שטוטגרט (סיירת, 1906)

שטוטגרט (בגרמנית: SMS Stuttgart) הייתה סיירת קלה מסדרת קניגסברג של הצי הקיסרי הגרמני, שנקראה על שם העיר שטוטגרט. היו לה שלוש אוניות אחיות: קניגסברג, נירנברג ושטטין. שטוטגרט הונחה במספנה האימפריאלית בדנציג בשנת 1905, הושקה בספטמבר 1906 ונכנסה לשירות בפברואר 1908. כמו אחיותיה, שטוטגרט הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי  וזוג צינורות טורפדו בקוטר , והייתה מסוגלת למהירות מרבית של יותר מ-25 קשרים (46 קמ"ש).

שטוטגרט שימשה כספינת אימונים של תותחנים החל מכניסתה לשירות ועד פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, אז גויסה לכוחות הסיור של צי הים הפתוח. היא ראתה פעולה בקרב יוטלנד, שם נלחמה בסיירת הבריטית אה"מ דבלין. שטוטגרט לא נפגעה במהלך הקרב. היא הוסבה לאוניית בסיס למטוס ימי ב-1918, ולאחר תום המלחמה, נמסרה לבריטניה כשלל מלחמה ב-1920 ולאחר מכן התפרקה לגרוטאות.

 תכנון 
ימין|ממוזער| תרשים של סדרת קניגסברג
אוניות הסדרה תוכננו לשרת הן כסיירי צי במימי הבית והן באימפריה הקולוניאלית הגרמנית. זה היה תוצאה של אילוצים תקציביים שמנעו את הצי הקיסרי הגרמני מבניית סיירות מיוחדות יותר המתאימות לשני התפקידים. הסדרה הייתה התפתחות איטרטיבית של סדרת ברמן הקודמת. כל ארבע אוניות הסדרה נועדו להיות זהות, אך לאחר תחילת בניית הכלי הראשון, צוות התכנון שילב לקחים ממלחמת רוסיה–יפן. אלה כללו סידורים פנימיים והארכת גוף האונייה.

שטוטגרט הייתה באורך כולל של 115.3 מטר (378 רגל) והיה לה רוחב של 13.2 מטר (43 רגל) ושוקע של 5.29 מטר (17.4 רגל) מקדימה. הדחק האונייה היה 3,814 טון במעמס מלא. מערכת ההנעה שלה הייתה מורכבת משני מנועי קיטור תלת דרגתיים עם 3 צילינדרים שהונעו על ידי 11 דוודי צינור מים מופעלים בפחם. אלה סיפקו מהירות מרבית של 24.1 קשרים (44.6 קמ"ש) וטווח של כ-5,750 מיילים ימיים (10,650 ק"מ) במהירות של 12 קשרים (22 קמ"ש). בשטוטגרט שירתו צוות של 14 קצינים ו-308 מלחים.

האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי 10.5 ס"מ (4.1 אינץ') SK L/40 בצריחים בודדים. שניים הוצבו זה לצד זה קדימה על המצודה, שישה מוקמו באמצע האונייה, שלושה משני הצדדים, ושניים זה לצד זה מאחור. התותחים היו בעלי הגבהה מקסימלית של 30 מעלות, מה שאפשר להם לירות במטרות עד . סופקו להם 1,500 פגזים, 150 פגזים לכל תותח. האונייה צוידה גם בשמונה תותחי 5.2 ס"מ (2 אינץ') SK עם 4,000 פגזים. היא הייתה מצוידת גם בזוג צינורות טורפדו בקוטר 45 ס"מ (17.7 אינץ') שקועים בגוף על הצד הרחב עם חמישה טורפדות. האונייה הייתה מוגנת על ידי סיפון משוריין בעובי  באמצע האונייה. במגדל הניווט היו דפנות בעובי .

 היסטוריית שירות 
שטוטגרט הוזמנה תחת שם החוזה "O" והונחה ב-Kaiserliche Werft (המספנה האימפריאלית) בדנציג בשנת 1905. היא הושקה ב-22 בספטמבר 1906, ולאחר מכן החלו עבודות האבזור. היא נכנסה לשירות בצי הים הפתוח ב-1 בפברואר 1908. לאחר כניסתה לצי הים הפתוח, שטוטגרט שימשה כספינת אימון לתותחנים לתותחנים של הצי.

 מלחמת העולם הראשונה 
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היא גויסה ושירתה בצי. לאחר פרוץ המלחמה, היא ועוד כמה סיירות הוטלו תפקידי סיור במפרץ הלגולנד. הסיירות חולקו עם שייטות סירות הטורפדו, והוקצו להסתובב בסיורים ליליים בים הצפוני. כחלק ממבצע זה, שטוטגרט ערכה סיור בליל 15 באוגוסט עם קלן ושייטות סירות הטורפדו I ו-II, ללא תקריות.

ב-15–16 בדצמבר, שטוטגרט השתתפה בהפגזת סקרבורו, הרטליפול וויטבי. היא שובצה למסך הסיירות של צי הים הפתוח, שסיפק חיפוי מרוחק לסיירות המערכה של פרנץ פון היפר בזמן שהם ניהלו את ההפגזה. בעקבות דיווחים על משחתות בריטיות מהמסך הגרמני, אדמירל פון אינגנול הורה לצי הים הפתוח לפנות לנמל ולצאת לגרמניה. בשעה 06:59, שטוטגרט, הסיירת המשוריינת רון, והסיירת הקלה המבורג נתקלו במשחתות של קומנדר ג'ונס. ג'ונס עקב אחר הגרמנים עד 07:40, אז שטוטגרט והמבורג נותקו כדי להטביע את רודפיהם. בשעה 08:02, לעומת זאת, רון אותתה לשתי הסיירות הקלות והורתה להם לנטוש את המרדף ולסגת יחד עם שאר צי הים הפתוח.

ב-7 במאי 1915, קבוצת הסיור IV, שהורכבה עד אז משטוטגרט, שטטין, מינכן ודנציג, ו-21 סירות טורפדו נשלחו לים הבלטי כדי לתמוך במבצע גדול נגד עמדות רוסיות בליבאו. על המבצע פיקד קונטר-אדמירל הופמן, מפקד כוחות הסיור באזור הבלטי. על קבוצת הסיור הרביעית הוטל למסך צפונה כדי למנוע מכל כוחות הצי הרוסי לצאת ממפרץ פינלנד ללא זיהוי, בעוד כמה סיירות משוריינות וספינות מלחמה אחרות הפגיזו את הנמל. הרוסים אכן ניסו להתערב עם כוח של ארבע סיירות: אדמירל מקארוב, באיאן, אולג ובוגאטיר. האוניות הרוסיות ירו לזמן קצר במינכן, אבל שני הצדדים לא היו בטוחים בכוחם של האחרים, ולכן שני הצדדים ניתקו מגע. זמן קצר לאחר ההפגזה, ליבאו נתפסה על ידי הצבא הגרמני המתקדם, שטוטגרט ושאר קבוצת הסיור IV הוחזרו לצי הים הפתוח.

 קרב יוטלנד 
שטוטגרט שובצה בקבוצת הסיור הרביעית במהלך קרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916. קבוצת הסיור הרביעית, בפיקודו של קומודורה לודוויג פון רויטר, עזבה את וילהלמסהאפן בשעה 03:30 ב-31 במאי, יחד עם שאר הצי. עם המשימה למיסוך עבור הצי, שטוטגרט וסירת הטורפדו V71 הוצבו בחלק האחורי של הצי, מאחורי שייטת אוניות המערכה השנייה. שטוטגרט וקבוצת הסיור IV לא היו מעורבים בכבדות בשלבים המוקדמים של הקרב, אך בסביבות השעה 21:30, הם נתקלו בשייטת הסיירות הקלות הבריטית השלישית. האוניות של רויטר הובילו את צי הים הפתוח דרומה, הרחק מהצי הגדול הפרוס. בשל הטווח הארוך והראות הלקויה, רק מינכן ושטטין הצליחו להעסיק את הסיירות הבריטיות. שטוטגרט הייתה האונייה הרביעית בקו, והתותחנים שלה יכלו להבחין רק בספינה בריטית אחת באובך. מכיוון שהאונייה ההיא כבר הועסקה על ידי הסיירות הגרמניות האחרות, שטוטגרט נצרה את האש שלה. רויטר סובב את אוניותיו בכוח ימינה, כדי לקרב את הבריטים לאוניות הראשה של הצי הגרמני, אך שייטת הסיירות הקלות השלישית סירבה לקחת את הפיתיון וניתקה מגע.

במהלך הלחימה הלילית האכזרית שהתרחשה כאשר צי הים הפתוח ניסה לפלס את דרכו בעורף הכוחות הבריטים, קבוצת הסיור IV נתקלה בשייטת הסיירות הקלות השנייה מטווח קצר בחושך. כששתי השייטות סגרו את הטווח זו לעבר זו, האירו הגרמנים את אה"מ סאות'המפטון ואה"מ דבלין וריכזו את האש בשתי האוניות. שטוטגרט ואלבינג ירו על דבלין. בשלב זה, דבלין נפגעה משמונה פגזים, כנראה כולם משטוטגרט, למרות שהפגיעות הללו לא גרמו לנזק רציני. שתי האוניות הבריטיות ניזוקו קשות והוצתו ונאלצו לסגת, בעוד שהגרמנים גם נסוגו לאחור בניסיון לקרב את הבריטים לסיירות המערכה מולטקה וזיידליץ. בתגרה, הסיירת פראונלוב נפגעה והוטבעה על ידי טורפדו ששוגר על ידי סאות'המפטון; זה הכריח את שטוטגרט לצאת מחוץ לקו לימין. לאחר מכן היא איבדה את הקשר עם שאר קבוצת הסיור IV, אז היא נסוגה לעבר שייטת אוניות המערכה הראשונה. היא נכחה במהלך מפגש מאוחר יותר עם כוחות קלים בריטיים בסביבות חצות. היא נשארה מוסתרת בחושך וצפתה בדרדנוטים של שייטת אוניות המערכה הראשונה פוגעות בכמה משחתות בריטיות. הבריטים שיגרו בינתיים טורפדות לעבר הקו הגרמני, מה שאילץ אותו להסתובב. שטוטגרט נאלצה לפלס את דרכה בין אוניות המערכה נסאו ופוזן בחושך.

עד 02:30, שטוטגרט הפליגה בראש המערך הגרמני, לפני וסטפאלן, אוניית המערכה המובילה. היא הובילה את שייטת אוניות המערכה I בחזרה לנמל, ומאוחר יותר סייעה לשייטת אוניות המערכה השלישית ולאוניית הדגל של הצי, פרידריך דר גרוסה. במהלך הקרב, שטוטגרט ירתה 64 פגזים, פחות מכל הסיירות הגרמניות בקרב. היא יצאה מהקרב ללא פגע, בניגוד לרבות מהסיירות הגרמניות האחרות.

 הסבה וגורל 
מוקדם יותר במלחמה, הצי הגרמני ערך ניסויים בהפיכת ספינות קיטור לאוניות בסיס למטוסים ימיים. עם זאת, הן היו איטיות מכדי לפעול עם הצי, ולכן היה צורך בחלופה מהירה יותר. עד 1918, הצי החליט להמיר את שטוטגרט, שהייתה מהירה דיה להפליג עם הצי; עבודות ההסבה החלו בפברואר 1918. העבודה נעשתה במספנה הקיסרית בווילהלמסהאפן, והושלמה במאי. כנושאת מטוס ימי, תותחי ה-10.5 ס"מ, ושני תותחי הצד האחוריים ביותר הוסרו, ונשארו רק ארבעה תותחים בצד הרוחב. שני תותחי נ"מ 8.8 ס"מ SK L/45 הותקנו מקדימה; היא שמרה על צינורות הטורפדו השקועים שלה. שני האנגרים גדולים הותקנו מאחורי הארובות, עם מקום לשני מטוסים ימיים; מטוס ימי שלישי נישא על גבי ההאנגרים. מאז שטוטגרט יכלה לשאת רק שלושה מטוסים, מספר שנחשב לא מספיק כדי לתמוך בכל צי הים הפתוח, נערכו תוכניות להמיר את רון לנושאת מטוס ימי גם כן. אף אחת מהאוניות לא הייתה בשימוש מבצעי מעולם. שטוטגרט שרדה את המלחמה, ונמחק מרשימות הצי ב-5 בנובמבר 1919. היא נמסרה לבריטניה ב-20 ביולי 1920, כפרס המלחמה "S" ולאחר מכן פורקה לגרוטאות.

קטגוריה:סיירות מלחמה
קטגוריה:אוניות מלחמה גרמניות במלחמת העולם הראשונה