מפלגות נשים בישראל

בפוליטיקה של ישראל התמודדו מפלגות נשים בכמה בחירות לכנסת, אך הישגיהן האלקטורליים של המפלגות היו דלים יחסית. עם זאת, היו שטענו שהייתה להן השפעה ניכרת על סוגיות החשובות לנשים בישראל ובכלל זה מעמד האישה בישראל.

מפלגות נשים שהתמודדו לכנסת
בין השנים 1920 ל־1944 השתתפו מפלגות נשים בכל אסיפות הנבחרים. בבחירות לאספה המכוננת, בשנת 1949, השתתפו שתי רשימות נשים: רשימת הפועלת והאשה הדתית, שרצה מאחר שהמפלגות החרדיות לא הסכימו להכליל נשים בחזית הדתית המאוחדת, ורשימת ויצו שזכתה במנדט אחד ונציגתה בכנסת הייתה רחל כהן-כגן. מאז ועד שנות ה-70 לא הייתה מפלגת נשים שרצה לכנסת.

בשנת 1973 נכנסה לכנסת מפלגת ר"צ (התנועה לזכויות האזרח), בראשותה של שולמית אלוני שאמנם לא הייתה מפלגת נשים באופן רשמי, אך יש המחשיבים אותה לכזאת.

בבחירות לכנסת התשיעית בשנת 1977, התמודדה מפלגת הנשים, אך היא לא עברה את אחוז החסימה.

בשנת 1989 מאשה לובלסקי בקשה לקדם את הרעיון של מפלגת נשים, הגם שאמרה שהיא עצמה לא תרוץ במפלגה כזאת. בדיון שהתקיים בנושא במרץ 1989 היא ורות רזניק שהייתה שותפה במפלגת הנשים בשנת 1977 תמכו ברעיון, ולעומת זאת לימור לבנת ואליס שלוי התנגדו.

בשנת 1992 בבחירות לכנסת ה-13 השתתפה מפלגת נשים בראשות רות רזניק ואסתר הרצוג. המפלגה השיגה כעשירית מהקולות הנדרשים למעבר אחוז החסימה, וכמחצית ממספר הקולות של מפלגת הנשים בשנת 1977.

בשנת 2015 התמודדה בבחירות לכנסת ה-20 מפלגת "ובזכותן", מפלגת נשים חרדית, בראשות רות קוליאן, שזכתה רק ב-1802 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.

ב-2020, התמודדה בבחירות לכנסת ה-23 מפלגת "קול הנשים", בראשותה של מזל שאול. המפלגה זכתה ב-2,773 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.

הצורך במפלגת נשים
אחד הנימוקים המובא כתמיכה במפלגת נשים היא הייצוג הדל של נשים בכנסת. אחת מטענות המתנגדים היא שלנשים יש עמדות במגוון נושאים שלא מאפשרות התאחדות למפלגת נשים.

 הערכה 
חוקרים רבים מתעלמים ממפלגות נשים, או מתייחסים אליהן במונחים של כישלון. אסתר הרצוג, לעומת זאת, טוענת שהייתה להן השפעה ניכרת על סוגיות החשובות לנשים בישראל.

 ראו גם 
 נשים בפוליטיקה הישראלית
 נשים בממשלות ישראל
 התמודדות נשים בבחירות המקומיות בישראל

 הערות שוליים 

קטגוריה:מפלגות פמיניסטיות
קטגוריה:נשים בפוליטיקה הישראלית