משק החשמל ברצועת עזה

משק החשמל ברצועת עזה הוא משק החשמל בשטח רצועת עזה. בשל השינויים במעמד הגאופוליטי של רצועת עזה, משק החשמל בה עבר שינויים רבים מראשית כינונו.

ביקוש ואספקה
נכון לראשית שנת 2023, היקף הביקוש להספק חשמלי ברצועת עזה היה כ־350 מגוואט. הביקוש סופק ממקורות שונים:
 30 מגה-וואט סופקו ממצרים (לאזור רפיח)
 140 מגה-וואט סיפקה תחנת הכוח עזה
 120 מגה-וואט סיפקה ישראל, באמצעות 10 קווי מתח גבוה
 כ-25% מהביקוש מסופק על ידי גנרטורים פרטיים ופאנלים סולאריים שמומנו על ידי תוכניות של האיחוד האירופי והאו"ם
בשל הפער בין הביקוש לכמות המסופקת בוצעו הפסקות חשמל מחזוריות יזומות לפרקי זמן ארוכים של כמה שעות, באזורים שונים ברצועה. בנוסף, הובילו תקלות, פעולות תחזוקה בתחנת הכוח ותשתית רעועה להפסקות חשמל אקראיות נוספות.

היסטוריה
עד מלחמת ששת הימים
ביוני 1934 רכשה עיריית עזה גנרטור בהספק של 65 כוח סוס (כ-50 קילוואט), לטובת מערכות המים שלה, מתוך כוונה להשתמש בעודפי החשמל להארת העיר. צעד זה נועד לעקוף את החובה על פי הזיכיון של חברת החשמל לישראל (חח"י) של מאיר רוטנברג לרכוש חשמל מהחברה, מכיוון שהחברה הייתה בבעלות יהודית, וסוכל על ידי ממשלת המנדט. במהלך שנת 1935 קיימה עיריית עזה משא ומתן עם חח"י על חיבור העיר לרשת החשמל. במרץ 1936 דווח שעמודי החשמל לצורך חיבור עזה לחשמל היו לקראת סיום ההקמה. ב-10 במרץ 1938 נחתם חוזה בין העירייה לחח"י על אספקת חשמל לעיר. כדי למנוע חבלות ברשת הולכת החשמל, הוחלט להשתמש בעמודי בטון. ב-5 באפריל 1938 החלו עובדי חח"י להתקין עמודים למערכת חשמל בעזה וב-25 במאי הוארו רחובות עזה בחשמל. בנוסף, חוברו העירייה, תחנת המשטרה ובית ראש העיר לרשת החשמל. בקרב הערבים היו קריאות להחרים את חח"י, וקיצונים חיבלו ברשת החשמל, עד שהופסקה אספקת החשמל לעיר. בפברואר 1940 נחתם חוזה לחידוש אספקת החשמל לעיר. במרץ 1940 חודשה אספקת החשמל בעיר.

בשנת 1950 רק בתי העשירים היו מחוברים לרשת החשמל. בשנת 1952 הלאימו שלטונות הכיבוש המצרי את נכסי חח"י ברצועת עזה ובשנת 1955 הועברה האחריות על אספקת חשמל בעיר עזה לידי העירייה. לאחר כיבוש רצועת עזה במלחמת סיני, חודשה אספקת החשמל על ידי עיריית עזה. בחאן יונס התעכב חידוש אספקת החשמל. בינואר 1957, במסגרת הכנת תוכניות פיתוח לרצועת עזה תוכנן להקים תחנות כוח בחאן יונס ובדיר אל בלח.

בשנות ה-60 הורחבה רשת החשמל ברצועת עזה והקיפה את ארבעת היישובים הגדולים - עזה, דיר אל בלח, חאן יונס ורפיח, אך בשנת 1967 רשת החשמל לא כיסתה את המרחב הכפרי ברצועה. בכל יישוב יוצר החשמל על ידי גנרטור מקומי, ולא הייתה רשת הולכה למרחקים ארוכים. בתחילת 1967 סיפקה עיריית עזה לתושבים חשמל מ-5 גנרטורים. אז הוחל גם בהקמת תחנת כוח.

לאחר מלחמת ששת הימים
זמן קצר לאחר מלחמת ששת הימים דאג הממשל הצבאי לחדש את אספקת החשמל. הגנרטורים של עיריית עזה יכלו לספק 900–1200 קילוואט. רק כשליש מהבתים בעזה היו מחוברים לרשת החשמל וחלק מהשכונות כלל לא היו מחוברות לרשת החשמל. הביקוש לחשמל באותה עת עמד על לפחות פי שניים, ועל כן החשמל סופק לסירוגין עם הפסקות. בשל עלות הייצור הגבוהה, מחיר החשמל היה יותר מכפול ממחיר האספקה של חח"י. בסקר שנעשה על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בסוף 1967 נמצא של-25.9% מהאוכלוסייה בעיר עזה, ול-1.2% מהאוכלוסייה במחנה הפלטים של העיר, יש חשמל.

בהתאם למדיניות של שר הביטחון משה דיין לשילובם של תושבי השטחים במדינת ישראל, החליטה ממשלת ישראל לחבר את רצועת עזה לרשת החשמל של מדינת ישראל. מושל הרצועה, מוטה גור, הוציא באוגוסט 1967 צו המחזיר את האחריות על אספקת חשמל בעיר עזה לחח"י, וזו החלה בבניית קו חשמל מנחל עוז אל תוך העיר עזה ואל חאן יונס. החברה הודיעה שחיבור לרשת החשמל שלה יוזיל את החשמל בכמחצית. בעקבות הצו התפטר ראש עיריית עזה שטען שאינו יכול להשלים עם הזרמת חשמל ישראלי לרצועת עזה, צעד המהווה סיפוח העיר עזה למדינת ישראל. המושל הצבאי של עזה הסכים לאפשר לעיריית עזה להמשיך לספק חשמל בכוחות עצמה בעיר, תוך שהודיע שהממשל לא יסכים לכסות גירעונות במשק החשמל. נקבע ששאר הרשויות המקומיות ברצועת עזה יחוברו לחשמל על ידי חח"י לישראל. ראשי ערים אחרות ברצועה, דוגמת ראש עיריית דיר אל בלח, ראו בברכה חיבור של עירם לרשת החשמל הישראלית.

בשנים 1969–1970, חיבלו ארגוני חבלה שוב ושוב בעמודי חשמל ברצועת עזה, כולל בקוי חשמל ששירתו אך ורק את התושבים המקומיים.

לאחר עיכובים, דווח בתחילת אפריל 1968 שקו ההולכה של רשת החשמל הישראלית כבר הגיע לכיכר השוק בעזה ועוד באותה שנה חוברו מספר מפעלים ברצועת עזה לרשת החשמל של ישראל. בדצמבר 1969 חוברה העיר עזה לרשת החשמל הישראלית. בינואר 1970 שילמה עיריית עזה לחח"י מקדמה על חשבון אספקת החשמל לעיר. החשמל סופק לתושבי העיר עזה על ידי העירייה, ברשת הישנה שלה, במתח של 80/120 וולט. בעקבות החיבור לרשת החשמל הישראלית עלתה צריכת החשמל בעיר עזה בכפי 4.

במחצית הראשונה של 1970 חוברו מחנות הפליטים של דיר אל בלח וחאן יונס לרשת החשמל של הערים לצורך תאורת רחוב. ראשון המחנות לקבל אספקת חשמל היה מע'אזי שכבר באפריל 1970 זכה לאספקת חשמל. בשנת 1971 השקיעה עיריית עזה בשדרוג רשת החשמל העירונית ובמקביל פעלה נגד חיבורים פיראטיים לרשת החשמל.

תשתיות חשמל נבנו במחנות הפליטים ג'בליה ושאטי בעת שנפרצו דרכים במחנות, במחצית השנייה של 1971. דיר אל בלח ורפיח חוברו לרשת הישראלית בתחילת 1972 וחאן יונס חוברה לרשת החשמל הישראלית במאי 1972. באותה עת הגיעה תצרוכת החשמל בשיאה ל-3.5 מגהוואט, מתוכם 3 מגהוואט בעיר עזה. בסוף 1972 הוחל בפריצת דרכים בתוך מחנה הפליטים ברפיח ובמסגרת זאת נבנו במחנה תשתיות חשמל. ביולי 1973 חוברו ג'באליה ונזלה לרשת החשמל הישראלית. באוגוסט 1974 חוברה עבסאן א-סע'ירה לרשת החשמל הישראלית ובדצמבר 1974 חוברה בית לאהיא לרשת. בכך הושלם חיבור כל רצועת עזה לרשת החשמל הישראלית. בשנת 1974 היו 34% ממשקי הבית ברצועה מחוברים לרשת החשמל בכל שעות היממה.

שנות השמונים עד עליית החמאס לשלטון
בתחילת 1981 הגיעה צריכת החשמל ברצועת עזה ל-14 מגהוואט. באותה שנה היו כ-89% ממשקי הבית מחוברים לחשמל בכל שעות היממה. שיעור זה עלה בשנת 1985 ל-93% ובשנת 1992 הגיע ל-97%.

בהסכמי אוסלו נקבע שחברת החשמל הישראלית תמשיך לספק חשמל לשטחי הרשות הפלסטינית על פי הסכם מסחרי ובמחירים הדומים לאלה החלים על צרכנים ישראלים גדולים.

בשנת 1995 הוקמה רשות החשמל הפלסטינית שתפקידה היה להוביל לפיתוח מערכת החשמל ברצועת עזה ולהקטין את התלות בחשמל של חברת החשמל הישראלית. בשנת 1998 הוחל בבניית תחנת הכוח בעזה שהייתה אמורה לספק כמחצית תצרוכת החשמל של הרצועה. במקביל להקמת תחנת הכוח, תוכננה הקמת קו מתח עליון (161 קילו-וולט) חדש, בין ישראל לעזה, כדי להגדיל ולשפר את אספקת החשמל שהתבססה על קו מיושן. לאחר תחילת האינתיפאדה השנייה הפסיקה חברת הפצת החשמל של רצועת עזה לשלם לחח"י על החשמל אותו היא מפיצה בעזה, בטענה לקושי לגבות את עלותו מהתושבים הנמצאים במצב כלכלי קשה. תחנת הכוח בעזה נכנסה לפעילות במרץ 2003, בייצור של כ-140 מגהוואט.

מיוני 2006

ביוני 2006, בעקבות חטיפת גלעד שליט, הפציצה ישראל את השנאים של תחנת הכוח בעזה והיא חזרה לפעילות חלקית, ברמה של כ-65 מגהוואט כ-5 חודשים מאוחר יותר. הסולר התעשייתי ששימש את התחנה סובסד על ידי האיחוד האירופי. הייצור הנמוך של חשמל בתחנת הכוח, עם הגידול בדרישה לחשמל הביאו להפסקות באספקת החשמל של 6-8 שעות ביממה.

במחצית השנייה של 2007 עמד שיא צריכת החשמל ברצועת עזה על מעט יותר מ-200 מגהוואט. כ-120 מגהוואט סופקו בידי ישראל, כ-17 מגהוואט סופקו על-ידי מצרים לאזור רפיח וכ-65 מגהוואט סופק על ידי תחנת הכוח בעזה.

בספטמבר 2007 החליט הקבינט המדיני-ביטחוני על צמצום אספקת הדלק והחשמל לרצועת עזה, תוך התחשבות בהיבטים ההומניטריים השוררים ברצועת עזה, במסגרת מכלול צעדים נגד ארגון הטרור חמאס שהשתלט על רצועת עזה וניהל ממנה לחימה נגד ישראל. בהתאם, הוחלט על צמצום של 5% באספקת החשמל לסירוגין באחד מתוך ארבעה (לאחר מכן ההחלטה צומצמה לשלושה) קווי חשמל שהוחלט שישתתפו במדיניות הצמצום, מתוך עשרה קווים דרכם הועבר חשמל מישראל לרצועת עזה, וכי תנתן התראה מראש על הצמצום. בישראל קיוו שצמצום זה יגרום לצמצום החשמל לבתי מלאכה לייצור רקטות קסאם. כן צומצמה כמות הסולר התעשייתי שסופקה לרצועת עזה מ-2.2 ל-1.75 מיליון ליטר, דבר שגרם, לטענת הפלסטינים, להפחתה של כ-30% בכמות החשמל שיוצרה על-ידי תחנת הכוח בעזה, והובילה להפסקות חשמל ארוכות ברצועת עזה, של 8 שעות בכל יממה או יומיים. בינואר 2008 הופסקה אספקת הסולר התעשייתי לרצועת עזה באופן מוחלט למשך מספר ימים עם סגירת מעבר קרני, בגלל ירי מרגמות נרחב על ישראל. עם זאת, לאור הטענה שסולר תעשייתי משמש ברצועת עזה אך ורק לתפעול תחנת הכוח הוחלט לחדש את רמת אספקת הסולר התעשייתי לזו שנהגה לפני החלטת הקבינט, 2.2 מיליון ליטרים לשבוע. באותה עת אישרה ישראל להעביר שנאי נוסף לרצועת עזה כדי להגדיל את ייצור החשמל ברצועה ולאפשר ניתוק מהחשמל הישראלי.

בינואר 2010, בעקבות סיום סבסוד הסולר התעשייתי על ידי האיחוד האירופי, ירדה רמת ייצור החשמל בתחנת הכוח בעזה לכ-30 מגהוואט, ומספר השעות ביממה שבהן אין חשמל עלה ל-8-12, למעט ברפיח שבה קיבלו חשמל סדיר ממצרים. בשנים 2012 - 2014 שילמה הרשות הפלסטינית רק על חלק מהחשמל שרכשה מחח"י. בעקבות זאת, נוצר חוב של הרשות הפלסטינית על חשמל, שהגיע בשנת 2014 למעל 1.5 מיליארד שקלים. יו"ר דירקטוריון חברת החשמל טען שהחשמל לרצועת עזה מסופק על ידי חברת החשמל הישראלית ללא תמורה. באותה עת, צריכת החשמל בלילה ברצועת עזה הייתה גבוהה מאשר הצריכה ביום, דבר שנחשב לחריג. לעומת זאת, בארגון גישה טענו שהחוב נובע מחשמל המסופק ליהודה ושומרון, והתשלום עבור החשמל לרצועת עזה מקוזז אוטומטית מכספי המיסים של הרשות הפלסטינית. בהסכם הסדר חוב שנחתם בין ישראל והרשות בספטמבר 2016 נקבע שישראל תמשיך לקזז את עלות החשמל לרצועת עזה מכספי המיסים, בהתאם לסטטוס קוו. תשלום זה הגיע בשנת 2017 לכ-40 מיליון שקלים בחודש. באוקטובר 2016 החליטה ישראל להקים קו נוסף לאספקת חשמל לרצועת עזה שיגדיל ב-35% את החשמל ישראל מספקת לרצועה. בנוסף, בהסכם בין ישראל לטורקיה נקבע שטורקיה תקים תחנת כוח מבוססת גז בצועת עזה. פרויקטים אלו לא יצאו אל הפועל בהיעדר מימון, שכן רבים מתושבי עזה לא שילמו על החשמל שהם צרכו.

במהלך מבצע צוק איתן נפגע מאגר דלק של תחנת הכוח בעזה ונגרמה שריפה שהשביתה את תחנת הכוח. בנוסף, נפגעו בלחימה קווי הולכת חשמל מישראל לרצועת עזה. במהלך המבצע לא תוקנו קווי ההולכה כדי לא לסכן את העובדים. בעקבות זאת ירדה תדירות אספקת החשמל ברצועת עזה לכ-4 שעות ביממה. עד ינואר 2015 עלה משך אספקת החשמל לכ-12 שעות ביממה ובאזורים מסוימים גם 16 שעות ביממה. בינואר 2016 אספקת החשמל הייתה במתכונת של 3-4 שעות אספקה שלאחריהם 8 שעות ניתוק. רשת החשמל הפנימית של רצועת עזה הייתה רעועה ועל כן כ־5,000 משפחות בצפון הרצועה, כ־20 אלף בעיר עזה ובמחנות המרכז, וכ־20 אלף נוספים באזור חאן יונס ורפיח, היו מנותקים כליל מחשמל.

בתחילת ינואר 2017, בעקבות דרישת הרשות הפלסטינית מהחמאס לשלם מחיר כולל מס על הסולר התעשייתי, וסירוב החמאס לתשלום זה, ירד היקף הסולר התעשייתי שנרכש ופעילות תחנת הכוח בעזה צומצמה. בעקבות זאת, הפגינו תושבים ברצועת עזה נגד החמאס והרשות. בעקבות זאת, הסכימו קטר וטורקיה לממן את המס הסולר, מימון שנמשך כשלושה חודשים. ב-16 באפריל 2017 הופסקה פעילות תחנת הכוח בעזה משאזל הדלק. באפריל 2017, בשל מתיחות בין הרשות הפלסטינית לחמאס, הורתה הרשות לישראל להפסיק לקזז את עלויות החשמל מכספי המיסים. ישראל נענתה חלקית לבקשה ואספקת החשמל צומצמה מ-120 מגהוואט לכ-70 מגהוואט. במקום החשמל הישראלי, מצרים הגבירה את אספקת הדלק לרצועת עזה כדי להגביר את ייצור החשמל בתחנת הכוח בעזה.

בינואר 2018, לבקשת הרשות הפלסטינית, חודש האספקה בהיקף של 120 מגהוואט. ישראל הסכימה עקרונית להגדיל את אספקת החשמל לרצועת עזה בתוספת של עוד 100 מגהוואט, אם החמאס ישחרר את גופותיהם של אורון שאול והדר גולדין. בפברואר 2018 הפסיקה התחנה בעזה לייצר חשמל בגלל סגירת מעבר רפיח.

בשנת 2021 הוכנס לעזה מעל 2.5 מיליון ליטר סולר תעשייתי לשבוע ובשנת 2022 הוכנסו לעזה כ-2.8 מיליון ליטר סולר תעשייתי לשבוע. בעקבות זאת עלה זמן האספקה ברצועת עזה לכ-12 שעות ביממה.

על פי דו"ח של הבנק העולמי, במהלך מלחמת חרבות ברזל, עד אמצע ינואר 2024, ניזוקו או נהרסו 57% מקווי החשמל ברצועת עזה.

חשמל ממצרים
בפברואר 2012 הודיעה מצרים על הגדלת אספקת החשמל לרצועת עזה מ-17 ל-22 מגהוואט. בשנת 2015 הגיעה אספקת החשמל ממצרים לכ-30 מהוואט. מצרים פעלה להעלות את מחירי החשמל כדי לצמצום את הסבסוד. הגם שבשנים 2017-2018 שיא החשמל ממצרים יכל להגיע ל-24 מגהוואט, ממוצע אספקת החשמל ממצרים בשנת 2017 עמד על 7 מגהוואט, בגלל תקלות ואירועים ביטחוניים בסיני.

השקעה במערכות חשמל סולארי
בגלל הבעיות באספקת החשמל, אזרחים ומוסדות ברצועת עזה השקיעו בגנרטורים לייצור חשמל. החל משנת 2012 הוחל בהתקנה של מערכות סולאריות לאספקת חשמל. בשנים 2012-2014 סופקו מערכות לייצור חשמל לעזה על ידי תורמים בינלאומיים, בהיקף של כ-300 קילוואט. במרץ 2016 דווח על אלפי אנשים ומוסדות שהתקינו מערכות חשמל סולארי מיובאות מסין, שעלותן בין $1,500-$30,000 בהתאם להספק. באמצע 2016 הוערך היקף ייצור החשמל במערכות סולריות בכ-3 מגהוואט. ב-27 במאי 2017 ביטלה ממשלת החמאס בעזה את כל המיסים על ייבוא מערכות לייצור חשמל ובאוגוסט 2017 יצא הבנק העולמי למבצע להתקנת מערכות סולאריות לייצור חשמל ברצועת עזה. בשנת 2021 כרבע מהחשמל ברצועת עזה יוצר באמצעות לוחות סולאריים.

 ראו גם 

 משבר החשמל ברצועת עזה

הערות שוליים

קטגוריה:רצועת עזה