חוקי הקרדיט של גילדת התסריטאים

חוקי הקרדיט של גילדת התסריטאים (או איגוד התסרטיאים האמריקאי) לסרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה מכסה את כל היצירות בסמכות השיפוט האמריקאיות. במקור גילדת כותבי המסך, היא מאז 1941 הפוסק הסופי של מי שמקבל קרדיט על כתיבת סרט קולנוע תיאטרלי, טלוויזיה או ניו מדיה בתחום שיפוטה. (ארצות הברית)

למערכת יש כללים כיצד כותבים יכולים לחייב את המפיקים דרך הקרדיטים השונים. ניתן לתת צורות שונות של קרדיט כדי לציין דברים טכניים כגון האם סופר תרם לחומר המקור המקורי, הסדר הכרונולוגי של התורמים שעבדו על טיוטות שונות, או האם היו צוותי כתיבה. מאז הקמתה, כדי לקבל קרדיט חייב תסריטאי לתרום לפחות 33 אחוז מהתסריט הסופי, ורק מספר מסוים של כותבים יכול לקבל קרדיט.

תהליך בוררות הקרדיט רואה לראשונה את חברת ההפקה מגישה תגמולים; על שליש מהם מערערים כותבים שונים ומקרים אלו מובאים לבוררות. תהליך זה מבקש מכל הצדדים הכותבים המעורבים לספק ראיות והצהרות תומכות כדי לעזור לקבוע כמה מהתוצר הסופי היה עבודתו של כל כותב. עם זאת, כמה מהחלטות הבוררות של גילדת הכותבים זכו לביקורת על ידי חבריה, כולל על האופן שבו התהליך מטפל בחומר מקור קיים שמותאם למסך, או האם תסרטיאים שחיברו טיוטה מסוימת עדיין צריכים לקבל קרדיט מלא גם לאחר שכל הרעיונות שלהם נזנחו לחלוטין בטיוטות הבאות.

 רקע 
מתן הקרדיטים משפיע רבות על הקריירה של סופרים, כמו גם על המוניטין ועל החברות שלהם באיגודים השונים.

תסריטאים וכותבים שונים מצליחים למכור את התסריטים שלהם על סמך המוניטין שיצא להם; ג'ון הווארד לוסון, הנשיא הראשון של גילדת כותבי המסך (SWG; כיום גילדת הסופרים של אמריקה, אמר כי "שמו של סופר הוא הנכס היקר ביותר שלו. זוהי האישיות היצירתית שלו, הסמל של כל הגוף של הרעיונות והניסיון שלו".

אי הצגת שמו של תסריטאי קרדיטים של הסרט לא רק יגרום לאובדן הכנסות על עמלו, אלא גם ימנע מהם למצוא עבודה עתידית, בהתאם להצלחת הסרט. תסריטאי עשוי לקבל גם בונוס אם השם שלו מופיע בקרדיטים, מכיוון שלעיתים קרובות יש לסרטים הרבה יותר כותבים תורמים ממה שמראה הקרדיטים.

מערכת מתן הקרדיטים יכולה להשפיע על הזכאות לחברות באיגוד המקצועי, שכן אחת הדרכים שבהן אדם הופך לחבר בגילדת הכותבים של מערב אמריקה (WGAW), היא על ידי צבירת "נקודות" על סמך נקודות הכתיבה של כל תסריטאי. נקודות חברות נצברות גם באמצעות העסקה, או מכירה או אופציה לחברה החתומה על הסכם הבסיסי המינימלי (MBA), עסקה שנכרתה בין הגילדה לבין אוסף של אולפנים וחברות הפקה כל שלוש שנים, שבה החברות מסכימות לעמלות מינימום מסוימות, לשאריות ולהטבות אחרות עבור תסריטאי גילדת הכותבים שהם מתקשרים אליהם. הוא מנוהל על ידי ועדה של הגילדה.

בימיה המוקדמים של תעשיית הקולנוע נעשו מאמצים למנוע מהסופרים להתאגד. למרות שה-אס.וי.גי, הוקם ב-1933, הוא נתקל בהתנגדות עד מאי 1941, אז חתם על הסכם עם האולפנים שהעניק לגילדה, בין היתר, את המילה האחרונה על כתיבת קרדיטים. ההסכם נתפס כחלש, שכן הוא כיסה בעיקר את הכותבים בעלי השכר הנמוך ביותר, והקרדיטים עדיין ניתנו באופן בלתי הוגן בעידן שיתוף הפעולה החובה כאשר האולפנים העסיקו מספר רב של סופרים עצמאיים בפרויקטים; בשלב זה, נקבע הצורך של סופרים לתרום 33 אחוז מהתסריט הסופי, מה שהשאיר רבים ללא קרדיטים על הפקות שנכתבו על ידי ועדה.

הכותבים בעלי השכר הטוב ביותר, לעומת זאת, תמיד זכו לכבוד ולעיתים קרובות יכלו לבחור לעבוד לבד בגלל מעמדם.

 תהליך מתן הקרדיטים 
לכל הכותבים בפרויקט מסוים יש את הזכות לדעת מי עוד כתב על אותו פרויקט. במסגרת נדרשת הפקה לספר לכל הכותבים החדשים שקדמו להם; תסרטיאי עשוי לבקש מההפקה את שמותיהם של אלה שתרמו אחריהם. תסריטאים נושאים גם באחריות לוודא שהם מיודעים, ולהודיע לכותבים אחרים באותו פרויקט שהם עובדים עבורו; כמו כן, עליהם להגיש את החוזה שלהם לגילדה המתאימה תוך שבוע מיום קבלתו. בהפקות טלוויזיה של סרט קולנוע מעל 90 דקות, על חברת ההפקה להודיע בכתב לכל הכותבים על הכותבים שעוקבים אחריהם.

הסכם הבסיסי המינימלי קובע גם שחברת ההפקה חייבת לספק לכל התסריטאים המשתתפים - כל מי שתרם, או נשכר לתרום, חומר כתוב; כל מי שקיבל תשלום עבור חומר כתוב קודם שלו בין אם נרכש או מורשה; כל מי שתרם בכל אחת מהדרכים המוזכרות לעיל לתסריט המקורי, במקרה של גרסה מחודשת - ולגילדת התסריטאים הודעה על קרדיטים זמניים, ולתת לכל הכותבים המשתתפים עותק של תסריט הצילום או התסריט המתוקן האחרון, מיד לאחר המסקנה של הצילום.

לכל תסרטיאי שהשתתף יש את הזכות להיות מעורב בתהליך קביעת הקרדיט (זה עשוי להיות באמצעות נציג מטעמו, כגון סוכן וכיוצא בזה). עד שלושה תסריטאים או שני צוותים של כותבים בקולנוע ושלושה צוותי כותבים בטלוויזיה, עשויים לקבל קרדיט על הפקה.. לגילדת הכותבים יש את הזכות למחות על הקרדיטים המוצעים לכל חברה, ללא קשר לשאלה אם הכותבים עושים זאת.

כדי לקבוע קרדיטים, "חיוני שהכותב ישמור עותקים של כל העבודה שנעשתה", ויגיש עותקים לגילדת הסופרים מיד עם השלמתו. תסריטים, כמו גם רעיונות סיפורים משמעותיים וחומרים ספרותיים אחרים נספרים כהחלטות קרדיט. כאשר יש יותר מכותב משתתף אחד בהפקה, "לכל המשתתפים הזכות להסכים ביניהם פה אחד מי מהם יקבל קרדיט כתיבה על המסך ובאיזה צורה", כל עוד הצורה המוסכמת עומד בדרישות. הסכם הבסיסי המינימלי קובע גם כי הצורה המוסכמת "לא יוצע או יונחת על ידי חברת ההפקה"

גילדת הכותבים מניחה גם רשמית שלכל כותב יש גישה לכל החומר הקודם שנכתב עבור הפרויקט במהלך עבודתו, תוך הדגשה של קרדיטים שניתנו לכותבים קודמים. חומרים המשמשים למחקר אינם זוכים לזיכוי, אך חומר מקור כפי שהוגדר על ידי גילדת הכותבים מקבל קרדיט. הקרדיט המתאים לשימוש עבור חומר מקור הוא כל דבר המעיד על האופי והקשר של חומר המקור והתסריט הסופי, כאשר גילדת הכותבים מספקת את הדוגמאות "ממחזה מאת, מתוך רומן מאת, מבוסס על סיפור מאת, מתוך סדרת מאמרים מאת, מבוסס על [תסכית/תסריט] מאת כותב פלוני".

ברגע שתסריטאי קיבל גם את ההודעה על הקרדיטים הטנטטיביים וגם את התסריט הסופי, הם יכולים להסכים עם הקרדיטים הטנטטיביים של ההפקה, ובמקרה זה הם לא עושים כלום, הם יכולים לדון על הקרדיטים עם התסריטאים האחרים דרך גילדת הסופרים, או שהם יכולים לערער על הקרדיטים הטנטטיביים בתוך פרק זמן מסוים.

אם תסרטיאי המשתתף אינו מסכים עם הקרדיטים, אך ישנם משתתפים נוספים ונראה כי עשוי להגיע להסכמה ביניהם, על מנהל הקרדיטים למסך/טלוויזיה לעשות ניסיון מיטבי לארגן דיון בין כל הכותבים לפני פנייה לבוררות קרדיט.

 צורות שונות של קרדיט 
 צוותים 
קרדיטים מטופלים באופן שונה עבור כותבים בודדים ועבור "צוותים". צוות כותבים מוגדר על ידי הגילדה כ"שני כותבים שהוקצו בערך באותו זמן לאותו חומר ועובדים יחד במשך אותו זמן בערך על החומר." עבודתם של שני הכותבים נחשבת כתרומה משותפת, שאינה ראויה לזכות רק לאחד מהם או לאחד יותר מהשני. לצורך הקרדיטים (וכדי להרתיע מחלוקות מאוחרות יותר), על אחד הכותבים להטיל ספק בגלוי בהגדרת תרומותיהם להיות חלק מצוות בזמן הגשת העבודה לאיגוד הכותבים אם ברצונם לזכות בדרך אחרת. צוות זוכה לסימן האמפרסנד (&) המפריד בין שמותיהם. הקרדיטים של הצוות מורכבים יותר כאשר אחד מהצוות נשכר גם כתסריטאי נוסף: שני התסריטאים בצוות חייבים ליצור הסכם כדי לאפשר לכותב הנוסף לקחת את הקרדיט המשותף. לסופרים מרובים שאינם חלק מצוות יש את המילה "ו" שמפרידה בין שמותיהם.

הקרדיט "נכתב על ידי" מיועד לכותבים שיכולים לטעון שגם הזכויות על הסיפור וגם על מרכיבי התסריט, למעט כאשר יש "חומר מקור בעל אופי סיפור". ישנן הגבלות מסוימות על מפיקים ובמאים של יצירה שמקבלים קרדיט כתיבה, במיוחד שהם לא יכולים לקבל את הקרדיט של הסיפור אלא אם אין כותבים אחרים לסיפור או שההחלטה תועבר לבוררות, וכי יש ליידע את גילדת הסופרים על צוות כותבים (המתכוון לתבוע קרדיטים) הכולל מפיק/במאי ולא מפיק/במאי בתחילת העבודה המשותפת של הצוות. בטלוויזיה, בדרך כלל נכתב קרדיט גם לכותבים בתוכניות שונות ובתוכניות השתתפות קהל.

 "תסריט מאת" 
ניתן להשתמש בקרדיט של "תסריט מאת" גם כאשר הכותבים לסיפור והתסריט שונים, או בנסיבות דומות לקרדיט של סיפור מסך (אם היצירה ברובה אינה מקורית, או בנוסף לקרדיט "סיפור המסך"). רק שני כותבים יכולים לחלוק קרדיט לתסריט למעט מקרים של בוררות. מבוררות, ניתן לתת קרדיטים לתסריט לשלושה כותבים בודדים או לשני צוותים של כותבים. לצורכי בוררות. כדי לקבל קרדיט לתסריט, על הכותב לתרום יותר מ-33 אחוז מהתסריט הסופי. במקרה של תסריט מקורי, כותבים שלא כתבו את המקור חייבים לתרום יותר מ-50 אחוז כדי לקבל את הקרדיט. גילדת הכותבים מכירה בקושי בקביעת אחוזים כאלה. המקבילה לטלוויזיה של התסריט לפי הקרדיט היא "Teleplay by", והיא משמשת באותו אופן

 "סיפור על ידי" 
הסכם הבסיסי המינימלי מתאר את הסיפור כ"נבדל מ תסריט ומורכב מנרטיב בסיסי, רעיון, נושא או מתווה המצביעים על פיתוח ופעולה של הדמות". קרדיט "סיפור מאת" משמש כאשר הכותב נשכר (כחבר בגילדת הכותבים) לכתוב לסיפור, כאשר רעיון הסיפור נרכש מהסופר על ידי חברה החתומה על גילדת הכותבים, או כאשר התסריט שנוצר מבוסס על סיפור המשך הומצא על ידי הכותב תחת סמכות השיפוט של גילדת הכותבים. הקרדיט "סיפור מאת" לא יכול להיות משותף ליותר משני כותבים בקולנוע ושלושה בטלוויזיה וייתכן שהסיפור נכתב בצורות ספרותיות שונות, כולל טיפול קולנועי. קרדיט "סיפור מסך מאת" או "סיפור טלוויזיה מאת" משמש לתסריטאי כאשר עבודתו מבוססת על חומר מקור וסיפור כפי שהם מוגדרים על ידי הגילדה, אך שונה באופן מהותי ממנו. קרדיט סיפור מסך לא יכול להיות משותף על ידי יותר משני כותבים והוא קרדיט שמטופל רק באמצעות בוררות. כותב חומר המקור לסיפור המסך עשוי לקבל קרדיט חומר מקור.

 זכויות מופרדות 
בטלוויזיה יש גם קרדיט "יוצר על ידי" ו"פיתוח (לטלוויזיה) על ידי" תחת מבנה זיכוי המכונה זכויות מופרדות. כותבים הזכאים ליצירת קרדיטים יפתחו חלק משמעותי מהפורמט, הסיפור והתסריט וגם יקבלו זכויות המשך לחומר. קרדיט "נוצר על-ידי" ניתנים על כל פרק, בעוד שפותח (לטלוויזיה) על ידי קרדיטים ניתנים רק על הפרקים שהכותב תרם להם חומרים במפורש.

 צורות אחרות 
נקודות כתיבה נוספות שניתן להשתמש בהן הן "עלילה נכתבה על ידי", "מבוסס על דמויות שנוצרו על ידי" ו"עיבוד על ידי". ניתן לתת קרדיט "חומר מיוחד על ידי" לכותבים בצורות מסוימות של תוכניות טלוויזיה, כאשר הם תרמו חומר כתוב שאינו זכאי לקרדיטים אחרים; אין מגבלות על כמה אנשים עשויים לקבל קרדיט זה.

התסריטאי סקוט מאיירס, חבר ב-WGA ובורר בנושא הטיל ספק בקביעה שלא ניתן לזכות יותר משלושה כותבים, ואמר:

 מבנה וחריגים 
בקרדיטים, השמות מסודרים בדרך כלל לפי מי שעשה הכי הרבה עבודה. אם הצו יחולק והבוררות תמצא שכל הכותבים תרמו באופן שווה, השמות יסודרו בצורה כרונולוגית. ניתן להשתמש בשם בדוי אם ישולם לכותב סכום של כפחות מ-200 אלף דולר אמריקאי. (עבור סרט) או פחות מפי שלושה מהמינימום הרלוונטי בהסכם הבסיסי המינימלי שלו (עבור טלוויזיה), אם השם הבדוי נחשב הגיוני, ואם הכותב יבקש זאת תוך חמישה ימי עסקים מרגע קביעת הקרדיטים הסופיים (לסרט) או במסגרת זמן מוגדרת מראש (עבור טלוויזיה). לפני שניתן יהיה להשתמש בשם בדוי, יש לרשום אותו באגודת הסופרים.

כותב רשאי לחזור בו מהקרדיט "מסיבות אישיות" לפני הגשת ההודעה הטנטטיבית; אם שאר הכותבים לא יסכימו, זה יועבר לבוררות.

סופר אינו יכול לסגת מהקרדיט לאחר בוררות. משיכת קרדיט כוללת גם אובדן זכויות ופיצויים מהחומר; שימוש בשם בדוי אינו מוביל לאובדן זכויות אלה.

 בוררות 
אם אין הסכמה על כתיבת קרדיטים, מנהל קרדיט המסך של גילדת הסופרים (לסרט) או מנהל הקרדיטים לטלוויזיה (לטלוויזיה) יתחיל בהליכי בוררות. שלושה חברים באגדת הסופרים נבחרים כפוסקים, כל עוד אין להם אינטרס בהחלטה.

עבור קולנוע, חייבים המחליטים להיות חברים במשך חמש שנים או להיות לפחות בעלי שלושה קרדיטים של כתיבה למסך, ובטלוויזיה, הם חייבים להיות חברים במשך שנה אחת לפחות ויש להם לפחות שלושה קרדיטים. לפחות שניים מהחברים הנבחרים חייבים להיות בשתי עדות בוררות לפחות לפני כן, ובמידת האפשר ייבחרו חברים הבקיאים בסוג הכתיבה הכרוכה בכך. זהות הפוסקים נשמרת בעילום שם לכולם, כולל הפוסקים האחרים, למעט ועדת קרדיט קולנוע/טלוויזיה. כמו כן, לפני בחירת שלושת החברים, תישלח רשימת מחליטים לקולנוע/טלוויזיה של כל החברים הזכאים לכל הכותבים המשתתפים, שיוכלו למנוע מבחירה מספר סביר של שמות בה; הבחירה תיעשה מתוך השמות הנותרים ללא שאלה. חבר ועדת הקרדיטים לקולנוע/טלוויזיה יועמד לכל תיק בוררות כדי לייעץ לפוסקים ולעזור להם להגיע להכרעה.

בוררות קרדיט לסרטים מתקיימת על פני 21 ימי עסקים, ובוררות קרדיט לטלוויזיה על פני שמונה.

כל הכותבים המשתתפים וגם ההפקה חייבים גם לשתף פעולה עם ועדות בוררות הקרדיט, ובמיוחד על ידי הגשה מדויקת של כל החומר הכתוב (מקורי ובשלושה עותקים). ובחינה קפדנית של החומר שהוגש. גילדת הסופרים גם ממליצה לכל הכותבים להגיש הצהרה בכתב לוועדת הבוררות, המפרטת את עמדתם ומפרטת את תביעתם לזכות בהתאם למדיניות גילדת הסופרים; ההצהרה אינה יכולה לכלול שום דבר לא רלוונטי לתיק, התייחסות לפיצויים, מכתבי תמיכה מאנשים אחרים, או מידע על ההתפתחות שלא יעזור לפוסקים בסקירה האנליטית שלהם.

לתסרטיאים המשתתפים יש 24 שעות לתת את הצהרותיהם, האמצעים היחידים שלהם לספק ראיות תומכות לפוסקים, לגילדה. הצהרות שיוגשו באיחור יתקבלו כל עוד יגיעו לפני קבלת החלטה.

המחליטים מקבלים אפוא כל אחד את קרדיטי הכתיבה הטנטטיביים, הצהרות הכותבים, סיכום הנושאים שייקבעו בתיק, כל החומר הכתוב עם תיעוד כרונולוגי, עותק של ספר הקרדיטים לקולנוע/טלוויזיה, וכן הבקשה כי החלטתם תועבר למנהל קרדיט קולנוע/טלוויזיה תחילה בטלפון ולאחר מכן בכתב.

הצהרות הכותבים נשמרות בפרטיות על ידי גילדת הכותבים. בנוסף, זהות הכותבים נשמרת בעילום שם בפני הפוסקים.

במצבים בהם קיים ספק באמיתות החומר הכתוב שהוגש, ניתן לקיים שימוע לפני בוררות, כאשר כל אחד מהכותבים מספק עדות וראיות באשר למחבר, רצף ולגיטימיות של החומר.

גילדת הסופרים רשאית לבקש גם תסריט תיאורי של סרט הנקרא "המשכיות חותכת", או הפקת טלוויזיה הנקראת תסריט "עריכה מתמשכת", שעל ההפקה לספק אם זמין; במיוחד, סופר עשוי לבקש מגילדת הסופרים לבקש זאת אם הם מאמינים שהתסריט הסופי אינו משקף את מה שצולם בפועל.

\אם התסריט ייכתב מחדש לאחר קבלת החלטת הקרדיטים הסופית, הבוררות עשויה להיפתח מחדש תוך 48 שעות מהשינויים הסופיים.

כמה מחברי גילדת מתחו ביקורת על האופן שבו התהליך מטפל בחומר קיים, כמו ספר המותאם לקולנוע. כתבת הניו יורק טיימס, מישל ווילנס, מציעה שהתסריטאי הראשון שיעבוד על פרויקט כזה יכתוב את האלמנטים הקולנועיים ביותר של הסיפור, אבל צוותים אחרים שעובדים לאחר מכן על התסריט עשויים לבסס את עבודתם על הטקסט המקורי, ולא על הטיוטה הראשונה.

לדברי בארי לוינסון, הבמאי של Wag the Dog, ומתווכח על הקרדיט לתסריט לסרט (שהיה עיבוד.

 קונפליקטים ראויים לציון 
פרנק פירסון, נשיא גילדת הכותבים של המערב לשעבר (ונשיא לשעבר של האקדמיה לאמנויות ומדעים לקולנוע, אמר כי "הרוב הגדול של הקרדיטים עדיין פשוטים וחסרי עוררין [אבל] כשהם משתבשים, הם משתבשים להחריד."

הסופר-במאי פיל אלדן רובינסון אמר כי "אף אחד לא יכול לסמוך על קרדיט כתיבה ואף אחד לא יודע מי באמת כתב את הסרט".

מ-1993 עד 1997, היו 415 בוררויות, כשליש מכלל הסרטים עם קרדיט שהוגשו.

כאשר הסרט Fear and Loathing in Las Vegas של Hunter S. Thompson עובד למסך, אלכס קוקס וטוד דייוויס כתבו את העיבוד הראשוני. כשטרי גיליאם הובא לביים אותו, הוא כתב אותו מחדש עם טוני גריסוני. ה-WGA שללה בתחילה את הקרדיט של גיליאם וגריסוני למרות שגיליאם טען ששום דבר מהעיבוד המקורי לא נשאר בסרט הסופי: "כבמאי, נחשבתי אוטומטית ל'מנהל הפקה' על ידי הגילדה, ובהגדרתי, אני מופלה לרעה. אבל שטוני לא יקבל שום קרדיט - זה יהיה ממש לא הוגן". לאחר תלונות, הגילדה, הוענק לגיליאם ולגריסוני קרדיט בנוסף לקוקס ודייויז, אך גיליאם התפטר בסופו של דבר בגלל הסכסוך. גיליאם אמר שתהליך הבוררות "[הוא] באמת חדר כוכבים ", וטען שהבוררות לקחה יותר עבודה מזמן כתיבה התסריט עצמו.

אי הסכמה על החלטת הבוררות 2-1 ששללה את קרדיט הכתיבה של ג'ורג' קלוני עבור הסרט Leathers הובילה את קלוני להפוך לחבר ליבה פיננסית בגילדת, ולא לחבר פעיל.

מייקל פלמינג ממגזין וראייטי כתב ש"קלוני לקח פרויקט נמק בן 17 וקיבל אור ירוק לאחר שבאופן אישי נתן לתסריט שיפוץ משמעותי שהפך אותו לקומדיה מנומסת", כשקלוני טען שהוא כתב כמעט את כל התסריט, אבל רק דאנקן ברנטלי וריק ריילי, שהגה את הקונספט המקורי, קיבלו קרדיטים.

קישורים חיצוניים


 הערות שוליים 

קטגוריה:תסריטאים אמריקאים