ההיסטוריה של הפיצה

ההיסטוריה של הפיצה החלה בעת העתיקה, במהלכה במגוון תרבויות החלו להכין לחם שטוח () עם תוספות שונות בחלק העליון של המאפה. הפיצה המודרנית שאנו מכירים היום היא התפתחות של המנות האלו, שהתרחש בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19 בנאפולי, איטליה.

 מקור 
ממוזער| פרסקו מפומפיי מהמאה ה-1 לספירה שמתאר את המאכל הרומי Panis focacium, אב קדמון של הפיצה.
מאכלים דומים לפיצה הוכנו כבר בעת העתיקה. מתקופה זו נמצאו תיעודים של הכנת מצעי לחם שטוחים, עם הוספת רכיבים מעליהם (כגון גבינה, זיתים ובצל). למשל:
 במאה ה-6 לפנה"ס, חיילים פרסים ששירתו תחת דריוש הגדול אפו מעל המגנים שלהם לחמים שטוחים עם גבינה ותמרים."Pizza, A Slice of American History" Liz Barrett (2014), p. 13"The Science of Bakery Products" W. P. Edwards (2007), p. 199
 ביוון העתיקה, אזרחים הכינו לחם שטוח בשם plakous (יוונית עתיקה: πλακοῦς)Plakous, Liddell and Scott, "A Greek–English Lexicon", at Perseus עם תוספות כגון עשבי תיבול, תמרים, בצל, שום ואולי גם גבינה.
 התייחסות מוקדמת למזון דמוי פיצה מתרחשת באינאיס, פואמה אפית רומית מסוף המאה הראשונה לפנה"ס. בספר השביעי מוגשת לאיניאס ואנשיו ארוחה הכוללת בצקים דמויי-פיתה בציפוי ירקות מבושלים.

ישנן מנות לחם שטוח מהמזרח התיכון העתיק שעדיין מוכרות בימינו: פוקאצ'ה (שייתכן שמקורו באטרוסקים העתיקים);  מספרד;  מאיטליה; ומנאקיש ופיתות מהמזרח התיכון. ישנם גם מנות לחם שטוח משאר העולם:  הסיני; פראטה, נאן ורוטי ההודים; ו (פיתה פינית). בנוסף, ברחבי אירופה נפוצים סוגים רבים של פשטידות וקישים, שגם הם מבוססים על הרעיון של כיסוי מאפה שטוח בגבינה, בשר, ירקות ותיבול.

בנאפולי של המאה ה-16, גאלט כונתה פיצה (זוהי מעין עוגה בצקית, שטוחה ועגולה). המנה זוהתה עם בני המעמד הנמוך. השינוי בשימוש במילה "פיצה" קרה כשהספרדים הביאו לאירופה עגבניות מאמריקה, ופותח את הקונספט המודרני של פיצה.Gentilcore, David (2010). Pomodoro!: A History of the Tomato in Italy. Columbia University Press. . pp. 3, 58, 62.

 הולדת הפיצה המודרנית 
ממוזער| איור משנת 1858 של pizzaiolo (אדם שמכין פיצות במקצועו)החידוש שהוביל לפיצה המודרנית היה שימוש בעגבניות. במשך זמן מה אחרי הגעת עגבניות לאירופה מאמריקה במאה ה-16, אירופאים רבים חשבו שהירק רעיל, כמו צמחים אחרים ממשפחת הסולניים. אך עם הזמן המצב השתנה. בסוף המאה ה-18 היה נוהג נפוץ בקרב עניי נאפולי להוסיף עגבניות ללחם שטוח מבצק שמרים. ניתן להחשיב זאת בתור הולדת הפיצה המודרנית. לפי מסמכים היסטוריים, ב-1807 בארכיון נאפולי תועדו 54 פיצריות,Mattozzi, Antonio (2015) Inventing the Pizzeria: a History of Pizza Making in Naples, Bloomsbury Academic, pp. 16–17 ועד אמצע המאה ה-19 מספרם זינק ל-120.Mattozzi, Antonio Inventing the Pizzeria, Distribution Maps, p. xxxiv

ב-1843 הסופר הצרפתי אלכסנדר דיומא האב תיאר את הפיצה בעבודתו , שעסקה במסע של דיומא באיטליה:

ישנו סיפור ידוע על המצאת הפיצה מרגריטה: ב-11 ביוני 1889, שף הפיצות רפאלה אספוזיטו הכין פיצה לכבוד מרגריטה, נסיכת סבויה, וקרא לפיצה על שמה. על הפיצה היו עגבניות, גבינת מוצרלה ובזיליקום, בהתאמה לצבעי דגל איטליה. עם זאת, הועלו ספקות לגבי אמינות הסיפור הזה, שתיעודיו המוקדמים ביותר נכתבו ב-1930-1940.

עד לסוף המאה ה-19 או תחילת המאה ה-20, פיצות היו מתוקות.Alexandra Grigorieva, "Naming Authenticity and Regional Italian Cuisine," in Richard Hosking, ed., Authenticity in the Kitchen: Proceedings of the Oxford Symposium on Food and Cookery 2005 (Prospect Books, 2006): 211–216. ספר הבישול הקלאסי של  מתחילת המאה ה-20 נתן 3 מתכונים לפיצה, וכולם היו מתוקים.Pellegrino Artusi, La scienza in cucina e l'Arte di mangiar bene (1911; rpr. Torino: Einaudi, 2001) לאחר משוב של קוראים מסוימים, ארטוסי הוסיף לחלק מהמהדורות מתכון נוסף לפיצה שאינה מתוקה.Mattozzi, Antonio e Donatella (2016) "Pizze, pizzerie e pizzaiuoli a Napoli tra Sette e Ottocento" p. 35, in Pizza. Una grande tradizione italiana. Bra: Slow Food Publisher

ב-2009 האיחוד האירופי העניק לפיצה נפוליטנה מעמד כינוי מקור מוגן. ב-2017 פיצה נפולטינה הוגדרה כמורשת תרבותית בלתי מוחשית של אונסק"ו.

 התפשטות בעולם 
 ארצות הברית 
פיצות הגיעו לארצות הברית בסוף המאה ה-19 דרך מהגרים איטלקים.Helstosky, Carol (2008). Pizza: A Global History. Reaktion Books. p. 48. . במשך מספר עשורים הם נשארו נחלתם של המהגרים. במלחמת העולם השנייה חיילים שהוצבו באיטליה גילו את המטבח האיטלקי, ועם חזרתם הפיצו זאת בשאר החברה האמריקאית. ב-1956 פיצה הופיעה בפרק של הסיטקום לוסי אהובתי.

במחקר שערכה מחלקת החקלאות של ארצות הברית ב-2014, נמצא שביום נתון 13% מהאמריקאים יצרכו פיצה, ו-22% מבני 6 עד 11.Rhodes, Donna G.; Adler, Meghan E.; Clemens, John C.; LaComb, Randy P.; Moshfegh, Alanna J. (February 2014). Consumption of Pizza (PDF). Dietary Data Brief (Report). Vol. 11. Food Surveys Research Group, USDA. Retrieved September 25, 2014.

 ישראל 
הפיצריה הראשונה בישראל נפתחה ב-1957 בדיזנגוף 89, תל אביב-יפו. הפיצריה נקראה "פיצה". בשנות השמונים קמו מגוון פיצריות מקומיות בארץ. לקראת סוף שנות השמונים, הגיעו לארץ גם רשתות הפיצה הבין לאומיות: דומינוס ב-1989, פיצה האט ב-1990 וסבארו ב-1995.

בסקר שערך ynet ב-2002, נמצא ש-65% מהישראלים "אוכלים פיצה באופן קבוע", ו-82% מבני ה-18-24. לפי הערה של פאפא ג'ונס פיצה, ב-2021 ישראלים הזמינו כ-69 מיליון מגשי פיצה.

 רשתות פיצה בין-לאומיות 
ממוזער|מדינות שיש בהן סניף של פיצה האט (מתוקף לספטמבר 2018)
בימינו פועלות רשתות פיצה בין-לאומיות. למשל, לדומינו'ס פיצה יש כ-20,000 סניפים ביותר מ-90 מדינות שונות; לפיצה האט יש כ-16,000 סניפים בכ-100 מדינות.

 חידושים 
לאורך השנים הומצאו מגוון ואריציות מיוחדות לפיצה. למשל, ב-1962 הומצאה ואריציה מוכרת, פיצה בנוסח הוואי (פיצה אננס).

סטארט-אפ מעמק הסיליקון פיתח שיטה להדפסה תלת-ממדית של פיצות, וזכה למימון מנאס"א (שחיפשה דרך יעילה להכין בחלל אוכל שייחשב טעים).

שיא גינס לפיצה הגדולה בעולם הושג בארצות הברית בינואר 2023, עם פיצה בגודל 1,296.72 מטר רבוע.

 לקריאה נוספת 

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:פיצה
קטגוריה:היסטוריה של המזון
קטגוריה:המטבח האיטלקי
קטגוריה:המטבח הים-תיכוני
קטגוריה:אוכל רחוב
קטגוריה:איטליה: אוכל רחוב