פרדס בחריה

ממוזער|בית האריזה בפרדס בחריה
פרדס בחריה היה גדול הפרדסים שניטע ביוזמה יהודית בשעתו בארץ ישראל והיה בבעלות יהודית. הוא היה ממקום מצפון לפתח תקווה, משני צידי הירקון.
היסטוריה
הפרדס ניטע במהלך שנת 1905, לאחר שבשנת 1904, נמכר שטח בן 600 דונם משני צידי הירקון התיכון כיום בתחום הוד השרון, שהיה בבעלות אלכסנדר רוק, אחד מבעלי הנכסים הגדולים ביפו, לידי קבוצה של משקיעים שהתגבשה במטרה לנטוע פרדס גדול על גדות הירקון ולנצל את מימיו להשקיה. חברי הקבוצה היו: פרץ פסקל, שמעון רוקח (דודה של מרים אשת פרץ פסקל), מאיר אפלבוים (ארגונם ואיכר שנישא לאחותו של פרץ פסקל - בלה), יחזקאל בלום, לייב לוי, ושמואל מויאל (בנו של אברהם מויאל). אחד המנהלים הראשונים של הפרדס היה ברוך בן־עזר (הילד הראשון או השני לילדי פתח-תקווה).

באפריל 1911⁩ הסופר והעיתונאי יעקב רבינוביץ, איש "הפועל הצעיר", כתב מאמר ביקורת על בעלי הפרדס, על שהם מספקים פרנסה בעיקר לפועלים ערבים, הוא כתב:.

בפברואר 1926⁩ זכה "פרדס בחריה" בפרס הראשון על טיב הפרי, בתערוכת הפרדסנות בארץ ישראל שארגן המושל הבריטי של יפו, והייתה משותפת לכל הפרדסנים, יהודים וערבים. הפרדס זכה שוב במקום הראשון ב-1927 וב-1929.

ביולי 1928 דווח שבעלי הפרדס מבקשים להרחיב אותו מ-700 דונם ל-1,000 דונם ולבנות במקום יישוב לעובדיו בשם "כפר שמעון" (כנראה על שמו של שמעון רוקח).

בדצמבר 1930 דווח כי לפרדס יש שטח של 700 דונם ועובדים בו עשרה פועלים עבריים ו-150 ערבים⁩. באותן השנים שיווק הפרדס את תוצרתו באמצעות אגודת "פרדס", רובה המוחלט לייצוא ישיר לכ-25 מדינות, בעיקר באירופה.

בזמן מלחמת העולם השנייה נעקר חלק מהפרדס עקב הקשיים בייצוא היבול לאירופה וחלקו נזנח. ב-1949 הוחל בשיקום הפרדס על ידי חברת בת של "אגודת פרדס" בשם "חברת עיבוד פרדסים". הפרדס ניטע מחדש ושופרה תפוקתו. בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 סבל הפרדס מבעיית אספקת מים, בעקבות זיהום הירקון במי ביוב ושפכים תעשייתיים, והוא לא היה יכול יותר לנצל את מימיו להשקיה.

בינואר 1972 דווח כי הבעלות על הפרדס מתחלקת כבר בידי כ-60 יורשים, הוא מניב 90 תיבות לדונם וההכנסה היא 300 ל"י לדונם. בשלב מאוחר יותר נכרת הפרדס ואדמתו משמשת לגידולי שדה.

הערות שוליים

קטגוריה:פרדסנות בארץ ישראל ובמדינת ישראל
קטגוריה:הוד השרון
קטגוריה:ישראל: חקלאות