עבד אל-פתאח סולטאני

עבד אל־פתאח סולטאני (בפרסית: عبدالفتاح سلطانی, נולד ב-2 בנובמבר 1953) הוא עורך דין זכויות אדם איראני ואחד המייסדים של ארגון זכויות האדם האיראני ״מרכז מגיני זכויות האדם״, בו גם שימש כדובר. סולטאני נודע במעצריו הרבים, שבוצעו בשל מעורבותו במשפטים ובמאבקים רבים באיראן.

 ביוגרפיה 
 מרכז מגיני זכויות האדם 
בשנת 2001 חבר סולטאני לכלת פרס נובל שירין עבאדי, ויחד עם שלושה פעילי זכויות אדם נוספים הקימו את ארגון זכויות האדם "מרכז מגיני זכויות האדם", שהיה מארגוני החברה האזרחית הראשונים באיראן. המרכז הוקם במהלך תקופת נשיאותו של מוחמד ח'אתמי, שהיה ממובילי המחנה הרפורמיסטי, והוביל מדיניות של פתיחות יחסית לארגוני חברה אזרחית. למרות זאת, גם בתקופת שלטונו של ח'אתמי הפעילות של המרכז לוותה בהתנכלויות, שכן סמכויותיו של הנשיא האיראני מצומצמות בנושאים רבים, ביניהם מערכת המשפט. כך למשל, בשנת 2004 נעצר סולטאני לארבעה חודשים, לאחר שטען שכמה מלקוחותיו, שהיו מנהיגי אופוזיציה כלואים, טענו שעונו בכלא.

המרכז עסק בדיווח על הפרות של זכויות אדם, ייצוג משפטי פרו בונו לאסירים פוליטיים ומתן תמיכה למשפחותיהם. בדצמבר 2008, לאחר שהוחלף שלטונו הרפורמיסטי של הנשיא ח'אתמי בשלטונו השמרני של הנשיא אחמדינז'אד, פשטו כוחות הביטחון ללא צו למשרדי המרכז, וסגרו אותו.

 המעצר ב-2005 
במהלך שנת 2005 ייצג סולטאני קבוצה של מואשמים בריגול על תוכנית הגרעין האיראנית בהוראת ישראל וארה״ב. ב-31 ביולי 2005 הוא נעצר, לאחר שלטענת משרד המשפטים האיראני, אחד המיוצגים שלו חשף מידע חשאי. באותו הזמן הוא גם עסק בשני תיקים בעלי פרופיל תקשורתי גבוה: בתיק הראשון, הוא ייצג את משפחתה של הצלמת האיראנית-קנדית זהרה קזמי, שהוכתה למוות במהלך מאסרה בכלא אווין. בתיק השני, הוא ייצג את העיתונאי אכבר גנג'י, שחשף את מעורבותם של אנשי ממשל בפרשת רצח של עיתונאים בשנות ה-90. ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל טען כי המעצר שלו בוצע בעקבות המעורבות שלו בתיקים הללו, מתוך כוונה למנוע ממנו לעסוק במקרים כאלו, ולהרתיע פעילי זכויות אדם נוספים לפעול בנושאים דומים.

סולטאני נאסר לשבעה חודשים, חמישה מתוכם בבידוד. את מאסרו הוא ריצה בכלא אווין, שמכיל בתוכו אסירים פוליטיים רבים, וידוע לשמצה בשל תנאיו הקשים. הוא הורשה להיפגש עם אשתו ואמו פעמים בודדות, אבל לא עם ילדיו. לאחר חמישה חודשים של מעצר, הורשה בפעם הראשונה להיוועץ עם עורך דין, לאחר שנחקר מספר פעמים ללא ייעוץ משפטי. השופט המקורי בתיקו הוחלף, ככל הנראה בגלל שהוא שקל לשחרר את סולטאני בערבות. השופט החדש גזר עליו שלושה חודשי מאסר נוספים, שלאחריהם הוא שוחרר בערבות של כ-100,000 אירו.

במהלך שנת 2006 הורשע סולטאני בהעברת מידע סודי, בעקבות מעורבותו במשפטם של קבוצת המואשמים בריגול. הוא נידון לחמש שנות מאסר, אך הוא ערער על ההרשעה וזוכה מכל האישומים.

 הבחירות לנשיאות איראן והמעצר ב-2009 
לאחר הבחירות לנשיאות באיראן ב-2009, בהן נבחר בשנית הנשיא מחמוד אחמדינז'אד, פרצו מחאות רבות ברחבי איראן, בעקבות טענות לזיוף הבחירות. סולטאני נעצר בעקבות מעורבותו במחאות, זאת ללא משפט אלא בעקבות צו מעצר זמני שהנפיק שופט, שהאשים אותו ב"ספקנות לגבי תוצאות הבחירות״. סולטאני נכלא בשנית בכלא אווין, ורק ביום ה-28 למעצרו הורשה לקבל ביקור משפחתי. במהלך הביקור גילה כי אחותו מתה בתאונת דרכים. סולטאני סירב להשתתף בהלווייתה, לאחר שהרשויות התנו את שחרורו בהתחייבות מצדו שלא לדבר על מעצרו בפני התקשורת. סולטאני אמר כי ״אני לא עשיתי משהו לא בסדר... להסכים לתנאים שלהם היה נותן חותמת גומי לאישור הפשעים שלא ביצעתי.״ לטענת סולטאני, במהלך חקירותיו חוקריו הציעו לו להפסיק את פעילותו הציבורית בתמורה לשחרורו, אך הוא סירב. בסופו של דבר סולטאני ריצה מאסר של 72 ימים, 17 מתוכם בבידוד, כשהסיבות למעצרו לא פורסמו, והוא לא ידע במה הוא מואשם.

 המעצר וההרשעה ב-2011 
בספטמבר 2011 עבד סולטאני על ייצוגם של חברי המיעוט הדתי הבהאי, שנעצרו בשל עבודתם במכון הבהאי להשכלה גבוהה. באותה התקופה נעצר סולטאני, לאחר שכוחות הביטחון נכנסו למשרד עורכי הדין שלו ללא צו משפטי, תוך שהם מחרימים מחשבים ותיקיות. מאוחר יותר הורשע בהפצת תעמולה אנטי ממשלתית, סיכון הביטחון הלאומי וקבלת פרס לא חוקי, רמז לפרס נירנברג לזכויות אדם שקיבל. נגזרו עליו 20 שנות מאסר ובנוסף נאסר עליו לעסוק בעריכת דין למשך 20 שנה. סולטאני ערער על ההחלטה, ובית המשפט לערעורים צמצם את תקופת מאסרו ל-13 שנה, וביטל את האיסור לעיסוק בעריכת דין. את מאסרו ריצה סולטאני בכלא בעירייה הנידחת בוראז׳אן, שממוקמת במרחק של 1200 קילומטר ממשפחתו, וזאת על מנת להקשות על משפחתו לבקרו.

בנובמבר 2018 דווח כי סולטאני שוחרר מהכלא על תנאי, לאחר שריצה בפועל למעלה מחצי מעונשו. שחרורו בוצע רק לאחר ערעורו השני.

 חיים אישיים 
סולטאני נשוי למעסומה דאגהן ואב לארבע בנות. בתו הומה מתה בגיל 27 מהתקף לב.

 פרסים 
בשנת 2009 זכה סולטאני בפרס נירנברג לזכויות אדם. דקות ספורות לפני עלי עלייתו למטוס נלקח דרכונו על ידי השלטונות, ונאסר עליו לצאת מאיראן. אשתו, שקיבלה במקומו את הפרס, נשפטה מאוחר יותר, ונידונה לשנת מאסר על תנאי, בנוסף לאיסור יציאה מאיראן למשך חמש שנים.

בשנת 2019 זכה בפרס זכויות האדם של לשכת עורכי הדין האירופית, ביחד עם שלושה עורכי דין איראנים נוספים. בעקבות מצבם באיראן, קיבלה בשמם את הפרס כלת פרס נובל שירין עבאדי.

 לקריאה נוספת 
Liela Alikarami, Human Rights and Agents of Change in Iran, palgrave, 2018

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים

קטגוריה:פעילים חברתיים איראנים
קטגוריה:עורכי דין
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1953