פרשת מריו קוסטחה נגד גוגל

פרשת מריו קוסטחה נגד גוגל היא תביעה משפטית שהגיש עורך דין ספרדי נגד גוגל בהקשר לדרישתו להסתיר מידע אישי עליו באינטרנט. התביעה, שנדונה בבית הדין לצדק של האיחוד האירופי, הביאה להחלטה תקדימית בנוגע לזכותו של אדם פרטי לשלוט במידע שגוגל מציגה עליו ולזכותו של אדם להישכח דיגיטלית.

 רקע 
בתקופה של טרום עידן האינטרנט הייתה נכונות של שלטונות החוק למחוק רישומים פליליים בגלל התיישנות על מנת לאפשר לעבריינים לפתוח דף חדש. עם התפתחותו של האינטרנט איבדו רשויות החוק את השליטה במידע האישי של אנשים (היסטוריה פלילית וכללית) והוא הפך זמין לכל דבר שהפר במקרים רבים את הזכות לפרטיות של אנשים פרטיים וגרם לחשיפת פרטים אישיים בניגוד לרצונם של אותם אנשים.

 התביעה של מריו קוסטחה 
 פשיטת הרגל 
ב-1998 נקלע עורך הדין הספרדי מריו קוסטחה גונזאלס (Mario Costeja González) לחובות ובית המשפט כפה עליו להעמיד את רכושו למכירה כדי להחזיר את חובותיו. כדי להגדיל את תפוצת הידיעה על המכירה ולהביא עוד קונים הורה משרד העבודה הספרדי לפרסם את פרטי המכירה גם בעיתון ספרדי.

לאחר מספר שנים התאושש קוסטחה מהמשבר הכלכלי אליו נקלע ופרע את כל חובותיו אולם לטענתו המידע שאולץ לפרסם בעיתון ב-1998 הועלה לאינטרנט דבר שגרם לכך שבעיותיו הכלכליות בעבר צפו ועלו בחיפוש אחר שמו בגוגל ובלמו את יכולתו לפתח את העסק שלו ולהגדיל את היקף לקוחותיו.

 בקשת הסרת הנתונים 
ב-2009 תבע קוסטחה מהעיתון, בו התפרסמו פרטי מכירת הרכוש, למחוק את המידע שפורסם 11 שנים מוקדם יותר עקב הנזק שהוא גרם לקוסטחה. העיתון דחה את הפניה בטענה שהוא פעל לפי הנחיות משרד העבודה.

בתחילת 2010 פנה קוסטחה לסניף חברת גוגל בספרד בבקשה להסיר ממנוע החיפוש את ההפניות לעיתון הספרדי. לאחר שהפנייה הועברה מספרד למטה המרכזי של גוגל בקליפורניה עתר קוסטחה ל"סוכנות הספרדית להגנת מידע"  בתביעה שיורו לעיתון למחוק את המידע ההיסטורי ולגוגל למחוק את הקישורים למידע. הסוכנות דחתה את בקשת קוסטחה להורדת המידע מהעיתון אך הותירה על כנה את בקשתו מגוגל למחוק את הקישורים.

גוגל, בתגובה, ביקשו את הגנת בית המשפט העליון של ספרד מהטיעונים הבאים:
 גוגל ספרד אינה אחראית על מנוע החיפוש לו אחראית גוגל העולמית אך זו אינה נתונה למרות הנחיותיו של האיחוד האירופי .
 מנוע החיפוש של גוגל אינו מעבד פרטים אישיים, כמו כן לא ניתן להתייחס אליו כמנוע עיבוד נתונים לפי ההגדרות של האיחוד האירופאי.
 אין לקוסטחה הזכות להעלים חומר שפורסם כדין.

בית המשפט העליון החליט להקפיא את הטיפול בפרשה עד לקבלת תשובות של בית הדין לצדק של האיחוד האירופי בנוגע ל:
 התחולה הטריטוריאלית של הוראות האיחוד האירופי.
 המעמד החוקתי של מנוע חיפוש והאם ניתן להתייחס אליו כיחידה לעיבוד מידע אישי?
 האם הוראות האיחוד האירופאי אכן קובעות את הזכות להישכח?

 הדיון בבית הדין לצדק של האיחוד האירופי 
ב-2013 התכנס בית הדין לצדק של האיחוד האירופי לדון בשאלות שהעלה בית המשפט העליון בספרד. הדיונים נמשכו כשנה וחצי. בשלב הראשון נשמעו דעותיהם של נציגיהם המשפטיים של אוסטריה, יוון, איטליה, ספרד ופולין.

עמדת היועץ המשפטי של בית הדין האירופי לצדק הייתה כלהלן:
 הוראות האיחוד האירופי שנקבעו ב-1995 ישנות ואינן נותנות מענה הולם למנועי חיפוש דוגמת גוגל.
 התנהלותן של חברות גוגל ספרד וגוגל העולמית אינה מוחרגות מהנחיות האיחוד האירופי.
 לפי ההגדרה של האיחוד האירופי מנוע החיפוש של גוגל אינו מכונת עיבוד נתונים כיוון שגוגל אינה עושה בקרה על תוכן החומר והעיבוד מתבצע באופן אקראי.
 חופש המידע וחופש הביטוי קודמים לזכות להישכח.

במאי 2014 נתן בית הדין לצדק של האיחוד האירופי את החלטתו
 בית הדין קבע שיש לגוגל אחריות על תוכן הנתונים שהיא מעבדת.
 בית הדין דחה את ניסיונה של גוגל להבחין בין גוגל ספרד לבין הנהלת החברה בקליפורניה וקבע כי די בקידום ומכירה של שטחי פרסום על ידי גוגל ספרד כדי להוות עיבוד במשמעות ההוראה לכן יש להתייחס לשתיים כיחידה כלכלית אחת.
 בנוגע לבקשת קוסטחה למחוק נתונים קבע בית הדין שבאיזון בין הזכויות והאינטרסים הנוגדים של קוסטחה ושל גוגל גוברת זכותו של קוסטחה לבקש מחיקה של הנתונים. בית המשפט גם הבהיר שאם גוגל לא תמלא אחר ההוראה רשאי קוסטחה לפנות לרשות מפקחת או לרשות השיפוטית כדי שתורה לגוגל לנקוט בפעולות הנדרשות.
 בית הדין קבע שעל אף ההתנגדות של גוגל (ספרד וקליפורניה) ומספר מדינות, עיבוד של נתונים שאינם הולמים, אינם רלוונטיים או מוגזמים נוגד את הנחיות האיחוד האירופי ולכן יש למחוק נתונים אלו ואת הקישורים אליהם מרשימת התוצאות של מנוע החיפוש.
 בית הדין ציין שהפסיקה מאזנת בין הזכות לפרטיות ולהגנת מידע אישי לבין האינטרס הלגיטימי של הציבור לגשת למידע כזה על ידי כך שהפסיקה אינה מחייבת להסיר את המידע באופן מיידי לפי בקשה וכן שהיא מבחינה בין אישי ציבור לבין אנשים פרטיים.

 תוצאות ומשמעויות 
פסק הדין נחשב לתמיכה מהותית בזכות להישכח והגביר את הוויכוח ברחבי העולם בנוגע לאיזון בין השמירה על הפרטיות לבין זכות הציבור לדעת.

בעקבות פסק הדין הפיצה גוגל לתושבי האיחוד האירופי טופס לבקש הסרת קישורים מתוצאות החיפוש שלה אם (על פי הגדרת בית המשפט) הנתונים המקושרים "לא מספקים, לא רלוונטיים (או לא רלוונטיים עוד), או מוגזמים ביחס למטרות שלשמן הם עובדו". ביום הראשון להנגשת הטופס (31 במאי 2014) הגישו 12,000 משתמשים בקשות לגוגל להסיר קישורים מסוימים עליהם מתוצאות החיפוש שלה.

בהמשך 2014, ולאחר הפסיקה, דרש ארגון Consumer Watchdog  שהשירות שהציעה גוגל לתושבי האיחוד האירופי יורחב גם לארצות הברית ובגישה תלונה בנדון ל"ועדת הסחר הפדרלית" .

פסק הדין השתקף ברגולציה הכללית להגנה על מידע באיחוד האירופי (GDPR) מ-2016.

 ראו גם 
 הזכות להישכח
 הזכות לפרטיות

 לקריאה נוספת 




 קישורים חיצוניים 
 ד"ר טל מימרן, הזכות להישכח, באתר "תכלית - המכון למדיניות ישראלית"




 ג'פרי טובין, The Solace of Oblivion, באתר ניו יורק טיימס, 22 בספטמבר 2014
 The Right to Be Forgotten, באתר 1essexcourt.wordpress.com, 15 במאי 2014

 הערות שוליים 

קטגוריה:אנונימיות
קטגוריה:ספרד: חוק ומשפט
קטגוריה:גוגל