המצור על ליל (1792)

המצור על ליל (25 בספטמבר – 8 באוקטובר 1792) היה מצור על ארמיית צבא צרפתי רפובליקני בפיקודה של ז'אן-בטיסט אנדרה רואו דה לי. את המצור הוביל הצבא האוסטרי, בפיקודו של הדוכס אלברט מסקסה-טשן. למרות שהעיר הופצצה בלא הפסק, הצרפתים עמדו בהצלחה במתקפה האוסטרית והדפו אותם. מכיוון שהאוסטרים לא הצליחו לצור על העיר לחלוטין, הצליחו הצרפתים לשלוח תגבורת וסיוע לעיר. לאחר החדשות על הניצחון הצרפתי על הפרוסים בקרב ואלמי, החליט אלברט להסיג את חייליו ותותחי המצור שלו, והמצור הוסר. הקרב הבא היה בז'מפ בנובמבר. אנדרטת עמוד האלה הושלמה בשנת 1845 כדי להנציח את המצור.

 ביצורי העיר 
לאחר שממלכת צרפת כבשה את ליל ב-1668, הורה המהנדס הצבאי המפורסם סבסטיאן לה פרסטר דה וובאן לשפר את הגנתה. המצודה בעלת חמש צלעות נבנתה בין השנים 1668 ו-1672 בעלות של 1,500,000 פלורינים והתוצאה, כונתה "מלכת המצודות" בשל גודלה המרשים. המצודה הייתה מוקפת ביצות, למעט קטע קטן שחיבר בין העיר למבצר, והיה מוגן בשתי תעלות. בשנת 1670 נהרסו חלקים מהחומות הישנות כדי לפנות מקום לביצורים חדשים. כשהעבודה הסתיימה, ליל הייתה מוגנת על ידי 16 מגננים. ההערכות היו, ש-12,000 חיילים לפחות נדרשו להגן על הביצורים העצומים. המצור שנמשך ארבעה חודשים על ליל ב-1708 הסתיים בכניעת העיר לנסיך יוג'ין מסבויה ולג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו, כאשר מלאי התחמושת והמזון של חיל המצב של לואי פרנסואה, הדוכס דה בופלר, אזל.

 רקע 
ב-19 באוגוסט 1792, עזב גילברט דו מוטייר, מרקיז דה לה פאייט את פיקודו בצבא הצפון וערק לשטח האויב עם 22 עמיתים. ב-17 באוגוסט דרשה האספה המחוקקת הצרפתית, שהלכה והקצינה, מלה פאייט להתייצב בפריז לחקירה וב-19 הוא הואשם בבגידה במולדת. הפרוסים והאוסטרים, לא הבינו את כוונת הצרפתים לערוף את ראשו וכלאו את לה פאייט עד 1797. המחליף שלו בפיקוד הצבא הצרפתי היה שארל פרנסואה דומורייה. דומורייה תכנן פלישה מיידית להולנד האוסטרית, אך המציאות אילצה אותו לעצור תוכנית זו. ב-24 באוגוסט הגיע פרנסואה יוזף וסטרמן למפקדה עם החדשות שלונגווי נפלה לקואליציה יום קודם לכן בשל הגנה חלשה. לאחר שקרא לאן פרנסואה אוגוסטין דה לה בורדונה מהפיקוד על ליל להנהיג את האגף הצפוני של "צבא הצפון", דומורייה יצא דרומה עם עוזרו, מרשל ז'אק מקדונלד (לימים יהפוך הוא למרשל על ידי נפוליאון).

קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, עמד בראש כ-42,000 פרוסים ונתמך מימינו על ידי פרנסואה סבסטיאן שארל ז'וזף דה קרואה, רוזן קלרפייט עם כ-15,000 אוסטרים ומשמאלו על ידי פרידריך וילהלם, נסיך הוהנלוהה-קירשנברג עם 14,000כ- אוסטרים. כוחות הקואליציה הפציצו את לונגווי עד כניעתה ואז זכו לניצחון מהיר בקרב ורדן ב-2 בספטמבר. לבסוף הבין דומורייה שהדוקס מבראונשווייג עשוי להגיע לפריז והצעיד את חייליו הזמינים לגראנדפרה כדי לעמוד בדרכו של הדוכס. הוא גם הורה לפייר דה רואל, מרקיז דה בורנווויל להצטרף אליו עם 10,000 חיילים ובלייז דובאל להביא עוד 3,050. קרב ואלמי, שהיה ניצחון צרפתי מוחץ, התרחש ב-20 בספטמבר ולאחר מכן נסוג הדוכס וכל צבאו מצרפת.

בהיעדרו של דומורייה, לצרפתים היו רק 6,000 חיילים תחת רנה ג'וזף לנואה כדי להגן על מובוז'. באותו מקום התרכזו כ-4,000 חיילים בראשות ז'אק אנרי מורטון שאברילאנט הפרוסים בין ברויל-סן-אמנד, סן-אמנד, - ועוד כמה כפרים סמוכים, שמנו עוד 4,000-5,000 איש. הדוכס אלברט מסקסה-טשכן החליט להסיט את הכוח הצרפתי הרחק מהפלישה שלו, ופתח במתקפה במקום שונה על ידי שיגור התקפות על האויבים בפתאומיות. סקסה-טשכן הנהיג 51 גדודי חי"ר ו-40 יחידות פרשים. ב-3 בספטמבר אנטון שטראי איים על פיליפוויל בעוד יוהאן פיטר בולייה איים על קווייביין. כאשר מקסימיליאן אנטון קארל, הרוזן ביילט דה לאטור התקדם מטורנה בדרך לליל ב-5 בספטמבר, הצבא הצרפתי באזור החליט לנטוש את מיקומם הנוכחי והתמקמו מאחורי נהר סקארפ. גנרל לאטור רדף והסתער על הצרפתים ב-Mortagne-du-Nord, והנחיל הפסד כבד עליהם. החיילים המובסים ניסו לעשות לינץ' במפקדם, אך הפעולה נמנעה בזכות דיפלומטיה. מאוחר יותר התלונן המפקד מורטון (שניצל מהלינץ') שרבים מחייליו היו בלתי ניתנים לשליטה והשתכרו או בזזו בתים.

 המצור 
שמאל|ממוזער|חטיבות הדליים בכיבוי שרפות במהלך ההפגזה
כשראה את הבהלה שגרמו התקפותיו, החליט סקסה-טשכן להטיל מצור על ליל. ב-16 בספטמבר הוסיף חיילים מהדיוויזיה של בולייה במונס לדיוויזיה של לאטור מטורנה והעלה את סך חייליו לכ-15,000 איש ו-50 תותחים. ליל הייתה אחד המבצרים החזקים בזירה ושהה בה חיל מצב מצויד היטב של 3,000 חיילי רגלים רגילים בפיקודו של ז'אן בטיסט אנדרה רואו דה לה בונרי. המגינים תוגברו במהירות לכוח של 10,000 איש. המאמץ האוסטרי נפגע בשל העובדה שהמצור שלהם היה קטן מדי וצבאם חלש מכדי להקיף את ליל לחלוטין. כתוצאה מכך, הצליחו הצרפתים להביא תגבורת ללא מפריע.

ב-24 בספטמבר החלו האוסטרים לדחוף את הצרפתים מביצורי ליל והחלו לחפור תעלות באותו לילה. התעלה הראשונה נחפרה בכביש הראשי לטורנה וחמש סוללות עם סך של 30 כלי ארטילריה הקיפו אותה. לאחר שדחה את זימונו של סקסה-טשכן להיכנע, הצבא הצרפתי הנמרץ יצא לגיחות מדי לילה, אך לא הצליח לעצור את ההתקדמות בעבודות המצור האוסטרי. ב-29 בספטמבר, הארטילריה האוסטריות פתחה בהפצצה הרסנית על ליל עם ירי פגזים בלתי נפסק. בעיר הוצתו שריפות אך האש כובתה במהרה ואסון נמנע. תותחי הצרפתים השיבו אש כבדה על האש האוסטרית.

עד מהרה תוגבר רואו ל-25,000 איש, כוח שתגבר את מספר הנצורים במידה ניכרת. ב-3 באוקטובר החלה ההפצצה האוסטרית להתמעט באופן ניכר. ב-4 באוקטובר הופיעה אשתו של סקסה-טשן, מריה כריסטינה, דוכסית טשן במחנה האוסטרי וההפצצה הוכפלה. בשלב זה, סקסה-טשן נהיה מודע לנסיגתו של הדוכס הפרוסי וכן למספר ההולך וגדל של חיילים צרפתים שבדרך אליו. ב-6 באוקטובר הוא הורה להסיר את תותחי המצור הכבדים מהסוללות. בשלב זה נורו כבר כ-60,000 פגזים על ליל. האוסטרים פינו את השוחות ב-8 באוקטובר ונסוגו כמעט ללא הפרעה. תושבי ליל יצאו מעירם ומתוך זעם על החורבן הרסו את הביצורים שבנו האוסטרים. הניצחון נחגג ברחבי צרפת וגרם לגברים רבים להתגייס לצבאות.

 הכוחות 
טקסט=Painting shows a man in an 18th-century white wig, gesturing at a distant battle with his right hand while his left hand rests on a map table. He wears a white military coat with dark blue cuffs and a sash across his right shoulder.|שמאל|ממוזער|דוכס סקסה-טשכן
חיל המצב של גנרל רואו מנה 10,000 איש, והורכב משני גדודים, שלושה גדודי המשמר הלאומי ורגימנט הפרשים השלישי והשישי. תגבורת נוספת הגיעה לעיר במהלך המצור. מאז קיץ 1792, שארל פרנסואה דוהוקס היה מפקד ליל, אך הוא קיבל פקודה לקחת אחריות על מחנה סויסון, רגע לפני תחילת המצור. למרות זאת, הוא חזר לליל ב-23 בספטמבר כדי לקבל את הפיקוד, אך כמה ימים לאחר מכן הוא הושעה והורה להתייצב בפריז. במקום זאת, הוא נשאר בליל במהלך המצור, ולא הגיע לפריז עד 10 באוקטובר. הוא הותקף בכתבות בעיתונים אך הגן על עצמו בטענה שעזיבה של ליל במהלך המצור הייתה פחדנית.

האוסטרים צרו על ליל עם 13,800 חיילים, שש פלוגות ו-18 יחידות פרשים. עוד בדרך היו 52 תותחים, הוביצרים ומרגמות. האוסטרים ארגנו את צבאם לשלוש דיוויזיות בפיקודו של לאטור, הדוכס פרדיננד פרדריק אוגוסטוס מווירטמברג ובוליו, כל אחת עם בריגדה אחת. בדיוויזיה של לאטור הייתה החטיבה של פרנץ קסבר פון וונקהיים, שכללה את גדודי הגרנדירים "ליובן" ו-"רוסו" ושני גדודי "סטאראי". הדיוויזיה של וירטמברג שלטה על הבריגדה של "סטאראי", גדוד 9 ו-2, הדיוויזיה של בולייה ניהלה את החטיבה של קארל פון בילה. גדוד חי"ר 57 וארבע פלוגות של אודונל פרייקורפס. לואי-פרנסואה, הוביל חטיבת פרשים עם שתי יחידות של הוסרים. ושבע טייסות של "לאטור-Chevau-légers". צ'ארלס יוג'ין, נסיך למבסק הוביל חטיבה שנייה של פרשים שכללה שתי חטיבות של הוסרים. בנוסף, קרל פרידריך פון לינדנאו פיקד על פלוגה אחת כל אחת של חבלנים, כדי לסכל את שבירת המצור בכל מחיר. יחידה אחת וחצי גדוד אינם מובאים בחשבון ברשימה.
ממוזער| אלכסנדר דיומא (1762-1806)
באפריל וביוני 1791, הפרלמנט הצרפתי גייס כ-400,000 מתנדבים מהמשמר הלאומי הצרפתי עבור צבא המהפכה הצרפתית. שבלייה דה סן ז'ורז' מונה למפקדם.  סנט ז'ורז' פיקד על פלוגת המתנדבים שהחזיקה בקו בבייסי ליד הגבול הבלגי-צרפתי. ב-7 בספטמבר 1792 הקים הפרלמנט חיל פרשים קל המורכב ממתנדבים מאיי הקרייבים ומאפריקה. שמו היה "Legion franche de cavalerie des Américains et du Midi ", אך הוא מכונה לעיתים קרובות "לגיון סנט ג'ורג". הוא תואר כ-"חידה הצבאית הראשונה שאינה לבנה" (באירופה). הלגיון שהוצב בליל כלל 7 פלוגות, מהן רק אחת הורכבה מגברים שאינם לבנים, והשאר היו אירופיים.Detaille, p. 93 סנט ז'ורז' מונה לקולונל בספטמבר 1972; אלכסנדר דיומא היה אחד הקצינים שלו.
טקסט=Photo of a statue of a crowned woman wearing a classic Grecian gown. She holds a scepter in her right hand and points down with her left.|שמאל|ממוזער| טור האלה

 תוצאות 
מקור אחד העריך את אבדות הצבא הצרפתי כ-100–200 הרוגים ופצועים. האוסטרים דיווחו על 43 הרוגים ו-161 פצועים ו-20 תותחי מצור נשרפו או הפכו לבלתי שמישים מירי מתמשך. לאוסטרים לא היה סיכוי לכבוש מבצר כה חזק. גנרל רואו דיווח לפרלמנט הצרפתי שרבע מהבתים בליל נשרפו. טענות נוספות היו כי 500 בתים נהרסו ועוד 2,000 ניזוקו, ושכנסיית סנט אטיין נהרסה.

עם נסיגת הפרוסים שם לב דומורייה שהכוחות הגדולים שהתאספו כדי להגן על ליל יכולים לשמש ליעד הגרנדיוזי שלו, לפלוש לבלגיה. הוא השיג רשות מהממשלה הצרפתית לבצע את המתקפה שלו ועד מהרה אסף 80,000-100,000 חיילים והחל לתכנן. האוסטרים והפרוסים, כעת עמדו בפני מצב מסוכן מאוד. הפעולה הגדולה הבאה הייתה קרב ז'מפ ב-6 בנובמבר 1792.

 לקריאה נוספת 







קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:1792 בצרפת
קטגוריה:ליל: היסטוריה צבאית