דיאלוגים על הדת הטבעית

ממוזער|דייוויד יום
דיאלוגים על הדת הטבעית (באנגלית: Dialogues Concerning Natural Religion) היא יצירה פילוסופית מאת הפילוסוף הסקוטי דייוויד יום, שפורסמה לראשונה ב-1779. באמצעות דיאלוג, שלושה פילוסופים בשם פילון, דמאה וקליאנתס מתווכחים על אופי קיומו של אלוהים. לא ברור אם השמות הללו מתייחסים לפילוסופים ספציפיים, עתיקים או אחרים, והדבר נותר נושא למחלוקת אקדמית. שלושתם מסכימים שקיים אל, אך הם חלוקים בדעותיהם לגבי טבעו או תכונותיו וכיצד, או אם בכלל, המין האנושי יכול להגיע לידיעת אלוהות.

דמויותיו של יום מתווכחות על מספר טיעונים לקיומו של אלוהים, ועל טיעונים שתומכיהם מאמינים שדרכם נוכל להכיר את טבעו של אלוהים. נושאים שנדונו כוללים את הטיעון הטלאולוגי – הטיעון מהעיצוב – שעבורו משתמש יום בבית כאנלוגיה – ואת השאלה האם יש יותר סבל או טוב בעולם – בעיית הרוע.

יום החל לכתוב את הספר בשנת 1750 אך לא השלים אותו עד 1776, זמן קצר לפני מותו. הדיאלוגים מבוססים בחלקם על הספר על טבע האלים מאת קיקרו. הדיאלוגים פורסמו לאחר מותו ב-1779, במקור ללא שם המחבר וללא שם המוציא לאור. via Google Books

בספרו השען העיוור (1986), הביולוג האבולוציוני ריצ'רד דוקינס דן בבחירתו לקרוא לספרו על שם הצהרתו של התאולוג ויליאם פיילי על הטיעון הטלאולוגי, אנלוגיית השען, וציין כי הביקורת של יום על הטיעון מהעיצוב כהסבר לעיצוב הטבע היה הביקורת הראשונית שעליה ענה צ'ארלס דרווין בספרו "על מוצא המינים" (1859). בחלק השני של הספר "הדיאלוגים" (1779), הדמות פילון מבחינה בכך שרביית בעלי חיים נראית אחראית יותר למורכבויות ולסדר של גופיהם של בעלי חיים מאשר תכנון תבוני. הוא אמר:

 דמויות 
 פמפילוס הוא נער שנוכח במהלך הדיאלוגים. במכתב הוא משחזר את השיחה של דמאה, פילון וקליאנתס בפירוט עבור חברו הרמיפוס. הוא משמש כמספר לאורך כל היצירה. בסוף הדיאלוגים הוא מאמין שקליאנתס הציע את הטיעונים החזקים ביותר. עם זאת, יכול להיות שכך קבע מתוך נאמנות למורה שלו, מכיוון שהעמדה הזו לא משקפת את השקפותיו של יום עצמו בנושא. כאשר נלקחים בחשבון קטעים אחרים על דת מאת יום, כולם מסתיימים בהצהרות אירוניות (כנראה) המאששות מחדש את אמיתותן של דעות דתיות נוצריות. האירוניה עשויה להיות פחות ברורה בדיאלוגים, אך קריאת סוף היצירה מעידה על כך שייתכן שזו הייתה הכוונה שלה.See Bernd Gräfrath's "Vernunftige Gelassenheit" in G. Gabriel, C. Schildknecht, Literarische Formen der Philosophie. Metzler, 1990. קיקרו השתמש בטכניקה דומה בדיאלוגים שלו.
 קליאנתס הוא "תאיסט ניסיוני" – "מעריך של אמפיריציזם אורתודוקסי"Anthony C. Thiselton, "A Concise Encyclopedia of the Philosophy of Religion" – שמבסס את אמונותיו לגבי קיומו וטבעו של אלוהים על גרסה של הטיעון הטלאולוגי, המשתמשת בראיות לתכנון ביקום כדי לטעון לקיומו של אלוהים ולדמיונו של אל זה למוח האנושי.
 פילון (Philo), לפי הדעה השלטת בקרב החוקרים, הוא הדמות שמציגה דעות הדומות ביותר לאלו של יום.William Crouch,  פילון, יחד עם דמאה, תוקף את דעותיו של קליאנתס על אנתרופומורפיזם וטלאולוגיה; אף על פי שאינו מרחיק לכת עד כי יכחיש את קיומו של אלוהים, פילון טוען כי התבונה האנושית אינה מספקת לחלוטין כדי להניח הנחות כלשהן לגבי האלוהי, בין אם באמצעות חשיבה אפריורית או התבוננות בטבע.
 דמאה (Demea) "מגן על הטיעון הקוסמולוגי והתאיזם הפילוסופי." הוא מאמין שיש להוכיח את קיומו של אלוהים באמצעות חשיבה אפריורית וכי האמונות שלנו לגבי טבעו של אלוהים צריכות להתבסס על התגלות ופידאיזם. דמאה דוחה את "הדת הטבעית" של קליאנתס בגלל היותה אנתרופומורפית מדי. דמאה מתנגד לנטישת הטיעונים האפריוריים של פילון וקליאנתס (ששניהם אמפיריציסטים) ותופס את פילון כ"מקבל צורה קיצונית של ספקנות".

 קישורים חיצוניים 


 הערות שוליים 

קטגוריה:יוצרים ויצירות בסוגת הדיאלוג
קטגוריה:טיעונים לאי-קיום אלוהים
קטגוריה:טיעונים לקיום אלוהים
קטגוריה:ביקורת דת בספרות
קטגוריה:ספרי 1779
קטגוריה:פילוסופיה