אליוט ארוויט

אליוט ארוויט (באנגלית: Elliott Erwitt; 26 ביולי 1928 – 29 בנובמבר 2023) היה צלם פרסומת, צלם דוקומנטרי ובמאי סרטים דוקומנטריים יהודי-אמריקאי יליד צרפת הידוע בתמונותיו בשחור-לבן של סיטואציות אירוניות ואבסורדיות במסגרות יומיומיות. הוא היה חבר בסוכנות מגנום משנת 1953.

קורות חיים
אליו רומנו ארוויץ נולד בפריז, בירת צרפת, ב-1928, להורים יהודים-רוסים, יוג'יניה ובוריס ארוויץ, שהיגרו מרוסיה לאחר המהפכה הרוסית. לאחר הולדתו עברה המשפחה למילאנו שבאיטליה, וחזרה לצרפת עקב עליית הפשיזם באיטליה. ב-1939, כשהיה בן 11, היגרה משפחתו לארצות הברית, והוא התגורר בניו יורק עם אביו, שנפרד מאמו. בקיץ 1941 עבר עם אביו ללוס אנג'לס. אליו רומנו ארוויץ שינה את שמו לשם האמריקני יותר אליוט ארוויט. הוא למד בבית ספר תיכון בהוליווד , ושם החל לגלות עניין בצילום ורכש מצלמת רוליפלקס. בהמשך צילום ויצירת סרטים בלוס אנג'לס סיטי קולג'  ובבית הספר החדש למחקר חברתי .

קריירת צילום
ב-1949 עבר לניו יורק, ושם פגש את הצלמים אדוארד סטייכן, רוברט קאפה ורוי סטרייקר. סטרייקר, לשעבר מנהל מחלקת הצילום של מנהלת החקלאות האמריקאית, שכר את ארוויט לעבוד על פרויקט צילום עבור חברת סטנדרד אויל. ב-1951, עם פרוץ מלחמת קוריאה, גויס לצבא ארצות הברית, ושירת כעוזר צלם שהוצב בצרפת ובגרמניה. הוא השתחרר מהצבא ב-1953, ויחד עם אשתו, לוסיין ון קאם, שאותה פגש במהלך שירותו, עבר לגור במנהטן. ב-1953 הוזמן ארוויט להצטרף לסוכנות מגנום על ידי המייסד רוברט קאפה. הוא החל בקריירת צלם עצמאי והפיק עבודות עבור Collier's, Look, לייף ו-Holiday.

הוא תיעד גם אירועים חברתיים-פוליטיים בתצלומיו, כמו ביקורו של ריצ'רד ניקסון בברית המועצות ב-1959, טקס הלוויה של ג'ון פ. קנדי ב-1963 והשבעתו של ברק אובמה בשנת 2009.

אחד הנושאים שארויט הרבה לצלם הוא כלבים: הם היו הנושא של חמישה מספריו, בן כלבה (1974), אל הכלבים (1992), כלבים (1998), ווף (2005), והכלבים של אליוט ארוויט (2008).

ארוויט יצר אלטר אגו, "André S. Solidor" (בראשי תיבות ass - ישבן) היומרני חובש הכומתה, "אמן עכשווי, מאחת המושבות הצרפתיות בקריביים, אני שוכח איזו" כסאטירה על הצילום העכשווי. עבודתו פורסמה בספר משנת 2009, The Art of André S. Solidor, והוצגה ב-2011 בגלריה פול סמית' בלונדון.

באוקטובר 2020 תרם תמונה שצילם בשנת 1965, של זוג כפפות רפואיות תלויות על חבל, לקמפיין של מיזם HOPE לקידום מודעוּת לפעולת הצוותים הרפואיים במגפת הקורונה.

הוקרה
 ב-1994 נבחר לעמית כבוד של החברה המלכותית לצילום .
 בשנת 2002 הוענקה לו מדליית המאה של החברה המלכותית לצילום, כהוקרה על תרומה מתמשכת ומשמעותית לאמנות הצילום.
 בשנת 2011 הוענק לו פרס האינסוף של המרכז הבינלאומי לצילום , בקטגוריית מפעל חיים.

בקולנוע
משנות ה-70 הקדיש הרבה ממרצו לסרטים. סרטיו העלילתיים, פרסומות הטלוויזיה והסרטים הדוקומנטריים שלו כללו את "ארתור פן: הבמאי" (1970), "יופי לא יודע כאב" (1971), "אדום, לבן וכחול גראס" (1973) ואת "יצרני הזכוכית עטורת הפרסים של הראת" (1977). היה גם מפעיל המצלמה של "Gimme Shelter" (1970), צלם סטילס עבור "ביב דילן: אין כיוון הביתה" (2005), וסיפק צילום נוסף עבור Get Yer Ya Ya's Out (2009).

אוסף מסרטיו של ארוויט הוקרן בשנת 2011 כחלק מהאירוע המיוחד של פסטיבל DocNYC, "ערב עם אליוט ארוויט".

אחרית ימיו
בשנת 2019 הופק סרט תיעודי אודותיו: "Elliott Erwitt: Silence Sounds Good".

אליוט ארוויט נפטר ב-29 בנובמבר 2023 בביתו בניו יורק.

קישורים חיצוניים








 Elliott Erwitt, Duncan Miller Gallery
 Regarding Elliott: Photographs by Elliott Erwitt, Weinstein Hammons Gallery
הערות שוליים

קטגוריה:צלמי סוכנות מגנום
קטגוריה:צלמי רחוב
קטגוריה:מהגרים מצרפת לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים ממוצא צרפתי-יהודי
קטגוריה:צלמי עיתונות אמריקאים
קטגוריה:צלמי עיתונות יהודים
קטגוריה:במאי סרטים תיעודיים אמריקאים
קטגוריה:במאי סרטים תיעודיים יהודים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1928
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2023