פרוגרסיביזם בארצות הברית

170px|ממוזער|הנשיא האמריקני תיאודור רוזוולט יישם מדיניות פרוגרסיבית בארצות הברית בין השנים 1901 עד 1909
הפרוגרסיביזם בארצות הברית היא תנועת רפורמה שצמחה בארצות הברית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 כתגובה לשינויים העצומים שהביאה המודרניזציה, כמו צמיחת תאגידים גדולים, זיהום ושחיתות בפוליטיקה האמריקנית. המקור של התנועה באמונה שהממשל האמריקני והחברה צריכים להתמודד עם אתגרי התיעוש, העיור ואי השוויון הקיימים בחברה האמריקנית במטרה לשפר את איכות החיים של כל האוכלוסייה האמריקאית.

במהלך המאה ה-21 הפרוגרסיביות החדשה דוגלת בעיקר במדיניות שנחשבת בדרך כלל סוציאל-דמוקרטית, ומזוהה עם האגף השמאלי של המפלגה הדמוקרטית, ובמיוחד עם פוליטיקאים כגון הסנאטור ברני סנדרס, חברת הקונגרס אלכסנדריה אוקסיו-קורטז ושאר חברות וחברי הקונגרס שמרכיבות את הסקווד.

היסטוריה
רקע
הפרוגרסיביות בארצות באה לידי ביטוי כמרד אינטלקטואלי נגד הפילוסופיה הפוליטית של החוקתיות  כפי שהובעה על ידי ג'ון לוק ומייסדי הרפובליקה האמריקאית, לפיה סמכות השלטון תלויה בהקפדה על הגבלות על סמכויותיו הצודקות.

התנועה הפרוגרסיבית בארצות הברית החלה כתנועה חברתית בשנות ה-90 של המאה ה-19 כתנועת נגד מול הברונים השודדים שצברו עוד ועוד כוח כלכלי במהלך התקופה שלאחר מלחמת האזרחים האמריקנית. הודות ליזמות אבל גם תודות לקשרים בממשל, יתרונות לגודל וקיומו של כוח שוק זכו בעלי עסקים בנתחי שוק גדולים יותר ויותר תוך שהם חולשים על חלקים גדולים מכלכלת ארצות הברית ומכתיבים את התנאים עבור צרכנים, עובדים, ספקים ומתחרים.

בשנת 1873 כתב הסופר מארק טוויין ספר ביקורתי על הברונים והתקופה בשם "עידן מצופה זהב: סיפור מההווה" (The Gilded Age: A Tale of Today). הספר, שתיאר את השחיתות הפוליטית שהייתה בזמנו, הפך לרב-מכר. הוא אף העניק לתקופה זו את שמה – "העידן מצופה הזהב" (במקום העידן המוזהב) Gilded Age. לכאורה הכל נוצץ וזהוב – אבל כאשר מקלפים את הציפוי מתגלה מציאות קשה.

בשלהי עידן זה התבלטו שני אנשים, ג'ון ד. רוקפלר וג'יי. פי. מורגן, בעלי אימפריות עסקיות ששלטו על ענפים רבים כולל ענף הבנקאות וחלקים מהן קיימות עד היום. רוקפלר היה בעל מונופול ומונפסון בתחום הפקת הנפט כך שהוא הכתיב את המחירים הן לצרכנים והן לספקים ואף הכריח את חברות הרכבות לתת לו הנחה ובמקביל גם להקשות את התנאים על מתחריו. מורגן הפעיל קבוצות בשם "טראסטים" שהיו קרטלים חוקיים בענפים שלמים שקבעו את המחירים ואת התנאים. כל זה היה חוקי למהדרין בשל השפעת החברות הגדולות על הממשל ויצר זעם הולך וגדל בקרב איכרים, פועלים ואינטלקטואלים. זעם זה התפרץ לפעמים בשביתות והתנגשויות מול שכירי חרב ובריונים של בעלי המפעלים הגדולים. בעידן זה עוד לא היה בנק מרכזי ולכן הממשלה הייתה תלויה בהלוואות כספים מהבנקים הגדולים. היעדר בנק מרכזי מפקח אפשר גם לבנקים לנפח בועות פיננסיות שיצרו גם ריצות על הבנק.

כדי להצדיק את הפערים הכלכליים הגדלים, הרווחים העצומים אל מול עוני של איכרים ופועלים, הצדיקו הברונים השודדים ואליטה שנהנתה מקרבתה אליהם את המצב בטענה שכך צריכה לעבוד כלכלה קפיטליסטית תחרותית – כלומר נטולת התערבות ממשלתית. כדי להקנות לטענות שלהם נופך מדעי הם הצדיקו אותן גם בטענות של דרוויניזם חברתי לפיהן לכאורה אנשים מוכשרים ראויים להיות עשירים ומי שחי בעוני נמצא שם בגלל כוחות הטבע או עצלות.

בעוד שהמונח פרוגרסיבי ייצג מגוון של קבוצות לחץ פוליטיות מגוונות, לא תמיד מאוחדות, הפרוגרסיבים דחו את הדרוויניזם החברתי, מתוך אמונה שניתן לטפל בבעיות שהחברה מתמודדת איתן, כגון מלחמת מעמדות, חמדנות, עוני, גזענות ואלימות, על ידי מתן חינוך טוב. סביבה בטוחה ומקום עבודה יעיל. פרוגרסיבים חיו בעיקר בערים, היו בעלי השכלה ברמת קולג' והאמינו בשלטון מרכזי חזק.

צמיחת התנועות הפרוגסביות
ממוזער|תאודור רוזוולט
פוליטיקאים פרוגרסיבים פעלו בשתי המפלגות הגדולות, ובהם הנשיאים תאודור רוזוולט הרפובליקני ווודרו וילסון הדמוקרטי. היו מספר ניסיונות להקים מפלגות פוליטיות פרוגרסיביות. כך למשל, ב-1912 הקים תאודור רוזוולט מפלגה פרוגרסיבית כשלא הצליח לזכות מחדש במועמדות המפלגה הרפובליקנית, אך הגיע בבחירות רק למקום השני – אחרי וודרו וילסון ולפני ויליאם הווארד טאפט הרפובליקני. על רקע חוסר הנחת מפעילותם של התאגידים הגדולים בארצות הברית כל שלושת המועמדים לנשיאות ארצות הברית טענו שהם פרוגרסיבים. רוזוולט הכריז כי הוא "תמיד האמין שפרוגרסיביות נבונה ושמרנות נבונה הולכים יד ביד."

ב-1924 שוב הוקמה מפלגה פרוגרסיבית בראשות רוברט לה פולט, הסנאטור הרפובליקני מוויסקונסין, ואחת הדמויות הבולטות בתנועה הפרוגרסיבית, שהצליח להגיע רק למקום השלישי. בשני המקרים התפוררו המפלגות לאחר הכישלון בבחירות. אולם למרות חוסר ההצלחה להקים מפלגה, הכתיבה התנועה במידה רבה את סדר היום הפוליטי בארצות הברית בשני העשורים הראשונים של המאה העשרים, תקופה שנקראת "העידן הפרוגרסיבי", והותירה מורשת שניכרת עד ימינו.

התנועה הובילה רפורמות ויוזמות רבות בתקופה זו, בהן בחירות ישירות לסנאט (התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית), הנהגת בחירות מקדימות ישירות, מתן זכות בחירה לנשים (התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית), חקיקת חוקים נגד קרטלים (חוקי אנטי-טראסט – חוקים נגד הגבלים עסקיים) תוך פירוק המונופולים הגדולים, הנהגת רגולציה בתחומים שונים כמו מזון או תרופות, וחקיקה סביבתית וסוציאלית. רוב הצעדים האלה זכו להצלחה רבה ובהמשך אומצו על ידי מדינות אחרות והם מקובלים עד היום.

 במאה ה-21 
ישנם הבדלים מהותיים בין התנועה הפרוגרסיבית במאה ה-21 לתנועה הפרוגרסיבית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. התנועה הפרוגרסיבית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 חתרה בעיקר לחוקק חוקים שיעניקו זכות בחירה לנשים, לחוקק חוקים שימנעו העסקת ילדים במקומות עבודים, חקיקת חוקים שירסנו את הכוח של מונופולים על מנת להבטיח תחרות הוגנת, וחקיקת חוקים שיסייעו לשפר את תנאי העבודה והשכר של העובדים האמריקאים.

התנועה הפרוגרסיבית במאה ה-21 מדגישה באופן ניכר את הצורך בהתנגדות לאימפריאליזם אמריקאי, צמצום אי השוויון בהכנסות על ידי העלאת שכר המינימום וכמו גם חקיקת מיסוי פרוגרסיבי, שירותי בריאות אונברסליים, צדק חברתי וצמצום הפערים בין אוכלוסיות מגזעים שונים בחברה האמריקנית, רפורמה מקיפה במדיניות ההגירה, ורגולציה קפדנית לכלי הנשק בארצות הברית על מנת לקדם את ביטחון הציבור.

 צמצום אי השוויון בהכנסות 
אי השוויון בהכנסות נמצא בעלייה מתמדת בארצות הברית עוד משנות ה-70. הפרוגרסיביים טוענים שהמחסור באיגודי עובדים, המדיניות הלא אפקטיבית, תהליכי הגלובליזציה ועוד גורמים הובילו לאורך השנים לפער ניכר בהכנסות האמריקאים. העלייה באי-השוויון בהכנסות הובילה את הפרוגרסיביים לקרוא ליישום חקיקה הכוללת בין היתר רפורמה בוול סטריט, רפורמה בחוק המס, רפורמה בגיוס כספים לקידום מועמדים/מפלגות/יוזמות פוליטיות, וסגירת פרצות בחוק.

הפרוגרסיבים החלו לדרוש רגולציה מהותית בוול סטריט במאה ה-21 בעקבות המשבר הכלכלי העולמי של 2008 בטענה שהדה-רגולציה של וול סטריט גרמה למשבר. בין היתר, ברני סנדרס החל לקרוא במאה ה-21 לפרק מוסדות פיננסיים בהם נתח השוק מרוכז בקומץ תאגידים אשר "גדולים מדי מכדי להיכשל".

 רפורמה במערכת הבריאות 
הפרוגרסיביים קוראים לעיתים קרובות לרפורמה מקיפה במערכת הבריאות האמריקנית, כולל יישום הרעיון של מערכת משלם יחיד או מערכת Medicare for All כדי להבטיח גישה לשירותי בריאות לכל האזרחים.

במהלך המאה ה-21 מערכת שירותי בריאות במודל של "משלם יחיד" (Single Payer) הפכה ליעד חשוב ברפורמה במערכת הבריאות עבור פרוגרסיבים בארצות הברית. בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית ב-2016 המועמד הפרוגרסיבי לנשיאות ברני סנדרס ציין שהוא סבור שמיליוני אמריקאים עדיין משלמים יותר מדי עבור ביטוח הבריאות ושמיליונים נוספים לא מקבלים את הטיפול לו הם זקוקים משום שאין עדיין מערכת בריאות במודל של משלם יחיד.

 שכר מינימום 
הפרוגרסיבים מאמינים שהסטגנציה של השכר מנציחה את אי השוויון בהכנסות וכי העלאת שכר המינימום היא צעד הכרחי למאבק באי השוויון. לטענת הפרוגרסיבים אם שכר המינימום היה גודל לפי קצב גידול הפריון בארצות הברית, הוא היה אמור לעמוד כיום על 21.72 דולר לשעה - כמעט פי שלושה משכר המינימום הקיים כיום. פוליטיקאים פרוגרסיבים כמו הסנאטור ברני סנדרס ונציגת בית הנבחרים אלכסנדריה אוקסיו-קורטז הביעו בעבר תמיכה בהעלאת שכר המינימום על סמך חקיקה פדרלית ל-15 דולר לשעה. מדיניות זו מיושמת כיום כבר במדינת קליפורניה בה שכר המינימום הוא 15 דולרים לשעה משנת 2021 ואילך.

 צדק חברתי 
במהלך המאה ה-21 הפרוגרסיבים בארצות הברית דוגלים ביישום חקיקה שתקדם חברה שוויונית יותר ותסייע לצמצם את הפערים בין אוכלוסיות מגוונות בחברה האמריקנית, כולל הפערים בין אוכלוסיות מגזעים שונים, פערים מגדריים ופערים סוציו-אקונומיים. הפרוגרסיבים תומכים בקידום רפורמה במשפט הפלילי לתיקון עוולות מערכתיות, וביטול פרקטיקות אשר מפלות בתחומים כמו תעסוקה ודיור.

 ראו גם 
 פרוגרסיביזם
 הברונים השודדים
 סוציאליזם דמוקרטי
 גורפי הבוץ
 פופוליזם שמאלי

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:ארצות הברית: היסטוריה פוליטית
קטגוריה:פרוגרסיביים אמריקאים