הדפוס העברי הקדום ברומא

בשנות ה־70 של המאה ה־15, נדפסו תשעה ספרי־ערש (אינקונבולים) עבריים ברומא, שהשתייכה אז למדינת האפיפיור. הספרים הודפסו ללא עמוד שער וציון מקום או שנת ההדפסה, ורק בשניים מהם נזכרו שמות המדפיסים. מקובל לציין ספרים אלו כראשית הדפוס העברי.

תשעת הספרים הם: 1. ספר השרשים (חלקו השני של ספר מכלול לרד"ק); 2. פירוש הרלב"ג לדניאל; 3. פירוש הרמב"ן לתורה; 4. ספר הערוך לרבי נתן בן יחיאל; 5. תשובות הרשב"א; 6. פירוש רש"י לתורה; 7. ספר מצוות גדול (סמ"ג) לרבי משה מקוצי; 8. מורה הנבוכים לרמב"ם; 9. משנה תורה לרמב"ם.

תולדות המחקר
ממוזער|280px| – קולופון לפירוש הרמב"ן לתורה, רומא, ר"ל לערך, בסוף הפירוש לספר שמות
ממוזער|280px| – קולופון ל"משנה תורה", חלק ראשון, רומא, רל"ד לערך
הספרים נדפסו ללא עמוד שער וציון מקום או שנת ההדפסה. הם נרשמו על ידי דה־רוסי  בציון התאריך: "לפני 1480 [ה'ר"מ]", ובעקבותיו הלכו שטיינשניידר ומרבית הביבליוגרפים הראשונים. דוד סימונסן גילה לראשונה פסק דין של ר' משה פרובינצאלי, שנדפס ב־1566, ובו הוזכרו תשובות הרשב"א מדפוס זה כ"תשובותיו הנדפסות ברומי". חיזוק לכך ניתן מהקולופון שנדפס בפירוש הרמב"ן לתורה בסוף ספר שמות: "נעתק על־ידי עובדיה ומנשה ובנימִן מרומא" (אם כי ניתן לפרש שרק מוצא המדפיסים מרומא). מכיוון שהאותיות של תשעת הספרים נראו בעיני הביבליוגרפים זהות או דומות מבחינה טיפוגרפית, קיבלו רובם את הדעה שכולם נדפסו ברומא. דניאל חוולסון הוכיח את הזהות ביניהם אף מסימני־המים הדומים בספרים אלו.

משה מרקס, שהשווה בין האינקונבולים העבריים לאינקונבולים הלועזיים, גילה דמיון טיפוגרפי בולט בין ספרים אלו לספרים שנדפסו בבתי־הדפוס הנוצריים C. Sweynheym & A. Pannartz  ואולריך האן , שפעלו ברומא בשנים 1468–1473, והאחרון מספר שנים נוספות. הסְדָר הרחב של עמודי הפוליו – המופיע בפירוש הרמב"ן, ספר הערוך וספר השרשים – מיוחד למדפיסים אלו, וכך גם הנוהג החריג של הוספת דפים חלקים בראש הספר או גם בסופו, כפי שנעשה באינקונבולים העבריים המדוברים, היה נהוג בבתי דפוס אלו בשנים 1469–1473.

זמן ההדפסה
מרקס חילק את הספרים לשלוש תקופות הדפסה, בהתאם לצורת האותיות הקטנות:
 1469–1472 (רכ"ט–רל"ב): פירוש הרמב"ן, ספר הערוך, פירוש רש"י ופירוש הרלב"ג.
 1471–1473 (רל"א–רל"ג): ספר השרשים ותשובות הרשב"א.
 1473–1475 (רל"ג–רל"ה): סמ"ג ומורה הנבוכים.
לאחר השוואת האותיות הגדולות המופיעות בספרים, חלקו על מרקס א.ק. אופנברג ופרץ תשבי: לדעת אופנברג, שמונת הספרים שייכים לחטיבה אחת שנדפסה ברומא בשנים 1469–1473 על ידי עובדיה, מנשה ובנימין. לעומתו, תשבי סבר שיש לחלק לשתי חטיבות: אחת שנדפסה בשנים 1469–1473 על ידי עובדיה ושותפיו, ובהם כלולים שתי התקופות הראשונות בחלוקתו של מרקס; והשנייה שנדפסה בשנים 1473–1475, על ידי מדפיסים אנונימיים.

שמונה ספרים אלו נדפסו בכתב מרובע אשכנזי. לעומתם, "משנה תורה" נדפס ב"טיפוס מעין ספרדי", ומהווה חטיבה עצמאית, שנדפסה על ידי "המחוקקים שלמה בר' יהודה ועובדיה בר' משה". לדעת תשבי, ספר זה נדפס בין השנים 1473–1475, והוא מניח ש"עובדיה בר' משה" לא זהה לעובדיה שהשתייך למדפיסי הקבוצה הראשונה.

מערערים
לצד מרבית הביבליוגרפים שקיבלו את הטענה שספרים אלו נדפסו ברומא, היו גם כאלו שערעו על חלק או כל הטענות. הראשון היה זיגמונד זליגמן , שבשל בלבול בין דברי המחבר לדברי המדפיסים, טען שספר השרשים נדפס בנאפולי; לאחריו י"ל טייכר, שפירש את המילים (המתייחסות לתשובות הרשב"א) "הנדפסות ברומי סי' שצ"ו" כ'נדפסות בראש סימן שצ"ו'; ומאוחר יותר דניאל ניסים, שטען אף הוא שהספרים נדפסו בנאפולי.

לקריאה נוספת




קישורים חיצוניים
תשעת הספרים בקטלוג הספרייה הלאומית





 רבי שלמה יצחקי (רש"י), פירוש על התורה, בקטלוג הספרייה הלאומית




הערות שוליים

רומא
קטגוריה:יהדות איטליה
קטגוריה:רומא