להגביה אותם ל-15 מעלות, וערוכים בחמישה צריחי תותחים דו-קניים המסודרים, מחרטום ועד ירכתיים, 1, 2, 3, 4 ו-5. הסדרה הייתה האחרונה שהציגה צריח המוצב באמצע האונייה. כפי שנבנתה, היא גם נשאה 21 תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ)/51 קליבר, בעיקר להגנה מפני משחתות וסירות טורפדו. תותחי ה-5 אינץ' היו בלתי שמישים ברמת הדיוק בים סוער בשל הקזמטים הפתוחים שהותקנו בגוף האונייה, כך שחימוש תותחי ה-5 אינץ' צומצם ל-16 תותחים ב-1918 על ידי הסרת העמדות הפחות שימושיות ליד קצות האונייה. האונייה לא תוכננה עם הגנה נגד מטוסים, אולם שני תותחי 3 אינץ' (76 מ"מ)/50 קליבר נוספו בשנת 1918. היו לה גם ארבעה צינורות טורפדו , שניים בחרטום ושניים בירכתיים, עבור הטורפדו Bliss-Leavitt Mark 3. חדרי הטורפדו הכילו 12 טורפדות בסך הכל, בתוספת 12 מוקשים ימיים. הצוות שלה כלל 1,042 קצינים ומלחים.

 בנייה 
הקונגרס של ארצות הברית אישר את בנייתה של טקסס, ספינת הצי השנייה שנקראת על שם מדינה זו, ב-24 ביוני 1910. הצעות לטקסס התקבלו מ-27 בספטמבר עד 1 בדצמבר עם ההצעה הזוכה בסך 5,830,000 דולר - לא כולל מחיר השריון והנשק - שהוגשה על ידי Newport News Shipbuilding. החוזה נחתם ב-17 בדצמבר והתוכניות נמסרו למספנה הבונה שבעה ימים לאחר מכן. השדרית של טקסס הונחה ב-17 באפריל 1911 בניופורט ניוז, וירג'יניה. היא הושקה ב-18 במאי 1912, בחסות העלמה קלאודיה ליון, בתו של קולונל ססיל ליון, חבר הוועד הלאומי הרפובליקני מטקסס. האונייה נכנסה לשירות ב-12 במרץ 1914 תחת פיקודו של קפטן אלברט וו. גרנט.

הסוללה הראשית של טקסס כללה עשרה תותחי 14 אינץ' (356 מ"מ)/45 קליבר Mark 1, שיכולים לירות פגזים חודרי שריון במשקל 1,400 פאונד לטווח של 21 ק"מ. הסוללה המשנית שלה כללה 21 תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ)/51 קליבר. היא גם כללה ארבעה צינורות טורפדו בקוטר  עבור הטורפדו Bliss-Leavitt Mark 8, שניים בחרטום ושניים בירכתיים בצד הימני ובצד השמאלי. חדרי הטורפדו הכילו 12 טורפדות בסך הכל, בתוספת 12 מוקשים להגנה ימית.

 היסטוריית שירות 
ימין|ממוזער| טקסס במלחמת העולם הראשונה (אחרי יולי 1916 ולפני אוקטובר 1917): שני מגדלי הפלדה הגדולים הם תרני הסריג שלה, שהוחלפו בתרני חצובה במהלך שיפוץ המודרניזציה שלה בשנים 1925–1926
ב-24 במרץ 1914, טקסס עזבה את מספנת הצי של נורפוק ושייטה לעיר ניו יורק, תוך עצירת לילה בטומפקינסוויל, ניו יורק, בליל ה־26 במרץ. כשהיא נכנסה למספנת הצי של ניו יורק למחרת, היא בילתה שם את שלושת השבועות הבאים תוך כדי התקנת ציוד בקרת אש.

במהלך שהותה בניו יורק, הנשיא וודרו וילסון הורה על שליחת מספר אוניות של הצי האטלנטי למימי מקסיקו בתגובה למתיחות שנוצרה כאשר יחידה מהחיילים הפדרליים של מקסיקו עיכבו צוות סירת תותחים אמריקאית בטמפיקו. הבעיה נפתרה במהירות באופן מקומי, אבל אדמירל משנה הנרי ט. מאיו חיפש תיקון נוסף בדרישה לביטול רשמי של המעשה על ידי משטר ורטה והצדעה של 21 תותחים לדגל האמריקאי.

הנשיא וילסון ראה בתקרית הזדמנות להפעיל לחץ על ממשלה שלדעתו לא דמוקרטית. ב-20 באפריל, וילסון העביר את העניין בפני הקונגרס של ארצות הברית ושלח פקודות לאדמירל משנה פרנק פריידי פלטשר, שפיקד על הכוח הימי מול חופי מקסיקו, והורה לו להנחית כוח בווראקרוס ולתפוס את בית המכס שם כנקמה על כך. מה שמכונה כיום "תקרית טמפיקו". פעולה זו בוצעה ב-21–22 באפריל.

בשל חומרת המצב, טקסס יצאה לים ב-13 במאי ויצאה ישירות לתפקיד מבצעי ללא יתרונות משייט הניסויים הרגיל ותקופת תיקון לאחר הניסויים. לאחר עצירה של חמישה ימים בהמפטון רודס בין 14 ל-19 במאי, היא הצטרפה לכוחו של אדמירל משנה פלטשר מול וראקרוס ב-26 במאי. היא נשארה במימי מקסיקו קצת יותר מחודשיים, ותמכה בכוחות האמריקאים על החוף. ב-8 באוגוסט, היא עזבה את וראקרוס ושייטה ל-Nipe Bay, קובה, ומשם יצאה לניו יורק, שם נכנסה למספנת הצי ב-21 באוגוסט.

אוניית המערכה נשארה שם עד 6 בספטמבר, אז שבה לים, הצטרפה לצי האטלנטי והתייצבה בלוח זמנים של פעולות רגילות של הצי. באוקטובר היא חזרה לחוף המקסיקני. מאוחר יותר באותו חודש, טקסס הפכה לספינת תחנה ב-Tuxpan, תפקיד שנמשך עד 4 בנובמבר, אז יצאה להפליג לגלווסטון, טקסס. בהיותה בגלווסטון ב-7 בנובמבר, העניק מושל טקסס אוסקר קולקוויט את שירות הכסף של הספינה לקפטן גרנט. ליגת העסקים הצעירים של וייקו, טקסס, גייסה את ה-10,000 דולר לרכישת הכסף.

טקסס הפליגה לטמפיקו ב-14 בנובמבר ולאחר מכן לווראקרוס, שם שהתה במשך חודש. הספינה יצאה ממקסיקו ב-20 בדצמבר ושייטה לניו יורק. אוניית המערכה נכנסה למספנת הצי של ניו יורק ב-28 בדצמבר ונשארה שם תוך כדי תיקונים עד 16 בפברואר 1915. ב-25 במאי, טקסס, יחד עם אוניות המערכה קרוליינה הדרומית, לואיזיאנה ומישיגן, חילצו 230 נוסעים מספינת הנוסעים הפגועה של הולנד אמריקה ליין Ryndam, שנפגעה על ידי ספינת הקיטור תחת דגל נורווגיה ג'וזף ג'יי קונאו. כהכרת תודה, הולנד אמריקה ליין העניקה לטקסס דגם של ספינת מלחמה מהמאה ה-17, המוצג עם הכסף של חדר המלתחה החל משנת 2014. בשנת 1916, טקסס הפכה לאוניית המערכה האמריקאית הראשונה שהרכיבה תותחים נגד מטוסים בתוספת של שני תותחי 3 אינץ' (76 מ"מ) /50 קליבר על פלטפורמות על גבי עגורני הסירה, והראשונים לשלוט בירי עם מנהלי בקרת אש ומדי טווח, הכלים האנלוגים מבשרי המחשבים של ימינו.

 מלחמת העולם הראשונה 
ימין|ממוזער| תותח נ"מ 3 אינץ'/50 קליבר על פלטפורמה על גבי מנוף סירה בטקסס, הותקן ב-1916 ונאמר כי הוא מתקן התותחים הנ"מ הראשון על אוניית מערכה אמריקאית
עם חזרתה לשירות פעיל בצי, טקסס חידשה את לוח הזמנים שנע לסירוגין בין פעולות אימונים לאורך חוף ניו אינגלנד ומול הכפים של וירג'יניה ותרגילים טקטיים ותותחים של צי החורף באיי הודו המערבית. השגרה הזו נמשכה קצת יותר משנתיים עד שמשבר פברואר-מרץ סביב לוחמת צוללות בלתי מוגבלת הכניס את ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה באפריל 1917. הכרזת המלחמה ב-6 באפריל מצאה את טקסס עוגנת בשפך נהר יורק עם אוניות המערכה האחרות של הצי האטלנטי. היא נשארה בסביבת נתיבי וירג'יניה קייפ-המפטון עד אמצע אוגוסט, ערכה תרגילים והכשירה צוותי תותחים של המשמר החמוש הימי לשירות על סיפון ספינות סוחר. אחד מצוותי התותחים שאומנו על סיפון טקסס הוצב על ספינת הסוחר "מונגוליה" בתחילת המלחמה. ב-19 באפריל, צוות "מונגוליה" ראה צוללת גרמנית וצוות התותח שאומן על סיפון טקסס פתח באש על הסירה, מנע התקפה על מונגוליה וירה את היריות האמריקאיות הראשונות של מלחמת העולם הראשונה.

באוגוסט, היא יצאה לניו יורק לתיקונים, הגיעה לבסיס 10 ב-19 באוגוסט ונכנסה למספנת הצי של ניו יורק זמן קצר לאחר מכן. היא השלימה תיקונים ב-26 בספטמבר ויצאה לדרך לפורט ג'פרסון באותו יום. במהלך אמצע המשמרת ב-27 בספטמבר, היא עלתה על שרטון בבלוק איילנד. קפטן ויקטור בלו והנווט שלו, מבולבלים לגבי אורות החוף ומודאגים יותר משדה המוקשים בפתח לונג איילנד סאונד, עשו את הפנייה בזמן הלא נכון והעלו את האונייה על האי מהחרטום ועד מעבר לאמצע האונייה. במשך שלושה ימים, הצוות שלה האיר את האונייה ללא הועיל. ב-30 בספטמבר, גוררות הגיעו לעזרתה, והיא לבסוף נסוגה. נזק לגוף הכתיב חזרה למספנה, ותיקונים נרחבים מנעו את עזיבתה עם פלגת אוניות המערכה ה-9 לאיים הבריטיים בנובמבר. הסוללה המשנית צומצמה לשמונה עשר תותחי 5 אינץ' באוקטובר 1917. קפטן בלו, בן טיפוחיו של מזכיר הצי ג'וזפוס דניאלס, מעולם לא עמד לדין צבאי ונשאר בפיקודו על טקסס. מחלקת הצי החזיקה את הנווט שלו באחריות מלאה לתאונה.

עד דצמבר היא סיימה תיקונים ועברה דרומה כדי לבצע סימולציות צבאיות מנהר יורק. אמצע ינואר 1918 מצא את אוניית המערכה בחזרה בניו יורק כשהיא מתכוננת למסע מעבר לאוקיינוס האטלנטי, כולל הסרה של שני תותחי 5 אינץ' נוספים, מה שהפחית את המספר הכולל על הסיפון ל-16. היא עזבה את ניו יורק ב-30 בינואר 1918, הגיעה לסקפה פלו באיי אורקני מול חופי סקוטלנד ב-11 בפברואר, והצטרפה מחדש לפלגת אוניות המערכה ה-9, שהייתה ידועה אז כשייטת אוניות המערכה השישית של הצי הגדול של בריטניה.

השירות של טקסס עם הצי הגדול כלל כולו משימות ליווי שיירות וגיחות מזדמנות לתגבור השייטת הבריטית בהסגר בים הצפוני בכל פעם שאיימו יחידות כבדות גרמניות. הצי התחלף בין בסיסים בסקפה פלו ובלשון הים של פורת' שבסקוטלנד. טקסס החלה את משימתה חמישה ימים לאחר הגעתה לסקפה פלו, כאשר יצאה עם כל הצי כדי לתגבר את שייטת אוניות המערכה הרביעית, אז בתפקיד בים הצפוני. היא חזרה לסקפה פלו למחרת ונשארה עד 8 במרץ, אז יצאה לים במשימת ליווי שיירה ממנה חזרה ב-13 במרץ. טקסס וחברותיה לפלגה נכנסו ללשון הים של פורת' ב-12 באפריל, אך יצאו לדרך שוב ב-17 כדי ללוות שיירה. אוניות המערכה האמריקאיות חזרו לבסיס ב-20 באפריל. ארבעה ימים לאחר מכן, טקסס שוב יצאה לים כדי לתמוך בשייטת אוניות המערכה השנייה יום לאחר שצי הים הפתוח הגרמני התייצב ממפרץ היאדה לכיוון החוף הנורווגי כדי לאיים על שיירה של מדינות ההסכמה. יחידות קדמיות זיהו את הגרמנים הנסוגים ב-25 באפריל, אך בטווח כה קיצוני, לא ניתן היה להביא את הצי הגרמני לקרב עם הצי הגדול. הגרמנים חזרו לבסיסם באותו יום, והצי הגדול, כולל טקסס, עשו כך גם ביום הבא.

טקסס וחברותיה לפלגה עברו חודש מאי לא פעיל יחסית בלשון הים של פורת'. ב-9 ביוני היא יצאה לדרך עם ספינות המלחמה האחרות של שייטת אוניות המערכה השישית וחזרה למעגן בסקפה פלו, והגיעה לשם למחרת. בין 30 ביוני ל-2 ביולי, טקסס ועמיתיה פעלו כליווי של שכבות מוקשים אמריקאיות שהוסיפו למטח המכרות בים הצפוני. לאחר חזרה של יומיים לסקפה פלו, טקסס יצאה לים עם הצי הגדול כדי לערוך יומיים של תרגילים טקטיים ומשחקי מלחמה. בסיום התרגילים הללו ב-8 ביולי, הצי נכנס ללשון הים של פורת'. למשך שארית מלחמת העולם הראשונה, טקסס ושאר אוניות המערכה של הפלגה ה-9 המשיכה לפעול עם הצי הגדול כשייטת אוניות המערכה השישית. כשהצי הגרמני קשור יותר ויותר לבסיסים שלו בשפכי הנהרות היאדה והאמס, האוניות האמריקאיות והבריטיות התייצבו בלוח זמנים שגרתי של פעולות עם מעט אם בכלל פעולות לחימה. מצב עניינים זה נמשך עד שביתת הנשק שסיימה את פעולות האיבה ב-11 בנובמבר 1918. בשעה 03:35 ב-21 בנובמבר, היא יצאה לדרך ללוות את הצי הגדול לפגוש את הצי הגרמני הנכנע. שני הציים נפגשו כ- מזרחית לאי מאי והמשיכו ללשון הים של פורת'. לאחר מכן, הכוח האמריקאי עבר לנמל פורטלנד, אנגליה, והגיע לשם ב-4 בדצמבר.

 תקופת בין המלחמות 
ממוזער| USS טקסס עם הבליטה נגד טורפדו הימנית שהוסרה, וחושפת את גוף האונייה המקורי ואת הפרופיל הצר יותר כאשר נבנתה; הבליטות נגד טורפדו נוספו במהלך המודרניזציה של 1926.
ב-12 בדצמבר 1918, טקסס יצאה לים עם פלגות אוניות המערכה ה-9 וה-6 כדי לפגוש את הנשיא וודרו וילסון, על גבי ג'ורג' וושינגטון בדרכו לוועידת השלום בפריז. המפגש התקיים בסביבות השעה 07:30 למחרת בבוקר וסיפק ליווי לנשיא אל ברסט, צרפת, לשם הגיעו האוניות בשעה 12:30 באותו אחר הצהריים. אחר הצהריים של 14 בדצמבר, טקסס ושאר אוניות המערכה האמריקאיות יצאו מברסט כדי לחזור לארצות הברית.  ספינות המלחמה הגיעו לתחנת הזרקור של אמברוז ביום חג המולד, 1918, ונכנסו לניו יורק למחרת.

לאחר שיפוץ, טקסס חזרה לשרת עם הצי האטלנטי בתחילת 1919. ב-10 במרץ, היא הפכה לאוניית המערכה האמריקאית הראשונה ששיגרה מטוס כאשר לוטננט קומנדר אדוארד או. מקדונל המריא עם סופווית' קאמל בריטי בגואנטנמו מאוניית המערכה. מאוחר יותר בשנת 1919 הקפטן של טקסס, ניית'ן סי טווינינג, העסיק בהצלחה מטוסים ימיים כדי לזהות את נפילת הפגזים במהלך תרגיל סוללה ראשי. התוצאות היו כי תצפיות ירי הנישאות במטוסים היו מדויקים יותר באופן מובהק מאשר צופים על האונייה. בעדות לוועד הכללי של הצי, לוטננט קומנדר קנת וויטינג העיד כי העלייה ביעילות הירי עם איתור אווירי צפויה להגיע עד 200%. כתוצאה מהניסויים הראשונים הללו, הצי הוסיף מטוסים ימיים לכל אוניות המערכה של הצי ולסיירות החדשות יותר. במאי 1919, טקסס שימשה כשומרת מטוס וכעזר ניווט לניסיון המוצלח של הסירה המעופפת של הצי קרטיס NC NC-4 להפוך למטוס הראשון שחצה את האוקיינוס האטלנטי. ב-26 ביולי 1919 טקסס נכנסה לאוקיינוס השקט כחלק מצי האוקיינוס השקט החדש שהוקם והיא בילתה את חמש וחצי השנים הבאות כחלק מצי האוקיינוס השקט.  ב-17 ביולי בשנה שלאחר מכן, היא זכתה לתואר BB-35 תחת מערכת האלפא-נומרית החדשה של הצי של סמלי סיווג גוף.

טקסס עזבה את האוקיינוס השקט ב-16 בינואר 1924 וחזרה לחוף המזרחי לצורך שיפוץ וכדי להשתתף בשייט אימונים למים אירופיים עם צוערי האקדמיה הימית שהצטרפו. בעודה פעלה באוקיינוס האטלנטי, ב-25 בנובמבר 1924, היא הטביעה את אוניית המערכה הבלתי גמורה וושינגטון בהתאם להסכם הגבלת הנשק הימי משנת 1922, ומאוחר יותר באותו הסתיו, ניהלה תמרונים כיחידה של צי הסיור. ב-31 ביולי 1925,  היא נכנסה למספנת הצי של נורפוק לצורך שיפוץ מודרניזציה גדול. השיפוץ, שהחליף את שני תרני הכלובים בתרני חצובה, החליף את 14 הדוודים הפחמיים של Babcock & Wilcox שלה ב-6 דוודי נפט של Bureau Express, התווספו בו בליטות נגד טורפדו ושודרג ציוד בקרת האש שלה, והוא הושלם ב-23 בנובמבר 1926. כמו כן, חימוש הנ"מ שלה הוגדל לשמונה תותחי 3 אינץ', וצינורות הטורפדו הוסרו. שישה מהתותחים בקוטר 5 אינץ' הועברו לקזמטים חדשים בסיפון הראשי בשלב זה. לאחר השלמת השיפוץ שלה, טקסס הוגדרה כאוניית הדגל של צי ארצות הברית וחזרה לשרת לאורך החוף המזרחי. היא המשיכה במשימה זו עד סוף 1927, אז ערכה סיור קצר בתפקיד באוקיינוס השקט מסוף ספטמבר-תחילת דצמבר. בשנת 1927, טקסס קבעה התחלה נוספת עם הצגת תמונות "מדברות" לבידור הצוות. לקראת סוף השנה, טקסס חזרה לאוקיינוס האטלנטי וחזרה לעבודה רגילה עם צי הסיור. בינואר 1928, היא העבירה את הנשיא קלווין קולידג' להוואנה, קובה, לוועידה הפאן-אמריקאית ולאחר מכן המשיכה דרך תעלת פנמה והחוף המערבי לתמרונים עם הצי ליד הוואי.
ימין|ממוזער| לספינות הצי יש סניף דואר משלהם ומנהל הדואר שלהם. חותמת דואר חג המולד מטקסס בתקופת בין המלחמות.
היא חזרה לניו יורק בתחילת 1929 לשיפוץ השנתי שלה והשלימה אותו עד מרץ כשהחלה בסיור קצר נוסף בתפקיד באוקיינוס השקט. היא חזרה לאוקיינוס האטלנטי ביוני וחזרה לתפקיד רגיל בצי הסיור. באפריל 1930, היא נטלה פסק זמן מהפעילות שלה כדי ללוות את לווית'ן לניו יורק כאשר הספינה ההיא נשאה את המשלחת האמריקאית החוזרת לוועידת הצי של לונדון. בינואר 1931, היא עזבה את המספנה בניו יורק כאוניית הדגל של הצי של ארצות הברית ופנתה דרך תעלת פנמה לסן דייגו, קליפורניה, ולאחר מכן ללוס אנג'לס (נמל סן פדרו) שהפך לנמל הבית שלה לשש שנים ושלושה חודשים הבאים. בפריסה זמנית היא חזרה לאוקיינוס האטלנטי מאפריל עד אוקטובר 1934. במהלך תקופה זו של האוקיינוס השקט, היא שימשה תחילה כאוניית הדגל של הצי כולו, ולאחר מכן, כאוניית דגל של פלגת אוניות המערכה ה-1.

בקיץ 1937, היא שוב הועברה לחוף המזרחי, כאוניית הדגל של מחלקת ההדרכה, צי ארצות הברית. בסוף 1938 או בתחילת 1939, הפכה ספינת המלחמה לאוניית הדגל של השייטת האטלנטית שאורגנה לאחרונה, שנבנתה סביב פלגת אוניות המערכה ה-5. באמצעות שתי המשימות הארגוניות, עבודתה הופנתה בעיקר למשימות אימון, הפלגות צוערים, תרגילי מילואים ימיים והכשרת חברי הכוח הימי של הצי. כמו כן, בשנת 1937, נוספו לה שמונה תותחי נ"מ 1.1 אינץ' (28 מ"מ) בשני צריחים מרובעים לשיפור חימוש הנ"מ הקל. בדצמבר 1938, טקסס קיבלה עבור בדיקת המכ"ם הראשון באוניות שתוכנן ויוצר על ידי חברה מסחרית, RCA, עבור הצי האמריקאי, ה-385 MHz CXZ. בשנת 1941, טקסס הייתה אחת מארבע עשרה אוניות שקיבלו את המכ"ם RCA CXAM-1.

 מלחמת העולם השנייה 
 פעולות מוקדמות 
זמן קצר לאחר פרוץ המלחמה באירופה בספטמבר 1939, טקסס החלה לפעול בסיירת הנייטרליות, ניסיון אמריקאי להרחיק את המלחמה מחצי הכדור המערבי. מאוחר יותר, כשארצות הברית התקדמה לתמיכה אקטיבית יותר במטרת בעלות הברית, החלה ספינת המלחמה להעביר ספינות שנשאו חומרי השאל-החכר לבריטניה. בפברואר 1941, דיוויזיית הנחתים הראשונה הופעלה על סיפון טקסס. ב-1 בפברואר, האדמירל ארנסט ג'יי קינג הניף את דגלו כמפקד העליון של הצי האטלנטי שהוקם מחדש על סיפון טקסס. באותה שנה, בעודה בסיורי נייטרליות באוקיינוס האטלנטי, טקסס נרדפה ללא הצלחה על ידי הצוללת הגרמנית U-203.

ביום ראשון, 7 בדצמבר 1941, יום המתקפה על פרל הארבור, אוניית המערכה הייתה במפרץ קאסקו, מיין, עברה תקופת מנוחה והרפיה לאחר שלושה חודשי שמירה בתחנת הצי ארגנטיה, ניופאונדלנד. לאחר 10 ימים במפרץ קאסקו, היא חזרה לארגנטיה ונשארה שם עד סוף ינואר 1942, אז יצאה לדרך ללוות שיירה לאנגליה. לאחר מסירת המטענים שלה, אוניית המערכה סיירה במים ליד איסלנד עד מרץ כשחזרה הביתה. בתקופות שונות בשנת 1942, הסוללה המשנית הופחתה לשישה תותחים בקוטר 5 אינץ' וסוללת הנ"מ הקלה הוגדלה, תוך הוספת שני צריחים מרובעים בקוטר 1.1 אינץ'/75 קליבר (אלה יוחלפו ב-10 צריחים מרובעים של תותחי בופורס בקוטר 40 מ"מ (1.6 אינץ') ביוני 1943) והוספת ארבעה עשר תותחי אורליקון בקוטר 20 מ"מ (0.79 אינץ') (גדל ל-44 עד 1944), ההתקפה על פרל הארבור הוכיחה את הצורך בכך. במשך ששת החודשים הבאים היא המשיכה במשימות ליווי שיירות ליעדים שונים. באחת ההזדמנויות, היא ליוותה חיילי מארינס המרותקים לגוודלקנל עד לפנמה; בצד אחר, ספינת המלחמה שימשה כחיפוי על בדרך לפריטאון, סיירה לאון, בחוף המערבי של אפריקה. בתדירות גבוהה יותר, היא עשתה מסעות אל ומבריטניה בליווי ספינות מטען וחיילים.

 מבצע לפיד 

ב-23 באוקטובר 1942, טקסס יצאה למבצע הקרב הגדול הראשון שלה כאשר יצאה לפעולה עם קבוצת משימה 34.8 (TG 34.8), קבוצת ההתקפה הצפונית למבצע לפיד, הפלישה לצפון אפריקה. המטרה שהוקצה לקבוצה זו הייתה פורט ליאוטי במרוקו הצרפתית. ספינות המלחמה הגיעו מחופי התקיפה ליד הכפר מהדיה מוקדם בבוקר 8 בנובמבר והחלו בהכנות לפלישה. טקסס שידרה את שידור "קול החופש" הראשון של לוטננט גנרל דווייט ד. אייזנהאואר, וביקשה מהצרפתים לא להתנגד לנחיתה של בעלות הברית על צפון אפריקה. כאשר הכוחות עלו לחוף, טקסס לא נכנסה לפעולה מיד כדי לתמוך בהם. בשלב זה של המלחמה, תורת הלחימה האמפיבית עדיין הייתה עוברית. קציני צבא רבים לא הכירו בערכן של הפצצות לפני נחיתה. במקום זאת, הצבא התעקש לנסות נחיתה בהפתעה. טקסס נכנסה לקרב מוקדם אחר הצהריים כאשר הצבא ביקש ממנה לירות על מערום תחמושת של צבא צרפת של וישי ליד פורט ליאוטי. משימת ירי אחת נוספת סופקה ב-10 לפני הפסקת האש ב-11 בנובמבר.  כך, בניגוד לפעולות מאוחרות יותר, היא ירתה רק 273 מטחי פגזים בקוטר 14 אינץ' ושישה מטחי פגזים בקוטר 5 אינץ'. במהלך שהותה הקצרה, חלק מאנשי הצוות שלה עלו לחוף כדי לסייע בחילוץ חלק מהאוניות שהוטבעו בנמל. טקסס הייתה אחת משלוש אוניות מערכה אמריקאיות בלבד (מסצ'וסטס וניו יורק) שהשתתפו במבצע לפיד. ב-16 בנובמבר, טקסס יצאה מצפון אפריקה לחוף המזרחי של ארצות הברית בכוח משימה יחד עם סוואנה, סנגמון, קנבק, ארבע אוניות תובלה ושבע משחתות.

כתב החדשות הצעיר וולטר קרונקייט היה על סיפונה של טקסס החל בנורפוק, וירג'יניה, דרך שירותה מול חופי צפון אפריקה, ומשם חזרה לארצות הברית. בנסיעה חזרה, קרונקייט הוטס מטקסס באחד ממטוסי הקינגפישר OS2U שלה כאשר נורפוק הייתה במרחק טיסה. הוא קיבל אישור לטוס את שארית המרחק לנורפוק כדי שיוכל להקדים כתב מתחרה במסצ'וסטס כדי לחזור לארצות הברית ולפרסם את ידיעות החדשות הלא מצונזרות הראשונות שיתפרסמו על מבצע לפיד. חוויותיו של קרונקייט על סיפון טקסס השיקו את הקריירה שלו ככתב מלחמה.

 מבצע אוברלורד 

לאורך 1943, טקסס ביצעה את התפקיד המוכר של ליווי שיירות. עם ניו יורק כנמל הבית שלה, היא ביצעה מסעות טרנס-אטלנטיים רבים למקומות כמו קזבלנקה וגיברלטר, כמו גם ביקורים תכופים בנמלים בבריטניה. שגרה זו נמשכה לתוך 1944 אך הסתיימה ב-22 באפריל של אותה שנה, כאשר, בסיום משימה אחת כזו, היא נשארה בשפך הקלייד בסקוטלנד והחלה להתאמן לקראת הפלישה לנורמנדי.

 תרגול 
ממוזער|טקסס מול נורפוק, וירג'יניה, 15 במרץ 1943
במהלך שנים עשר הימים הבאים, טקסס ביצעה תרגילי ירי רבים של פגזים בקוטר 14 אינץ' עם אוניות המערכה הבריטיות ראמיליס ורודני. הירי נעשה בשיתוף עם מטוסי חיל האוויר המלכותי כצופים. ב-29 באפריל, טקסס, נבדה וארקנסו עברו לבלפסט לוך, צפון אירלנד, שם בוצעו הכנות אחרונות, כולל הסרת מעוט המטוס ומטוסי התצפית OS2U קינגפישר של האונייה. שלושת הטייסים שהטיסו את מטוסי הקינגפישר של טקסס במהלך תקופה זו הועברו באופן זמני לטייסת חדשה שהוקמה, VOS-7, שהורכבה מהטייסים שהטיסו מטוסי תצפית וסיורים מהסיירות אוגוסטה, קווינסי טסקלוסה ומאוניות המערכה ארקנסו, נבדה וטקסס. VOS-7 קיבלו הכשרה בטקטיקת קרב הגנתי, אווירובטיקה, ניווט, טיסה במערך ונוהלי איתור בספיטפיירים של חיל האוויר המלכותי; הם טסו במשימות איתור בספיטפייר בגלל האיום מצד מטוסי קרב גרמנים. הטייסים של VOS-7 יטוסו במשימות איתור עבור ספינות המלחמה של ארצות הברית מול חופי אומהה ויוטה במהלך D-Day. כמו כן, במהלך תקופה זו נוסף ציוד רדיו נוסף, לרבות מכשיר לאיתור ושיבוש טילים מונחי רדיו. תרגילים אחרונים בוצעו מדרום במפרץ דאנדראם ובבלפסט לוך. במהלך ההכנות האחרונות, הגנרל אייזנהאואר עלה על הסיפון ב-19 במאי כדי לדבר עם הצוות. ב-31 במאי נחתמה האונייה וניתן תדרוך לצוות על הפלישה הקרובה. עבור הפלישה, טקסס הוגדרה אוניית הדגל של כוח ההפגזה עבור חוף אומהה, בכוח המשימה המערבי. אזור הירי שלה באומהה היה החצי המערבי, ותמך בדיוויזיית דיוויזיית הרגלים ה-29 ובגדוד הריינג'רים השני בפוינט דו הוק, ובגדוד הריינג'רים החמישי, שהופנה לאומהה המערבית כדי לתמוך בכוחות בפוינט דו אוק.

כוח ההפגזה של חוף אומהה כלל שני חלקים עם טקסס והסיירת הקלה הבריטית גלאזגו אחראים על החצי המערבי עם ארקנסו, והסיירות הקלות הצרפתיות ז'ורז'ה לייג ומונקאלם אחראיות על החלק המזרחי. כמו כן הוקצו לחוף אומהה המשחתות האמריקאיות פרנקפורד, מק'קוק, קארמיק, דויל, אמונס, בולדווין, הארדינג, סאטרלי ותומפסון והמשחתות הבריטיות טנאצייד, טוליבונט ומלברייק. טקסס הייתה אחת משלוש אוניות המערכה האמריקאיות בלבד (ארקנסו ונבדה) שהשתתפו במבצע נפטון (D-Day).

בשעה 02:09 ב-3 ביוני, טקסס ושאר כוח המשימה המערבי הפליגו מבלפסט לוך לנורמנדי. באופק, במסלול מקביל הייתה קבוצת ספינות בריטיות, כולל אוניות המערכה וורספייט וראמיליס. בשעה 07:10 ב-4 ביוני, נאלץ כוח המשימה לשנות את מסלולו עקב מזג אוויר לא יציב בנורמנדי. מאוחר יותר באותו ערב, ליד האי לנדי, שינה כוח המשימה את הכיוון ופנה לעבר צי הפלישה שנאסף באזור Z והצטרף אליו. צי הפלישה פנה לאחר מכן דרומה לכיוון נורמנדי וניווט דרך שדה המוקשים הגרמני, דרכו פינו שולות המוקשים נתיבים; אף כלי שיט מכוח המשימה של חוף אומהה לא אבד.

 D-Day 
שמאל|ממוזער| אדמירל משנה קרלטון פ. בראיינט (משמאל) וקפטן צ'ארלס א. בייקר, קצין המפקד של USS טקסס על סיפונה עם פגז גרמני 240 מ"מ (9.4 אינץ') שפגע בספינה במהלך ההפצצה של סוללת המבורג, מזרחית לשרבור, צרפת, ב-25 ביוני 1944.
בשעה 03:00 ב-6 ביוני 1944, טקסס והסיירת הבריטית גלאזגו נכנסו לנתיב התמיכה באש של אומהה המערבית והגיעו לעמדת הירי הראשונית שלהן  מהחוף ליד פוינט דו אוק בשעה 04:41, כחלק ממשט כולל של 702 ספינות אמריקאיות-בריטיות, כולל שבע אוניות מערכה וחמש סיירות כבדות. ההפגזה הראשונית החלה בשעה 05:50, נגד עמדה של שישה תותחי , על גבי פוינט דו אוק. כאשר טקסס הפסיקה לירות לעבר הפוינט בשעה 06:24, 255 פגזי 14 אינץ' נורו תוך 34 דקות - קצב ירי ממוצע של 7.5 פגזים לדקה, במה שהיה הירי הממושך ביותר עבור טקסס במלחמת העולם השנייה. בזמן שפגזים מהתותחים הראשיים פגעו בפוינט דו אוק, תותחי ה-5 אינץ' ירו על האזור המוביל ליציאה D-1, הנתיב לחדור פנימה ממערב אומהה. בשעה 06:26, טקסס העבירה את ירי הסוללה העיקרית שלה לקצה המערבי של חוף אומהה, סביב העיירה ויירוויל. בינתיים, הסוללה המשנית שלה יאתה לעבר מטרה אחרת בקצה המערבי של חוף "אומהה", גיא עם נקודות חזקות להגנה על כביש יציאה. מאוחר יותר, תחת שליטה של תצפיות מוטסות, היא העבירה את האש בקליבר הגדול שלה פנימה כדי להפריע לפעילות תגבור האויב ולהרוס סוללות ונקודות חזקות אחרות רחוק יותר פנימה.

עד הצהריים, ההסתערות על חוף אומהה הייתה בסכנת קריסה עקב התנגדות גרמנית חזקה מהצפוי וחוסר יכולתן של בעלות הברית להשיג יחידות שריון וארטילריה נחוצות על החוף. במאמץ לעזור לחיל הרגלים הנלחם לכבוש את אומהה, חלק מהמשחתות המספקות תמיכה בירי צמצמו טווח לעבר קו החוף, וכמעט קרקעו את עצמן כדי לירות על הגרמנים. גם טקסס צמצמה לעבר לקו החוף; בשעה 12:23, טקסס הגיעה לטווח של 3,000 מאד (2,700 מטר) בלבד משפת המים, ירתה בתותחים הראשיים שלה עם מעט מאוד גובה כדי לפנות את היציאה המערבית D-1, מול ויירוויל. בין היתר, היא ירתה לעבר צלפים וקיני מקלעים שהוסתרו בנקיק ממש ליד החוף. בסיומה של אותה משימה, אוניית המערכה תקפה סוללת נ"מ של האויב שנמצאת ממערב לוויירוויל.

ב-7 ביוני, קיבלה אוניית המערכה ידיעה שגדוד הריינג'רים בפוינט דו אוק עדיין מבודד משאר כוח הפלישה עם תחמושת נמוכה ומספר אבדות גוברות; בתגובה, טקסס השיגה ומילאה שתי נחתות LCVP  עם אספקה ותחמושת עבור הריינג'רים. עם שובם, ה-LCVP הביאו שלושים וחמישה ריינג'רים פצועים לטקסס לטיפול שאחד מהם מת על שולחן הניתוחים. יחד עם הריינג'רים, הובאו לספינה איש משמר החופים שנפטר ועשרים ושבעה שבויים (20 גרמנים, ארבעה איטלקים ושלושה צרפתים). השבויים הוזנו, הופרדו ולא נחקרו רשמית על סיפון טקסס, בגלל שהאונייה הפגיזה מטרות או עמדה להפגיז, לפני שהועלו על סיפון LST להעברה לאנגליה.  מאוחר יותר באותו היום המטירה הסוללה העיקרית שלה פגזים על העיירות פורמיני  וטרווייר שבשליטת האויב כדי לשבור את ריכוזי החיילים הגרמניים. באותו ערב היא הפגיזה סוללת מרגמות גרמנית שהפגיזה את החוף. זמן לא רב אחרי חצות, מטוסים גרמניים תקפו את הספינות מהחוף, ואחת מהן חלפה למטה על הרבע הימני של טקסס. סוללות הנ"מ שלה ירו מיד אך לא הצליחו לפגוע בפולש. בבוקר 8 ביוני, התותחים שלה ירו על איזיני, אחר כך על סוללת חוף, ולבסוף על טרווייר פעם נוספת.

לאחר מכן, היא פרשה לפלימות' כדי להתחמש מחדש, וחזרה לחוף הצרפתי ב-11 ביוני. מאז ועד 15 ביוני היא תמכה בצבא בהתקדמותו פנימה. עד 15 ביוני, הכוחות התקדמו לקצה טווח התותחים של טקסס; משימת התמיכה באש האחרונה שלה הייתה כל כך רחוק לפנים היבשה, שכדי להשיג את הטווח הדרוש, הבליטה נגד טורפדו הימנית הוצפה במים כדי לספק נטייה של שתי מעלות שנתנה לתותחים מספיק גובה כדי להשלים את משימת האש. עם פעולות לחימה מעבר לטווח התותחים שלה ב-16 ביוני, טקסס עזבה את נורמנדי לאנגליה ב-18 ביוני. 

 קרב שרבור 
ממוזער| פגז ארטילריית חוף גרמני כבד נופל בין טקסס (ברקע) לארקנסו בזמן ששתי אוניות המערכה התמודדו עם סוללת המבורג במהלך הקרב על שרבור, צרפת 25 ביוני 1944
בבוקר 25 ביוני טקסס, יחד עם ארקנסו, נבדה, ארבע סיירות ואחת עשרה משחתות, סגרו על הנמל החיוני של שרבור כדי לדכא את הביצורים והסוללות המקיפות את העיירה בזמן שהקורפוס האמריקאי ה-7 תקף את העיר מאחור. במהלך הדרך לשרבור, שונתה תוכנית ההפגזה וקבוצת משימה 129.2 (TG 129.2), שנבנתה סביב ארקנסו וטקסס, קיבלה הוראה לנוע 9.7 ק"מ ממזרח לשרבור ולירות לעבר התותחים של סוללת המבורג, סוללת חוף גדולה המורכבת מארבעה תותחי . בשעה 12:08, ארקנסו הייתה הראשונה לירות לעבר העמדות הגרמניות, בעוד התותחנים הגרמנים המתינו לארקנסו וטקסס שהיו בטווח רחוק כדי להשיב אש. בשעה 12:33, פגעו מסביב לטקסס שלושה פגזים גרמניים; חמש דקות לאחר מכן השיבה טקסס באש עם זרם רציף של מטחים משני תותחים. אוניית המערכה המשיכה במטחי הירי שלה למרות נתזי פגזים שפגעו סביבה וקושי לזהות את המטרות בגלל עשן; עם זאת, התותחנים של האויב היו עקשנים ומיומנים באותה מידה. בשעה 13:16, פגז גרמני בקוטר 24 ס"מ החליק על גבי מגדל הניווט שלה, קטע את חלקו העליון של פריסקופ בקרת האש (שרידי הפריסקופ נפלו חזרה לתוך צריח הניתוב ופצעו את קצין בקרת האש, לוטננט קומנדר ריצ'רד ב' דריקסון ג'וניור ועוד שלושה), פגעו בעמוד התמיכה הראשי של גשר הניווט והתפוצצו. הפיצוץ גרם לסיפון עמדת ההיגוי שמעל להתפוצץ לגובה של כ-4 רגל (1.2 מטר), הרס את פנים עמדת ההיגוי ופצע שבעה. מתוך אחד-עשר הנפגעים הכוללים מפגיעת הפגז הגרמני, רק אדם אחד מת מפצעיו - ההגאי התורן, כריסטן כריסטנסן.  המפקד של טקסס, קפטן בייקר, נמלט ללא פגע ופינה במהירות את הגשר. ספינת המלחמה המשיכה לירות את פגזי ה-14 אינץ' שלה במטחים עם שני תותחים, ולמרות הנזק והנפגעים, השיגה פגיעה ישירה שחדרה לאחד מעמדות התותחים המחוזקים בכבדות והשמידה את התותח שבתוכו בשעה 13:35.

בשעה 14:47, דווח על פגז בקוטר 24 ס"מ שפגע ולא התפוצץ.  הפגז התרסק דרך החרטום השמאלי ישירות מתחת לחדר המלתחה ונכנס לחדרו של הקצין מ.א. קלארק, אך לא הצליח להתפוצץ. הפגז שלא התפוצץ פורק מאוחר יותר על ידי קצין סילוק פצצות של הצי בפורטסמות' והוא מוצג כעת על סיפון האונייה. לאורך הדו-קרב שנמשך שלוש השעות, הגרמנים פגעו מסביבה והחטיאו את טקסס יותר משישים וחמש פעמים, אך היא המשיכה במשימתה לירות 206 פגזים בקוטר 14 אינץ' לעבר סוללת המבורג עד שקיבלה הוראה לפרוש בשעה 15:01.

 מבצע דרגון 
לאחר שטקסס עברה תיקונים בפלימות' מהנזקים שנגרמו בשרבור, היא התאמנה לקראת הפלישה לדרום צרפת. ב-16 ביולי היא עזבה את בלפסט לוך ופנתה לים התיכון. לאחר עצירות בגיברלטר ובאוראן, אלג'יריה, הגיעה אוניית המערכה לטאראנטו, איטליה ב-27 ביולי.  ביציאה מטאראנטו ב-11 באוגוסט, טקסס נפגשה עם שלוש משחתות צרפתיות ליד ביזרטה, תוניסיה, ושייטה לעבר הריביירה הצרפתית. היא הגיעה אל סן טרופה בלילה של 14 באוגוסט ומוקדם למחרת הצטרפה לאוניית המערכה נבדה והסיירת פילדלפיה. בשעה 04:44 ב-15 באוגוסט, היא עברה לעמדה להפגזה לפני הנחיתה, ובשעה 06:51, ירתה לעבר המטרה הראשונה שלה, סוללה של חמישה תותחי 15 ס"מ. החופים היו מבוצרים והייתה צפויה התנגדות כבדה. עקב ראות ירודה מאוד באותו בוקר, טקסס הסתמכה על ציוד המכ"ם שלה SG כדי לקבוע את מיקומה והמסלול שלה הן למטרות ניווט והן למטרות ירי. לא נראו ציוני דרך במהלך הירי ובמשך רוב שעות הצהריים.

ההתנגדות הכבדה שהייתה צפויה לא התממשה, ולכן כוחות הנחיתה נעו פנימה במהירות. מאחר שלא נדרשה עוד תמיכה באש מהתותחים של טקסס, היא עזבה את החוף הדרומי של צרפת בשעות הבוקר המוקדמות של 17 באוגוסט.  לאחר עצירה בפלרמו, סיציליה, היא עזבה את הים התיכון ופנתה לניו יורק לשם הגיעה ב-14 בספטמבר 1944.

 מבצעים ניתוק וקרחון 
בניו יורק, טקסס עברה תקופת תיקון של 36 יום במהלכה הוחלפו הקנים בסוללה הראשית שלה. היא החליפה את כל עשרת הקנים של התותחים הראשיים שלה בקוטר 14 אינץ' בפעם השלישית והאחרונה בקריירה שלה במהלך השיפוץ הזה. במנת מזל מדהימה היא התאחדה עם תשעה מתוך עשרת קני התותחים המקוריים שלה ששירתו בטקסס מ-1914 עד 1923. תשעת התותחים הללו שירתו עם פנסילבניה לפני שיפוץ, ריפוד והתקנתם מחדש בטקסס בסוף 1944. התותחים המקוריים האלו נשארו על טקסס מאז.  לאחר שיוט רענון קצר, היא עזבה את מיין בנובמבר וקבעה מסלול, דרך תעלת פנמה, לאוקיינוס השקט. היא עצרה בלונג ביץ', קליפורניה, ולאחר מכן המשיכה לאואהו. היא בילתה את חג המולד בפרל הארבור ולאחר מכן ניהלה תמרונים באיי הוואי במשך כחודש שבסיומו היא יצאה לאטול אוליטי. היא עזבה את אוליטי ב-10 בפברואר 1945, עצרה באיי מריאנה ליומיים של הכנות לפלישה, ואז היא שייטה לעבר איוו ג'ימה. היא הגיעה לאיוו ג'ימה ב-16 בפברואר, שלושה ימים לפני תחילת הנחיתות האמפיביות. היא הקדישה רק שלושה ימים להכות את ההגנה היפנית על איוו ג'ימה כהכנה לנחיתה של שלוש דיוויזיות של חיל הנחתים. לאחר שהנחתים הסתערו על החופים ב-19 בפברואר, טקסס עברה לספק להם תמיכה בירי ימי. "אש בכוננות" בתגובה לבקשות של יחידות הנחתים נמשכה עד 21 בפברואר. 

למרות שהאי איוו ג'ימה לא הוכרז ככבוש עד 16 במרץ, טקסס יצאה מאיי הגעש ב-7 במרץ,  וחזרה לאטול אוליטי כדי להתכונן לפלישה לאוקינאווה (מבצע קרחון). היא יצאה מאוליטי עם כוח משימה 54, יחידת התמיכה באש, ב-21 במרץ, והגיעה לאיי ריוקיו ב-26. טקסס התמקמה קרוב לאוקינאווה והחלה את ההפגזה המוקדמת שלה באותו יום. במשך ששת הימים הבאים, היא ירתה מספר רב של מטחים מהתותחים הראשיים שלה כדי להכין את הדרך לכמה דיוויזיות של הצבא והנחתים לבצע נחיתות אמפיביות ב-1 באפריל.

בכל ערב פרשה טקסס מעמדת ההפגזה שלה קרוב לאוקינאווה, אך חזרה למחרת בבוקר כדי לחדש את ההפצצות שלה. האויב על החוף, שהתכונן לאסטרטגיית הגנה לעומק כמו באיוו ג'ימה, לא הגיב. רק יחידות אוויריות סיפקו תגובה, שכן מספר פשיטות קמיקזה נשלחו כדי להציק לקבוצת ההפצצות. טקסס נמלטה מנזק במהלך ההתקפות הללו. ב-1 באפריל, לאחר שישה ימים של הפצצות אוויריות וימיות, חיילי הקרקע ירדו לחוף, ובמשך כמעט חודשיים, טקסס נשארה במימי אוקינאווה וסיפקה תמיכה בירי לחיילים והדפה את ההסתערות האווירית של האויב. בביצוע המשימה האחרונה, היא טענה להפלת קמיקזה אחד בכוחות עצמה ולעוד שלושה שסייעה בהפלתם. טקסס הייתה בעמדות קרב יותר מ-50 ימים רצופים באוקינאווה בגלל איום הקמיקזות. המשמעות היא שהצוות היה בעמדות הקרב שלהם בכל עת במשך שבעה שבועות ואכל רק קרקרים ומנות K לארוחות וזמני המנוחה היחידים שלהם היו מקלחת מהירה והחלפת בגדים כל 3 ימים. טקסס מעולם לא נפגעה כתוצאה מכך, ומאמינים שזו הייתה האונייה האמריקאית היחידה ששהתה בעמדות קרב זמן רב כל כך בכל נקודה במהלך מלחמת העולם השנייה. היא ירתה 2,019 פגזי 14 אינץ', 2,643 פגזי 5 אינץ', 490 פגזי 3 אינץ', 3,100 פגזי 40 מ"מ, ו-2,205 קליעי 20 מ"מ במהלך המערכה באוקינאווה. ב-14 במאי היא עזבה את אוקינאווה לפיליפינים.

 סוף המלחמה 
ב-17 במאי, הגיעה טקסס ללייטה שבפיליפינים ונשארה שם עד לאחר הכניעה היפנית ב-15 באוגוסט. היא חזרה לאוקינאווה לקראת סוף אוגוסט ושהתה באיי ריוקיו עד 23 בספטמבר. באותו יום, היא הפליגה לארצות הברית עם חיילים שיצאו הביתה כחלק ממבצע מרבד קסמים. אוניית המערכה הורידה את נוסעיה בסן פדרו, קליפורניה ב-15 באוקטובר, וחגגה שם את יום הצי ב-27 באוקטובר לפני שחידשה את משימתה להחזיר חיילים אמריקאים הביתה. היא ביצעה שתי מסעות הלוך ושוב בין קליפורניה לאואהו בנובמבר ושלישית בסוף דצמבר. ב-21 בינואר 1946, טקסס עזבה את סן פדרו ויצאה דרך תעלת פנמה לנורפוק לשם הגיעה ב-13 בפברואר, ועד מהרה החלה בהכנות להשבתה. ב-18 ביוני היא שובצה רשמית למילואים בבולטימור, מרילנד.

 ספינת מוזיאון 
ממוזער| אוניית המערכה טקסס בשנת 2012

 נציבות אוניית המערכה של טקסס 
ב-17 באפריל 1947 הוקמה נציבות אוניית המערכה של טקסס על ידי בית המחוקקים של טקסס כדי לטפל באונייה. 225,000 הדולרים הדרושים לתשלום עבור גרירתה מבולטימור לסן חסינטו היו המשימה הראשונה של הנציבות. ב-17 במרץ 1948, טקסס החלה את מסעה למעגן החדש שלה לאורך תעלת הספנות העמוסה של יוסטון ליד אנדרטת סן חסינטו, בפארק הלאומי סן חסינטו, והגיעה ב-20 באפריל, שם נמסרה למדינת טקסס למחרת לשמש אנדרטה קבועה. טקסס עגנה ממש מול האנדרטה ב-Battleground Park במימי נמל יוסטון, שם היא הוצאה משימוש בטקס ב-21 באפריל, תשעה ימים לאחר מכן ב-30 באפריל 1948 שמה נמחק מרשימות כלי השיט של הצי. טקסס היה מוזיאון הזיכרון הקבוע הראשון של אוניות המערכה של ארצות הברית. אורגון (BB-3) הוצגה כמוזיאון צף בפורטלנד, אורגון מ-1925 עד 1941, אך נגרטה ב-1956. כאשר אוניית המערכה נמסרה למדינת טקסס, היא הוזמנה כאוניית הדגל של הצי של טקסס. 

המימון שהופק על ידי נציבות אוניית המערכה של טקסס לא עמד במשימה של תחזוקת האונייה. כתוצאה מכך, שנים של הזנחה הביאו לסדקים ופערים במשטחים המצופים, חדירת מים והידרדרות פלדה. צבע בחללים פנימיים החל להיסדק, ואז להתקלף, וחשף מתחתיו משטחי מתכת שהחלו להחליד. במקביל, צינורות פתוחים לים נכשלו בסופו של דבר, והציפו חללים ובונקרים שונים. עד 1968, סיפון העץ הראשי של הספינה נרקב כל כך עד שמי גשמים דלפו דרך הסיפון אל פנים האונייה והתקבצו בתאים שונים. הוועדה מצאה כי החלפת עצי הסיפון שנרקבו תהיה יקרה באופן בלתי רגיל. הפתרון בזמנו היה להסיר את דק העץ ולהחליפו בבטון. הבטון נסדק בסופו של דבר, ושוב, מי גשמים החלו לדלוף דרך הסיפון הראשי לתוך חללים מתחת. בשנת 1971, שלושה מוסדות צדקה מקומיים, קרן בראון, קרן מודי וקרן יוסטון, תרמו יחד 50,000 דולר לאונייה כדי לאפשר לנציבות לאטום בחול ולצבוע את גוף האונייה. בשלב זה, כתבות בעיתונים דיווחו שטקסס הייתה "תחת מתקפה" מהזנחה ומימון לא מספיק. עם זאת, טקסס הוגדרה כנקודת ציון היסטורית לאומית להנדסת מכונות על ידי האגודה האמריקאית של מהנדסי מכונות ב-1975, ונקודת ציון היסטורית לאומית על ידי שירות הפארקים הלאומיים ב-1976.

 העברה למחלקת הפארקים וחיות הבר של טקסס 
עד 1983, חששות מהנהגת נציבות אוניית המערכה של טקסס הובילו להחלטת בית המחוקקים של המדינה להעביר את השליטה באונייה למחלקת הפארקים וחיות הבר של טקסס (TPWD). בית המחוקקים ביטל את הנציבות החל מ-31 באוגוסט 1983, ו-TPWD קיבל את השליטה התפעולית למחרת. אחת הפעולות הראשונות של TPWD הייתה לשכור משרד של אדריכלים ימיים כדי לסקור את האונייה על מנת להעריך את ההידרדרות ולהמליץ באילו פעולות יש לנקוט כדי לשמר את האונייה. הסקר העלה כי תקינות האונייה האטומה למים נפגעה קשות, גוף האונייה היה פתוח לים במקומות רבים, ותאים רבים היו מלאים במי גשם עומדים. האדריכלים קבעו שהאונייה צריכה לעבור לרציף היבש לצורך תיקונים גדולים בגוף האונייה וכדי למנוע ממי גשמים להגיע דרך סיפון הבטון הנקבובי. במסגרת תוכנית זו ניתן שיקול רציני להגנה על בדים רגישים ושיקום פנים האונייה. לאחר מסע גיוס תרומות שנמשך חמש שנים, נאספו 15 מיליון דולר למעגן יבש של האונייה ולהשלים את התיקונים הנדרשים.

 1988–1990 תקופת המבדוק היבש 
ב-13 בדצמבר 1988, טקסס נמשתה מהמעגן שלה בקושי רב במהלך שש שעות על ידי שש גוררות גדולות כדי להתחיל את מסע ה-90 ק"מ מהמעגן שלה למספנות טוד בגלווסטון, טקסס. לאחר שנגררה בתעלת הספנות של יוסטון היא החלה לדלוף מים, עם פריצה רצינית ממש לפני חדרי המכונות. לצוות היו שלוש משאבות  ושתי משאבות  בשירות רציף למלחמה בהצפות. במהלך המעבר בן תשע השעות ויותר, השוקע של האונייה גדל ב-18–20 אינץ' (460–510 מ"מ) בירכתיים.

טקסס נכנסה למבדוק היבש הצף של החצר בערך בשעה 22:30 ב-13 בדצמבר, בשיא הגאות עם 6 אינץ' (150 מ"מ) בלבד שהפרידו בין גופה לבלוקים שהיא תשב עליהם. היא עברה שיפוץ של 14 חודשים שביקש להחזיר את האונייה למצבה ב-1945. בזמן שיפוץ, עובדי המספנה קילפו צבע לא רק מהגוף אלא גם מהמבנה העילי והחליפו טונות רבות של מתכת חלודה מהגוף. בתוך האונייה, רתכים ויצרנים החליפו קורות מבניות מוחלשות ומספר רב של לוחות סיפון שהחלו להחליד. בצד העליון, העובדים הסירו את הבטון מהסיפון הראשי וסיפון עץ אורן חדש הותקן ב-Green's Bayou. בסך הכל, יותר מ-375,000 ליברות (170,000 ק"ג) של פלדה (בהיקף של כ-15% מגוף האונייה) הוחלפו ולמעלה מ-40,000 מסמרות רותכו באטימה על גוף האונייה התת-ימי.

ב-24 בפברואר 1990, גוררות העבירו את טקסס מהמבדוק היבש למתקן הייצור הימי של Brown & Root ב-Green's Bayou לצורך תיקונים נוספים, והתקנה של ארבעת אביזרי העגינה בצד הימני של האונייה. היה צורך להשתמש בלהבי חיתוך סיכות יהלומים מיוחדים כדי לחתוך את פלדת הגוף העבה בעובי 4 אינץ' אשר יוצרה בגרמניה והוקשחה כדי להגיע לערכי קשיות של למעלה מ-425 HB על פי שרטוטים מקוריים. כאן הותקן גם דק העץ והותקנו ארבעה מתוך עשרת הצריחים המרובעים של תותחי 40 מ"מ. ב-26 ביולי, האונייה הוחזרה למעגן שלה בסן חסינטו, שם הותקנו ששת הצריחים האחרונות של תותחי 40 מ"מ. עשרת צריחי תותחי 40 מ"מ המקוריים של טקסס הוסרו בשנת 1948 עקב התותחים שעדיין היו בשימוש פעיל על ידי הצי במשך עשורים רבים לאחר מלחמת העולם השנייה. בצירוף מקרים מדהים מיזורי ואוניות מערכה אחרות מהסדרה שלה הוחזרו לשירות פעיל ובשל המודרניזציה נאלצו להסיר את כל תותחי ה-40 מ"מ ב-1986. טקסס ניצלה את המצב הזה כדי לא רק לקבל השלמה מלאה של עשרת צריחי התותחים הקלים הטובים ביותר של מלחמת העולם השנייה, אלא גם אז כדי להמשיך לצבוע מחדש את טקסס לאיך שהיא נראתה בזירת האוקיינוס השקט ב-1945 עם סכמת צבע כחול כהה מידה 21 ולא עוד ערכת הצבע האפור ערפל שהיא נשאה בזירת האוקיינוס האטלנטי ולאחר מכן מ-1948 עד 1990 לפני שיפוץ המבדוק היבש הראשון שלה. שש עד שמונה מתוך עשרת צריחי תותחי 40 מ"מ שקיבלה טקסס היו במיזורי עד שנות ה-80. ארבעת צריחי התותחים הנחותים הישנים שהצי נתן לטקסס ב-1948 הוסרו. התיקונים הסתיימו, האונייה נפתחה מחדש רשמית לציבור ב-8 בספטמבר 1990. מאז שחזרה לעמדה שלה בסן חסינטו, אנשי צוות האונייה והמתנדבים פעלו לשחזור החללים הפנימיים.

 פרויקט דרגש יבש 
ממוזער| אוניית המערכה טקסס
בשנת 2004, לאחר שנים רבות של עבודה עם רבים מבעלי העניין באתר ההיסטורי של זירת הקרב של סן חסינטו, תוך הערכת מגוון רחב של תוכניות חלופיות לטיפול בבעיות האונייה, אימצה TPWD תוכנית אב שקראה להציב את טקסס במבדוק יבש קבוע. לבית המחוקקים של טקסס פנו כדי להבטיח מימון מתאים. בית המחוקקים אפשר למצביעים של טקסס להביע את דעתם וב-6 בנובמבר 2007 אישרו המחוקקים של טקסס 25 מיליון דולר לעגינה יבשה של האונייה כדי למנוע הידרדרות נוספת מהמים המאכלים של תעלת הספנות.

אחת ההוראות של חקיקת האג"ח הייתה קרן Battleship Texas (BTF), ארגון תמיכה ללא מטרות רווח, גיוס 4 מיליון דולר בקרנות פרטיות כדי להשלים את 25 מיליון הדולרים בקרנות האג"ח. זה יספק סך של 29 מיליון דולר כדי להשיג את המטרה.

BTF התקשרה עם חברת הנדסה ימית אשר קבעה שהשדרית של האונייה והמבנה הפנימי התומך העיקרי של האונייה יהיו חזקים מספיק כדי לתמוך באונייה בעגינה יבשה, בעוד שחברת הנדסה ימית אחרת התקשרה אף היא לבחון את מכלול חלופות העגינה היבשה. עם סיום מחקרים אלו ואחרים, הציג TPWD דוח התקדמות למועצה התקציבית המחוקקת (LBB) בסוף יולי 2008.

במרץ 2009 ה-LBB שחרר את הכספים לתחילת פרויקט העגינה היבשה. לאחר תהליך בחירה ממושך ומשא ומתן על שכר טרחה, TPWD חתמה על חוזה עם AECOM, ב-26 באוקטובר 2010, לתכנון ופיתוח התוכניות עבור המעגן היבש של טקסס. החוזה קרא ל-AECOM להשלים את התכנון הראשוני שלה עד אביב 2011, כאשר תהליך הגשת ההצעות לבניית המעגן היבש והמעגן הזמני של טקסס יתחיל באמצע 2014, והבנייה תושלם עד קיץ 2017. עם זאת, עד פברואר 2019, עדיין לא אובטחו כספים כדי להתחיל בבנייה, ובמקום זאת הוקדשו מאמצים לתיקונים באונייה.

ב-28 במאי 2019, דווח כי טקסס תעבור תיקונים בשווי 35 מיליון דולר ולאחר מכן תועבר במעלה החוף של טקסס, בעיקר בשל ירידה במספר המבקרים במיקומה הנוכחי. מאוחר יותר באותה שנה, טקסס הייתה סגורה לקהל, כך שניתן היה לבצע הכנות הכרחיות לתהליך השיקום הקרוב.

 דליפות 
ביוני 2010, דליפה בצד הימני של האונייה גרמה לטקסס לשקוע שניים עד שלושה מטרים במעגן שלה. הדליפה נגרמה על ידי משאבה שרופה, שגרמה לחדירת מים לאונייה יותר מהרגיל. כתוצאה מכך, נפרד חיבור בין לוחות מתחת לקו המים ויצר דליפה שנייה. לאחר שהתגלתה הנזילה, הוחלפה המשאבה השבורה. היה צורך לשאוב מהאונייה 105,000 גלון (400,000 ליטר; 87,000 גלון אימפריאלי) של מים.

ב-9 ביוני 2012, התגלו כ-30 דליפות חדשות, מחורים בגודל בין 1 אינץ' (25 מ"מ) ו-2 רגל רבוע (0.19 מ"ר), שבסופו של דבר חייבו סגירה של האונייה לשלושה שבועות למבקרים; הסרת המים ותיקון הדליפות הללו היו מסובכים על ידי נוכחות של שאריות נפט במחסני הדלק של טקסס . תוך פחות מחודש תוקנו הדליפות.

ב-12 ביוני 2017, חור בגודל  כ- מתחת לקו המים גרם לאונייה לנטות בשש מעלות ימינה. לאחר תיקוני חירום, הצוותים הוציאו מהאונייה כ-105,000 גלון (400,000 ליטר; 87,000 גלון אימפריאלי) מים לדקה מהאונייה במשך יותר מ-15 שעות.

 תקופת המבדוק היבש 2022 
ממוזער| הצד הימני של טקסס כאשר הבליטות נגד טורפדו שלה הוסרו וחשפו את הגוף המקורי שלה, דצמבר 2022
ב-31 באוגוסט 2022, טקסס נגררה מהמעגן שלה למבדוק יבש צף ב-Gulf Copper Dry Dock & Rig Repair בגלווסטון לצורך תיקונים. המסע כלל ארבע גוררות שמשכו את האונייה  דרך תעלת הספנות של יוסטון והסתיימה בסביבות השעה 16:00.

לאחר השלמת התיקונים, קרן Battleship Texas מתכוונת לעגן את האונייה בעיר אחרת; גלווסטון וערים רבות אחרות בטקסס מתעניינות, אך במרץ 2023 נאמר לבייטאון ובאומונט על ידי הקרן שהם אינם נחשבים עוד. כחלק מהתנאים לקבלת 35 מיליון הדולר מממשלת טקסס, ניתן לעגן את טקסס באזור החוף העליון של טקסס רק לאחר תיקון. משמעות הדבר היא כל חלק בקו החוף של טקסס, מגן חיות הבר הלאומי של סן ברנרד ועד לגבול לואיזיאנה. טקסס קיבלה גם מענק פדרלי של 35 מיליון דולר מממשלת ארצות הברית עבור תיקוניה. 70 מיליון דולר אלה יכולים לשמש רק לתיקון אוניית המערכה ולא ניתן להשתמש בהם לתחזוקה הקשורה לקוסמטיקה כמו החלפת סיפון העץ וצביעת האונייה. כמו כן, פרויקטים הקשורים לתשתית לנמל הבית החדש כמו מגרש החניה או מבני המוזיאונים אינם ניתנים למימון מכספים אלו.

 הנצחה 
טקסס הייתה הראשונה והוותיקה מבין שמונה אוניות המערכה האמריקאיות שהפכו למוזיאונים צפים קבועים; אוניות המערכה האחרות שזוכות לכבוד בדרך זו הן מסצ'וסטס, אלבמה, קרוליינה הצפונית, ניו ג'רזי, מיזורי, ויסקונסין ואיווה. טקסס היא גם אחת מאוניות הצי המודרניות הישנות ביותר ששרדו, לאחר שמלאו לה 100 שנים ב-12 במרץ 2014.

הנצחות רדיו מתרחשות בטקסס מדי שנה במהלך סוף השבוע של ספינות המוזיאון ויום פרל הארבור. מפעילי רדיו חובבים מ-Battleship Texas Amateur Radio פועלים בשתי הזדמנויות אלה תחת אות הקריאה של ועדת התקשורת הפדרלית NA5DV, בדומה לסימן הקריאה המקורי NADV.

בית המחוקקים של טקסס ייעד את אוניית המערכה טקסס כ"ספינת המדינה של טקסס" הרשמית ב-1995.

 מדיה 
ממוזער| טקסס נראית עם הזריחה בסוף 2007; האובליסק ברקע הוא אנדרטת סן חסינטו
טקסס הופיעה בכמה סרטים לפני ומאז פרישתה. הופעת הבכורה שלה בקולנוע, אם כי קצרה, הייתה בסצנה האחרונה של הסרט "ילד הרחובות" משנת 1937 בכיכובם של ג'קי קופר ומורין אוקונר. הסרט "היאנגצה הגועש" של סטיב מקווין משנת 1966 צילם כמה סצנות על סיפון האונייה, אך אלה הוסרו מהחלק האחרון של הסרט ולאחר מכן אבדו. עבור הסרט פרל הארבור משנת 2001, צילומי חוץ ופנים רבים בטקסס שצולמו עם שחקנים באמצעות הסיפון הראשי ואזורים פנימיים רבים כמו מיטות קומתיים של טקסס שימשו עבור אוניות המערכה של Battleship Row במהלך סצנות המתקפה על פרל הארבור. הסצנות הפנימיות של נושאת המטוסים הורנט צולמו גם בתוך טקסס. טקסס נבחרה כמקום צילום לסרט מכיוון שהיא אוניית המערכה האמריקאית היחידה ששרדה שנבנתה והייתה בשירות לפני 1941. הרכיבים החיצוניים והפנימיים שלה נראים דומים מאוד לאוניות המערכה של פרל הארבור שנבנו בשנות ה-10 וה-20. עבור הסרטים משנת 2006, גיבורי הדגל ומכתבים מאיוו ג'ימה שימשו צילומי סרט ממשיים של החלק החיצוני של טקסס שצולמו על ידי צוות הצילום כדי לתאר את הלחימה שלה באיוו ג'ימה. נעשה שימוש גם בצילומי תקריב של שחקנים שאיישו את התותחים הקטנים יותר של טקסס. הדבר היחיד שהתווסף בפוסט-פרודקשן היה תמונות שנוצרו על ידי מחשב המתארות את הצריחים הראשיים מסתובבים ויורים.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:אוניות מערכה בצי ארצות הברית
קטגוריה:אוניות מלחמה בצי ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אוניות מלחמה בצי ארצות הברית במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:טקסס: סמלים