נתיבות השלום

נתיבות השלום, המוכר בשם הביאור, היא מהדורה של חמישה חומשי תורה שיצאה לאור בין השנים 1780–1783 בברלין בהובלת משה מנדלסון. המהדורה כללה לצד פסוקי התורה, את תרגום הפסוקים לגרמנית באותיות עבריות, ביאור בעברית על פי פשוטו של מקרא והערות לנוסח המקרא בשם "תיקון סופרים".

הוצאת "הביאור" הייתה הבסיס לאסכולת "הביאוריסטים", והיא נחשבת מבחינה היסטורית כאחת מנקודות הפריצה של תנועת ההשכלה היהודית המאורגנת. ככזו, גררה התנגדות נרחבת בקרב הרבנים השמרנים.

רקע
בשנים שקדמו להוצאת הביאור, נהגו מלמדי התינוקות ביהדות אשכנז ללמד את הילדים – שבדרך כלל לא הבינו את העברית המקראית – תורה עם תרגום ליידיש. ההשקעה בלימודי החומש לא הייתה גדולה ומגיל צעיר יחסית התמקדו בעיקר בלימוד תלמוד בבלי. בנוסף היו קיימים מספר תרגומים של התורה לגרמנית שנעשו בעיקר על ידי נוצרים, המפורסם שבהם תרגום התנ"ך של לותר. מנדלסון הסתייג מהשימוש בתרגומים הנפוצים בזמנו, הן מהתרגומים היהודיים ליידיש והן מהתרגומים הנוצריים לגרמנית. על התרגום ליידיש של יקותיאל בליץ, כתב מנדלסון שנכתב "בלשון עילגים מקולקל ומושחת מאוד, תגעל בה נפש הקורא היודע לדבר צחות". ומאידך, על תרגומי הנוצרים טען מנדלסון שהגיהו בנוסח המקרא כרצונם ולא התחשבו בדרשות חז"ל. כדי לתקן את המעוות ולספק תרגום ראוי לילדים שרוצים להעמיק במקרא, ראה מנדלסון צורך להכין תרגום חדש של התורה "בלשון אשכנז המסולסל והמתוקן", כלומר גרמנית "גבוהה" שיכולה לדעתו להכיל את מליצות המקרא יותר מהניב היידי.

באגרתו לאל"ם כתב מנדלסון שהכין את התרגום בתחילה עבור בניו, והשתכנע להדפיסו רק בעקבות בקשתו של שלמה מדובנא (רש"ד) שנחשף לתרגום בהיותו מורה לדקדוק של בנו יוסף. הוא ביקש מרש"ד שיוסיף הערות ("ביאור"), שיסבירו את דרכו של המתרגם בהכרעותיו בין פרשני המקרא ובמקומות שחידש פרשנות משלו. גם בהקדמתו "אור לנתיבה" חזר על דברים אלו.
במכתב לידידו אוגוסט הנינגס הוסיף מנדלסון כי תרגום כתבי הקודש לגרמנית הוא גם "צעד ראשון לתרבות" עבור בני עמו המרוחקים מאוד ממנה. מתנגדי מנדלסון הרבו לצטט אגרת זו כהוכחה שמנדלסון הסתיר את כוונותיו האמיתיות בהוצאת התרגום.

חלקי החיבור
לצד פסוקי התורה הודפסו בחומשי "נתיבות השלום" שלושה חיבורים:

תרגום אשכנזי – תרגום של פסוקי התורה לגרמנית באותיות עבריות. התרגום לכל חמשת החומשים נעשה על ידי משה מנדלסון עצמו.

ביאור – פרשנות למקרא על דרך הפשט מלוקטת בעיקר מפירושיהם לתורה של רש"י, רשב"ם, רמב"ן ואבן עזרא. הביאור לחומש בראשית נכתב בידי שלמה דובנא מלבד הביאור לפרשת בראשית שנכתב על ידי מנדלסון עצמו. הביאור לספר שמות נכתב בידי מנדלסון, ולספר ויקרא בידי נפתלי הרץ וייזל. על מחברי הביאור לספרים במדבר ודברים כתב מנדלסון ש"מרוב ענווה לא הרשוני לגלות את שמם". מאוחר יותר נודע שהביאור לספר במדבר נכתב בידי אהרן פרידנטאל ולרוב ספר דברים בידי הרץ הומברג.

תיקון סופרים – הערות על נוסח המקרא. דקדוק, חסרות ויתרות, קרי וכתיב, מסורה וטעמי המקרא. לספרים בראשית ושמות חובר בידי שלמה דובנא. לספרים ויקרא במדבר ודברים בידי שלום ממעזריטש.

במהדורות מאוחרות נוספו לחומשים גם הפטרות, חמש מגילות ופיוטים כדי להתאים אותם לשימוש בבית כנסת, וכן תרגום אונקלוס, פירוש רש"י ופירושים נוספים.

עריכת החיבור והוצאתו לאור
בקיץ 1778 הוציא רש"ד באמסטרדם חוברת דוגמה לביאור בשם "עלים לתרופה". מטרת החוברת הייתה לעודד החתמת פרענומעראנטן לביאור. החוברת כללה חלקים מפרשת שמות ומפרשת בלק ובסופה הודפסה גם הקינה ציון הלא תשאלי עם תרגום. הזמן המיועד לתחילת ההדפסה היה לאחר חג הסוכות ה'תקל"ט (אוקטובר 1778), וב-1780 הושלמה הדפסת הכרך הראשון. בצדדים הכספיים והמנהליים של ההדפסה סייעו למנדלסון אחיו שאול ותלמידו דוד פרידלנדר. סמוך להדפסתו באותיות עבריות, הוציא מנדלסון לאור את תרגום ספר בראשית גם באותיות גותיות בשיתוף עם יוסיאס לופלר.
על אף שהתקבלו הסכמות לפני ההדפסה, הכרך הראשון של החומש נדפס בלעדיהן. לכרך השני צורפו הסכמותיהם של רב העיר ברלין צבי הירש לוין, ובנו שאול לוין, וכן הסכמת חברי בית הדין של ברלין; שמואל זאנוויל מברנדנבורג, יהודה לייב פרנבך ושמעיה לנדסברג. עם סיום ההדפסה ב-1783, הודפסו שוב חמשת הכרכים בבת אחת וההקדמות וההסכמות הופיעו בתחילת חומש בראשית.

סכסוך רמ"ד–רש"ד
במהלך העבודה על הביאור, לאחר שהושלמו כרכי בראשית ושמות, התגלע סכסוך בין מנדלסון לבין שלמה דובנא. בעקבות הסכסוך, חדל רש"ד להשתתף במפעל הביאור ועזב את ברלין. הסיבות לסכסוך אינן ברורות לחלוטין. ישנן עדויות לחילוקי דעות מקצועיים ביניהם, אך גם טענות ללחץ שהופעל על דובנא מטעם רבנים מתנגדי תנועת ההשכלה.

בספטמבר 1780, מספר חודשים לפני שעזב, שלח רש"ד למנדלסון מכתב שבו הוא מבקש להדפיס בשלמותה את ההקדמה שכתב לחומש, בנוסף תבע רש"ד תשלום על שלוש השנים שעבד לצדו בכתיבת "הביאור", והתלונן על שאול אחיו של משה מנדלסון שחשד בו שמעל בכספי המנויים. בפועל, בכרך השני של החומש שנדפס ב-1781, הודפסה הקדמת דובנא כשהיא קטועה. ב"אור לנתיבה" כתב מנדלסון שרש"ד הפסיק את עבודתו באמצע כתיבת ההקדמה "כי טרם כלותה רוח אחרת עברה עליו, לא ידעתי מה היה לו כי עזבני והלך לו אל ארצו. אולי... בראותו כי המלאכה ארוכה וכבדה... אזי רפו ידיו וחלף כחו ונתייאש מן השכר לגמרי". רש"ד לעומת זאת כתב בספרו "ברכת יוסף" על הסיבות לעזיבתו: "כי הפסיקוני עוברי דרכים... זה בעבור חמדת הממון שאינו שלו, וזה בפה חנף יעשה מדחה, וזה ישחית רבים בחלקלקות".

לאחר עזיבתו, התחיל רש"ד להסתובב בעיירות ולהחתים מנויים על חומש מתחרה ל"נתיבות השלום", שבו יודפס תרגום אונקלוס לצד הביאור במקום התרגום לגרמנית. בין השנים ה'תקמ"ג–ה'תקמ"ח הוא החתים למעלה מ-1,200 פרענומעראנטן וקיבל עשרות הסכמות מגדולי הרבנים, בהם שאול מאמסטרדם וחיים מוולוזין, ואף ממתנגדי תרגום מנדלסון, הנודע ביהודה וההפלאה. בהקדמה שכתב לחומש שתכנן להוציא, טען ששיווק התרגום של מנדלסון נכשל בשל התעקשותו של מנדלסון שברצותו "לבקש גדולות" התיימר שתרגומו יחליף את התרגום המקובל בקריאת שניים מקרא ואחד תרגום, וסירב להדפיס בחומשים את תרגום אונקלוס. הוא טען שסולק מעבודתו בזרוע ובאלימות כיוון שביקש שכר. את מחליפיו בכתיבת "הביאור" ו"תיקון סופרים" האשים שעבודתם שטחית וחסרה, באופן שגובל באונאה של הרוכשים.

במכתב שכתב דוד פרידלנדר למארחו של רש"ד, מספר פרידלנדר שרב העיר ברלין צבי הירש לוין עשה פשרה בין רש"ד למנדלסון, אך רש"ד החליט לעזוב בכל זאת. ממכתב מאוחר שפורסם בשם רש"ד עולה כי בתחילת שותפותו של רש"ד בביאור הוכיח אותו רבו נפתלי הירץ מדובנא על כך שהתחבר לחבורת המשכילים. במכתב הוא מציין שמקצת האנשים שעסקו במלאכת הביאור הם "אנשים חשודים כי פרקו מעליהם עול תורה" ולכן החליט להיבדל מהם, אך יש שפקפקו באמינות המכתב. לפי שמועה אחרת, הרב רפאל זיסקינד מהמבורג נפגש עם רש"ד ושכנעו לעזוב את השותפות עם מנדלסון. בהסכמה שכתב הרב שאול מאמסטרדם לרש"ד הוא רומז שיש לו חלק בעזיבת רש"ד.

לאחר עזיבת רש"ד

אחרי עזיבת רש"ד, ביקש מנדלסון מנפתלי הרץ וייזל, שבאותה תקופה היה מחוסר פרנסה, להמשיך את כתיבת הביאור. וייזל כתב את הביאור לספר ויקרא, והדפסתו הושלמה באוגוסט 1781. מנדלסון לא היה מרוצה לגמרי מפירושו של וייזל והוא הוסיף עליו הערות שבהם לעיתים סותר את דבריו. את הביאור לספר במדבר כתב אהרן פרידנטאל מירוסלב, ואת הביאור ל-22 פרקים האמצעיים מספר דברים – הרץ הומברג. את שאר פרקי ספר דברים ביאר מנדלסון עצמו.

את "תיקון סופרים" לחומשים ויקרא, במדבר ודברים כתב שלום ממעזריטש. אך חיבור זה אינו דומה ל"תיקון סופרים" של רש"ד. הוא קצר בהרבה ועיקרו ליקוט מספרים אחרים.

בנובמבר 1782 (ראש חודש כסליו ה'תקמ"ג), לקראת סיום הדפסת החומשים, הדפיס מנדלסון את הקדמתו "אור לנתיבה". בהקדמה סקר היסטורית את תרגומי התנ"ך, סיפר על מניעיו לכתיבת התרגום החדש והוסיף גם כללים בדקדוק. בסוף ההקדמה נדפסה רשימת הפרענומעראנטן של הביאור. באפריל 1783 (ניסן ה'תקמ"ג), עם הדפסת הכרך האחרון של הביאור, הודפסה ההקדמה מחדש בפורמט שהתאים לכריכתה עם החומשים.

לדברי שמשון בלוך, הוצאת "הביאור" לא הייתה משתלמת למנדלסון מבחינה כלכלית, ועל אף המנויים הרבים הוא הפסיד בגללה כ-3,000 רייכס-טאלר.

ביקורת
התנגדות רבנית
מעט לאחר הדפסת הפרוספקט "עלים לתרופה", החלו להתפרסם התנגדויות של רבנים לתרגום ולביאור. מי שנודעו כמתנגדים החריפים ביותר היו הרב רפאל זיסקינד הכהן מהמבורג וחתנו הרב צבי הירש יאנוב מפיורדא, שעוד לפני ההדפסה פעלו להטיל חרם על התרגום. בהתכתבות של אוגוסט הנינגס עם מנדלסון, הציע הנינגס לנקוט בצעדים נגד הרב רפאל כדי לרסן את התנגדותו. מנדלסון השיב שלא יתן לקנאות הדתית לפתות אותו להתנהגות שאינה הולמת. בעצת מנדלסון פעל הנינגס שכריסטיאן השביעי, מלך דנמרק ויורש העצר יירשמו כמנויים לביאור. הדבר שימש כרמז עבור הרב, שעירו הייתה בשטחי דנמרק וכבר הסתבך עם השלטון בפרשת החרמה אחרת, למתן את התנגדותו. כחודש לפני החתמת המלך, ב-17 ביולי 1779, דיווח העיתון Hamburgischer Correspondent שהרב רפאל הטיל חרם על כל יהודי שיקרא בתרגומו של מנדלסון. ייתכן שמדובר היה בשמועה על כוונה שלא מומשה בפועל, אך גם אם אכן הטיל חרם, נאלץ ככל הנראה לחזור בו כששמע על חתימת המלך. לדברי צבי גרץ, בסופו של דבר, חתנו של הרב רפאל, ר' צבי הירש יאנוב מפיורדא היה היחיד שהטיל חרם גמור על התרגום. אך גם לחרם זה לא נמצאה אסמכתא רשמית בפנקסי קהילת פיורדא, ו"הביאור" אף נדפס שם מספר פעמים.

גם הרב פנחס הורוביץ רבה של פרנקפורט דמיין בעל ספר "ההפלאה", תקף את "הביאור" ואת מחבריו. בדרשתו בעת הפולמוס על "דברי שלום ואמת" של נפתלי הרץ וייזל, התריע כנגד "חדשים מקרוב באו" ש"חדשו פירוש על תורתינו הקדושה אשר בדו מליבם דברי שטות והבלים". הוא קרא לשומעיו להתרחק מאנשי תנועת ההשכלה ולא לקרוא בספריהם, ושיבח קהילות שבהן לדבריו שרפו את הספרים.

מתנגד מתון יותר לתרגום היה רבה של פראג יחזקאל לנדא, מחבר "נודע ביהודה". טענתו העיקרית הייתה שלימוד התרגום לילדים יביא להתעסקות יתרה בלימוד גרמנית. בהסכמה שכתב הרב לחומשי רש"ד שתוכננו להתחרות בחומשי "נתיבות השלום", נימק את סרובו לתת הסכמה לחומש עם תרגום מנדלסון: "כי חוברו לה יחדיו בהדפסה ההיא קודש וחול, כי צירף להתורה פירוש לע"ז... ואנחנו  שיבוא ממנו מכשול לילדי העברים וביטול תורה ולכן נמנעתי מלהסכים עמו". במכתב אחר, לימד זכות על מנדלסון שאולי כוונתו הייתה לטובה אך בפועל גרם התרגום לילדים להתעסק בספרי גויים כדי ללמוד גרמנית "ונעשית תורתנו כשפחה המשמשת את לשון אשכנז שיתפשט בדור". גם בספרו הזהיר על כך. לפי עדות בשם בנו יעקבקא לנדא, בעת יציאת הביאור לאור, אביו לא הסכים עם הרבנים ששללו את החיבור על הסף. יחסו השלילי התגבש ככל הנראה לאחר מכן בזמן הפולמוס על "דברי שלום ואמת", אז כתב על מנדלסון "ועכשיו אני רואה שכל מה שדנו אותו האיש לכף חובה הכל אמת".

תלמידו של ה"נודע ביהודה" הרב אלעזר פלקלס קרא בדרשתו בפראג בשנת ה'תקמ"ד להתרחק מתרגומי התורה החדשים. עם זאת, לא נמנע מלצטט בספריו מ"הביאור" מספר פעמים.

על רבה של פרשבורג ה"חתם סופר" העיד תלמידו מהר"ם שיק שמנהגו היה להימנע מלקרוא ב"ביאור", ואף הוכיח אותו על כך שלומד בו. כשטען מהר"ם שיק שעבר על "הביאור" ולא מצא בו חשש, ציין ה"חתם סופר" למקום אחד בספר דברים שלדעתו יש בו אפיקורסות. גם בתשובה שכתב בסוף ימיו התייחס לספרי מנדלסון ווייזל כתחילת ירידת המדרגה של העם. בצוואתו לצאצאיו כתב ה"חתם סופר" , דברים שעוררו דיון נרחב והתפרשו כאיסור על קריאה בספרי משה מנדלסון ובתוכם "הביאור".

בדור שלאחר מכן, עם התפתחות הרפורמה והמאבק בה, גברה ההתנגדות ל"ביאור" מצד רבני האסכולה השמרנית, בעיקר במזרח אירופה. הרב שלמה קלוגר זיהה את תרגומו של מנדלסון כסיבה למנהג התפילה בגרמנית בהיכל בהמבורג וקבע שהקריאה בתרגום מביאה לידי אפיקורסות. הרב עקיבא יוסף שלזינגר פסק את דין החומשים לשריפה, וקבע ש"כל הקורא הן בביאורם הן בתרגומם אין לו חלק לעולם הבא". חומשי "הביאור" הפכו עם השנים ל"מוקצה" בעיני הקהילה האורתודוקסית, בעיקר בקרב חסידים. הרב צבי אלימלך שפירא כתב שהספרים "אסורים לבוא בקהל עד עולם", ועל הרב לוי יצחק מברדיצ'ב מסופר שהחשיב את החומש עם "הביאור" כעבודה זרה. מנחם בגין סיפר, שכאשר פעל במחתרת האצ"ל תחת זהות בדויה של דתי אדוק, כמעט זוהה כמתחזה כשהביא בטעות חומש עם "הביאור" לבית הכנסת.

על אף ההתנגדות, מהדורות מאוחרות של "הביאור" קיבלו הסכמות מרבנים שמרנים מפורסמים. בין השאר מהרב מרדכי בנט ומשה מינץ נפתלי הירש קצנלנבוגן, עקיבא אייגר, יעקב צבי מקלנבורג, יעקב יוסף אטינגר, אלחנן רוזנשטיין, יהודה לייב קארלבורג ואברהם לוונשטם. מספר רבנים ציטטו בספריהם מ"הביאור", ביניהם: ישראל ליפשיץ, שמואל שטראשון, אברהם בנימין זאב המבורג ועוד. הרב צבי הירש קלישר הדפיס את פירושו לתורה לצד תרגום מנדלסון ואף דן בדבריו במספר מקומות. גם בין המנויים המוזכרים ברשימות הפרענומעראנטן במהדורות השונות של התרגום והביאור, ניתן למצוא שמות של למעלה מ-80 בעלי תפקידים רבניים, ובהם רבנים מפורסמים כמו: שמואל לנדא, ואחיו ישראל לנדא, אברהם בנימין זאב המבורג, יעקב נאומבורג, אריה ליב ברלין, זעקל לייב וורמסר, שלמה זלמן טרייר, עקיבא ישראל ורטהיימר, עקיבא איגר ויעקב צבי מקלנבורג. ברשימת המנויים לתרגום הנ"ך של מנדלסון מופיעים יוסף דוד זינצהיים, וולף היידנהיים, אברהם שמואל בנימין סופר ומשה שיק. על הגר"א סופר ששיבח את "הביאור" לחומש ויקרא. הרב יוסף זונדל מסלנט השתמש בחומש עם "הביאור", אך במקום אחד בספר דברים מחק את דבריו של הרץ הומברג. הרב יעקב וייל פסק שמי שאינו מבין את פירוש רש"י, יקרא את תרגומו של מנדלסון לקיום מצוות שניים מקרא ואחד תרגום. חוקרים משערים שמכיוון שעיקר ההתנגדות הייתה לשפה הגרמנית ולא לתוכן הספר, היא פחתה במערב אירופה במהלך המאה ה-19, אז רוב היהודים שלטו בגרמנית, אך במזרח אירופה נותרה ההתנגדות ואף גברה בעקבות ניסיונות לכפות באמצעות השלטון את קניית "הביאור" והלימוד בו בבתי הספר.

ביקורות אחרות
גם בקרב המשכילים נמתחה ביקורת על הספר. פרץ סמולנסקין במאמרו "עת לטעת", האשים את מנדלסון שבתרגומו פעל בכוונה תחילה למחיקת הלאומיות של היהודים ולזניחת השפה העברית. פרנץ רוזנצווייג כתב מאמר נגד חידושו של מנדלסון שתרגם את השם יהוה ל-"Der Ewige" ("הנצחי"), במקום "Der Herr" ("האדון") שהיה מקובל עד אז. ומשה מנדלסון מהמבורג, העיר על "הביאור" לספר בראשית שהסתמך על ספר הישר כאילו היה ספר קדמון.

ביקורת באוכלוסייה הנוצרית
בסקירה שפרסם יוהאן דודרליין לאחר הוצאת "עלים לתרופה", כתב כי לפי התרשמותו רק מעטים מהיהודים יהיו מסוגלים להבין את התרגום שנכתב בשפה גרמנית גבוהה. יוהאן ברנהרד קוהלר ביקר את התרגום על כך שנכתב בגרמנית לא מספיק "טהורה", ויש בו ביטויים שמשמשים רק את היהודים. מאידך, על תרגומו של מנדלסון לתהילים כתב יוהאן דוד מיכאליס ששפתו נעימה כל כך עד שכמעט לא ניתן להבחין בה במאפיינים לא גרמניים.

תפוצה והשפעה
ממוזער|תרגום שורות הפתיחה של ספר בראשית. למעלה מתוך 'צאנה וראנה' מ-1764, נדפס בזולצבאך, כתוב בניב יהודי בבירור השונה מהגרמנית; באמצע, הטקסט המקביל מן הביאור מ-1780, גרמנית תקנית באות עברית; למטה, בתרגום רש"ר הירש מ-1867, גרמנית תקנית בלבד.|350px
לתרגומו של מנדלסון הייתה השפעה רבה באירופה במאות ה-18 וה-19. הוא נחשב במשך שנים לתרגום המקובל וכמעט הקאנוני של התורה, בעיקר בחוגי המשכילים. שמעון ברנפלד כתב כי מימי תרגום השבעים לא היה תרגום שעשה רושם גדול כל כך על השכלת ישראל. עד לסוף המאה ה-19 הוא נדפס לפחות ב-28 מהדורות. מלבד לשימוש פרטי, הוא היה נפוץ גם בבתי כנסת וכחומר לימודי בבתי ספר. הוא הגדיל את ההתעניינות במקרא, ובד בבד – כחשש מתנגדיו – הגביר את לימוד השפה הגרמנית בקרב האוכלוסייה היהודית, וגרם לדחיקתם של המלמדים הפולנים. המוטיב של בחור ישיבה באירופה שמחזיק בסתר כרך של "הביאור" ולומד דרכו גרמנית, היה במאה ה-19 לקלישאה ספרותית.
הביאור התפשט גם מחוץ לגבולות אירופה, וישנם אזכורים ללימוד בו גם במצרים ובבגדד.
לקראת סוף המאה ה-19 דעך העניין ב"ביאור". את מקומו תפסו תרגומיהם של רש"ר הירש ושל וולף היידנהיים שהודפסו בגרמנית תקנית. תרגומו של מנדלסון נדפס מאז פעמים בודדות בלבד.

התרגום והביאור לנ"ך
מנדלסון שקל להמשיך את התרגום והביאור לכל התנ"ך, אך מלבד תרגום לתהילים, שיר השירים ושירת דבורה וביאור לקהלת הוא לא הספיק להשלים את המלאכה, וממשיכיו ה"ביאוריסטים" עשו זאת לאחר מותו. בין המתרגמים והמבארים לנ"ך היו: יואל ברי"ל, דוד פרידלנדר, יצחק אייכל, אהרן האלה-וולפסון, שמואל ישראל מולדר ויצחק שמואל רג'יו.
הפירוש לקהלת יצא בעברית כבר בשנת 1770. התרגום לשירת דבורה צורף לחומש בראשית שיצא לאור באותיות גותיות ב-1780 במקביל ל"נתיבות השלום". התרגום לתהילים שאותו התחיל מנדלסון לכתוב עוד ב-1770, החל לצאת לאור באותיות עבריות רק ב-1785 לאחר השלמת התרגום לחומש. והתרגום לשיר השירים הודפס רק ב-1788 לאחר מותו של מנדלסון. מהדורות בולטות של כל התנ"ך עם תרגום וביאור הודפסו בווינה בדפוס אנטון שמיד ובווילנא בדפוס ראם.

סקירת מהדורות
 נתיבות השלום חמשת חמשי התורה עם תקון סופרים ותרגום אשכנזי ובאור, בהוצאת גאורג פרידריך שטארקה, ברלין 1780–1783. (עותק דיגיטלי: עלים לתרופה, בראשית, ויקרא, במדבר ודברים, אור לנתיבה.)
 מנחה חדשה חמישה חומשי תורה עם תרגום אשכנזי וביאור, בהוצאת אנטון שמיד וינה ה'תקנ"א.
 חמשה חומשי תורה עם תרגום אשכנזי מהרמבמ"ן, בדפוס הירש ווירמש קרלסרוהה ה'תקנ"ג. (עותק דיגיטלי)
 נתיבות השלום כפי אשר נדפס בברלין ה'תקמ"ג אין נוסף ואין נגרע, בהוצאת אנטון שמיד וינה ה'תקנ"ה 1795. (עותק דיגיטלי: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים)
 חמשה חומשי תורה עם תרגום אונקלוס וחמש מגילות והוספתי הבעל הטורים וגם הביאור עם תרגום אשכנזי מהרמבמ"ן פראג ה'תקס"א.
 דרך סלולה דפוס איצק צערנדארף פיורדא ה'תקס"ב–ה'תקס"ד. (עותק דיגיטלי: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים)
 חמשה חומשי תורה עם תרגום אונקלוס וחמש מגילות והוספתי עליהם התקון סופרים ותרגום אשכנזי עם באור מהרמבמ"ן, פראג התקס"ד 1804 (עותק דיגיטלי: בראשית.)
 נתיבות השלום חמשת חמשי התורה עם תיקון סופרים ותרגום אשכנזי ובאור, פראג ה'תקס"ז 1807 בתוספת תרגום אונקלוס ופירוש רש"י ורד"ק (עותק דיגיטלי: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים)
 נתיבות השלום כפי אשר נדפס בברלין ה'תקמ"ג אין נוסף ואין נגרע, (עם תרגום אונקלוס ורש"י לספר במדבר ודברים) בהוצאת אנטון שמיד וינה 1808–1809 (עותק דיגיטלי: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים)
 חומש עם תרגום אונקלס ופירש"י וביאור ותרגום אשכנזי, בדפוס התורני צבי הירש ובנו אברהם שפיץ סגל, אופנבך ה'תקס"ח–ה'תקס"ט 1808 (עותק דיגיטלי: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים)
 תרגום אשכנזי על חמישה חומשי תורה מן החכם הכולל המפורסם מוהר"ר משה דעסויא ז"ל אופנבך ה'תקע"א 1810–1811. (עותק דיגיטלי)
 כתבי קדש נדפסים מחדש ומהודרים בתוספות רבות, עם פירוש "הכורם" מאת הרץ הומברג. בהוצאת אנטון שמיד וינה 1817–1818. (עותק דיגיטלי: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים)
 חמשה חומשי תורה עם תרגום אונקלס ופירש"י ובאור ותרגום אשכנזי אופנבך תקפ"א–תקפ"ד (עותק דיגיטלי: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים)
 חמשה חומשי תורה כאשר ניתנה למשה מפי הגבורה עם תרגום אשכנזי מאת הרב החכם המפורסם מוהר"ר משה דעסוי ז"ל, בדפוס וילהלם האס, בזל ה'תקפ"ב 1822. (עותק דיגיטלי)
 דרך סלולה חמישה חומשי תורה עם רש"י, אונקלוס, תרגום אשכנזי, ביאור ותיקון סופרים, בתוספת הפטרות, יוצרות ותפילות לשבת עם תרגום. פיורדא ה'תקפ"ד 1824. (עותק דיגיטלי: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים)
 כתבי קדש נדפסים מחדש ומהודרים בתוספות רבות, עם פירוש "הכורם" מאת הרץ הומברג. בהוצאת אנטון שמיד וינה 1831. (עותק דיגיטלי: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים)
 מקור חיים ברלין ה'תקצ"א–ה'תקצ"ג עם תרגום המגילות וההפטרות ו"ביאור לתלמיד" מד"ר ירמיהו הינמן. (עותק דיגיטלי: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים)
 תורה עם תרגום אונקלוס ופירש"י ובאור ותרגום אשכנזי, בדפוס זעקל ארנשטיין ובניו, זולצבאך ה'תק"צ–ה'תקצ"ז 1829–1837 (עותק דיגיטלי: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים)
 נתיבות השלום חמשת חומשי התורה עם תרגום אונקלוס ופירוש רש"י ותרגום אשכנזי ובאור בתוספת פירוש "המעמר" מאת משה לנדא פראג ה'תקצ"ג–ה'תקצ"ז (עותק דיגיטלי: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים)
 חומש נתיבות השלום בדפוס אביגדור בן יואל, ורשה ה'תקצ"ו–ה'תקצ"ח. (עותק דיגיטלי: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים)
 נתיבות השלום חמישה חומשי תורה עם תרגום אשכנזי ובאור מאת משה בן מנחם מדעסוי ובאור הכורם מאת הרץ הומברג בדפוס אנטון שמיד וינה 1837. (עותק דיגיטלי: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים)
 דרך מסילה חמישה חומשי תורה עם תרגום אונקלוס ופירש"י ותרגום אשכנזי (באותיות גרמניות) ונלוה אליו פירוש "הבנת הנקרא" מאת וולף היידנהיים. פיורדא ה'תר"א 1841. (עותק דיגיטלי: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר.)
 אור לישראל כולל תורה נביאים וכתובים עם פירש"י, באור ותרגום אשכנזי, בדפוס דב בער מאנאש, קרוטושין ה'תקצ"ט–ה'תר"ג 1839–1842. (עותק דיגיטלי: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים.)
 נתיבות השלום חמישה חומשי תורה עם תרגום אשכנזי וביאור בתוספת פירוש רש"י, תרגום אונקלוס, "הכורם" "בוצר עוללות" ו"המשתדל". וינה 1846. (עותק דיגיטלי: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים)
 מקראי קדש תורה נביאים וכתובים עם פירש"י ותרגום אשכנזי ובאור, בתוספת פירוש מאת אדם הכהן, דפוס ראם וילנא ה'תר"ט–ה'תרי"ב 1848–1852. (עותק דיגיטלי: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים)
 נתיבות השלום חמשת חומשי התורה עם תרגום אונקלוס ופירוש רש"י ותרגום אשכנזי ובאור בתוספת פירוש "המעמר" מאת משה לנדא, פראג 1860–1862. (עותק דיגיטלי: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים)
 נתיבות השלום וינה התרכ"א 1861 (עותק דיגיטלי: בראשית, שמות, ויקרא (תרגום באותיות גרמניות), במדבר, דברים)
 חמשה חומשי תורה עם תרגום אונקלוס ופירש"י ותרגום אשכנזי בתוספת "ספר הברית" ובאור המילות" מאת צבי הירש קלישר, ורשה ה'תרל"ג–ה'תרל"ו 1873–1876. (עותק דיגיטלי: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים)
 מקראי קדש נתיבות השלום בתוספת פירוש "הכורם" ו"המעמר" בדפוס י. אלאפין ורשה 1887–1888 (עותק דיגיטלי: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים)
 נתיבות השלום חמשה חומשי תורה עם תרגום אונקלוס, פירש"י, תולדות אהרן, קיצור תקון סופרים, תרגום אשכנזי ובאור, בתוספת פירוש הכורם ופירוש המעמר, בדפוס י. אלאפין, ורשה 1915.
 נתיבות השלום חמשה חומשי תורה עם תרגום אשכנזי ובאור ונתוסף בו תרגום אונקלוס ופרש״י, ירושלים ה'תשל"ד 1974.

לקריאה נוספת
 פרץ סנדלר, הביאור לתורה של משה מנדלסון וסיעתו, התהוותו והשפעתו, הוצאת ראובן מס, ירושלים, ה'תש"א-1940. (מהדורה שנייה, ירושלים: הוצאת ראובן מס, ה'תשמ"ד-1984 - עם ראשית דבר מאת דב סדן.)
 מאיר קייזרלינג, Moses Mendelssohn. Sein Leben und sein Wirken לייפציג 1862, עמודים 284–326. (לקריאה בגוגל בוקס)
 ורנר וינברג, Language questions relating to Moses Mendelssohn's Pentateuch translation בתוך Hebrew Union College Annual 55 סינסינטי  1984 עמודים 197–242
 ורנר וינברג, Moses Mendelssohns Übersetzungen und Kommentare der Bibel בתוך Zeitschrift für Religions- und Geistesgeschichte כרך 41 מס' 2 (1989) עמודים 97–118



קישורים חיצוניים

 ספרים בטקסט מלא במאגר על התורה:
אור לנתיבה - המבוא לביאור, ירושלים התשפ"ג (על פי מהדורת פראג, התקס"ז)
נתיבות השלום - הביאור לתורה פרשת בראשית, פרשת נח, פרשת לך לך, פרשת וירא, ירושלים התשפ"ג-ד' (על פי מהדורת פראג, התקס"ז)
מגילת קהלת עם הביאור, ירושלים התשפ"ב (על פי מהדורת ברלין, התק"ל)



הערות שוליים

קטגוריה:תרגומי המקרא
קטגוריה:ספרי 1783
קטגוריה:מהדורות של התנ"ך
קטגוריה:פרשנות המקרא
קטגוריה:משה מנדלסון
קטגוריה:תנועת ההשכלה היהודית