היסטוריה של החקלאות

ההיסטוריה של החקלאות בת למעלה מעשרת אלפי השנים החלה במהפכה החקלאית הנחשבת לאחת המהפכות העיקריות של האנושות, אם לא העיקרית שבהן. המאפיין העיקרי של תקופה זו הוא המעבר ההדרגתי של בני האדם מחברות נוודיות של ציידים-לקטים לחברות חקלאיות נייחות.

החקלאות החלה באופן עצמאי בחלקים שונים של הגלובוס, וכללה מגוון מגוּון של טקסונים. לפחות אחד עשר אזורים נפרדים של העולם הישן והחדש היו מעורבים כמרכזי תפוצה עצמאיים. התפתחות החקלאות לפני כ-12,000 שנה שינתה את הדרך שבה בני האדם חיו. הם עברו מאורחות חיים של ציידים-לקטים נוודים ליישובי קבע וחקלאות.

דגנים פראיים נאספו ונאכלו מלפני 105,000 שנים לפחות. עם זאת, ביות לא התרחש הרבה מאוחר יותר. העדות המוקדמת ביותר לגידול בקנה מידה קטן של עשבים אכילים היא מסביבות שנת 21,000 לפני הספירה עם אנשי אוהלו 2 על שפת הכנרת. בסביבות 9500 לפני הספירה, שמונת גידולי היסוד הנאוליתיים - חיטת אמר , חיטת איינקורן , שעורה תרבותית, אפונה, עדשים, בקית הכרשינה, חומוס ופשתן - עובדו בלבנט. שיפון אולי עובד קודם לכן, אבל טענה זו נותרה שנויה במחלוקת. ללא קשר, התפשטות השיפון מדרום מערב אסיה לאוקיינוס האטלנטי הייתה בלתי תלויה ביבול גידולי היסוד הנאוליתיים. האורז בוית בסין בשנת 6200 לפנה"ס כשהגידול המוקדם ביותר הידוע הוא משנת 5700 לפנה"ס, ואחריו שעועית מאש, סויה ושעועית אזוקי. האורז גם בוית באופן עצמאי במערב אפריקה ועובד משנת 1000 לפני הספירה. חזירים בויתו במסופוטמיה לפני כ-11,000 שנה, ואחריהם כבשים. בקר בויתו משור הבר באזורי טורקיה והודו המודרנית בסביבות 8500 לפני הספירה. גמלים בויתו מאוחר יותר, אולי בסביבות 3000 לפני הספירה.

באפריקה שמדרום לסהרה, דוִרָה בויתה באזור הסאהל באפריקה בשנת 3000 לפנה"ס, יחד עם דוחן פנינה בשנת 2000 לפנה"ס. יאם בוית בכמה מקומות שונים, כולל מערב אפריקה (תאריך לא ידוע), ולוביה בשנת 2500 לפני הספירה. גם אורז (אורז אפריקאי) בוית באופן עצמאי במערב אפריקה ותורבת בשנת 1000 לפני הספירה. טף ודוחן אצבע  כנראה בויתו באתיופיה בשנת 3000 לפני הספירה, יחד עם נוִג , אנסטה  וקפה. מזונות צמחיים אחרים שבויתו באפריקה כוללים אבטיח, במיה, תמרהינדי ואפונה שחורה , יחד עם גידולי עצים כמו אגוז קולה ודקלי השמן. פלנטיינים  עובד באפריקה בשנת 3000 לפנה"ס ובננות בשנת 1500 לפנה"ס. עוף הקסדה בוית במערב אפריקה. בקר סנגה  כנראה בוית גם בצפון מזרח אפריקה, בסביבות שנת 7000 לפני הספירה, ולאחר מכן הוכלא עם מינים אחרים.

בדרום אמריקה החלה החקלאות כבר בשנת 9000 לפני הספירה, החל מגידול של כמה מיני צמחים שהפכו מאוחר יותר לגידולים מינוריים בלבד. בהרי האנדים של דרום אמריקה, תפוח האדמה בוית בין השנים 8000 לפנה"ס עד 5000 לפנה"ס, יחד עם שעועית, דלעת, עגבניות, בוטנים, קוקה, לאמות, אלפקות וחזירי ים. הקסאווה בויתה באגן האמזונס לא יאוחר מ-7000 לפני הספירה. תירס מצא את דרכו לדרום אמריקה ממסו-אמריקה, שם בויתו תאוסינטה פראית  בערך בשנת 7000 לפני הספירה ועובדה באופן סלקטיבי כדי להפוך לתירס ביתי. הכותנה בויתה בפרו בשנת 4200 לפני הספירה; זן אחר של כותנה בוית במסו-אמריקה והפך ללא ספק למין הכותנה החשוב ביותר בתעשיית הטקסטיל בעת החדשה.World Cotton Production, Yara North America עדויות לחקלאות במזרח ארצות הברית מתוארכות לשנת 3000 לפני הספירה בערך. עובדו מספר צמחים, ולאחר מכן הוחלפו בגידולי "שלוש האחיות ": תירס, דלעת ושעועית.

קנה סוכר ומספר ירקות שורש בויתו בגינאה החדשה בסביבות שנת 7000 לפני הספירה. בננות גדלו והוכלאו באותה תקופה בפפואה גינאה החדשה. באוסטרליה הומצאה החקלאות בתקופה שאינה ידועה כרגע, כאשר מלכודות הצלופחים העתיקות ביותר בהר אקלס מתוארכות לשנת 6,600 לפני הספירהNational Heritage Places – Budj Bim National Heritage Landscape". Australian Government. Dept of the Environment and Energy. 20 July 2004. Retrieved 30 January 2020. See also attached documents: National Heritage List Location and Boundary Map, and Government Gazette, 20 July 2004. ופריסה של מספר יבולים החל מבטטות ועד בננות.

תקופת הברונזה, משנת 3300 לפני הספירה, הייתה עדה להתעצמות החקלאות בתרבויות כמו שומר מסופוטמי, מצרים העתיקה, סודן העתיקה, תרבות עמק האינדוס של תת היבשת ההודית, סין העתיקה ויוון העתיקה. משנת 100 לפנה"ס ועד 1600 לספירה, אוכלוסיית העולם המשיכה לגדול יחד עם השימוש בקרקע, כפי שמעידים הגידול המהיר בפליטת מתאן מהבקר וגידול האורז. בתקופת הברזל והתקופה הקלאסית, התרחבותה של רומא העתיקה, הן הרפובליקה ולאחר מכן האימפריה, ברחבי הים התיכון העתיק ומערב אירופה נבנתה על בסיס מערכות חקלאות קיימות ותוך ביסוס מערכת האחוזה שהפכה לסלע החקלאות של ימי הביניים. בימי הביניים, הן באירופה והן בעולם האסלאמי, חל שינוי בחקלאות בטכניקות משופרות ובהפצת צמחי גידול, כולל הכנסת סוכר, אורז, כותנה ועצי פרי כמו התפוז לאירופה באמצעות אל - אנדלוס. לאחר מסעותיו של כריסטופר קולומבוס בשנת 1492, הבורסה הקולומבית הביאה לאירופה יבולים מהעולם החדש כמו תירס, תפוחי אדמה, עגבניות, בטטה ומניוק, וגידולי עולם ישן כמו חיטה, שעורה, אורז ולפת, ובעלי חיים כולל. סוסים, בקר, כבשים ועיזים לאמריקה.

השקיה, מחזור יבולים ודשנים הוכנסו זמן קצר לאחר המהפכה הנאוליתית והתפתחו הרבה יותר ב-200 השנים האחרונות, החל מהמהפכה החקלאית הבריטית . מאז 1900, חקלאות במדינות המפותחות, ובמידה פחותה בעולם המתפתח, ראתה עליות גדולות בפריון, כאשר העבודה האנושית התחלפה במיכון, ובסיוע דשנים סינתטיים, חומרי הדברה וגידול סלקטיבי. תהליך האבר-בוש אפשר סינתזה של דשן אמוניום חנקתי בקנה מידה תעשייתי, והגדיל מאוד את היבול. החקלאות המודרנית העלתה סוגיות חברתיות, פוליטיות וסביבתיות, כולל אוכלוסיות יתר, זיהום מים, דלק ביולוגי, אורגניזמים מהונדסים גנטית, מכסים וסובסידיות חקלאיות. בתגובה התפתחה חקלאות אורגנית במאה העשרים כחלופה לשימוש בחומרי הדברה סינתטיים.

 המקורות ההיסטוריים של החקלאות 
 השערות על המקורות 
ממוזער| מחנה ילידי אוסטרליה מאת סקינר פרוט, 1876
חוקרים פיתחו מספר השערות כדי להסביר את המקורות ההיסטוריים של החקלאות. מחקרים על המעבר מחברות ציידים-לקטים לחברות חקלאיות מצביעים על תקופה קודמת של התעצמות והתגברות התיישבות הקבע; דוגמאות לכך הן התרבות הנאטופית בלבנט, והנאוליתים הסינים הקדומים בסין. מודלים עדכניים מצביעים על כך שצמחיית בר שנקטפה קודם לכן החלה להישתל, אך לא בויתה מיד.Hillman, G.C. (1996) "Late Pleistocene changes in wild plant-foods available to hunter-gatherers of the northern Fertile Crescent: Possible preludes to cereal cultivation". In D.R. Harris (ed.) The Origins and Spread of Agriculture and Pastoralism in Eurasia, UCL Books, London, pp. 159–203; Sato, Y. (2003) "Origin of rice cultivation in the Yangtze River basin". In Y. Yasuda (ed.) The Origins of Pottery and Agriculture, Roli Books, New Delhi, p. 196

שינויי אקלים מקומיים הם ההסבר המועדף למקורות החקלאות בלבנט. כאשר התרחשו שינויי אקלים גדולים לאחר עידן הקרח האחרון (בערך 11,000 לפני הספירה), רוב כדור הארץ הפך להיות נתון לעונות יבשות ארוכות. תנאים אלה העדיפו צמחים חד-שנתיים שמתים בעונה היבשה הארוכה, ומשאירים זרע או פקעות רדומים. שפע של גרגרי בר וקטניות שניתן לאחסן בקלות אפשר לציידים-לקטים באזורים מסוימים להתיישב הכפרים המיושבים הראשונים בתקופה זו.

 התפתחות מוקדמת 
ממוזער| מגל קציר שומרי, 3000 לפני הספירה, עשוי מחימר אפוי
האדם הקדום החל לשנות קהילות של החי והצומח לטובתו האישית באמצעים כגון חקלאות מקל אש וגינון יערות מוקדם מאוד. גרגרי בר נאספו ונאכלו מלפני 105,000 שנים לפחות, ואולי הרבה יותר. קשה לקבוע תאריכים מדויקים, שכן אנשים אספו ואכלו זרעים לפני ביותם, וייתכן ומאפייני הצמח השתנו במהלך תקופה זו ללא בחירת האדם. דוגמה לכך היא גזע העלה הקשיח למחצה וזרעים גדולים יותר של דגנים ממש אחרי הדריאס הצעיר (בערך 9500 לפני הספירה) בתחילת ההולוקן באזור הלבנט של הסהר הפורה. מאפיינים מונופילטיים הושגו ללא כל התערבות אנושית, מה שמרמז כי ביות לכאורה של גזעי העלה של הדגנים יכול היה להתרחש באופן טבעי למדי.
שמאל|ממוזער| איכר הודי עם מחרשת שריטה במשקל סלע שנמשכה על ידי שני שוורים. מחרשות דומות שימשו לאורך כל העת העתיקה.
החקלאות החלה באופן עצמאי בחלקים שונים של הגלובוס וכללה מגוון מגוּון של טקסונים. לפחות 11 אזורים נפרדים בעולם הישן והחדש היו מעורבים כמרכזי תפוצה עצמאיים. כמה מהביותים המוכרים המוקדמים ביותר היו של בעלי חיים. לחזירים ביתיים היו מרכזי תפוצה מרובים באירואסיה, כולל אירופה, מזרח אסיה ודרום מערב אסיה, שם בויתו לראשונה חזירי בר לפני כ-10,500 שנה. כבשים בויתו במסופוטמיה בין השנים 11,000 לפנה"ס עד 9000 לפנה"ס. בקר בוית משור הבר באזורים של טורקיה המודרנית ופקיסטן בסביבות 8500 לפני הספירה. גמלים בויתו מאוחר יחסית, אולי בסביבות 3000 לפני הספירה.
ממוזער|300x300 פיקסלים| מרכזי מוצא שזוהו על ידי ניקולאי ואבילוב בשנות ה-30. אזור 3 (אפור) אינו מוכר עוד כמרכז מוצא, ופפואה גינאה החדשה (אדום, 'P') זוהתה לאחרונה.
רק לאחר 9500 לפני הספירה הופיעו שמונת הגידולים המכונים המייסדים של החקלאות: תחילה חיטת אמר ואינקורן, אחר כך שעורה תרבותית, אפונה, עדשים, בקית הכרשינה, חומוס ופשתן. שמונת הגידולים הללו מתרחשים פחות או יותר בו-זמנית בלבנט ובמסופוטמיה, אם כי החיטה הייתה הראשונה שעובדה בקנה מידה משמעותי. בערך באותו זמן (9400 לפני הספירה), בויתו עצי תאנה פרתנוקרפיים.

שיפון מבוית מופיע בכמויות קטנות בחלק מהאתרים הנאוליתיים בטורקיה (אסיה הקטנה), כגון האתר Can Hasan III ליד צ'טלהויוק (בערך 7600 - כ-6000 לפנה"ס), אך אחרת הוא נעדר עד תקופת הברונזה של מרכז אירופה, 1500-1800 לפני הספירה. הטענות על גידול שיפון מוקדם בהרבה, באתר האפיפלאוליתי תל אבו הורירה בעמק הפרת שבצפון סוריה, נותרו שנויות במחלוקת. המבקרים מצביעים על חוסר עקביות בתאריכים של פחמן רדיו, ועל זיהויים המבוססים אך ורק על דגנים, ולא על מוֹץ .

בשנת 8000 לפני הספירה, החקלאות השתרשה על גדות הנילוס. בערך בתקופה זו, חקלאות פותחה באופן עצמאי במזרח הרחוק, כנראה בסין, עם אורז ולא חיטה בתור היבול העיקרי. התירס בוית מהתאוסינטה הפראית בדרום מקסיקו בשנת 6700 לפני הספירה. תפוחי האדמה (8000 לפנה"ס), עגבנייה פלפל (4000 לפנה"ס), דלעת (8000 לפנה"ס) וכמה סוגים של שעועית (8000 לפנה"ס ואילך) בויתו בעולם החדש.

חקלאות פותחה באופן עצמאי באי גינאה החדשה. גידול בננות של Musa acuminata, כולל הכלאה, מתוארך לשנת 5000 לפנה"ס, ואולי לשנת 8000 לפנה"ס, בפפואה גינאה החדשה.

דבוראות לצורך הפקת דבש החלה במזרח התיכון בסביבות 7000 לפני הספירה. עדויות ארכאולוגיות מאתרים שונים בחצי האי האיברי מרמזות על ביות של צמחים ובעלי חיים בין 6000 ל-4500 לפני הספירה. האתר הארכאולוגי Céide Fields באירלנד, המורכב משטחי אדמה נרחבים המוקפים בקירות אבן, מתוארך לשנת 3500 לפני הספירה ובו מערכות השדה העתיקות ביותר הידועות בעולם. הסוס בוית בערבה הפונטית בסביבות שנת 4000 לפני הספירה.Anthony, David W. (2007). The Horse, the Wheel, and Language: How Bronze-Age Riders from the Eurasian Steppes Shaped the Modern World. Princeton University Press. בסיביר, הקנאביס היה בשימוש בסין בתקופה הנאוליתית וייתכן שבוית שם; הוא היה בשימוש הן כסיב לייצור חבלים והן כתרופה במצרים העתיקה בערך בשנת 2350 לפני הספירה.
ממוזער| דגם חימר ועץ של עגלת שוורים הנושאת תוצרת חקלאית בסירים גדולים, מוהנג'ו-דארו. האתר ננטש במאה ה-19 לפני הספירה.
בצפון סין, הדוחן בוית על ידי דוברי סינו-טיבטית מוקדמים בסביבות 8000 עד 6000 לפני הספירה, והפך לגידול העיקרי של אגן הנהר הצהוב בשנת 5500 לפנה"ס. אחריהם הגיעו שעועית המאש, סויה ושעועית אזוקי.
שמאל|ממוזער| פיזור כרונולוגי של עמים אוסטרונזיים ברחבי הודו-פסיפיק
בדרום סין, האורז בוית באגן נהר היאנגצה בסביבות 11,500 עד 6200 לפני הספירה, יחד עם התפתחות חקלאות ביצות, על ידי דוברי אוסטרונזיה והמונג-מיין  המוקדמים. כמו כן, נקטפו צמחי מזון אחרים, כולל בלוטים, ערמוני מים ואגוזי שועל. מאוחר יותר התפשט גידול האורז לדרום מזרח אסיה הימית על ידי ההתפשטות האוסטרונזית, החל בסביבות 3,500 עד 2,000 לפני הספירה. אירוע הגירה זה ראה גם את הכנסתם של צמחי מזון מעובדים ומבויתים מטייוואן, דרום מזרח אסיה הימית וגינאה החדשה לאיי האוקיינוס השקט כצמחי קאנוה . מגע עם סרי לנקה ודרום הודו על ידי מלחים אוסטרונזיים הוביל גם לחילופי צמחי מזון שהפכו מאוחר יותר למקור לסחר בתבלינים יקר הערך. באלף הראשון לספירה, מלחים אוסטרונזיים התיישבו גם במדגסקר ובאיי קומורו, והביאו איתם צמחי מזון מדרום מזרח אסיה ודרום אסיה לחוף מזרח אפריקה, כולל בננות ואורז. אורז הופץ גם דרומה לתוך דרום מזרח אסיה היבשתית בסביבות 2000 עד 1500 לפני הספירה על ידי הגירות של דוברי אוסטרו-אסיה וקרא-דאי  הקדומים.

באזור הסאהל של אפריקה, דוּרָה בויתה בשנת 3000 לפנה"ס בסודאן ודוחן פנינה בשנת 2500 לפנה"ס במאלי. גם אגוזי קולה וקפה בויתו באפריקה. בגינאה החדשה, עמי פפואה עתיקים החלו לעסוק בחקלאות בסביבות 7000 לפני הספירה, ובייתו קנה סוכר וטארו. בעמק האינדוס, מהאלף השמיני לפני הספירה ואילך, במהרגר, עיבדו שעורה בת שתי שורות ו-6 שורות, יחד עם חיטת אינקורן, אמר, חיטת דורום ותמרים. בתקופות המוקדמות יותר של מהרגאר, ציד בר כמו צבי, אייל ברסינגה, אנטילופה הודית, אייל נקוד, חמור הבר האסיאני, עז הבר, כבש הבר, חזיר הבר ונילגאי ניצודו כולם למאכל. אלה מוחלפים ברציפות בכבשים מבויתות, עיזים ובקר זבו עד האלף החמישי לפני הספירה, מה שמעיד על המעבר ההדרגתי מציד ואיסוף לחקלאות.

תירס ודלעת בויתו במזו-אמריקה; תפוחי אדמה בדרום אמריקה, וחמניות ביער המזרחי של צפון אמריקה.

 ציוויליזציות 
 שומר 

ממוזער| חיות מבויתות על חותם גליל שומרי, 2500 לפני הספירה
חקלאים שוּמריים גידלו את הדגנים שעורה וחיטה, והתחילו לחיות בכפרים משנת 8000 לפני הספירה בערך. לאור כמות המשקעים הנמוכה של האזור, החקלאות הסתמכה על נהרות החידקל והפרת. תעלות השקיה המובילות מהנהרות אפשרו גידול של דגנים בכמויות גדולות מספיק כדי לתמוך בערים. המחרשות הראשונות מופיעות בפיקטוגרף מאֶרֶךְ בסביבות 3000 לפני הספירה; מחרשות זרעים שזרעו זרעים לתלם החרוש מופיעות על גבי חותם בסביבות 2300 לפני הספירה. גידולי ירקות כללו חומוס, עדשים, אפונה, שעועית, בצל, שום, חסה, כרישה וחרדל. השומרים גידלו פירות כולל תמרים, ענבים, תפוחים, מלונים ותאנים. לצד החקלאות שלהם, השומרים גם תפסו דגים וצדו עופות וצביים. בשר כבשים, עיזים, פרות ועופות נאכל בעיקר על ידי האליטה. דגים שומרו על ידי ייבוש, המלחה ועישון.

 מצרים העתיקה 

ממוזער| סצנות חקלאיות של דיש, חנות תבואה, קציר במגלים, חפירה, כריתת עצים וחריש ממצרים העתיקה. קבר נכט, המאה ה-15 לפני הספירה.
הציוויליזציה של מצרים העתיקה הייתה אסירת תודה לנהר הנילוס ולהצפה העונתית המהימנה שלו. חיזוי הנהר והאדמה הפורייה אפשרו למצרים לבנות אימפריה על בסיס עושר חקלאי רב. המצרים היו בין העמים הראשונים שעסקו בחקלאות בקנה מידה גדול, החל מסוף התקופה הפלאוליתית אל תוך התקופה הנאוליתית, בין 10,000 לפנה"ס לסביבות 4000 לפנה"ס. זה התאפשר עם התפתחותה של השקיה באגן. גידולי המזון העיקריים שלהם היו דגנים כמו חיטה ושעורה, לצד גידולים תעשייתיים כמו פשתן ופפירוס. עדויות ארכאולוגיות מצביעות גם על כך שהתפשטות החקלאות התאפשרה על ידי נהירה של קהילות חקלאים מהסהרה הטרופית לפני 6,500 שנה.

 תת-היבשת ההודית 

שיזף בוית בתת היבשת ההודית בשנת 9000 לפני הספירה. בעקבותיה עובדו שעורה וחיטה - לצד ביות בקר, בעיקר כבשים ועיזים - בתרבות המרגאר בין השנים 8000–6000 לפני הספירה. בתקופה זו נערך גם הביות הראשון של הפיל. חקלאות פסטורלית בהודו כללה דישה, שתילת יבולים בשורות - או של שניים או של שישה - ואגירת תבואה באסמים.Possehl, Gregory L. (1996). Mehrgarh in Oxford Companion to Archaeology, edited by Brian Fagan. Oxford University Press. כותנה תורבתה באלף החמישי-הרביעי לפני הספירה.Stein, Burton (1998). A History of India. Blackwell Publishing. 47. . באלף החמישי לפני הספירה, קהילות חקלאיות הפכו נפוצות בקשמיר. ההשקיה פותחה בתרבות עמק האינדוס בסביבות 4500 לפני הספירה. גודלה ושגשוגה של ציוויליזציית האינדוס גדל כתוצאה מהחידוש הזה, והוביל ליישובים מתוכננים בצורה יסודית יותר שהשתמשו בניקוז ובביוב. עדות ארכאולוגית למחרשה רתומה לבעלי חיים מתוארכת לשנת 2500 לפני הספירה בציוויליזציית עמק האינדוס.

 סין העתיקה 

שמאל|ממוזער| טרסות אורז עתיקות במחוז יואניאנג, יונאן
רישומים מתקופת המדינות הלוחמות, שושלת צ'ין ושושלת האן מספקים תמונה של החקלאות הסינית המוקדמת מהמאה ה-5 לפנה"ס ועד המאה השנייה לספירה, שכללה מערכת אסמים ארצית ושימוש נרחב בעיבוד משי . ספר סיני מוקדם וחשוב על חקלאות הוא צ'ימין יאשו משנת 535 לספירה, שנכתב על ידי ג'יה סיקסי.Needham, Joseph (1986). Science and Civilization in China: Volume 6, Part 2. Taipei: Caves Books Ltd. pp. 55–56. סגנון הכתיבה של ג'יה היה ישר וצלול יחסית לכתיבה המפורטת והמרומזת האופיינית לתקופה. הספר גם היה ארוך מאוד, עם למעלה ממאה אלף תווים סיניים כתובים, והוא ציטט ספרים סיניים רבים אחרים שנכתבו בעבר, שלא שרדו. התוכן של ספרו של ג'יה מהמאה ה-6 כולל חלקים על הכנת קרקע, זריעה, טיפוח, ניהול מטעים, ייעור וגידול בעלי חיים. הספר כולל גם תוכן בהקשר משני המכסה מסחר ושימושים קולינריים לגידולים.Needham, Volume 6, Part 2, 57. העבודה והסגנון שבו היא נכתבה השפיעו על אגרונומים  סינים מאוחרים יותר, כמו וואנג ז'ן  וה-Nong Shu פורץ הדרך שלו משנת 1313.Needham, Volume 6, Part 2, 56. שמאל|ממוזער| עידן השיר הצפוני (960–1127 לספירה) טחנת מים סינית לפירוק תבואה עם גלגל מים אופקילמטרות חקלאיות, הסינים פיתחו את הפטיש המונע הידראולית במאה ה-1 לפני הספירה.Needham, Joseph (1986). Science and Civilization in China: Volume 4, Physics and Physical Technology, Part 2, Mechanical Engineering. Taipei: Caves Books, Ltd. p. 184. הסינים גם החלו להשתמש במשאבת השרשרת  המרובעת במאה ה-1 לספירה, אשר הופעלה על ידי גלגל מים או שוורים המושכים מערכת של גלגלים מכניים.Needham, Volume 4, Part 2, 89, 110. אף על פי שמשאבת השרשרת מצאה שימוש בעבודות ציבוריות באספקת מים למערכות צינורות עירוניות ושטחיות,Needham, Volume 4, Part 2, 33. היא שימשה בעיקר להעלאת מים מגובה נמוך במילוי תעלות השקיה ותעלות לאדמות חקלאיות.Needham, Volume 4, Part 2, 110. עד סוף שושלת האן, בסוף המאה ה-2, פותחו מחרשות כבדות עם חרש ברזל.Robert Greenberger, The Technology of Ancient China, Rosen Publishing Group, 2006, pp. 11–12.Wang Zhongshu, trans. by K.C. Chang and Collaborators, Han Civilization (New Haven and London: Yale University Press, 1982). אלה התפשטו לאט מערבה, וחוללו מהפכה בחקלאות בצפון אירופה עד המאה ה-10. (תומאס גליק, לעומת זאת, טוען להתפתחות של המחרשה הסינית במאה ה-9, מה שמרמז על התפשטותה מזרחה מעיצובים דומים המוכרים באיטליה במאה ה-7.)

האורז האסייתי בוית לפני 8,200–13,500 שנים בסין, עם מקור גנטי יחיד מאורז הבר , באזור עמק נהר הפנינה בסין. לאחר מכן התפשט גידול האורז לדרום ודרום מזרח אסיה.

 יוון העתיקה והעולם ההלניסטי 

ממוזער| אוזן שעורה, סמל לעושר במושבות היווניות של דרום איטליה, חותמת סטטר, כ.530–510 לפני הספירה
גידולי הדגנים העיקריים של אזור הים התיכון העתיק היו חיטה, אמר ושעורה, בעוד הירקות הנפוצים כללו אפונה, שעועית, פול וזיתים. מוצרי חלב הגיעו בעיקר מכבשים ועזים, ובשר, שלא נצרך לעיתים תכופות אצל רוב האנשים, כלל בדרך כלל בשר חזיר, בקר וכבש.Koester, Helmut (1995), History, Culture, and Religion of the Hellenistic Age, 2nd edition, New York: Walter de Gruyter, , pp. 76–77. החקלאות ביוון העתיקה לא התאפשרה כראוי אלא רק בכ-10% מהאדמה בגלל הטופוגרפיה של יוון היבשתית. במהלך התקופה ההלניסטית, האימפריה התלמית שלטה במצרים, קפריסין, פניציה וקירנאיקה, אזורים עיקריים לייצור תבואה שהיוונים היו תלויים בהם לקיום, בעוד ששוק התבואה התלמי מילא תפקיד קריטי בעלייתה של הרפובליקה הרומית. באימפריה הסלאוקית, מסופוטמיה הייתה אזור חיוני לעיבוד חיטה.

 האימפריה הרומית 

ממוזער| מכונת קציר רומית, ואלוס, מחומה רומית בבלגיה, שהייתה אז חלק ממחוז גליה בלגיה
בעולם היווני-רומי של העת העתיקה הקלאסית, החקלאות הרומית נבנתה על טכניקות שהחלו במקור על ידי השומרים, והועברו אליהם על ידי תרבויות שבאו אחריה, עם דגש ספציפי על גידול יבולים למסחר ויצוא. הרומאים הניחו את הבסיס למערכת האחוזה הכלכלית, הכוללת צמיתות, ששגשגה בימי הביניים. ניתן לחלק את גודלי החווה ברומא לשלוש קטגוריות: חוות קטנות היו מ-18 עד 88 איוגרה (איוגרום אחד שווה לכ-0.65 דונם); חוות בינוניות היו מ-80 עד 500 איוגרה; ואחוזות גדולות (הנקראות לטיפונדיה) היו מעל 500 איוגרה. לרומאים היו ארבע מערכות של ניהול חווה: עבודה ישירה של הבעלים ומשפחתו; עבדים העושים עבודה בפיקוח מנהלי עבדים; חקלאות חוכר או חקלאות שיתוף שבה הבעלים והחוכר מחלקים את תוצרת המשק; ומצבים בהם המשק הושכר לחוכר.White, K. D. (1970), Roman Farming (Cornell University Press)

 אמריקה 
באמריקה ההיסטוריה החקלאית הלכה בדרך שונה מהעולם הישן, שכן ביבשת אמריקה היו חסרים דגנים בעלי זרעים גדולים, המבויתים בקלות (כגון חיטה ושעורה) וחיות בית גדולות שיכולות לשמש לעבודה חקלאית. במקום הנוהג שהתפתח בעולם הישן של זריעת שדה עם יבול בודד, חקלאות אמריקאית פרה-היסטורית כללה בדרך כלל גידול יבולים רבים קרוב זה לזה תוך ניצול עבודת יד בלבד. יתרה מכך, אזורים חקלאיים ביבשת אמריקה חסרו את האחידות של האזור המזרח-מערבי של האקלים הים תיכוני והיבש למחצה בדרום אירופה ובדרום מערב אסיה, אך במקום זאת היו להם דפוס צפון-דרום עם מגוון אזורי אקלים שונים בסמיכות לכל אחד מהם. זה גרם לביות של צמחים שונים רבים.

בזמן המגע הראשון בין האירופים לאמריקאים, האירופים עסקו ב"חקלאות נרחבת, המבוססת על חיות המחרשה", עם דיירים תחת בעלי-בתים, אך גם עבודת כפייה או עבדות, בעוד שהעמיים הילידים של אמריקה עסקו "בחקלאות אינטנסיבית, המבוססת על עבודה אנושית". האירופים רצו שליטה באדמות למרעה של בעלי החיים שלהם וזכויות קניין לשליטה בייצור. למרות שהם התרשמו מהפרודוקטיביות של טכניקות חקלאות מסורתיות, הם לא ראו שום קשר למערכת שלהם וזלזלו בשיטות האינדיאנים כ"גינון" ולא כמפעל שניתן למסחר. כתוצאה של כמה אלפי שנים של רבייה סלקטיבית, תירס, היבול החשוב ביותר בחצי הכדור, היה פרודוקטיבי יותר מגידולי תבואה מהעולם הישן. תירס הפיק פי שניים וחצי יותר קלוריות לדונם מאשר חיטה ושעורה.

 דרום אמריקה 
שמאל|ממוזער|250x250 פיקסלים| טרסות חקלאיות היו (והן) נפוצות בסביבה המחמירה והגבוהה של הרי האנדים.
ממוזער| חקלאי האינקה משתמשים במחרשת רגל המונעת על ידי אדם
האזורים הידועים ביותר של חקלאות אפשרית בדרום אמריקה המתוארכים לשנת 9000 לפני הספירה לערך נמצאים בקולומביה, ליד פריירה של ימינו, ועל ידי תרבות לאס וגאס  באקוודור ובמחוז סנטה אלנה. הצמחים שעובדו היו שורש החץ , דלעת ודלעת בקבוק . כולם גדלים באקלים לח וקיומם בזמן זה בחצי האי סנטה אלנה הצחיח למחצה עשוי להוות עדות לכך שהם הושתלו שם מסביבות לחות יותר. במחקר אחר, אזור זה בדרום אמריקה זוהה כאחד מארבעת ממרכזי התפוצה העתיקים ביותר לחקלאות, יחד עם הסהר הפורה, סין ומס-ואמריקה, המתוארך בין 10000 לפנה"ס ל-6200 לפנה"ס.

באזור האנדים, עם ציוויליזציות כולל האינקה, היבול העיקרי היה תפוחי האדמה, שבוית בין 8000 ל-5000 לפני הספירה. קוקה (עדיין גידול מרכזי עד היום), בוית בהרי האנדים, וכך גם הבוטנים, העגבנייה, הטבק והאננס. הכותנה בויתה בפרו בשנת 4200 לפני הספירה. גם בעלי חיים בויתו, כולל לאמות, אלפקות ושרקן. אנשי אימפריית האינקה של דרום אמריקה גידלו עודפי מזון גדולים שאחסנו בבניינים הנקראים קולקה.

היבול החשוב ביותר שבוית באגן האמזונס ובשפלה הטרופית היה כנראה קסאווה, שבוית לפני 7000 לפני הספירה, ככל הנראה במדינות רונדוניה ומאטו גרוסו בברזיל. ארכיפלג הגואיטקאס  בצ'ילה המודרנית היה הגבול הדרומי של החקלאות הפרה-היספאנית ליד קו רוחב 44° דרום, כפי שצוין על ידי אזכור גידול תפוחי אדמה צ'ילואה  על ידי משלחת ספרדית ב-1557.

 מסו-אמריקה 
ממוזער| יצירת תירס מתאוסינט (למעלה), היברידי תירס-טאוסינט (באמצע), לתירס (למטה)
במסו-אמריקה, הפכה התאוסינטה הפראית  באמצעות הברירה האנושית לאב הקדמון של התירס המודרני, בערך בשנת 7,000 לפני הספירה. היא התפשטה בהדרגה על פני צפון אמריקה ועד דרום אמריקה והייתה היבול החשוב ביותר של אינדיאנים בזמן מסעות החקר האירופים. גידולים מסו-אמריקאים אחרים כוללים מאות זנים של דלעת ושעועית מבויתים מקומיים, בעוד שקקאו, שגם הוא מבוית באזור, היה גידול מרכזי. תרנגול ההודו, אחד מעופות העופות החשובים ביותר, בוית כנראה במקסיקו או בדרום מערב ארצות הברית.

האצטקים היו חקלאים פעילים במסו-אמריקה והייתה להם כלכלה ממוקדת חקלאות. האדמה סביב אגם טקסוקו  הייתה פורייה, אך לא גדולה מספיק כדי לייצר את כמות המזון הדרושה לאוכלוסיית האימפריה המתרחבת שלהם. האצטקים פיתחו מערכות השקיה, יצרו מדרגות חקלאיות, דישנו את אדמתם ופיתחו איים מלאכותיים, הידועים גם כ"גנים צפים". בני המאיה בין השנים 400 לפנה"ס עד 900 לספירה השתמשו בתעלות נרחבות ובמערכות שדות מוגבהות כדי לעבד שטחי ביצות בחצי האי יוקטן.

 צפון אמריקה 
שמאל|ממוזער|200x200 פיקסלים| כפר ויצ'יטה של בתי דשא מוקפים בשדות תירס בארצות הברית.
הילידים של מזרח ארצות הברית בייתו יבולים רבים. חמניות, טבק, זני דלעת וכף-אווז, וכן גידולים שאינם גדלים עוד, כולל סמבוק ביצות ושעורה קטנה.Prehistoric Food Production in North America, edited by Richard I. Ford. Museum of Anthropology, University of Michigan, Anthropological Papers 75.Adair, Mary J. (1988) Prehistoric Agriculture in the Central Plains. Publications in Anthropology 16. University of Kansas, Lawrence. נקצר מזון בר כולל אורז בר וסוכר מייפל. התות המבוית הוא הכלאה של מין צ'יליאני וצפון אמריקאי, שפותח על ידי רבייה באירופה ובצפון אמריקה. שני גידולים עיקריים, אגוזי פקאן וענבי קונקורד, היו בשימוש נרחב בתקופה הפרהיסטורית, אך נראה כי לא בויתו עד המאה ה-19.The History of Concord Grapes, http://www.concordgrape.org/bodyhistory.html

הילידים באזור שהוא כיום קליפורניה ובצפון מערב האוקיינוס השקט תרגלו צורות שונות של גינון יערות וחקלאות מקל אש  ביערות, אדמות עשב, חורשות מעורבות ואדמות ביצות, מה שהבטיח שצמחי המזון והתרופות הרצויים ימשיכו להיות זמינים. הילידים שלטו באש בקנה מידה קטן כדי ליצור אקולוגיה של אש בעוצמה נמוכה שמנעה שריפות גדולות וקטסטרופליות וקיימה חקלאות בצפיפות נמוכה בסיבוב רופף; מעין פרמקלצ'ר "פרועה".

מערכת נטיעות נלווית בשם שלוש האחיות פותחה גם בצפון אמריקה. שלושה גידולים שהשלימו זה את זה נשתלו יחד: דלעת חורף, תירס ושעועית. התירס מספק מבנה לטיפוס של הפולים, ומבטל את הצורך במוטות. השעועית מספקת את החנקן לאדמה בה משתמשים הצמחים האחרים, והדלעת מתפשטת לאורך האדמה, חוסמת את אור השמש ומסייעת במניעת היווצרות עשבים שוטים. עלי הדלעת פועלים גם כ"חיפוי חי".

 אפריקה שמדרום לסהרה 
ממוזער| פסטיבל ים באימפריה האשנטית. תומאס א. בוודיך – 1817.
באזור הסאהל, תרבויות כמו האימפריות של מאלי וסונגהאי עיבדו דורה ודוחן פנינה, אשר בויתו בין 3000 ל-2500 לפני הספירה. החמור בוית בנוביה בערך בשנת 5000 לפני הספירה. עדויות ארכאולוגיות מצביעות על כך שייתכן שבקר סנגה בוית באופן עצמאי במזרח אפריקה בסביבות 1600 לפני הספירה.

באזור הטרופי של מערב אפריקה, יבולים כמו אפונה שחורה, אפונה אדומה (סוג של לוביה), יאם, אגוזי קולה, אורז ג'ולוף וקוֹקוֹרוֹ  בויתו בין השנים 3000 עד 1000 לפני הספירה. אזור החוף של מערב אפריקה מכונה לעיתים קרובות "חגורת היאם", בשל הייצור הנפוץ של בטטות. עוף הים המקומי  היא ציפור עופות שבויתה במערב אפריקה, ובעוד ששנת בייותו של העוף עדיין לא ברורה, יש עדויות לכך שהיא הייתה ביוון העתיקה במהלך המאה ה-5 לפני הספירה.

כמה מינים של קפה בויתו גם ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה, כאשר קפה ערביקה שמקורו באתיופיה משמש כיצור העיקרי של הקפה המודרני מאז סוף המאה ה-15.

 אוקיאניה 
 אוסטרליה 
ממוזער| דוחן מקומי נשתל ונקטף על ידי ילידים אוסטרלים במזרח מרכז אוסטרליה.
הילידים האוסטרלים היו בעיקר ציידים-לקטים נוודים. האבוריג'ינים נחשבו כמי שלא היו מסוגלים לחקלאות מתמשכת. עם זאת, הקונצנזוס הנוכחי הוא ששיטות חקלאיות שונות הונהגו על ידם.Dark Emu

בשני אזורים של מרכז אוסטרליה, החוף המערבי המרכזי ומזרח מרכז אוסטרליה, התנהלו צורות של חקלאות. אנשים המתגוררים ביישובי קבע של למעלה מ-200 תושבים זרעו או שתלו בקנה מידה גדול ואחסנו את המזון שנקטף. אנשי ה-Nhanda ו-Amangu של החוף המערבי המרכזי גידלו בטטות, בעוד קבוצות שונות במזרח מרכז אוסטרליה שתלו וקצרו בצל שיח, דוחן מקומי וספורוקרפ .

ילידים אוסטרלים השתמשו בשריפה שיטתית, חקלאות מקל אש, כדי לשפר את התפוקה הטבעית. בשנות ה-70 וה-80 מחקר ארכאולוגי בדרום מערב ויקטוריה קבע כי אנשי הגונדיטיימארה  וקבוצות אחרות פיתחו מערכות מתוחכמות לחקלאות צלופחים ולכידת דגים במשך תקופה של כמעט 5,000 שנה.Williams, E. (1988) Complex Hunter-Gatherers: A Late Holocene Example from Temperate Australia. British Archaeological Reports, Oxford הארכאולוג הארי לורנדוס סבר בשנות ה-80 של המאה ה-20 שיש עדויות ל'התעצמות' ההתקדמות ברחבי אוסטרליה,Lourandos, H. (1997) Continent of Hunter-Gatherers: New Perspectives in Australian Prehistory Cambridge University Press, Cambridge תהליך שנראה כאילו נמשך לאורך 5,000 השנים שקדמו. מושגים אלה הובילו את ההיסטוריון ביל גאמג' לטעון שלמעשה כל היבשת הייתה נוף מנוהל.

כיום ידוע שתושבי האיים של מצר טורס עיבדו בננות.

 איי האוקיינוס השקט 
בגינאה החדשה, עדויות ארכאולוגיות מצביעות על כך שחקלאות הופיעה באופן עצמאי לפני כ-7,000 שנה עם בייות יבולים כמו בננות וטארו. חזירים ותרנגולות יובאו לגינאה החדשה, וזכו לחידוש מאוחר יותר על ידי מדינות אחרות באיי האוקיינוס השקט, כמו אלה בפולינזיה.

 ימי הביניים והתקופה המודרנית המוקדמת 
 אירופה 
בימי הביניים נרשמו שיפורים נוספים בחקלאות. מנזרים התפשטו ברחבי אירופה והפכו למרכזים חשובים לאיסוף ידע הקשור לחקלאות וייעור. שיטת האחוזה אפשרה לבעלי קרקעות גדולים לשלוט באדמותיהם ובפועליה, בצורה של איכרים או צמיתים. בתקופת ימי הביניים, העולם הערבי היה קריטי בחילופי יבולים וטכנולוגיה בין יבשות אירופה, אסיה ואפריקה. מלבד הובלת יבולים רבים, הם הביאו את הרעיון של השקיית קיץ לאירופה ופיתחו את תחילתה של מערכת המטעים של גידול קני סוכר באמצעות שימוש בעבדים לגידול אינטנסיבי.
שמאל|ממוזער| לוח חקלאי, 1470, מתוך כתב יד של פייטרו דה קרשנצי
עד שנת 900 לספירה, התפתחויות בהתכת ברזל אפשרו ייצור מוגבר באירופה, מה שהוביל להתפתחויות בייצור כלים חקלאיים כגון מחרשות, כלי עבודה ידניים ופרסות. המחרשה הכבדה של הקרוקה הייתה שיפור ניכר לעומת המחרשה המוקדמת יותר, עם אימוץ המחרשה הסינית כדי להפוך את הקרקעות הכבדות והרטובות של צפון אירופה. הדבר הוביל לפינוי יערות צפון אירופה ולגידול בייצור החקלאי, אשר בתורו הוביל לגידול באוכלוסייה. במקביל, חלק מהחקלאים באירופה עברו ממחזור יבולים של שני שדות למחזור יבולים של שלושה שדות, שבו שדה אחד מתוך שלושה הושאר חרוש בכל שנה. הדבר הביא להגברת הפרודוקטיביות והתזונה, שכן המחזוריות איפשרה עיבוד קטניות מקבעות חנקן כמו אפונה, עדשים ושעועית. רתמות סוסים משופרות ומכניקת הוויפל שיפרו עוד יותר את העיבוד.

טחנות מים הוכנסו על ידי הרומאים, אך שופרו במהלך ימי הביניים, יחד עם טחנות רוח, ושימשו לטחינת גרעינים לקמח, לחיתוך עצים ולעיבוד פשתן וצמר.

הגידולים כללו חיטה, שיפון, שעורה ושיבולת-שועל. אפונה, שעועית ובקיה הפכו נפוצים מהמאה ה-13 ואילך כגידול מספוא לבעלי חיים וגם בזכות תכונות הדישון שלהם לקיבוע חנקן. היבול הגיע לשיא במאה ה-13, ונשאר פחות או יותר יציב עד המאה ה-18. למרות שפעם חשבו שהמגבלות של החקלאות של ימי הביניים סיפקו תקרה לגידול האוכלוסייה באותה תקופה, מחקרים עדכניים הראו שהטכנולוגיה של החקלאות של ימי הביניים הספיקה תמיד לצורכי האנשים בנסיבות רגילות, וכי רק בזמנים קשים במיוחד, כמו הרעב הגדול של 1315–1317, לא ניתן היה לספק את צורכי האוכלוסייה.

 עולם ערבי 
מהמאה ה-8 ועד המאה ה-14, העולם האסלאמי עבר מהפך בפרקטיקה החקלאית, שתואר על ידי ההיסטוריון אנדרו ווטסון כמהפכה החקלאית הערבית. השינוי הזה הונע על ידי מספר גורמים, כולל התפשטות יבולים וצמחים רבים לאורך נתיבי הסחר המוסלמיים, התפשטותן של טכניקות חקלאות מתקדמות יותר ומערכת חקלאית-כלכלית שקידמה יבול ויעילות מוגברת. השינוי בפרקטיקה החקלאית שינה את הכלכלה, תחום התפוצה, כיסוי הצמחייה, הייצור החקלאי, רמות האוכלוסייה, הגידול העירוני, חלוקת כוח העבודה, הבישול, התזונה והלבוש ברחבי העולם האסלאמי. סוחרים מוסלמים כיסו חלק ניכר מהעולם הישן, והמסחר איפשר הפצת יבולים, צמחים וטכניקות חקלאות רבות ברחבי האזור, כמו גם התאמה של יבולים, צמחים וטכניקות מעבר לעולם האסלאמי. התפשטות זו הכניסה יבולים עיקריים לאירופה דרך אל-אנדלוס, יחד עם הטכניקות לטיפוחם ולבישול שלהם. קני סוכר, אורז וכותנה היו בין הגידולים העיקריים שהועברו, יחד עם עצי הדר ועצי פרי אחרים, עצי אגוזים, ירקות כמו חצילים, תרד ומנגולד, ושימוש בתבלינים מיובאים כמו כמון, כוסברה, אגוז מוסקט וקינמון. השקיה אינטנסיבית, מחזור יבולים ומדריכים חקלאיים אומצו באופן נרחב. השקיה, שהתבססה בחלקה על הטכנולוגיה הרומית, עשתה שימוש בגלגלי מים של נוריה, טחנות מים, סכרים ומאגרים.

 ההחלפה הקולומביאנית 

לאחר 1492, התרחש חילוף עולמי של גידולי עבר מקומיים וגזעי בעלי חיים. תירס, תפוחי אדמה, בטטה ומניהוט היו גידולי המפתח שהתפשטו מהעולם החדש אל הישן, בעוד זני חיטה, שעורה, אורז ולפת נדדו מהעולם הישן אל החדש. היו מעט מיני בעלי חיים בעולם החדש, כאשר סוסים, בקר, כבשים ועיזים לא היו ידועים לחלוטין לפני הגעתם עם מתיישבי העולם הישן. גידולים שנעו בשני הכיוונים מעבר לאוקיינוס האטלנטי גרמו לגידול אוכלוסין ברחבי העולם ולהשפעה מתמשכת על תרבויות רבות בתקופה המודרנית המוקדמת.
ממוזער| הקוצרים. פיטר ברויגל - 1565
תירס וקסאווה הוכנסו מברזיל לאפריקה על ידי סוחרים פורטוגזים במאה ה-16, והפכו למזונות עיקריים, שהחליפו גידולים אפריקאים מקומיים. לאחר הכנסתו מדרום אמריקה לספרד בסוף המאה ה-15, תפוח האדמה הפך לגידול עיקרי ברחבי אירופה עד סוף המאה ה-17. תפוח האדמה אפשר לחקלאים לייצר יותר מזון, ובתחילה הוסיף גיוון לתזונה האירופית. ההיצע המוגדל של מזון הפחית מחלות, הגדיל את הלידות והפחית את התמותה, מה שגרם לתנופת אוכלוסייה ברחבי האימפריה הבריטית, ארצות הברית ואירופה. הכנסת תפוח האדמה הביאה גם את השימוש האינטנסיבי הראשון בדשן, בצורת גואנו שיובא לאירופה מפרו, ולחומר ההדברה המלאכותי הראשון, בצורת תרכובת ארסן אשר שימשו למלחמה בחיפושיות תפוחי האדמה בקולורדו. לפני אימוץ תפוח האדמה כגידול עיקרי, התלות בתבואה גרמה לרעב אזורי ולאומי חוזר ונשנה כאשר היבולים כשלו, כולל 17 תקופות של רעב גדול באנגליה בין השנים 1523 ו-1623. עם זאת, התלות שנוצרה בתפוח האדמה גרמה לכשל האירופי בתפוחי אדמה , כשל יבול הרסני כתוצאה מכימשון תפוחי האדמה שהביא לרעב נרחב ולמותם של יותר ממיליון בני אדם באירלנד לבדה. Adapted from 1493: Uncovering the New World Columbus Created, by Charles C. Mann.

 חקלאות מודרנית 
 המהפכה החקלאית הבריטית 
שמאל|ממוזער| החקלאי צ'ארלס 'לפת' טאונסנד הציג מחזור יבולים של ארבעה שדות וגידול לפת.
בין המאה ה-17 לאמצע המאה ה-19, בריטניה ראתה עלייה גדולה בפריון החקלאי ובתפוקה נטו. שיטות חקלאיות חדשות כמו גידור, מיכון, מחזור יבולים וברירה מלאכותית אפשרו גידול חסר תקדים באוכלוסייה ל-5.7 מיליון בשנת 1750, ושחררו אחוז משמעותי מכוח העבודה, ובכך סייעו להניע את המהפכה התעשייתית. התפוקה של החיטה עלתה מ-670 ליטר לדונם בשנת 1720 לסביבות 1100 עד 1840 ליטר לדונם, מה שמציין נקודת מפנה גדולה בהיסטוריה. Chapter 4
ממוזער| מקדחת הזרע של ג'תרו טול, הומצאה ב-1701
רעיונות לגבי טכניקות פרודוקטיביות יותר לחקלאות החלו להופיע באנגליה באמצע המאה ה-17, מסופרים כמו סמואל הרטליב, וולטר בלית' ואחרים הבעיה העיקרית בקיום החקלאות במקום אחד לאורך זמן הייתה דלדול של חומרי הזנה, ובעיקר רמות החנקן, בקרקע. כדי לאפשר לאדמה להתחדש, קרקע יצרנית הונחה לעיתים קרובות חרושה, ובמקומות מסוימים נעשה שימוש במחזור יבולים. מערכת מחזוריות ארבעת השדות ההולנדית זכתה לפופולריות על ידי החקלאי הבריטי צ'ארלס טאונסנד במאה ה-18. המערכת (חיטה, לפת, שעורה ותלתן) פתחה גידול מספוא וגידול מרעה המאפשר גידול בעלי חיים כל השנה. השימוש בתלתן היה חשוב במיוחד שכן שורשי הקטניות חידשו את חנקות האדמה. המיכון והרציונליזציה של החקלאות היו גורם חשוב נוסף. רוברט בייוול ותומס קולה הכניסו את הברירה המלאכותית ויזמו תהליך של רבייה קרובה כדי למקסם תכונות רצויות מאמצע המאה ה-18, כמו הכבשה החדשה של לסטר. מכונות הומצאו כדי לשפר את היעילות של פעולות חקלאיות שונות, כמו מקדחת הזריעה  של ג'תרו טול משנת 1701 שמיכנה זריעה בעומק וברווח הנכונים, ומכונת הגורן  של אנדרו מייקל משנת 1784. המחרשות שופרו בהתמדה, ממחרשת הברזל של ג'וזף פולג'מבה ב-1730 ועד המתכת המשופרת של ג'יימס סמול ב-"המחרשה הסקוטית" ב-1763. בשנת 1789 ייוצרו 86 דגמי מחרשה עבור קרקעות שונות. מכונות חקלאיות מונעות החלו עם מנוע הקיטור הנייח של ריצ'רד טרווית'יק, ששימש להנעת מכונת דישון, בשנת 1812. המיכון התפשט לשימושים חקלאיים נוספים לאורך המאה ה-19. הטרקטור הראשון המונע בבנזין נבנה באמריקה על ידי ג'ון פרויליך בשנת 1892.

ג'ון בנט לוז החל את המחקר המדעי של הפריה בתחנת הניסויים ברוטאמסטד בשנת 1843. הוא חקר את ההשפעה של דשנים לא אורגניים ואורגניים על תפוקת היבול והקים את אחד המפעלים הראשונים לייצור דשנים מלאכותיים ב-1842. דשן, בצורת מרבצי נתרן חנקתי בצ'ילה, יובא לבריטניה על ידי ג'ון תומאס נורת' וכן גואנו (צואת ציפורים). התהליך המסחרי הראשון לייצור דשנים היה השגת פוספט מהמסה של קופרוליטים בחומצה גופרתית.

 המאה ה-20 

שמאל|ממוזער| תמונה מראשית המאה ה-20 של טרקטור חורש שדה אספסת
דן אלבון בנה את הטרקטור המוצלח הראשון מבחינה מסחרית המונע בבנזין בשנת 1901, והטרקטור פרמול  של חברת International Harvester משנת 1923 סימן את נקודה המפנה המרכזית בהחלפת חיות העבודה (במיוחד סוסים) במכונות. מאז, פותחו קוצרים מכניים (קומביין תבואות), שותלים מכניים וציוד אחר, אשר חוללו מהפכה נוספת בחקלאות. המצאות אלו אפשרו לבצע משימות חקלאות במהירות ובקנה מידה שהיה בלתי אפשרי בעבר, מה שהוביל את החוות המודרניות להפיק כמויות גדולות בהרבה של תוצרת איכותית ליחידת אדמה. תהליך הבר-בוש לסינתזה של אמוניום חנקתי ייצגה פריצת דרך גדולה ואפשרה לתשואות היבול להתגבר על אילוצים קודמים. הפטנט נרשם לראשונה על ידי הכימאי הגרמני פריץ הבר. בשנת 1910, קארל בוש סיחר בהצלחה את התהליך בזמן שעבד בחברת הכימיקלים הגרמנית BASF, ורשם פטנטים נוספים. בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, השימוש בדשן סינתטי גדל במהירות, בהתאם לאוכלוסיית העולם הגדלה.

חקלאות קולקטיבית הייתה נהוגה באופן נרחב החל משנות ה-30 של המאה העשרים בברית המועצות, במדינות הגוש המזרחי, בסין ובווייטנאם. אחת התוצאות הייתה הרעב הסובייטי של 1932–1933. תוצאה נוספת התרחשה במהלך הקפיצה הגדולה קדימה בסין שיזם מאו טסה-טונג שהביאה לרעב הסיני הגדול מ-1959 עד1961 ובסופו של דבר עיצבה מחדש את החשיבה של דנג שיאופינג.

במאה האחרונה החקלאות התאפיינה בהגברת הפריון, החלפת דשנים סינתטיים וחומרי הדברה בעבודה, זיהום מים, וסובסידיות חקלאיות. יישומים נוספים של מחקר מדעי בחקלאות מאז 1950 כוללים הנדסה גנטית,Weasel, Lisa H. 2009. Food Fray. Amacom Publishing הידרופוניקה,Douglas, James S., Hydroponics, 5th ed. Oxford University Press, 1975. 1–3 ופיתוח של דלקים ביולוגיים משתלמים כלכלית כגון אתנול.

מספר האנשים המעורבים בחקלאות במדינות תעשייתיות ירד באופן קיצוני מ-24% מהאוכלוסייה האמריקאית ל-1.5% ב-2002. גם מספר המשקים ירד, והבעלות עליהם התרכזה יותר; לדוגמה, בין 1967 ל-2002, מיליון חוות חזירים באמריקה התאחדו ל-114,000, עם 80 אחוז מהייצור במפעלי חוות. לפי מכון וורלדוואטש , 74 אחוז מהעופות בעולם, 43 אחוז מבשר הבקר ו-68 אחוז מהביצים מיוצרים בדרך זו.

עם זאת, הרעב המשיך לשטוף את העולם לאורך המאה ה-20. בגלל ההשפעות של אירועי אקלים, מדיניות ממשלתית, מלחמה וכישלון יבול, מיליוני אנשים מתו בכל אחד מלפחות עשרה תקופות רעב באזורים שונים בין שנות ה-20 ל-1990.

 המהפכה הירוקה 

שמאל|ממוזער| נורמן בורלוג, אבי המהפכה הירוקה של שנות ה-70, מיוחס להציל יותר ממיליארד אנשים ברחבי העולם מרעב.
המהפכה הירוקה הייתה סדרה של יוזמות מחקר, פיתוח והעברת טכנולוגיה, בין שנות ה-40 לסוף שנות ה-70. זה הגדיל את ייצור החקלאות ברחבי העולם, במיוחד מסוף שנות ה-60. היוזמות, בראשותו של נורמן בורלוג אשר תרמה להצלת למעלה ממיליארד בני אדם מרעב, כללו פיתוח זנים בעלי תשואה גבוהה של דגנים, הרחבת תשתיות ההשקיה, מודרניזציה של טכניקות ניהול, הפצת זרעי הכלאה, דשנים סינתטיים וחומרי הדברה לחקלאים.

חנקן סינתטי, יחד עם סלע פוספט שנכרה, חומרי הדברה ומיכון, הגדילו מאוד את יבולי היבול בתחילת המאה ה-20. היצע מוגבר של דגנים הוביל גם להוזלת משק בעלי החיים. יתר על כן, עליות יבול גלובליות נחוותה מאוחר יותר במאה ה-20 כאשר זנים בעלי תשואה גבוהה של דגני יסוד נפוצים כגון אורז, חיטה ותירס הונהגו כחלק מהמהפכה הירוקה.

המהפכה הירוקה ייצאה את הטכנולוגיות של העולם המפותח (כולל חומרי הדברה וחנקן סינתטי) לעולם המתפתח. תומאס מלתוס חזה באופן מפורסם שכדור הארץ לא יוכל לתמוך באוכלוסייתו הגדלה, אבל טכנולוגיות כמו המהפכה הירוקה אפשרו לעולם לייצר עודף מזון.

למרות שהמהפכה הירוקה הגדילה בהתחלה משמעותית את תפוקת האורז באסיה, התשואה מאז התאזנה. "פוטנציאל היבול" הגנטי גדל בחיטה, אך פוטנציאל היבול של האורז לא גדל מאז 1966, ופוטנציאל היבול של תירס "בקושי גדל ב-35 שנים". לוקח רק עשור או שניים עד שצצים עשבים עמידים לקוטלי עשבים, וחרקים הופכים עמידים לקוטלי חרקים תוך כעשור, תהליך שמתעכב במידת מה על ידי מחזור היבול.
ממוזער| חקלאי אורגני, קליפורניה, 1972

 חקלאות אורגנית 

במשך רוב ההיסטוריה שלה, החקלאות הייתה אורגנית, ללא דשנים או חומרי הדברה סינתטיים וללא אורגניזם מהונדס גנטית. עם הופעת החקלאות הכימית, רודולף שטיינר קרא לחקלאות ללא חומרי הדברה סינתטיים, וקורס החקלאות שלו משנת 1924 הניח את היסודות לחקלאות ביו-דינמית. לורד נורת'בורן פיתח את הרעיונות הללו והציג את המניפסט שלו לחקלאות אורגנית ב-1940. זו הפכה לתנועה כלל עולמית, וחקלאות אורגנית נהוגה כיום במדינות רבות.

 ראו גם 
 המהפכה הירוקה
 היסטוריה של כותנה
 היסטוריה של הדשן הכימי
 קישורים חיצוניים 

 "הליבה ההיסטורית של החקלאות" מספריית אוניברסיטת קורנל

 הערות שוליים 

*