קיטוב פוליטי

קיטוב פוליטי הוא נטייה של עמדות פוליטיות לעבר הקצוות והרחק מהמרכז. התקבצות והקצנה של דעות ואמונות בשני קטבים רחוקים ועוינים שמובילה לקונפליקט בולט שנוצר בין קבוצות מרכזיות בחברה או במערכת פוליטית.

קיימת הבחנה בין קיטוב אידאולוגי לבין קיטוב רגשי. קיטוב אידאולוגי מתמקד בהבדלים בעמדות בנושאי מדיניות, וקיטוב רגשי מתמקד בעוינות וסלידה רגשית בין קבוצות פוליטיות יריבות. המחקר העדכני שם דגש רב יותר על הקיטוב הרגשי. הבחנה נוספת היא בין קיטוב במערכת הפוליטית לבין קיטוב בין האזרחים. קיטוב ברמה מועטה, אינו מזיק בהכרח אך לקיטוב ברמה גבוהה יש השלכות מזיקות מאוד בהיבטים רבים. במצב זה חברי הקבוצה האחרת נתפסים כאויב שיש להכניעו. הוא מאופיין בהיעדר תקשורת בין קבוצות והדרה ומשפיע לרעה על יחסים חברתיים. במצב זה גוברים עוינות, חוסר סובלנות, הכפשה ואפליה. קיטוב מזיק גם עלול לפגוע בבריאות הנפש, לגרום ללחץ, חרדה ובדידות. הוא מוביל לקיפאון פוליטי, חוסר יציבות ופגיעה בדמוקרטיה. אמון הציבור במוסדות המדינה נפגע, קיימת פגיעה כלכלית ופגיעה ביכולת המדינה להתמודד עם אתגרים.

קיימת מגמה גוברת של קיטוב פוליטי המושפעת ממספר גורמים: מנהיגים פופוליסטים שמנצלים חרדות וקושי של אזרחים ומלבים את הקיטוב כאסטרטגיה פוליטית. התקשורת והרשתות החברתיות - תיבות תהודה, פייק ניוז, פיצול של כלי תקשורת ומעבר לשידור תקשורתי יותר לעומתי סנסציוני וחד-צדדי. אי שוויון וקושי כלכלי מגבירים את הקיטוב כאשר אנשים מחפשים שעירים לעזאזל לקשייהם.

ישנן דרכים שונות להפחתת קיטוב פוליטי שיש לשלבן: גישות פסיכולוגיות שכוללות טיפוח אמפתיה, הגברת היכרות הדדית בין קבוצות, יצירת מטרות משותפות ותחושת זהות רחבה יותר. בתחום החינוך וההסברה, הגברת בהירות עובדתית, שינוי נרטיבים מקוטבים ולימוד צריכת מדיה ביקורתית. פתרונות מוסדיים כוללים פיקוח על המדיה החברתית, קידום מנהיגות מתונה ושיתוף הציבור בנושאים שנויים במחלוקת.

ירידה ברמת הקיטוב הפוליטי ושמירה על רמתו הנמוכה היא תהליך מאתגר שאפשרי לרוב אחרי זעזועים מערכתיים משמעותיים.

נכון לשנת 2025, קיטוב פוליטי מוגבר קיים במדינות רבות בעולם. על פי דוח הדמוקרטיה 2025 של V-dem, בשנת 2024 הקיטוב הפוליטי עלה באופן משמעותי ב-45 מתוך 179 מדינות, שהן רבע מכלל המדינות בעולם. יותר ממחצית מתוך המדינות האלה הן דמוקרטיות (28 מתוך 45 מדינות. 14 דמוקרטיות ליברליות ו-14 אלקטורליות). ביותר ממחצית מהמדינות הללו (24 מדינות), הקיטוב הגיע לרמות "רעילות".

בשנת 2024 בחר מילון מרים וובסטר במילה polarization (קיטוב) כמילת השנה, על רקע שנת הבחירות בארצות הברית בה התמודדו קמלה האריס ודונלד טראמפ.

 קיטוב אידאולוגי לעומת קיטוב רגשי 
המחקר בתחום התמקד בעבר בקיטוב אידאולוגי אך בעשור האחרון, הוא החל להתמקד ב"קיטוב חברתי" או "קיטוב רגשי". קיטוב אידאולוגי מתייחס להבדלים בנוגע לעמדות כלפי מדיניות ואילו קיטוב רגשי מתייחס לעוינות, סלידה רגשית וחוסר אמון בקבוצות פוליטיות שנמצאות במחנה אחר.

המחקר חלוק בנוגע לקשר בין הקיטוב האידאולוגי והרגשי. יש חוקרים הסבורים כי הקיטוב הרגשי נובע מסוגיות חברתיות הנוגעות להרכב הדמוגרפי השונה של הקבוצות הפוליטיות השונות. הם סבורים כי קיטוב רגשי יכול להתפתח על רקע זהויות גזעיות, דתיות ועוד. הם מצביעים על כך שתחרות גוברת בין הקבוצות, התגברות של שיח מזלזל, התנהגות פוגענית וחוסר כבוד בין הקבוצות, עולים גם כאשר ההבדלים האידאולוגיים בין חברי הקבוצות קטנים. חוקרים אחרים סבורים כי פעמים רבות ניתן לזהות את שורשי הקיטוב הרגשי בחוסר הסכמות עקרוניות על סוגיות מדיניות.

 קיטוב רגשי 
קיטוב רגשי מתייחס למצב שבו צדדים פוליטיים שונים מייחסים ליריביהם תכונות אופי שליליות ומדווחים על רמה גבוהה יותר של חוסר רצון להיות בחברתם. למידה שבה ציבור "לא אוהב" או "לא מאמין" לאנשים ממפלגות אחרות.קיטוב זה יכול להוביל לעוינות מוגברת ולחוסר נכונות להתפשר או לעבוד יחד עם אנשים המחזיקים בדעות פוליטיות אחרות.

מאפייני הקיטוב הרגשי: עוינות וקרירות מוגברת כלפי הצד השני. ייחוס מידה רבה יותר של תכונות שליליות לצד השני. ייחוס מידה פחותה של תכונות חיוביות לצד השני וחוסר רצון להיות בקרבה חברתית או לנהל ויכוחים פוליטיים עם חברי הקבוצה האחרת.

מחקר משנת 2022 בדק את שכיחות התופעה ב-12 מדינות שחברות ב-OECD על פני 40 שנה, ומצא כי בארצות הברית הקיטוב עלה בצורה החזקה ביותר. הקיטוב עלה גם בחמש מדינות נוספות בתקופה זו ובשש מדינות הוא ירד. ניתן להבחין בקיטוב זה במערכות מקוונות וגם במצב לא מקוון.

מחקר שהתפרסם ב-2023 ערך ניסוי ב-25 מדינות אירופיות, באמצעות סימולציות אמון כמו משחק הדיקטטור. המחקר מצא כי גודל הקיטוב הרגשי בהקשר למפלגות חזק בהרבה בהשוואה לגורמי מחלוקת אחרים כגון מעמד, דת ואפילו לאום. המחקר גם מצא כי קיטוב באירופה נובע בעיקר מהעדפה פנים-קבוצתית ופחות בגלל טינה לקבוצות חוץ.

 קיטוב אידאולוגי 
קיטוב אידאולוגי מתייחס למידה שבה יש לקהל הבוחרים אמונות שונות בנושאים אידאולוגיים (למשל, הפלה או אפליה מתקנת), או אמונות שמרניות או ליברליות באופן עקבי במגוון נושאים (למשל, עמדה שמרנית לגבי הפלות וגם אפליה מתקנת גם אם עמדות אלו לא נחשבות "קיצוניות"). "התמיינות מפלגתית" מתייחסת למידה שבה ציבור הבוחרים "מתמיין" או מזדהה עם מפלגה על סמך מאפיינים אידאולוגיים, אתניים, דתיים, מגדריים או דמוגרפיים אחרים של הציבור.

מצביעים ממוצעים אינם מקוטבים אידאולוגית כפי שהם מאמינים, אך הם מקוטבים מבחינה רגשית.

 קיטוב אליטות פוליטיות לעומת קיטוב עממי 
מדעני מדינה מבחינים בדרך כלל בין שתי רמות של קיטוב פוליטי: אליטות והמונים. "קיטוב אליטה" מתמקד בקיטוב בתוך המערכת הפוליטית, בין מפלגות ונבחרי ציבור. "קיטוב המוני" (או קיטוב עממי) מתמקד בקיטוב של ההמונים, לרוב ציבור הבוחרים או הציבור הרחב.

 קיטוב האליטות הפוליטיות 
ממוזער| קיטוב פוליטי בבית הנבחרים של ארצות הברית (DW-Nominate scores)
רוב הדיונים על קיטוב פוליטי התייחסו בעבר לקיטוב בהקשר של מפלגות פוליטיות ומערכות ממשל דמוקרטיות. במערכות ממשל דו-מפלגתיות, הקיטוב הפוליטי מגלם בדרך כלל את המתח של האידאולוגיות הפוליטיות הבינאריות ואת הזהויות המפלגתיות. המחקר על קיטוב, שרובו התפתח בארה״ב, התמקד עד העשור השני של המאה ה-21, בבחינת הקיטוב באליטות הפוליטיות, בדגש על בחינת העמדות השונות של נבחרי ציבור ממפלגות שונות. קיטוב האליטות הפוליטיות מתייחס לקיטוב בין מפלגות השלטון למפלגות האופוזיציה. מפלגות פוליטיות מקוטבות הן מלוכדות, מאוחדות ומובחנות מבחינה אידאולוגית; בדרך כלל הן קיימות במערכת פרלמנטרית של ממשל דמוקרטי. במערכת דו-מפלגתית, לבית מחוקקים מקוטב יש שני מאפיינים חשובים: ראשית, אין חפיפה אידאולוגית בין חברי שתי המפלגות; ושנית, כמעט כל מחלוקת לגבי חקיקה ומדיניות נשענת על פער אידאולוגי רחב. פער זה מוביל להתאמה בין זהות מפלגתית לזהות אידאולוגית (כלומר, דמוקרטים ורפובליקנים הופכים למילים נרדפות כמעט מושלמות לליברלים ושמרנים) ולקריסת ה"מרכז" האידאולוגי. עם זאת, מחקר שנערך ב-2022 על 25 מדינות אירופיות, טוען שהגורם שמשפיע על גודל ואופי הקיטוב הרגשי, הוא לא מספר המפלגות, אלא אופן התקשורת בין פלגים שונים.

מאז שנות ה-80, אנשים אידאולוגיים קיצוניים יותר מתמודדים לתפקידים, ויושבי ראש מפלגות, במיוחד רפובליקנים, נוטים יותר לתמוך במועמדים קיצוניים. קיטוב זה מוביל לחוסר פשרה בבית המחוקקים ולאווירה פוליטית רעילה, כאשר עמדות אידאולוגיות קיצוניות של מנהיגים, שונות לעיתים קרובות מהעדפות המדיניות המתונות יותר של מצביעים ממוצעים.

קיטוב קשור לתהליך הפוליטיזציה בכך שפוליטיקאים הופכים להיות יותר מקוטבים ופחות מתבססים על עובדות מדעיות.

כמה חוקרים טוענים שקיטוב זה הוא אחד הכוחות המניעים העיקריים של הקיטוב העממי. תאוריה זו מבוססת על מגמות בקונגרס של ארצות הברית, שם מפלגת הרוב נתנה עדיפות לעמדות המתואמות ביותר עם המצע המפלגתי והאידאולוגיה הפוליטית שלה. נמצא כי כשהציבור יודע על שיתוף פעולה או העדרו בין יריבים פוליטיים והדבר משפיע על רמת הקיטוב הרגשי בקרבו. אם מפלגה אינה מעוניינת בפשרה, עומדים לרשותה כלים רבים כדי לחסום כל פעולה ממשלתית ולשתק את תפקוד המערכת הפוליטית כולה. יכול להתרחש תהליך מלמעלה למטה, שבו קיטוב אליטה מוביל לקיטוב עממי, או לפחות קודם לו אך תהליך זה אינו מחויב המציאות. עם זאת מחקר משנת 2022 מצא קשר מובהק בין קיטוב האליטות הפוליטיות לבין קיטוב רגשי.

 קיטוב עממי 
קיטוב עממי (popular polarization), או קיטוב המוני (Mass polarization), הוא קיטוב באוכלוסיית המצביעים. הוא מתרחש כשעמדותיו של ציבור הבוחרים כלפי נושאים פוליטיים, מדיניות ועוד, מחולקות בצורה חדה בהתאם לקווים מפלגתיים, והבוחרים נוטים יותר ויותר לעמדות קיצוניות ולא לעמדות מתונות.הריבוי הרגיל של הבדלים בחברה מתיישר יותר ויותר לאורך ממד יחיד, ואנשים תופסים את החברה יותר ויותר במונחי "אנחנו" מול "הם". הדבר יוצר גבול יחיד שמחלק את החברה לשני מחנות, כאשר זהויות פוליטיות הופכות לזהויות חברתיות.

הקיטוב העממי נקשר למגוון השלכות שליליות, כולל ירידה בהשתתפות פוליטית, אמון כללי נמוך יותר וסכסוך בין-קבוצתי. במקרה של קיטוב קיצוני, כל מחנה מטיל ספק בלגיטימיות המוסרית של האחר, ורואה במחנה היריב ובמדיניותו איום קיומי על אורח חייו או על האומה כולה. קיטוב חמור מקשה על פשרה, בניית קונצנזוס וסובלנות כלפי האחר; מחנות מנוגדים תופסים זה את זה כאויב שיש להביסו, והחיים בצוותא אינם נתפסים כאפשריים.

 מדידות 
מדידת קיטוב רגשי - מדידת עוצמת הרגשות השליליים כלפי אנשי המחנה הפוליטי האחר אל מול הרגשות החיוביים כלפי אנשים מהמחנה אליו האדם משתייך. קיטוב רגשי נמדד באמצעות שתי שיטות מרכזיות: מד חום הרגשות, שהדירוג בו הוא על סולם מ-0 (תחושות קרות ביותר) עד 100 (תחושות חמות ביותר), כאשר 50 מציין תחושות נייטרליות. ומרחק חברתי בו נמדדת מידת הנוחות שחשים כלפי אדם מקבוצת החוץ האידאולוגית במצבים שונים (שכנות, נישואי צאצאים ועוד).מחקרים מדדו את ההפרש בין היחס שבוחרי מפלגה כלשהי נותנים למפלגה שלהם לבין היחס שהם נותנים למפלגה היריבה, כאשר יחס זה נקבע על ידי תשובה לשאלת תרמומטר של חום/קור ביחס למפלגה הרלוונטית. דרך מדידה נוספת היא הערכה של שפה רגשית ותכנים אודיו-ויזואליים בדיונים.

מדידת הקיטוב האידאולוגי - מדידת הפערים האידאולוגיים בין שני המחנות הפוליטיים בנושאים כגון, הגירה, ביטחון, דת ומדינה, ועוד. ניתן למדוד זאת באמצעות ניתוחים של סיקור תקשורתי ומעורבות משתמשים ברשתות חברתיות.

מדידת קיטוב אליטות פוליטיות - רובם המכריע של המחקרים על קיטוב האליטות הפוליטיות מתמקדים בגופים העוסקים בחקיקה ודיון. במשך עשרות שנים מדענים פוליטיים מדדו את הקיטוב בארצות הברית על ידי בחינת דירוג חברי המפלגה שבוצע על ידי קבוצות אינטרסים. לעומת זאת בסוף שנות האלפיים המדידה הייתה דרך ניתוח דפוסים של הצבעה שמית כדי לחקור מגמות בהצבעה בקו המפלגה ובאחדות המפלגה. מחקר משנת 2019 השתמש בתיעוד של דיונים בקונגרס כדי לבחון הבדלים בדפוסי דיבור בין רפובליקנים לדמוקרטים כמדד לקיטוב, ומצא כי החל משנת 1994 הייתה עלייה דרמטית בדפוסי דיבור מקוטבים.Gentzkow, Matthew, and Shapiro, Jesse, and Taddy, Matt Measuring Polarization in High-Dimensional Data: Method and Application to Congressional Speech"מחקרים אחרים בחנו את ההבדלים האידאולוגיים שבין מפלגות שונות באירופה באמצעות ניתוח מצעי בחירות, אשר מאפשרים למקם את המפלגות על ציר ימין שמאל ולראות עד כמה הן רחוקות זו מזו.

מדידת קיטוב עממי - מדעני מדע המדינה שחוקרים קיטוב המוני מסתמכים בדרך כלל על נתונים מסקרי דעת קהל וסקרי בחירות. הם מחפשים דפוסים ומגמות בדעותיהם של המשיבים בנושא נתון, היסטוריית ההצבעה שלהם והאידאולוגיה הפוליטית שלהם (שמרנית, ליברלית, מתונה וכו'), ומנסים לקשר את המגמות הללו לזיהוי המפלגתי של המשיבים ולגורמים אחרים שעלולים לגרום לקיטוב (כמו מיקום גאוגרפי או דרגת הכנסה). בדרך כלל מגבילים חוקרי מדע המדינה את החקירה שלהם לנושאים ושאלות שנקבעו בעבר, כדי להשוות את המצב כיום לאקלים הפוליטי בעבר. חלק מהמחקרים העדכניים משתמשים גם במשחקי קבלת החלטות (כמו משחק הדיקטטור) כדי למדוד באופן כמותי עד כמה חברי הקבוצה הפנימית מפלים את חברי קבוצת החוץ ביחס לחבריהם בקבוצה.

מספר חוקרי מדעי המדינה טוענים שקיטוב מצריך הבדלים במגוון רחב של נושאים, בעוד שאחרים טוענים שנדרשים הבדלים רק בנושאים בודדים.

 רמת הקיטוב 
ישנם חוקרים המבחינים בין קיטוב הרסני או חמור לבין צורות מתונות ו"שפירות" יותר של חילוקי דעות פוליטיים. לשיטתם, קיטוב במשמעות של חילוקי דעות אידאולוגיים הכרחי לתפקוד המערכת הדמוקרטית כאשר הוא מופיע במינונים נמוכים. קיומן של חלופות אידאולוגיות יכול להעלות מעורבות אזרחית ולתת אפשרות לבוחרים לבחור באופן ברור בין חלופות מדיניות שונות ולתרום לדיונים בונים. במינונים נמוכים קיטוב פוליטי יכול לעזור לשנות או לשבש את הסטטוס קוו, ולפעמים לטפל בעוולות או חוסר איזון במאבק עממי מול אוליגרכיה. הוא יכול לשמש לאיחוד, להמרצה או לגיוס של בעלי ברית פוטנציאליים ברמת הפוליטיקאים וההמונים. קיטוב יכול לעזור לפלג, להחליש או להרגיע מתחרים. אפילו את התנועות החברתיות המפורסמות ביותר ניתן לתאר כקבוצה של אנשים שמעוניינים לקיים עימות עם יריבים. קיטוב פוליטי מתון גם יכול לספק היוריסטיקה לצורכי הצבעה כדי לסייע לבוחרים לבחור בין מועמדים, לאפשר למפלגות פוליטיות לגייס תומכים ולספק אפשרויות בחירה. פוליטיקה מקוטבת במידה שפירה, יכולה גם לעזור להתגבר על הבדלים פנימיים ולגבש זהות משותפת, המבוססת בחלקה על התנגדות משותפת. חלק מהחוקרים סבורים כי הקיטוב הפוליטי משקף את האידאולוגיה של הציבור ואת העדפות ההצבעה שלו. מאמר משנת 2007 מציג את הקיטוב הפוליטי כתופעה טבעית וקבועה, רואה בנאמנות מפלגתית גורם מרכזי בעיצוב דעות הבוחרים המשקף את ההזדהות עם מפלגותיהם. על פי המאמר הבדלי העדפות מובילים לעיתים לפשרה, לאו דווקא להקצנה מתמשכת.

צורה שפירה זו שונה מקיטוב "מזיק" או "הרסני". קיטוב מזיק הוא שלב חמור של קיטוב, שבו ההבדלים הפוליטיים והחברתיים בחברה מתיישרים לאורך מימד דומיננטי יחיד ומביאים ליצירת שני מחנות יריבים. במצב זה, היריב הפוליטי נתפס כאויב המהווה איום קיומי שחובה להכניע אותו וקיימת חלוקה אחת שמתבצרת ומחזקת את עצמה. קיטוב מזיק מתאפיין בחלק או בכל המאפיינים הבאים: התמוטטות התקשורת בין קבוצות מנוגדות, הכפשה ופסילת מידע מנוגד, מחיקת המורכבות בדיון בנושאים, מתן מקום ותשומת לב לא פרופורציונליים לקולות קיצוניים והדרה של דעות מנוגדות באמצעות פנייה לרגש. הוא מוביל אנשים להתעלם מדעות שונות משלהם, מקשה על השגת פתרונות מוסכמים ועלול להוביל למדיניות שאינה מטפלת היטב בבעיות חברתיות. במצב זה מדיניות מוסכמת ודיונים בונים בלתי אפשריים. קיטוב מזיק מערער קשות את יכולתן של דמוקרטיות לשרוד ולטפל בבעיות מדיניות קריטיות. לא הגדלת ההבדלים בתפיסות היא שמייצרת קיטוב מזיק, אלא האופן שבו הבדל זה מפורש ומשמש על ידי שחקנים וקבוצות מסוימות כדי ליצור תפיסה אנטגוניסטית של "אנחנו" מול "הם" כלפי קבוצות אחרות. במצב זה עובדות ואמיתות מוסריות מאבדות יותר ויותר ממשקלן, כיוון שיותר ויותר אנשים מתחילים להתאים את עצמם למסרים ול"אמיתות" של הבלוק שלהם. קיטוב מזיק מתפתח לרוב יחד עם עליית פוליטיקת הפוסט-אמת.

 גורמים לקיטוב פוליטי 
ישנם גורמים שונים לקיטוב פוליטי המשולבים ומגבירים זה את זה. כך לדוגמה ההשפעה של מנהיגים המלבים קיטוב מוגברת על ידי שיבוש תעשיית המדיה המונע טכנולוגית ובמיוחד עליית המדיה החברתית.קיטוב אליטות עלול להשפיע על קיטוב המונים, וצריכת מדיה עלולה להחריף קיטוב רגשי.

 השפעת גורמים פוליטיים 
 ממוזער|טקסט=טיעונים נגד אלות|300px| חבר בית הנבחרים של ארצות הברית פרסטון ברוקס מכה את הסנאטור צ'ארלס סאמנר במקל ופוצע אותו קשה, ב-1856, על רקע המחלוקת על העבדות בארצות הברית. פשרת מיזורי שהוסכמה ב-1820 הסתיימה עקב חוק קנזס נברסקה מ-1854, שהוביל לפרשת "קנזס המדממת" ולתקרית האלימה בסנאט. התקרית החריפה את הקיטוב הפוליטי בארצות הברית שלפני מלחמת האזרחים, כאשר הצפוניים גינו את האלימות בסנאט ואילו הדרומיים ראו בברוקס גיבור. 7 שנים מאוחר יותר פרצה מלחמת האזרחים האמריקנית

חוקרי מדעי המדינה הראו כי לפוליטיקאים יש תמריץ לקדם ולתמוך בעמדות מקוטבות. חוקרים גילו שמועמדים מתונים מעוניינים פחות להתמודד לעומת מועמדים מהקצוות האידאולוגיים של המפלגה. הדבר מגביר את הקיטוב המפלגתי בכך שיש הרבה פחות נציגים מהמרכז האידאולוגי ובמקומם נכנסים נציגים קיצוניים אידאולוגית.

תאוריות אחרות גורסות כי פוליטיקאים הנותנים מענה לקבוצות קיצוניות יותר בתוך מפלגתם נוטים להצליח יותר. קבוצות אלה עוזרות להם להישאר בתפקידם ובמקביל מושכות את מחוז הבחירה שלהם לקיצוניות. מחקר של סטיבן ניקולסון משנת 2012 מצא שמנהיגי מפלגה משמשים כרמזים המשפיעים על דעת הקהל. יותר ממה שמנהיג מפלגת הפנים השפיע על דעת הבוחרים השפיע עליה דעת מנהיג המפלגה היריבה והם אימצו דעה הפוכה משלו.

מגייסי כספים למפלגות ותורמים יכולים גם להפעיל השפעה ושליטה משמעותית על המחוקקים. מנהיגי המפלגה צפויים לגייסם כדי לתמוך בקמפיינים של המפלגה. יש הסבורים, כמו פרשן הוושינגטון פוסט רוברט קייזר, שהדבר מאפשר לאנשים עשירים, לתאגידים, לאיגודי עובדים ולקבוצות אחרות לדחוף את פלטפורמות המדיניות של המפלגות לעבר קיצוניות אידאולוגיות, וכתוצאה מכך לעבר מצב של קיטוב גדול יותר. חוקרים, כמו ריימונד ג'יי לה רג'ה ודייוויד ל' ווילצה, מציינים שזה לא בהכרח נכון לגבי גיוס המוניים לקמפיינים פוליטיים. חוקרים אלה טוענים כי בדרך כלל לא נראה כי תורם יחיד בעל דעות קיצוניות התורם סכומים גבוהים לקמפיין דוחף פוליטיקאי לעבר קיצוניות פוליטית.

חלק מהמחקרים מדגישים את התפקיד של ההקשר האלקטורלי, ואת האופן שבו מפלגות מתקשרות זו עם זו. לדוגמה, מחקר שנערך ב-2023 על קיטוב באירופה מראה ששותפות קואליציונית יכולה למתן את מידת הקיטוב הרגשי על פני מפלגות. מחקר זה לא מצא ראיות לכך שמספר המפלגות הפוליטיות וגודל המחוזות (שתופס את המידתיות של מערכות הבחירות) משפיעים על מידת הקיטוב הרגשי. כמו כן, הקשר אלקטורלי, כגון בולטות אלקטורלית, מעורבות בבחירות, קיטוב אליטה,

לגבי מערכות רב-מפלגתיות, חוקר מדע המדינה ג'ובאני סארטורי (1966, 1976) טען שפיצול האידאולוגיות במחוז הבחירה גורם לפערים נוספים בתוך המפלגות הפוליטיות של המדינות. לפי התאוריה שלו, עמדות קיצוניות של תנועה אידאולוגית מהוות את הבסיס ליצירת מערכות רב-מפלגתיות מקוטבות מאוד. סרטורי כינה את התופעה המקוטבת הזו פלורליזם מקוטב, וטען שהיא תוביל לקיטוב נוסף בנושאי מדיניות, בכיוונים מנוגדים רבים (בניגוד לשני כיוונים פשוטים, במערכת דו-מפלגתית מקוטבת).

ניתן להגדיר קיטוב במערכות רב-מפלגתיות גם לפי שני קצוות אידאולוגיים, כמו במקרה של הודו בשנות ה-70. פיצולים אידאולוגיים בתוך מספר מפלגות גדולות במדינה גרמו ליצירת שתי קואליציות מקוטבות מימין ומשמאל, שכל אחת מהן מורכבת ממספר מפלגות.

 פופוליזם 

פופוליזם מעודד קיטוב משום שהוא מתבסס על ניגודים כגון "אנחנו" ו"הם", "פשוטי העם" ו"האליטות".קיים צורך אנושי חזק להבדיל בין קבוצות ולעשות חלוקה מיידית ל"אנחנו" ו"הם". נוצרת מעגליות של התחזקות הקיטוב שתורם לעליית כוחם של הפופוליסטים ושל כלי התקשורת הנוטים לקיצוניות, ואלו בתורם מזינים את הקיטוב.

ממוזער|טקסט=ההסתערות על הקפיטול 2021|ההסתערות על הקפיטול כחלק מניסיון הפיכת תוצאת הבחירות לנשיאות ארצות הברית
מחקר של פרופ' מקוי מראה כי לעיתים קרובות מנהיגים פוליטיים מנצלים את תלונותיהם וחרדותיהם האמיתיות של הבוחרים. פוליטיקאים אלה בוחרים להדגיש נושאים מפלגים כדי לקדם את האג'נדה הפוליטית שלהם. כדי לזכות בקולות הם משתמשים בהסתה לפחד מה"אחר". שחקנים פוליטיים מקטבים בונים בדרך כלל על פילוגים חברתיים-פוליטיים קיימים ארוכי שנים ועמוקים אשר מכונים "שסעים מעצבים". ברמת המאקרו, קיטוב הוא לרוב אסטרטגיה פוליטית ששחקנים מפעילים כדי להשיג מטרות פוליטיות. ברמת המיקרו, קיטוב יכול לשגשג על דינמיקות פוליטיות כמו פחד של אנשים מלהיות מודרים ממבני כוח חברתיים ופוליטיים, ודאגות לגבי כוח, ביטחון והיררכיה בקבוצות. כאשר קיטוב מתבסס על שסע מעצב, משוער שיהיה עמיד ושיהיה לו פוטנציאל גבוה להפוך למפלג מבחינה חברתית ופסיכולוגית, עם השלכות מזיקות לדמוקרטיה. נוכחות השסעים המעצבים אינה מספיקה לשם כך - קיטוב מתרחש בתקופות מסוימות ולא אחרות כתוצאה מהתפתחויות חברתיות, כלכליות ופוליטיות, וניסיונות פוליטיים מכוונים. במצב של קיטוב קיצוני אנשים חשים חשדנות למחנה השני ונאמנות ואמון למחנה שלהם מבלי לבדוק בסיס עובדתי ואת הטיותיהם, לפיכך הם חשופים לרטוריקה של מנהיגים אלו.

בהולנד נמצא שעלייתה של מפלגת ימין פופוליסטית הביאה לעלייה בקיטוב, ואף למעבר ממחלוקות לגבי סוגיות פוליטיות מגוונות לקיטוב יותר "כללי" בין ימין לשמאל.

במחקר השוואתי שבוצע באירופה, בדרום אמריקה ובארצות הברית בשנת 2021 נמצא שפופוליזם צומח בדרך כלל בחברות ללא קיטוב, וצמיחתו גורמת להגברת הקיטוב – הפופוליזם מעלה לסדר היום נושא חדש שעד כה לא העסיק את הציבור ולא היה נושא למחלוקת, ומייצר קונפליקט סביב הנושא החדש. הוא שואף לגייס תמיכה ציבורית בעזרת העיסוק בקונפליקט שנוצר, ומלבה את הקיטוב סביבו. הוא מגביר את הקיטוב בחדות על ידי יצירת גבול אנטגוניסטי מוגדר בין כוחות הממסד לאנטי-ממסד. הקיטוב שמייצר פופוליזם הוא מכוון ואסטרטגי ומנוצל להשגת יתרון מפלגתי ולערעור כללי המשחק הדמוקרטיים הבסיסיים.

 תפיסות שגויות 
מאמר מ-2013 מעלה סברה כי הקצנה נובעת בין היתר מאמונה מופרזת של אנשים ביכולתם להבין נושאים מורכבים. כאשר הם נדרשים להסביר את עמדותיהם לעומק, הם נוטים ליותר מתינות. לעומת זאת כאשר הם רק מציינים את הסיבות לעמדותיהם הקיטוב נשאר בעינו.

הקיטוב מושפע גם מההערכה שיש לכל אדם על האופן שבו חברי הקבוצה האחרת חושבים עליו. ממחקרים עולה כי כל צד בסכסוך פוליטי חושב שהצד השני חושב עליו דברים גרועים הרבה יותר מאשר מה שאותו צד חושב בפועל, דבר שמייצר הקצנה. תפיסה מוטעית זו מתחזקת גם כיוון שהתקשורת נוטה להציג את האנשים היותר קיצוניים בכל צד ואת האמירות היותר קיצוניות. המאירי מצא שככל שאנשים חושבים שהצד השני מייחס להם דברים שליליים יותר, עמדותיהם הופכות קיצוניות יותר. בנוסף, הם לא רוצים קשר עם הצד השני ועולה הנכונות שלהם לקחת חלק באלימות.

מחקרים שנעשו בארצות הברית (2019) ובבריטניה (2022) מצאו כי הקיטוב הפוליטי בציבור הוא בדרך כלל פחות קיצוני ממה שמתואר בתקשורת. הציבור נוטה להפריז בהערכת מידת הקיצוניות של קבוצות אחרות. לפי המחקר מארצות הברית, כשמבקשים מאנשים להעריך עד כמה רפובליקנים או דמוקרטים מחזיקים בעמדות קיצוניות, ההערכה הממוצעת עומדת על 55%, ולעומת זאת מדידות עד כמה אנשים מחזיקים באמת בעמדות אלה מצביעות על שיעור של 30%.

 תהליך ההקצנה 
מחקר של גולדברג ואח' מסביר מדוע ההקצנה היא תהליך ההולך ומתחזק. נמצא בו כי אנשים מתחברים למי שדומים להם אך מעט יותר קיצוניים מהם, דבר שמביא להקצנתם ואז לחיפוש אנשים קצת יותר קיצוניים, וכן הלאה.

על פי מחקר משנת 2022, חוסר סובלנות משפיע על קיטוב. פחות סובלנות באופן שיטתי בקצוות האידאולוגיים עלולה להוביל לקיטוב פוליטי שבו הדעות מקוטבות עוד יותר מהזהויות. לעומת זאת, חוסר סובלנות בקרב מתונים מסייע ללכידות. זאת מכוון שחוסר סובלנות בקרב הזהויות המתונות מוביל לכך שהמתונים הופכים לגשרים הכרחיים לפשרה, ומאלץ את הקיצונים להתפשר לכיוון המרכז על מנת ליצור קשרים חברתיים. כתוצאה ההתנהגויות בחברה מתכנסות והופכות לפחות מקוטבות.

 פערים כלכליים וחוסר ביטחון כלכלי 
חוסר ביטחון כלכלי מזין קיטוב כאשר אנשים מחפשים שעירים לעזאזל לקשייהם. לעומת זאת תנאים כלכליים טובים יכולים לטפח תחושה של שגשוג משותף ולכידות חברתית בתוך החברה. חוקרים מצאו כי קיטוב פוליטי עולה או יורד ביחס לאי-שוויון בהכנסות. במדינות עם אי-שוויון גבוה יותר בהכנסות יש רמה גבוהה יותר של קיטוב. פערים כלכליים מרחיבים את הפער בין קבוצות שונות, מה שמוביל לתחושות של שוליות וחוסר שביעות רצון. אי-שוויון כלכלי הוא אחד המנבאים החזקים ביותר של היכן ומתי הדמוקרטיה נשחקת, וקשור לקיטוב מפלגתי מוגבר. גם ירידה בחברות בוועדי עובדים עלולה להשפיע על קיטוב פוליטי.

דוגמאות להשפעת אי השוויון - בגרמניה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, מפלגת הפועלים הקומוניסטית והמפלגה הנאצית, הופיעו כאידאולוגיות הפוליטיות הדומיננטיות, והציעו לטפל בבעיות הכלכליות של גרמניה בדרכים שונות בתכלית. בוונצואלה, בסוף המאה ה-20, המועמד לנשיאות הוגו צ'אבס השתמש באי-שוויון כלכלי במדינה כדי לקטב את הבוחרים, תוך שימוש בנימה עממית ואגרסיבית כדי לזכות בפופולריות.

 התקשורת ורשתות חברתיות 
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20, תקשורת ההמונים גדלה כמוסד. חוקרים בתחום מדעי המדינה סבורים שהדבר השפיע על ציבור המצביעים בשלושת העשורים האחרונים במיוחד, שכן לצופים ניתנות בחירות חדשותיות מקוטבות יותר. הסביבה הנוכחית, של תקשורת ההמונים, שהיא מפוצלת ומגוונת יותר, גרמה לתנועה של הקהל מתוכניות פוליטיות בעלות גוון אחיד וממלכתי יותר, לשידורים ומאמרים יותר אנטגוניסטיים וחד-צדדיים. יש כניסה של ערוצי תקשורת עם שיוך פוליטי מובהק המשתמשים בשפה עוינת ולעומתית יותר. צופים מפלגתיים נמשכים לתוכניות המקוטבות כמקור אישור-עצמי לשם חיזוק האידאולוגיות שלהם. דעות קיצוניות נשמעות יותר ברשתות החברתיות והופכות את האנשים ליותר קיצוניים. אנשים נוטים לצרוך מדיה המשקפת את האידאולוגיות שלהם ומתחברים ברשתות לאנשים שדומים להם בדעותיהם, וכך מתחזקת תחושתם שהם הכי צודקים, בעוד האחרים, שאליהם הם לא נחשפים, טועים ובורים. תהליך זה הולך ומתגבר. גם הפצת מידע מוטעה ברשתות החברתיות תורם לקיטוב גובר. הוא אף נוטה לעורר רגשות יותר חזקים וכך הוא מופץ יותר, ובקצב מהיר יותר והדבר מחזק את הקיטוב.

לפי חוקרת התקשורת Elaine Yuan ולפי החוקר Kim Su Jung, מדינות עם שוקי תקשורת מגוונים פחות אך מתפתחים, כמו סין או דרום קוריאה, הפכו למקוטבות יותר בגלל הגיוון של התקשורת הפוליטית.

רוב מנועי החיפוש והרשתות החברתיות (למשל, גוגל ופייסבוק) משתמשים באלגוריתמים ממוחשבים שמתאימים את התוכן המוצג בצורה אישית לכל משתמש על סמך מאפיינים אישיים של המשתמש, כגון: היסטוריית החיפוש, מיקום, ודפוסי ההקלקה הקודמים שלו. ההתאמה האישית של מידע שונה לכל משתמש מייצרת גישה מקוטבת יותר למידע.Rushkoff, D. (2010). Program or be programmed: Ten commands for a digital age. Berkeley, CA: Soft Skull Press. שיטה זו של התאמה אישית של תוכן אינטרנט גורמת לבועות פילטר, מונח שטבע הפעיל הדיגיטלי אלי פריזר, המתייחס לבועות האידאולוגיות המקוטבות שנוצרות על ידי אלגוריתמי מחשב המסננים מידע לא קשור ודעות מנוגדות.Pariser, E. (2011). The filter bubble: What the internet is hiding from you. New York, NY: The Penguin Press.

מחקר משנת 2011 בחן את ההפרדה האידאולוגית באינטרנט ומצא כי היא נמוכה יחסית לאינטראקציות חברתיות אחרות ודומה או גבוהה במעט לחלק מצורות המדיה הלא-מקוונת. הערכות מחקר זה מבוססות על נתוני מיקרו משנת 2004 עד 2008. מחקר אחר חקר את ההשפעה החברתית ברשתות על קיטוב, תוך שהוא מנטרל את ההשפעה של חשיפה סלקטיבית לסביבה הומופילית או תיבות תהודה. מהמחקר עלה שכשמפעילים רק את המשתנה של השפעה חברתית הדבר משפיע לכיוון דעות פחות מקוטבות. סולומון מסינג ושון ג'יי ווסטווד טוענים שאנשים לא בהכרח הופכים מקוטבים בגלל התקשורת, מכיוון שלטענתם, האנשים בוחרים בחשיפה שלהם, שנוטה כבר להתאים לדעותיהם. בניסוי נוסף שבו אנשים נחשפו למסרים מאיימים שלא בחרו לראותם, הדבר הוביל לכעס כלפי יריבים פוליטיים ולטענות כנגדם אך לא לסלידה מהם.

המחקר על קיטוב פוליטי התמקד בעיקר בארצות הברית, מדינה בעלת קיטוב גבוה שהולך וגדל עם הזמן. בשוודיה, לעומת זאת, רמת הקיטוב האידאולוגי יציבה לאורך זמן. ניסויים וסקרים משוודיה תומכים אף הם במידה מוגבלת ברעיון שקיטוב אידאולוגי או רגשי גדל עקב שימוש בתקשורת.

שימוש ברשתות חברתיות לצורכי תעמולה
מקרים מהשנים האחרונות מצביעים על כך שגורמי מודיעין משתמשים ברשתות חברתיות לשם הגברת הקיטוב הפוליטי וכדי לבצע הטיית בחירות. ב-2016, במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית, ממשלת רוסיה פעלה כדי להטות את הבחירות. הממשלה הרוסית הפעילה גופים כמו "הסוכנות לחקר האינטרנט" (IRA) שהשתמשו באלפי חשבונות ברשתות חברתיות שונות כמו פייסבוק, אינסטגרם, יוטיוב וטוויטר שהתחזו לחשבונות של אנשים פרטיים או של ארגוני חברה אזרחית. המשתמשים המזויפים הללו הופעלו בקמפיין השפעה ותעמולה במטרה לקדם קיטוב פוליטי, לפגוע לפגוע בקמפיין של הילרי קלינטון, ולסייע לדונלד טראמפ.

השפעת תעמולה זו משפיעה לא רק על המשתמשים ברשתות אלא גם על אנשי תקשורת רבים ופוליטיקאים. לדוגמה, במהלך קמפיין התעמולה של ה-IRA בארצות הברית, פוליטיקאים ואנשי תקשורת רבים הגיבו לציוצים מחשבונות מזויפים אלה מבלי לדעת שהם קשורים לרוסיה, בהם מייקל מקפול שכיהן כשגריר ארצות הברית ברוסיה, ושון האניטי, איש הרדיו ומגיש בולט של רשת פוקס ניוז.

מקרים דומים התרחשו גם בישראל. תחקירים של ארגון פייק ריפורטר החל משנת 2021 מצאו מספר רשתות השפעה של ארגוני ביון זר, שמקורן באיראן, שפעלו לזרוע כאוס וקיטוב פוליטי בישראל באמצעות הרשתות החברתיות. בין היתר על ידי הטעייה של פעילים בליכוד ובידיעות שפורסמו תחילה ברשתות חברתיות ובהמשך גם בעיתונות. בעקבות התחקירים הוחלט לקיים דיון בנושא בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת. מאז בוצעו תחקירים נוספים של ניסיונות לקדם קיטוב פוליטי, שחלקם זוהו כניסיונות של גורמי ביון זרים להסית לאלימות על רקע המחאה נגד צעדי הממשלה לקדם רפורמה משפטית. בין היתר השב"כ אישר כי זיהה פעילות זו כהשפעה איראנית ומסר כי הוא מנסה לסכל אותה.

בדצמבר 2023 חשף פייק ריפורטר כי מאחורי מבצעי השפעה זרה אלו עמדה רשת זרה בעלת תשתית רחבת היקף שפעלה בשלל פלטפורמות – ווטסאפ, טלגרם, טוויטר, פייסבוק, אינטגרם, יוטיוב ואתרי אינטרנט. הרשת הקימה שני גופי חדשות פיקטיביים להפצת פרסומים כוזבים ותאוריות קונספירציה, יצרה קשר עם ישראלים על מנת לשדלם להפיץ את התכנים, פעלה באמצעות גנבת זהותם של ישראלים ויצרה חשבונות וסרטוני "דיפ-פייק" באמצעות בינה מלאכותית.

הרשת הזרה הפיצה במקביל תכנים מנוגדים במטרה לשסות קהלים שונים אלה באלה: ימין ושמאל, חילונים ודתיים, תומכי נתניהו ומתנגדיו. מאז פרוץ מלחמת חרבות ברזל הפיצה הרשת תמונות מטבח ה־7 באוקטובר, סרטוני חטופים, טענות על בגידה מבפנים, פעילות בעד ונגד החזרת החטופים וסרטוני "דיפ פייק" של ראש הממשלה בנימין נתניהו ומספר רבנים שזהותם נגנבה בשלב מוקדם יותר, בהם הרב שלמה עמאר והרב המנוח חיים דרוקמן.

 השלכות 
לקיטוב יש מספר השלכות חמורות, במיוחד כאשר הוא מגיע לרמה של "קיטוב מזיק". הן כוללות הימנעות מפשרות, פגיעה בשיתוף פעולה פרלמנטרי בין פוליטיקאים יריבים, תמיכה בפוליטיקאים מושחתים או שנוקטים בפעולות לא דמוקרטיות רק בשל השתייכות מפלגתית, ופגיעה ביכולת המדינה להתמודד עם אתגרים.

ההשלכות של קיטוב מתחלקות להשלכות ברמה השלטונית והפוליטית ולהשלכות ברמה החברתית:

ברמה השלטונית והפוליטית - בעיות ממשל וקפאון פוליטי, חוסר יציבות, נטייה לאוטוריטריות ופגיעה קשה בתפקוד הדמוקרטי, שינוי לתפיסת היריב כאויב המהווה איום קיומי שיש להכניעו.

ברמה החברתית: הפרדה בחלוקה חברתית ומרחבית, השפעה על יחסים חברתיים, היעדר תקשורת ואינטראקציה בין הקבוצות, דה-הומניזציה של ה"יריב", קריסת תהליכים מורכבים למימד יחיד, קריסת המרכז והעדר גוונים - תיוג האדם כשייך או למחנה אחד או לאחר כאשר אנשים המחזיקים בעמדות מתונות נדחפים לקצוות כנגד רצונם.

קיטוב מזיק לא חייב להיות אידאולוגי. מתהווה שסע פוליטי אחד, שיכול להיות זהות מפלגתית, קיטוב דתי (לדוגמה סונים נגד שיעים, פרוטסנטים נגד קתולים), דתיים מול חילוניים, גלובליסטים מול לאומנים, עירונים מול כפריים וכו'. השסע החד בין שתי המפלגות הפוליטיות (או הגושים), מעצים את אי האמון בין הקבוצות ומתפשט אל מעבר לתחום הפוליטי לתוך יחסים חברתיים. אנשים מתחילים לתפוס את הפוליטיקה כ"אנחנו" מול "הם".

מחקר משנת 2019, מצא שקיטוב מופעל כאשר קבוצות גדולות בחברה מתגייסות פוליטית כדי להשיג שינויים מהותיים במבנים, מוסדות ויחסי כוח. לפיכך, מופיעים פילוגים חדשים העומדים בבסיס הקיטוב ואינם נמדדים בקלות בסולם האידאולוגי המקובל של שמאל-ימין. מחקר נוסף מאותה שנה טוען שעומק הקיטוב הפוליטי בדמוקרטיות בעת הנוכחית, אינו נסוב בעיקר סביב עומק הקיטוב החברתי, אלא סביב תחושת הציבור שהמנהיגים הנבחרים מנצלים את כוחם לרעה. נוצר קיטוב חריף בין מוסדות שונים (רשות מחוקקת, שופטת ומבצעת) בעיקר כשהרשות המבצעת נתפסת כחסרת גבולות. מאמר נוסף טוען כי קיטוב מזיק נבדל מצורות אחרות של קיטוב פוליטי בכך שאנשי כל מחנה חיים ב"עולמות נפרדים", מה שמקשה במציאת פתרון. מוסכם שקיטוב מזיק מחזק ומבצר את עצמו, וגורר את המדינה למערבולת של כעס ופילוג שאין לה טיפול פשוט.

 השפעה על הממשל 
קיטוב מזיק הופך את הפשרה, את הקונצנזוס, את האינטראקציה ואת הסובלנות לנדירים יותר ויותר עבור כלל הציבור ועבור פוליטיקאים משני צידי המתרס. קיטוב מזיק מזין את חוסר שביעות הרצון של הציבור ממפלגות פוליטיות. במקרים של קיטוב מזיק, נפוץ מצב בו המנצח מוציא את המפסיד מעמדות כוח או משתמש באמצעים כדי למנוע מהמפסיד להפוך לאיום בעתיד. במצבים אלה, המפסיד בדרך כלל מטיל ספק בלגיטימיות של המוסדות המאפשרים למנצח ליצור הגמוניה, דבר שגורם לאזרחים לפתח עמדה צינית כלפי פוליטיקה. במדינות אלה, פוליטיקה נתפסת לעיתים קרובות כמשחק כוח של מועדון סגור, שאין לו כל קשר לציבור הכללי. קיטוב רגשי עלול להחליש את יעילות מוסדות הממשל על ידי ערעור הלגיטימיות והיכולת שלהם לשלוט. הוא משפיע על הנכונות של הציבור לשתף פעולה עם המדיניות הציבורית שמוביל הממשל. חלוקת האוכלוסייה לשני מחנות פוליטיים מנוגדים לחלוטין, עלולה לפגוע באינטרסים ארוכי הטווח של המדינה עקב תפקוד לקוי וקיפאון. הבדלים אידאולוגיים גדולים עלולים ליצור שיתוק, עימותים וחוסר גמישות בממשל. בנוסף, כאשר חלוקות פוליטיות מעכבות תוכניות מגובשות קיימת פגיעות מוגברת לאיומים חיצוניים
 השפעה על הדמוקרטיה 
ההשלכות הפוטנציאליות על דמוקרטיה כוללות קיפאון ושיהוי (gridlock and paralysis), התנהלות לא יציבה ופזיזה (careening and instability), שחיקה דמוקרטית (democratic erosion), והתמוטטות דמוקרטית (democratic collapse). שחיקה דמוקרטית מתוארת כהידרדרות הדרגתית באיכות הדמוקרטיה מבפנים, כמו היחלשות של מנגנוני איזונים ובלמים מוסדיים, תהליכים אלקטורליים ו/או חירויות אזרחיות. קיטוב ושחיקה דמוקרטית קשורים זה בזה באופן ברור, אך הסיבתיות יכולה לפעול בכמה כיוונים שונים.

קיטוב קיצוני מערער נורמות דמוקרטיות ופוגע במוסדות החיוניים לדמוקרטיה, שכן פוליטיקאים נותנים עדיפות לאינטרסים מפלגתיים על פני טובת הכלל. הקיטוב מערער את עצמאות הרשות השופטת, משחית תהליכי חקיקה בסיסיים ומצמצם את הרשות המחוקקת למצב של קיפאון או חותמת גומי. הקיטוב גם מוביל לשימוש לרעה בכוח של ראש הממשלה או הנשיא וקידום התפיסה הרעילה שהוא מייצג רק את תומכיו. דבר זה עלול להוביל לשחיקה של עקרונות דמוקרטיים כגון פשרה, סובלנות, מתינות, אחריותיות ושלטון החוק. הקיטוב עלול לכרסם באמון במוסדות דמוקרטיים, פוגע בארגוני החברה האזרחית ועלול להוביל לדמוניזציה של פעילים. כאשר הקיטוב הרגשי גבוה יותר אנשים מוכנים להעלים עין מפעולות אנטי דמוקרטיות של נבחרי הציבור המועדפים עליהם. קיטוב אליטות פוליטיות גבוה מעצים את השפעת המפלגות על דעות האזרחים, מקטין את השפעת המידע המהותי עליהן, ומעורר אמון רב יותר בדעות פחות מבוססות באופן מהותי.

אחת ההשפעות המדאיגות ביותר של קיטוב מזיק היא שבעקבותיו, האזרחים שבגושים המנוגדים חולקים באופן מהותי על השאלה האם שינויים מהותיים ופרוצדורליים מקדמים או מערערים את הדמוקרטיה. אי ההסכמה אינה רק בנוגע למדיניות ולאידאולוגיה אלא לגבי נורמות ועקרונות יסוד דמוקרטיות ולגבי עובדות מהותיות בסיסיות שאמורות להיות מעבר לוויכוח ונתמכות בראיות מוצקות.

אזרחים המאמינים שכל המפלגות זהות, פחות מרוצים באופן משמעותי מתפקוד הדמוקרטיה שלהם. קיים הבדל בין המפלגות אך חלק מהאזרחים אינם מזהים אותו. תפיסה זו של הומוגניות מפלגתית מאיימת על היציבות הדמוקרטית

 השפעה על אמון הציבור 
חברות מקוטבות חוות לעיתים קרובות מחלוקות ציבוריות על שאלות הניתנות להוכחה עובדתית. בחברה עם קיטוב מזיק, עובדות ואמיתות מוסריות מאבדות ממשקלן, ככל שיותר אנשים מתאימים את עמדותיהם למסרים של הגוש שלהם. שחקנים חברתיים ופוליטיים כגון עיתונאים, אקדמאים ופוליטיקאים מעורבים בנרטיבים מפלגתיים או גורמים לעלויות חברתיות, פוליטיות וכלכליות גדלות והולכות. הבוחרים מאבדים אמון במוסדות ציבוריים. התמיכה בנורמות ובדמוקרטיה יורדת. לאנשים בחברות אלה קשה יותר ויותר לפעול לפי עקרונות מוסריים על ידי פנייה לאמת או פעולה בהתאם לערכים של האדם, אם הדבר מתנגש עם הנרטיב או האינטרסים של המפלגה. ברגע שקיטוב מזיק תופס, הוא מקבל חיים משלו, ללא קשר לכוונות קודמות.

 השפעה חברתית 
רמות גבוהות של קיטוב עלולות להוביל לפילוג חברתי מוגבר ועוינות בין קבוצות פוליטיות שונות, ולהגביר חוסר סובלנות, אפליה. מצב זה עלול לערער את הלכידות החברתית, להחריף מתחים חברתיים וליצור מחנות מופרדים של "אנחנו" ו"הם". נוצר מעגל קסמים של התגברות הקיטוב במהלכו נפגעים אינטראקציות יומיומיות ויחסים. יש רצון להימנע מאינטראקציה עם חברי הקבוצה האחרת, והפחתת האינטראקציה מובילה להבדלים גדלים והולכים באופן שבו כל צד רואה ומפרש את המציאות. עוינות מפלגתית עלולה להיות יציבה ו"נעולה", גם אחרי שעברו תקופות הקמפיינים והבחירות. קיטוב אמונות מוביל לרגשות שליליים עזים כלפי אנשים בעלי דעות שונות. אנשים פחות מסוגלים לנווט חילוקי דעות, ומאמינים כי דמוקרטיה אפשרית רק כאשר כולם מסכימים איתם. עוינות מפלגתית מתרחבת לחיי הפרט, ומשפיעה על חברויות ומשפחה. מספר גדל והולך של אנשים מתארים את אלה שבמפלגה האחרת כסגורים, לא ישרים, לא אינטליגנטים ולא מוסריים. קיטוב גם עלול להצית פשעי שנאה בריונות ואלימות בחברה.

 השפעה פסיכולוגית על הפרט 
קיטוב עלול לאיים על בריאות הנפש, ולגרום ללחץ ואיבוד שינה. חשיפה מתמדת לנקודות מבט סותרות המלוות בעוינות מפלגתית עלולה להוביל ללחץ כרוני, תשישות רגשית ואף תחושות של חוסר תקווה. חילוקי דעות פוליטיים עלולים לפגוע ביחסים וכתוצאה לגרום לבדידות. עלייה בכעס קשורה לשימוש בחדשות מפלגתיות באינטרנט. דיון בנושאים פוליטיים מקוטבים מעלה תחושות של חרדה, איום, כעס, דאגה וחוסר כוח. מחקרים מצאו שככל שאזרחים הרגישו שעמדותיהם הפוליטיות רחוקות מעמדת "המצביע הממוצע", כך הם דיווחו על בריאות נפשית ופיזית לקויה יותר במיוחד במחלות המושפעות מסטרס כמו הפרעות שינה, מחלות מטבוליות, עישון וצריכת חומרים ממכרים. בנוסף עולים חששות ספציפיים כמו חשש של הורים שילדיהם יעזבו את הארץ, סכסוכים בתוך המשפחה, חששות לביטחון האישי בקרב אוכלוסיות מסוימות, פחד לבטא דעה בעבודה, חשש מפגיעה בזכויות (למשל נשים בהליכי גירושים), וחרדה כלכלית מהשלכות רפורמות. חוסר הוודאות והתחושה שבכל רגע יכולה להיות התפתחות שתשנה את המצב, מקשים על קבלת החלטות משמעותיות בחיים וקיימת נטייה "לשים את החיים במצב המתנה".

 השפעה כלכלית 
קיטוב פוליטי יכול להיות בעל עלויות כלכליות, שכן אי ודאות וחוסר יציבות הנובעים מקיפאון פוליטי או שיתוק מדיניות עלולים להרתיע מהשקעות, לערער את אמון הצרכנים ולשבש את הצמיחה הכלכליות. קיטוב פוליטי עלול להיות בעל השלכות כלכליות שליליות גם עקב קוצר ראייה של מדיניות כלכלית ועלייה בחוסר ודאות מדינית. קיטוב משפיע לרעה על השקעות חברות ומוביל לתנודתיות בשווקים. הוא עלול להוביל למדיניות פיסקלית לא עקבית, מה שמחליש את אמון העסקים והמשקיעים

 דרכים להפחתת קיטוב 
קשה מאוד ללכד חברה לאחר שהפכה מחולקת עמוקות. הקיטוב נוטה להסלים מהר מאוד, להתבסס ולהנציח את עצמו. פוליטיקאים המלבים את הקיטוב ושיש להם את התפקיד המשמעותי ביותר בהחמרתו, לרוב מרוויחים ממנו ונושאים מעט מהמחיר. למרות הקשיים, יש מחקרים שמצאו דרכים יצירתיות לטפל בבעיה ולעיתים הגיעו לתוצאות מעודדות. התמודדות עם קיטוב פוליטי דורשת גישות רב-גוניות המתייחסות לגורמים חברתיים, כלכליים, תרבותיים ומוסדיים.

 גישות פסיכולוגיות ומפגשים 
ניתן להפחית קיטוב על ידי פנייה לרגשות האוכלוסייה שחשה "מותשת" מהקיטוב, ובדרך כלל מהווה רוב.

אמפתיה - ניתן להגדיל את המכנה המשותף בין קבוצות שונות באוכלוסייה על ידי חינוך לאמפתיה כלומר פיתוח האפשרות לראות דברים מנקודת מבטו של אחר. גם האמונה בתועלת של האמפתיה מפחיתה קיטוב. מחקר שפורסם בכתב העת Psychological Science מצא שעצם האמונה בתועלת של אמפתיה המופנית לתומכי מפלגות אחרות, מהווה נבואה שמגשימה את עצמה שכן היא מפחיתה עוינות פוליטית. אמונה זו הגבירה את המוטיבציה לאמפתיה כלפי קבוצת החוץ ואת תחושת האמפתיה בפועל כלפיה, מבלי להפחית את האמפתיה כלפי קבוצת הפנים. היא הפחיתה עוינות, מרחק חברתי וניתוק מוסרי והגבירה רצון לשיתוף פעולה דו-מפלגתי. הקבוצה שהאמינה בתועלת של אמפתיה חוצת מפלגות גם עשתה יותר שימוש בשפה אמפתית ובפיוס, במסרים הכוללים זהויות של קבוצתיות-על ומסגור מטרות משותפות. מסרים אלו בתורם גרמו לפחות עוינות ויותר חיבה ונתפסו כיותר משכנעים ואמפתיים. נמצא שהמסרים לא היו מתונים יותר בעמדות אלא שנעשה שימוש טון פייסני יותר והוא שהשפיע.

הגברת היכרות הדדית - השקעה בשירותי תרבות ושירותים חברתיים אוניברסליים מאפשרת נקודות מפגש בין קבוצות שונות בחברה ואף מפחיתה רגשות שליליים כלפי הזולת. מחקר שמדגיש את חשיבות הבנת התהליכים הפסיכולוגיים בעיצוב זהויות קבוצתיות והשפעתם על הקיטוב מציע הגברת מגע בין קבוצות והכרות הדדית. נמצא שכדי שהדבר יפחית דעות קדומות, צריך מגע מתמשך עם יותר מחבר אחד מהקבוצה. מחקר שבוצע על ידי חוקרים מאוניברסיטת סטנפורד מצא שמפגשים ושיחות עם אנשים בעלי דעות ממחנה פוליטי אחר, אך עם מאפיינים דמוגרפיים וחברתיים דומים יכולים להקטין את הקיטוב הרגשי ואף לאפשר למשתתפים לפתח גמישות בדעותיהם הפוליטיות. מחקר נוסף של חוקרים מסטנפורד מצא שעצם קיומם של מפגשים בין אנשים מקצוות פוליטיים שונים עשוי לצמצם את הקיטוב בכך שנשברים סטריאוטיפים לגבי "המחנה השני". כמו כן שיח אודות ערכים במקום דעות מקטין את הקיטוב.

דיאלוגים מובנים - מוצע מודל של אספות אזרחים שיכולות לשמש פלטפורמה לקבוצות שונות לדון בסוגיות באופן שיכול להדגיש היכן קיים בסיס משותף וכיצד ניתן לפעול לפיו, כפי שנעשה באירלנד ובאנגליה. כן הוצעה אפשרות של קיום דיאלוגים מובנים המעודדים שיחה מכבדת והתדיינות מעבר לקווים פוליטיים. הומלצו מאמצי הגעה להסכמות ודיאלוג תוך שימוש באסטרטגיות ושיטות מתחומי בניית שלום ופתרון סכסוכים

מטרות משותפות ותחושת זהות "על"- פתרון נוסף שעולה בבירור מהספרות הפסיכולוגית הוא שקונפליקטים מבוססי זהות דורשים מטרות משותפות או תחושת זהות "על" כדי להחזיר אנשים לתחושת "ביחד". כלומר, יש צורך בתחושת עצמי גדולה שמסוגלת לגשר על הבדלים קטנים יותר. עידוד זהות רחבה וכוללנית יותר המקיפה מספר קבוצות, יכול לצמצם העדפה לקבוצת הפנים ואפליה של קבוצת החוץ. התמקדות במטרות וערכים משותפים החורגים מחלוקות פוליטיות יכולה ליצור תחושת אחדות. הדוגמאות כוללות יוזמות המדגישות שירות קהילתי או אינטרסים כלכליים משותפים, שיכולות לקרב אנשים מעבר להשתייכותם הפוליטית. התערבויות לטיפוח מעורבות אזרחית יכולות לחזק את תחושת השייכות והאחריות המשותפת בקרב האזרחים.

מחקרים מצאו כי הגברת פחד מהשלכות הקיטוב על החברה הובילה להגברת הסובלנות.

 חינוך והסברה 
התערבויות עובדתיות ונרטיביות - הגברת בהירות עובדתית ושינוי נרטיבי. מתאים במיוחד כשקיימת הקצנה של נקודות מבט בקנה מידה רחב נמצא כי כאשר אנשים מקבלים עובדות איכותיות ומאוזנות וסיבה ללמוד אותן, הם משנים את תפיסותיהם למתונות יותר וכי ההשפעות של זה יכולות להימשך לאורך זמן. מחקרים מצאו שהנגשת מידע אובייקטיבי ולא מוטה לאנשים עשויה להפחית קיטוב פוליטי, אך השפעת המידע על הקיטוב תלויה בהקשר. המידע הפחית קיטוב רק כשהוצג כפירוט אובייקטיבי וחסר פניות.

טיפוח צריכת מדיה ביקורתית: חינוך לאוריינות מדיה ועידוד צריכת מדיה מגוונת יכולים לסייע בהפחתת חיזוק פרספקטיבות מוטות.

הומלץ חינוך לאזרחים המזהיר אותם מפני היגיון סכום אפס מסוכן שמוביל לסביבה מקוטבת.

נמצא כי מתן מידע לאנשים, על שיתוף פעולה בין-מפלגתי, כגון הקמת ממשלת אחדות, יכול להפחית את הקיטוב בקרב הציבור.

ממחקר משנת 2022 עולה שלהראות לאנשים שהצד השני שונא אותם הרבה פחות ממה שהם חושבים מסייע בהפחתת הקיטוב הרגשי.

מגה-מחקר שפורסם בשנת 2024 בדק 25 התערבויות ובכללן: הצגת אינטרסים כלכליים או ערכים מוסריים משותפים, הצגת סרטון על אנשים שונים פוליטית שמתקשרים, אנימציה על שיתוף פעולה דמוקרטי, משחק טריוויה לעידוד עבודה בצוותים דו-מפלגתיים, ומדיטציות "להתיידדות". צוין בו כי 23 מתוך 25 התערבויות הפחיתו באופן משמעותי את העוינות המפלגתית. פרקטיקה שנמצאה יעילה בהפחתה משמעותית של העוינות המפלגתית, של תמיכה בפרקטיקות לא דמוקרטיות ושל תמיכה באלימות פוליטית, התמקדה בתיקון תפיסות שגויות שליליות שיש לאנשים לגבי מתנגדיהם הפוליטיים. הועבר בה מסר שהאנשים במחנה השני אינם קיצוניים כפי שחושבים, ורובם מעריכים דמוקרטיה בדיוק באותה מידה שהמחנה שלהם מעריך אותה.

 פתרונות מוסדיים ומבניים 
הקיטוב נוצר בהשפעת פעולות מסוימות. שינויים במשתנים הקשורים לגאוגרפיה, תרבות פוליטית, מוסדות וחוקים, יכולים להוביל לשינויים בהתנהגות של שחקנים מרכזיים לכיוון של שיתוף פעולה וסובלנות.

רפורמות צריכות לשאוף להפחית את ההימור הגבוה של הבחירות ולעודד את הבוחרים להביע את דעתם ולבצע בחירות חופשיות. מעבר למערכת ייצוג יחסי ו/או שימוש בהצבעה מדורגת במחוזות מרובי נציגים, יכול לשבור את ההיגיון הבינארי הנוקשה שמגיע עם הקיטוב. כמו כן, צריכות להיות מערכות שימנעו ממנהיגים נבחרים לנקוט במדיניות לטובת מפלגה אחת או קבוצת אליטה קטנה. מנהיגות פוליטית יכולה לשחק תפקיד מכריע לכיוון מיתון. גם פעולות שיפוטיות יכולות לרסן את תהליך הקיטוב.

פיקוח על המדיה החברתית - הכשל ברגולציה עצמית במדיה מחייב פיקוח ממשלתי. מומלצת קביעת אמות מידה לתוכן מזיק וענישה על חריגות. ממשלות יכולות לדרוש מחברות מדיה חברתית לשלב את התקנות האלה בהסכמי תנאי השירות עם המשתמשים. מחקר שמבוסס על חמישה ניסויים מצא ש"אזהרות תוכן מקטב" לצד חדשות יכולות לעזור לעיתונאים לדווח על קיטוב מבלי להגבירו.

 פתרונות מדיניים ופרוצדורליים 
ניתן לטפל במקורות לאיומים נתפסים. למשל צעדי מדיניות המבטיחים יחס הוגן וייצוג לכל הקבוצות.

פתרון פוטנציאלי נוסף להעדפות מדיניות מבוססות זהות הוא קיום משאלי עם ישירים בנושאים ספציפיים במטרה לנסות ולפתור נושאים שנויים במחלוקת, כפי שנעשה בקליפורניה, ניו זילנד ואוסטרליה.

מחקר שהתפרסם בשנת 2023 מצא שניתן להפחית קיטוב רגשי באמצעות שותפות קואליציונית, אשר נמצאה כמפחיתה הטיה בתוך הקבוצה והטיה נגד קבוצות חוץ.

 ירידה בקיטוב הפוליטי 
מחקר משנת 2022 זיהה 105 מקרים ברחבי העולם, שבהם רמת הקיטוב ירדה מרמה "מזיקה" למשך לפחות חמש שנים, בין השנים 1900 ל-2020. כמעט שלושה רבעים מהמקרים התרחשו לאחר זעזועים מערכתיים משמעותיים כדוגמת התערבות זרה, מאבק לעצמאות, סכסוך אלים, או שינוי משטר (בעיקר בכיוון דמוקרטיזציה). הסיכוי הגבוה ביותר להמשך קיום הרמה הנמוכה יותר לאורך עשור, היה במצבי פתיחות פוליטית גדולה יותר. לדוגמה לאחר מעבר לדמוקרטיה או סיום סכסוך אלים פנימי. עם זאת, רק 14% ממקרי הפחתת הקיטוב הגיעו לרמות קיטוב נמוכות באופן מתמשך בטווח הארוך. לא זוהו כלל מקרים של ירידה מרמות קיטוב מזיקות בקרב דמוקרטיות ליברליות. החוקרים מציינים שממצא זה קשור לכך שמעט מאוד דמוקרטיות ליברליות הגיעו לרמות מזיקות, אך גם שממצא זה עשוי להצביע על כך שקשה מאוד לטפל בקיטוב מזיק מתוך דמוקרטיה ליברלית ברגע שהוא מגיע לרמה כזו.

 דוגמאות לקיטוב פוליטי בעולם 
נכון לשנת 2025 קיים קיטוב פוליטי מוגבר במערכות פוליטיות דמוקרטיות רבות. הוא מתאפיין במנהיגים המתמודדים עם קשיים משפטיים, שינויים דמוגרפיים מואצים וקיטוב בתקשורת החברתית והמסורתית, שחיקה של המרכז הפוליטי והתחזקות קולות קיצוניים. על פי דוח ה־V-dem בשנת 2024 הקיטוב הפוליטי עלה באופן משמעותי ב-45 מדינות, ולעיתים קרובות הגיע לרמות רעילות.

 קיטוב פוליטי בארצות הברית 

בשנות ה-30 של המאה ה-19, הפכה ארצות הברית למקוטבת מאוד סביב נושא העבדות מה שהוביל למלחמת האזרחים. תקופת הבהלה לזהב בארצות הברית (סוף המאה ה-19) נחשבת לתקופה מקוטבת ביותר עם אלימות ושיח פוליטי.

במחקריו מהשנים 2006 ו-2008, מוריס פ. פיורינה סבור כי אין ראיות חד משמעיות לכך שבמהלך שנים-שלושה העשורים שלפני פרסום המאמר היה קיטוב המוני מוגבר בארצות הברית או שקיטוב האליטות עודד את הבוחרים לקיטוב אידאולוגי.

מחקרים מצביעים על כך שקיים מתאם בין הבדלים תרבותיים, המתמקדים בתנועות אידאולוגיות ובקיטוב גאוגרפי במחוזות הבחירה של ארצות הברית, ובין העלייה בקיטוב הפוליטי הכולל שנצפתה שם בין 1972 ל-2004.

לפי מאמר משנת 2005, הפיצול האידאולוגי בין הרפובליקנים והדמוקרטים הגיע לכדי פער תרבותי ודתי. הם טוענים שהדמוקרטים בדרך כלל הפכו מתונים יותר בהשקפות דתיות ואילו הרפובליקנים הפכו למסורתיים יותר. לדוגמה, מדעני מדינה הראו שבארצות הברית, מצביעים המזדהים כרפובליקנים נוטים יותר להצביע למועמד אוונגליסטי מובהק מאשר מצביעים דמוקרטיים. דבר זה תואם לעלייה בקיטוב בארצות הברית. תאוריה אחרת טוענת שהדת אינה תורמת לקיטוב קבוצתי, אלא שקיטוב של פעילי מפלגה וקואליציה גורם לתזוזה של מפלגות לקיצוניות פוליטית.

בעשורים האחרונים הפילוג בין רפובליקנים ודמוקרטים הולך וגדל. בוז גובר ודעות שליליות כלפי המפלגה היריבה. פוליטיקה הופכת אישית, עם חילוקי דעות המשתרעים על חברויות, שכנים ומשפחה. קיטוב בארצות הברית גבר מאז שנות ה-70, עם עלייה מהירה משנות ה-2000 ואילך. עוינות מפלגתית בארצות הברית גברה באופן משמעותי מאז 1994.

החוקרים תומאס מאן  ונורמן אורנשטיין  כי הקונגרס ובית הנבחרים נמצאים בשיתוק חמור בשל אובדן תרבות הפשרה בין שתי המפלגות. הם מדגישים שקיים "קיטוב א-סימטרי", כשהמפלגה הרפובליקנית נושאת באחריות גדולה יותר למשבר, משום שאימצה אידאולוגיה קיצונית, מתנגדת לפשרות, ומסרבת לשתף פעולה עם הדמוקרטים, גם פגיעה באינטרסים ציבוריים. לדעתם גישה זו מסכנת את הדמוקרטיה בארצות הברית.

שינוי גבולותיהם של מחוזות בחירה עלול להתבצע מתוך רצון לבצע הטיה בקביעת מחוזות בחירה – הזזה מניפולטיבית של גבולות המחוזות במטרה לסייע למפלגה פוליטית ספציפית. במחקר על מחוזות הבחירה בארצות הברית נמצא כי לשינוי הגבולות יש השפעה מינימלית על קיטוב פוליטי. הטענה שהטיה במחוזות תתרום לקיטוב פוליטי, התבססה על הרעיון שמחוזות חדשים לא-תחרותיים שנוצרו יובילו לבחירת מועמדים קיצוניים המייצגים את מפלגת הרוב, ללא דין וחשבון לקול המיעוט. מחקר של קרסון ואחרים מ-2007 מצא קשר בין שינוי גבולותיהם של מחוזות בחירה לעליה בקיטוב, אולם השפעה זו הייתה מינורית.

 קיטוב פוליטי באירופה 
רפובליקת ויימאר משמשת דוגמה היסטורית כיצד קיטוב פוליטי חמור, במיוחד כאשר הוא משולב במשבר כלכלי ובאי שקט חברתי, עלול לערער דמוקרטיה וליצור סביבה נוחה לעליית אידאולוגיות קיצוניות המבטיחות פתרונות פשוטים ומאשימות קבוצות מיעוט כ"שעיר לעזאזל"

במהפכה הצרפתית הפוליטיקה הצרפתית התקטבה לצמיתות לפלגים "שמאל" ו"ימין". "שמאל" ייצג תומכים בעקרונות המהפכה, "ימין" את מתנגדיה.קיטוב פוליטי היווה את אחת הסיבות למהפכה הצרפתית, בין אם בהקשר של מאבקי מעמדות היסטוריים, פילוגים בתוך קבוצות חברתיות, מבוי סתום פוליטי באספת המעמדות, או הפלגנות והאלימות שאפיינו את שלביה המאוחרים יותר של המהפכה. חולשה וחוסר יציבות של המדינה החריפו את הקיטוב הפוליטי על ידי יצירת חללי כוח שפלגים מתחרים ניסו למלא.

בשנים האחרונות קיים במדינות רבות באירופה מצב בו קיימים שני גושים שווים פחות או יותר בגודלם וכל ניצחון בבחירות מלווה בתחושה של חלק גדול מהאזרחים כי משמעות התוצאות היא שנהרסה המדינה. כך למשל ברומניה ובפולין. תופעה נוספת היא התרחקות מהפשרות ועליית כוחות חדשים קיצוניים בנוסף למפלגות המתונות הגדולות. כך למשל בפורטוגל גרמניה וצרפת. הסבר אפשרי הוא שאחרי מלחמת העולם השנייה, החל עידן של פשרות בו היה הסכם בלתי כתוב שלא לאפשר לוויכוח הפוליטי לגלוש לשוליים. הדבר נבע מפחד ממלחמת עולם נוספת והבטיח יציבות פוליטית. עידן זה הסתיים כיוון שבחלוף הזמן שכך הפחד ונשכחה הסיבה להקפדה על מתינות.

ממחקר שבדק יותר מ-30 מדינות אירופאיות בין השנים 1996 ל-2021, עלה כי רמות הקיטוב משתנות משמעותית בין מדינות ואזורים ביבשת, כאשר דמוקרטיות חדשות במרכז ובמזרח אירופה נוטות להיות מקוטבות יותר מאשר במערב אירופה. מאמר דעה מ-2018 מציין כי קיימת ירידה של המרכז-שמאל האירופי. בעשור האחרון (2015–2025) יש עלייה משמעותית בפופוליזם והדבר הוביל לקיטוב פוליטי גובר ואיתגר נורמות דמוקרטיות. במדינות כמו צרפת ואיטליה, רטוריקה פופוליסטית החריפה פערים בין אזורים כפריים לעירוניים, מעמד הפועלים והאליטה, ובין אזרחים לילידים ומהגרים. בצרפת, לדוגמה, הפער בין הימין הפופוליסטי בראשות מרין לה פן לבין הממסד המרכזי בראשות עמנואל מקרון יצר נוף פוליטי מקוטב עמוקות.

מחקר שבדק קיטוב אידאולוגי ב-20 מדינות במערב אירופה בשנת 1945 עד 2020 מגמת עליה בקיטוב אידאולוגי בעיקר עקב משקל גובר של מפלגות קיצוניות. בעשור הראשון של המאה ה-21, היה מעבר לעמדות שמרניות יותר בימין הקיצוני במדינות כמו פולין, צרפת ובריטניה. עליה זו בקיטוב נובעת מאי שביעות הרצון של הציבור ממפלגות מתונות יותר ומחוסר יכולת לספק שינויים מתקדמים לכיוון כלשהו. בפולין, בצרפת ובבריטניה יש רגשות כבדים נגד האסלאם ועלייה בפרשנות הפופוליסטית. אוכלוסיית הימין הכללית במדינות אלו נוטה להחזיק בעמדות אגרסיביות יותר ומושכת לכיוון עמדות הכוללות מסרים פופוליסטיים ימניים עם שפה איסלאמופובית, בידוד כלכלי ומדיני ומדיניות אנטי-להט"בית.

 פורטוגל 
מאז הפיכת 1974, הדמוקרטיה בפורטוגל נשלטה על ידי מפלגת מרכז ימין ומפלגת מרכז שמאל. מצב זה השתנה בשנת 2017 עם הקמת מפלגת הימין הקיצוני, צ'גה (שמשמעותה "די כבר"). בבחירות האחרונות, מפלגת המרכז ימין "ברית דמוקרטית" ניצחה אך נזקקה לשותפה קואליציונית, כאשר צ'גה והמפלגה הסוציאליסטית התמודדו ראש בראש על המקום השני. המדינה מאופיינת בפערים עצומים בין מגדרים, עיר לכפר, מעמדות, ומבוגרים לצעירים. הדור הצעיר מתקשה לדמיין עתיד טוב יותר ולעיתים תולה זאת בזרים.

 פולין 
משנת 2015 שלטה מפלגת חוק וצדק, שביצעה שינויים במוסדות החוק, שהרחיקו את פולין מאופייה הדמוקרטי. בשנת 2023 התרחש מהפך פוליטי, וקואליציה פרו-מערבית וליברלית בהנהגת דונלד טוסק הרכיבה ממשלה שרצתה לבטל שינויים אלו. עם זאת, הנשיא דודה, בעל תפקיד סמלי אך עם סמכות קריטית להטיל וטו, לא שיתף פעולה עם ניסיונות אלו של הממשלה. בבחירות האחרונות לנשיאות היה קרב צמוד מאוד בין שני מועמדים: נברוצקי המייצג את המשך דרכו של דודה ואת המשטר הישן שהוביל לנסיגה דמוקרטית, וצ'אסקובסקי המייצג את מי שרוצה לבטל את השינויים ולחזור לכיוון ליברלי יותר. ביוני 2025 זכה נברוצקי ביתרון של פחות משני אחוזים.

 רומניה 
גם ברומניה הציבור מפוצל ומקוטב. בבחירות קודמות ב-2023, קלין ג'אורג'סקו, מועמד לאומן רומני זכה, אך בית המשפט העליון ביטל את התוצאות בשל חשד להתערבות רוסית והוא נעצר. במקומו הגיע מועמד קיצוני עוד יותר, ג'ורג'ה-ניקולאה סימיון. מועמד זה התמודד מול ניקושור-דניאל דן, מועמד פרו-מערבי וליברלי. הבחירות היו צמודות, ודן ניצח ברוב קטן (53% מול 46% לסמיון).

 קיטוב פוליטי בדרום אמריקה 
 ברזיל 
רפאל פוסו ורודריגו דה אלמיידה ביקרו את התפיסה המציירת את שני המועמדים בברזיל כקיצונים סימטריים, וטענו כי הטעיה זו משרתת מטרות אופורטוניסטיות. הם הציגו את מושג "קיטוב א-סימטרי", המציין כי שני הצדדים אינם שווים בערכיהם ובשיטותיהם. והדגישו כי הקיטוב האמיתי הוא בין הדמוקרטיה שמוביל לולה מועמד השמאל-מרכז לאנטי-דמוקרטיה שמוביל בולסונארו מועמד הימין הקיצוני. באופן דומה, סרג'יו שרגל וגילהרמה סימוז רייס טוענים כי השימוש של התקשורת בברזיל במונח "קיטוב" יצר איזון שגוי ומטעה בין הצדדים הפוליטיים ונרמל את האוטוריטריות של בולסונארו בכך שהשווה אותו ללולה בעל הגישה הדמוקרטית. הם ציינו ש"קיטוב" אינו בהכרח בעיה בדמוקרטיה ושהסכנה האמיתית עבורה היא פאשיזם.

 ונצואלה 
מפגינה קיטוב פוליטי גבוה מאז ממשלתו של צ'אבס, עם מתח בין אידאולוגיות פוליטיות בינאריות, אשר הוביל למשבר ממשלתי ולעזיבה של מיליוני אזרחים את מדינתם.

 קיטוב פוליטי בהודו 
הקיטוב הפוליטי בהודו נראה משולב באופן משמעותי עם לאומיות דתית, במיוחד עליית הלאומיות ההינדית, שהיא מניע מרכזי לפילוג ואלימות קהילתית. העלייה התלולה בקיטוב מאז 2013 חופפת לעליית מפלגת BJP ולשימוש הגובר במדיה החברתית, מה שמרמז כי גורמים אלה עשויים להיות קשורים בהנעת הפילוג. למרות כישלון מפלגת BJP להשיג רוב בבחירות 2024 והצורך בממשלת קואליציה, הקיטוב הבסיסי עדיין עלול להשפיע על הממשל וההרמוניה החברתית, במיוחד ברמת המדינה, שם קיטוב דתי עשוי להמשיך להיות מועיל מבחינה אלקטורלית עבור מפלגת ה-BJP.

 קיטוב פוליטי בישראל 

קיטוב פוליטי בישראל הוא תהליך בו מורכבות דעות וריבוי ההבדלים בחברה הישראלית מצטמצם יותר ויותר לציר אחד ונוצרת חלוקה ברורה בין שני מחנות פוליטיים מנוגדים ואנטגוניסטיים. במצב זה אנשים תופסים יותר ויותר את החברה במונחים של "אנחנו" לעומת "הם" באופן שטעון מטען שלילי כלפי ה"אחר".

הקיטוב בישראל קשור להזדהות פוליטית במונחי "ימין" ו"שמאל". הקיטוב מתבטא דרך מה שמכונה "פרדיגמת הגושים". השסע הלאומי (יהודים-ערבים) הוא שסע משמעותי בפוליטיקה הישראלית, המשפיע על מידת הלגיטימציה של מפלגות המיעוט הלאומי בעיני הציבור היהודי ומפלגות אחרות. שסעים נוספים הם השסע העדתי, השסע הדתי והשסע מרכז-פריפרי. בשנים האחרונות התארגנה המערכת הפוליטית בשני גושים עיקריים, גוש תומכי נתניהו וגוש מתנגדיו אשר כולל גם מפלגות ימין. באופן כללי, מצביעי "נגד נתניהו" נוטים להיות ליברלים, בעוד שמצביעי "בעד נתניהו" נוטים להיות שמרנים.

מחקר שניתח את דפוסי הקיטוב הרגשי בקרב בוחרים יהודים משנת 1988 ועד 2015 לא מצא עלייה במגמה לאורך זמן, אלא תמונה כללית של יציבות. בשנים 2000 עד 2009 אף הייתה ירידה בקיטוב הרגשי, אך משנת 2009 חלה עלייה משמעותית וקבועה בקיטוב הרגשי, זאת בניגוד לקיטוב האידאולוגי שהעלייה בו לא הייתה משמעותית. המחלוקת סביב הרפורמה המשפטית הגבירה עוד יותר את הקיטוב. נוצרה במהירות חלוקה למתנגדיה ותומכיה שהונעה על ידי עמדות קודמות שונות בהבנת הדמוקרטיה. בחודשים שלאחר השבעה באוקטובר רמת הקיטוב הרגשי ירדה אך לאחר מכן היא עלתה בחזרה. נכון לשנת 2024 ישראל נחשבת בין המדינות המקוטבות בעולם. על פי ממצאי מחקר של הפסיכולוג הפוליטי נמרוד ניר, נכון לסוף שנת 2024 הציבור הישראלי תופס את הקיטוב הפנימי כאיום הגדול ביותר על המדינה.

במחקר משנת 2022 נמצא שהקיטוב הפוליטי בין ימין ושמאל משפיע על יחסים בין-אישיים ועל נטייה להעדיף או להחרים גופים מסחריים וגופי תקשורת על סמך זיהוי שלהם עם עמדות פוליטיות. במחקר נוסף מאותה שנה ישראל דורגה שלישית ברמת הקיטוב הרגשי מבין 19 מדינות ו-83% השיבו כי קיים בישראל קונפליקט קשה או קשה מאוד בין מצביעי מפלגות שונות. אחד הגורמים שמעצימים את הקיטוב החברתי הוא התחזקות השיח הפופוליסטי, שניזון ומשתמש בשסעים חברתיים קיימים, במיוחד השסע היהודי-ערבי והאשכנזי-מזרחי, כדי לחלק את החברה ל"עם" ו"אליטות/זרים/אויבים", ובכך תורם להעמקת החלוקה והמתח הפנימי בחברה.

ב-2023 עלו חשדות להתערבות של גורמים איראניים ורוסיים ברשתות החברתיות בישראל, על-מנת להעמיק את הקיטוב.

מנגד, קמו תנועות אזרחיות ישראליות שהצהירו שמטרתן לפעול להקטנת הקיטוב, בהן הרבעון הרביעי, 120: מועצת מנהיגות מחברות, וארגון "פנימה". על פי ד"ר נעם גדרון, שביצע מחקר רב-שנתי בנושא הקיטוב בישראל, "אחד הכלים שמצוי בידי פוליטיקאים ישראלים להקטנת הקיטוב הרגשי... הוא הקמת ממשלה רחבה... אנשים מביעים רגשות חיוביים יותר כלפי מפלגות שנמצאות בקואליציה עם המפלגה שלהם".
קישורים חיצוניים
 כנס קיטוב פוליטי בישראל, אוניברסיטת רייכמן, 12 ביוני 2022



 שאול שארף, קיטוב פוליטי בין "ישראל הראשונה" ל"ישראל הראשונה", Jokopost, ספטמבר 11, 2024

 הערות שוליים 

קטגוריה:מונחים ומושגים בפוליטיקה
קטגוריה:מדע המדינה
קטגוריה:פוליטיקה