הסיירות מסדרת דבונשייר

הסיירות מסדרת דבונשייר הייתה קבוצה של שש סיירות משוריינות שנבנתה עבור הצי המלכותי בעשור הראשון של המאה ה-20. כל אוניות הסדרה שירתו במלחמת העולם הראשונה. ארגייל נהרסה, והמפשייר הוטבעה על ידי מוקש ימי. ארבעת השורדות נגרטו זמן קצר לאחר המלחמה.

 תכנון ותיאור 
אוניות סדרת דבונשייר תוכננו כגרסאות משופרות של סדרת מונמות' הקודמת ונועדו גם להגנה על מסחר. החימוש של העיצוב החדש נעשה חזק יותר על ידי החלפת צריחי תותחי ה-6 אינץ' התאומים (152 מ"מ) והקזמטים בחזית של זוג תותחי 6 אינץ' בארבעה תותחי 7.5 אינץ' (190 מ"מ) צריחים בודדים בסידור יהלום. האוניות תוכננו עם הדחק של 10,850 טונות ארוכות (11,020 טונות). הן היו באורך כולל של 473 רגל 6 אינץ' (144.3 מטרים), רוחב של 68 רגל 6 אינץ' (20.9 מטרים) ושוקע עמוק של 24 רגל (7.3 מטרים). האוניות הונעו על ידי שני מנועי קיטור 4 צילינדרים תלת דרגתיים, שכל אחד מהם הניע צילינדר אחד, שהפיק סך של 21,000 כוחות סוס (16,000 קילוואט) והעניקו להן מהירות מרבית של 22 קשרים (41 קמ"ש). המנועים הונעו על ידי 17 דוודים של Yarrow ושישה דוודים גליליים. הן נשאו מקסימום 1,033 טונות ארוכות (1,050 טונות) של פחם והצוות שלה כלל 610 קצינים ומלחים.

החימוש העיקרי שלהן כלל ארבעה תותחי טעינת עכוז (BL) 7.5 אינץ' (191 מ"מ) Mk I מותקנים בארבעה צריחים חד-תותחים, אחד לפני ואחד מאחורי המבנה העילי ואחד בכל צד. התותחים ירו פגזים במשקל 200 ליברות (91 קילוגרם) פגזים לטווח של כ-13,800 יארד (12,600 מטרים). החימוש המשני שלהן כלל שישה תותחי BL 6 אינץ' (152 מ"מ) Mk VII מסודרים בקזמטים באמצע האונייה. ארבעה מהם הורכבו על הסיפון הראשי והיו לשימוש רק במזג אוויר רגוע. היה להם טווח מרבי של כ-12,200 יארד (11,200 מטרים) עם פגזים במשקל 100 ליברות (45 קילוגרם). הן נשאו גם 18 תותחי ירי מהיר (QF) 3 פאונד של הוצ'קיס ושני צינורות טורפדו בקוטר 18 אינץ' (457 מ"מ). שני תותחי 12 פאונד 8 cwt שלהן יכלו להיות מורדים לשירות בחוף.

בשלב מסוים במלחמה, תותחי הסיפון הראשי בקוטר 6 אינץ' של אוניות הסדרה הועברו לסיפון העליון וקיבלו מגני תותחים. הקזמטים שלהם צופו כדי לשפר את הכושר הימי וארבעת תותחי ה-3 פאונד שהוסרו בשל ההעברה קורקעו.

לחגורת השריון בקו המים של האוניות היה עובי מרבי של 6 אינץ' (152 מילימטרים) שנסגרה עם מחיצות רוחביות בעובי 5 אינץ' (127 מילימטרים). השריון של צריחי התותחים היה גם הוא בעובי של 5 אינץ', בעוד זה של הברבטות שלהם היה בעובי של 6 אינץ'. שריון הסיפון המגן נע בעובי של 0.75–2 אינץ' (19–51 מילימטרים) ומגדל הניווט היה מוגן בשריון בעובי 12 אינץ' (305 מילימטרים).

 אוניות הסדרה 
 אנטרים, הושקה ב-8 באוקטובר 1903, נמכרה לגריטה ב-19 בדצמבר 1922.
 ארגייל, הושקה ב-3 במרץ 1904, נהרסה ב-28 באוקטובר 1915.
 קארנרבון, הושקה ב-7 באוקטובר 1903, נמכרה לגריטה ב-8 בנובמבר 1921.
 דבונשייר, הושקה ב-30 באפריל 1904, נמכרה לגריטה ב-9 במאי 1921.
 המפשייר, הושקה ב-4 בספטמבר 1903, הוטבעה על ידי מוקש ימי ב-5 ביוני 1916.
 רוקסבורו, הושקה ב-19 בינואר 1904, נמכרה ב-8 בנובמבר 1921.

הטבלה הבאה מציגה את פרטי הבנייה ועלות הרכישה של אוניות סדרת דבונשייר. הנוהג הבריטי הסטנדרטי באותה תקופה היה שעלויות אלו לא כוללות חימוש וחנויות. עלויות המהדורה של 1905 נערכו לפני שהספינות הושלמו.
+נתוני בנייה שם האונייה המספנה תאריך שבו עלות לפי הונחה הושקה נכנסה לשירות (BNA 1905) Brassey's Naval Annual 1905, pp. 234–43 (BNA 1906) Brassey's Naval Annual 1906, pp. 208–15 דבונשייר מספנת צ'טם 25 במרץ 1902 30 באפריל 1904 24 באוגוסט 1905 900,792 ליש"ט *** 818,167 ליש"ט אנטרים ג'ון בראון, קליידבנק 27 באוגוסט 1902 8 באוקטובר 1903 23 ביוני 1905 899,050 ליש"ט*** 873,625 ליש"ט ארגיל Scotts Building and Engineering, Greenock 1 בספטמבר 1902 3 במרץ 1904 דצמבר 1905 912,588 ליש"ט *** 873,598 ליש"ט קארנרבון William Beardmore &amp; Company, Dalmuir 1 באוקטובר 1902 17 באוקטובר 1903 29 במאי 1905 899,465 ליש"ט *** 858,130 ליש"ט המפשייר ארמסטרונג ויטוורת', אלסוויק 1 בספטמבר 1902 24 בספטמבר 1903 15 ביולי 1905 872,327 ליש"ט *** 833,817 ליש"ט רוקסבורו בניית ספינות לונדון וגלאזגו, גובן 13 ביוני 1902 9 בינואר 1904 5 בספטמבר 1905 866,199 ליש"ט *** 829,327 ליש"ט
*** = עלות שפורסמה על ידי Brassey לפני שהאונייה הושלמה, כלומר ייתכן שהעלות הכוללת הייתה יותר מזה.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:סדרות של סיירות מלחמה
קטגוריה:סיירות בריטיות