לורן גרנייה

לורן גרנייה (בצרפתית: Laurent Garnier; נולד ב-1 בפברואר 1966) הוא מפיק ודי ג'יי מוזיקה אלקטרונית צרפתי. גרנייה נחשב לאחד מחלוצי מוזיקת הדאנס בצרפת. הוא החל לתקלט במנצ'סטר בסוף שנות ה-80, אך בשנות ה-90 חזר לצרפת. מאז הופיע בכל העולם במועדונים, פסטיבלים, רייבים גדולים וקטנים, מסיבות ושידורי רדיו. במהלך השנים, הוא הציג את עצמו יותר ויותר כאמן ופעל עם מוזיקאים שונים בהופעותיו. גרנייה שואב את השפעותיו מסגנונות מוזיקה שונים ומחבר תת-ז'אנרים כמו דיפ האוס, (דטרויט) טכנו, אסיד האוס, טראנס וג'אז.

 ראשית חייו 
גרנייה נולד ב-1966 בבולון-ביאנקור, פרוור אמיד של פריז. למשפחתו היה עסק להשכרת אטרקציות לירידי שעשועים. כבר בגיל צעיר התעניין במוזיקה. אחד מהשמרטפים שלו עבד בלייבל CBS, ובעקבות זאת הוא החל לאסוף תקליטים. מסירותו למוזיקה הביאה לכך שהוריו לקחו אותו לדיסקוטק כשהיה בן 12, וסבתו שהייתה בעלת מסעדה נתנה לו לתקלט בה בפעם הראשונה בחייו במסיבת סילבסטר. בגיל 14 הקים תחנת רדיו פיראטית בשם Radio Teenager. הוא בנה את המשדר בעצמו, ושידר פעם בשבוע בשישי בערב. אחיו הגדול ממנו בשש שנים, שהוא גיי, והיה לוקח אותו איתו למועדונים בפריז. על אף שהוריו היו מעורבים בתעשיית הבידור, הם לא תמכו לגמרי בעיסוקו במוזיקה ועודדו אותו למצוא עיסוק יציב. גרנייה הלך ללמוד מלונאות, סיים בהצטיינות וב-1984 קיבל הזדמנות לעבוד בשגרירות צרפת בלונדון. עבודה זו גם אפשרה לו להימנע מלהתגייס לשירות החובה הצבאי בצרפת. גרנייה עבד בלונדון שנה וחצי לפני שעבר למנצ'סטר ב-1986.

 קריירה 
 שנים ראשונות 
במנצ'סטר עבד גרנייה במשך היום כמנהל מסעדה, ובלילות היה יוצא למועדונים, בעיקר למועדון ההאסיינדה  הידוע. במהלך כל שנות לימודיו ולאחריהם גרנייה המשיך לפתח את תחביב התיקלוט שלו. מיקסטייפ שהכין הגיע לידי מנהלי ההאסיינדה והוא החל לתקלט בימי רביעי תחת השם DJ Pedro, עם מייק פיקרינג.

ב-1988 נאלץ גרנייה לחזור לצרפת לאחר שנקרא לבצע את שירותו הצבאי.Johnson, Miles (2007) "Profile – Laurent Garnier", The List, Issue 591, 29 November 2007. Retrieved 16 March 2012 כתוצאה מכך, הוא החמיץ את הקיץ שבו מוזיקת ההאוס פרצה דרך למיינסטרים בבריטניה, במה שכונה "הקיץ השני של האהבה" . כשחזר גרנייה למנצ'סטר ב-1989, הרגיש ש"איחר את הרכבת". לאחר שישה חודשים במנצ'סטר בהם היה מתקלט בהאסיינדה בשבת בלילה, החליט לחזור לצרפת בכוונה להביא את בשורת ההאוס לשם. הוא עוד בילה זמן מה בניו יורק, שם פגש את פרנקי נאקלס.

 חלוץ מוזיקלי בצרפת 
בתחילת שנות ה-90 האוס וטכנו עוד לא היו פופולריים בצרפת. במסגרת שאיפתו של גרנייה לבנות סצנה של מוזיקה אלקטרונית, הוא ניהל את מסיבות ה-Wake Up במועדון רקס בפריז במשך שלוש שנים, עם חבר ילדותו אריק מורן. המסיבות פעלו בין השנים 1992 ל-1995 והופיעו בהם תקליטנים שונים מכל העולם לרוב לראשונה בצרפת. בתקופה זו נסע בקביעות לתקלט בבריטניה, הופיע במועדונים שונים, וגם במסיבות רייב.

בהדרגה עבר גרנייה גם להפקה והתחיל ליצור תקליטים משלו. הסינגל הראשון שלו נקרא "Who cares", בהרכב "French Connection project" – שיתוף פעולה עם המפיק הבריטי איאן בלנד, אותו הוא הכיר מתקופתו במנצ'סטר. באמצעות חברו אריק מורן שעבד עבור חברת המוזיקה הצרפתית Fnac, הוציא גרנייה לאור בלייבל זה מספר סינגלים ומיני-אלבומים, ביניהם "Stronger By Design EP" בשנת 1992, "A Bout De Souffle EP" בשנת 1993, ו-"Planet House EP" גם מ-1993. בהפקה הוא נעזר לעיתים בלודוביק נווארה (סן ז'רמן). הוא גם עשה רמיקסים למובי ולקווין סונדרסון.

בהרכב בשם Choice, הקליטו גרנייה, נווארה ודידייה דהלאסאל (Shazz) את "Paris EP". לאחר מכן הקליטו את הטראק "Acid Eiffel" – סימפוניית אסיד חלומית ומלנכולית באורך כמעט חמש עשרה דקות שהייתה חריגה מרוב תקליטי הטכנו של אותה תקופה והפכה לקלאסיקה.

ב-1994, גרנייה ומורן עזבו את Fnac והקימו את הלייבל F-Communications. בלייבל הזה, גרנייה השיק את אלבום הבכורה שלו "Shot in the dark" מ-1994, שהכיל בעיקר טכנו רקיד.Orlov, Peter (2000) "Label Profile: F Communications", CMJ New Music Monthly, November 2000, p. 15. Retrieved 16 March 2012Frater, Patrick (1996) "France", Billboard, 20 January 1996, p. 53. Retrieved 16 March 2012

 אמן טכנו 
אלבומו השני – 30 – יצא לאור ב-1997 וכלל את אחד הסינגלים הנמכרים ביותר של גרנייה, "Crispy Bacon". האלבום זכה בפרס תקליט הדאנס הטוב ביותר בפרס "Victoires de la musique" (הגראמי הצרפתי), והיה הראשון שזכה בפרס בקטגוריה זו.

אחרי 30 הוציא לאור את האלבום הרטרוספקטיבי "Early Works" עם עבודותיו המוקדמות. לאחר שהופיע ברחבי העולם במהלך שנות ה-90 המאוחרות, חזר גרנייה להפקה עם האלבום "Unreasonable Behavior", שיצא לאור בתחילת 2000, ובו אחד משיריו הידועים ביותר, "The Man with the Red Face". האלבום גם הצליח מסחרית ומכר יותר מ-250,000 עותקים.

ב-2003 הוציא לאור את ספרו החצי-אוטוביוגרפי "Electrochoc" בו הוא מתאר את חייו בעולם המוזיקה האלקטרונית. הוא גם הקים תחנת רדיו אינטרנטית בה האלטר-אגו שלו, DJ פדרו, דרכה העמיד לרשות מעריציו את אוסף המוזיקה העצום שלו. התחנה נוסדה גם כמחאה נגד תחנות הרדיו הגדולות שלדעתו של גרנייה מנגנות יותר מדי מוזיקה מסחרית. ב-2004 יצא יחד עם ג'ף מילס לסיבוב הופעות משותף בו הציגו את השורשים המוזיקליים שלהם וניגנו מוזיקה מז'אנרים שונים שהייתה להם השראה.

ב-2005 הוציא לאור את האלבום "The Cloud Making Machine" - אלבום ניסיוני למדי שמשלב נו ג'אז ומיועד יותר לשמיעה ופחות לרחבות הריקודים. הקלטות מההופעות החיות שליוו את סיבוב ההופעות של האלבום יצאו לאור באלבום "Public Outburst" מ-2007. עם הפרויקט הזה יצא גרנייה שוב לסיבוב הופעות. עם זאת, המופע הניסיוני עורר גם התנגדות מהקהל שמתגעגע ללהיטיו המוכרים כמו "Acid Eiffel", "Crispy Bacon" ו-"The Man With The Red Face".

ב-2006 הוציא לאור יחד עם קרל קרייג את אלבום האוסף "Kings of techno" בו הם יצרו יחד מיקס של יצירות טכנו היסטוריות. באותה שנה הוציא גם לאור "Retrospective" - אוסף של טראקים שונים שלו, כשחלקם כלולים בגרסאות רמיקס חדשות ו-Acid Eiffel ו-The Man with the Red Face מבוצעים בגרסאות חיות.

לאחר הקלטת "The Cloud Making Machine" עבר גרנייה לכפר בפרובאנס. כאבא טרי התאים את קצב העבודה שלו לחיי המשפחה. ב-2009 יצא לאור האלבום "Tales of a Kleptomaniac". ב-2014 הציג לעצמו אתגר חדש: הוצאת חמישה EP שונים בחמש מדינות שונות תוך חמישה חודשים. הוא תיעד את התהליך ביומן בשם Le Journal de Garnier, אותו פרסם באינטרנט.

בשנת 2017, קיבל גרנייה את עיטור לגיון הכבוד, העיטור החשוב ביותר בצרפת.

 דיסקוגרפיה נבחרת 
 אלבומי אולפן 
 Shot in the Dark (1994)
 30 (1997)
 Unreasonable Behaviour (2000)
 The Cloud Making Machine (2005)
 Public Outburst (2007)
 Tales of a Kleptomaniac ''' (2009)

 אלבומי אוסף 
 X-Mix-2 - Destination Planet Dream (1994)
 Mixmag Live! Vol. 19 (1994)
 Raw Works (1996)
 Laboratoire Mix (1996)
 Early Works (1998)
 Excess Luggage (2003)
 Life:Styles (2004)
 Retrospective (2006)
 Laurent Garnier & Carl Craig – The Kings Of Techno (2006)
 We Are 25 (2008)
 Home Box (2015)
 33 Tours et Puis S’en Vont'' (2015)

 קישורים חיצוניים 



 הערות שוליים 

קטגוריה:תקליטנים צרפתים
קטגוריה:אמני מוזיקה אלקטרונית
קטגוריה:רמיקסרים
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1966