פנסילבניה (BB-38)

אוניית המערכה פנסילבניה (BB-38) הייתה האונייה המובילה של אוניות המערכה סופר-דרדנוט מסדרת פנסילבניה שנבנו עבור צי ארצות הברית בעשור הראשון של המאה ה-20. אוניות סדרת הפנסילבניה היו חלק מסדרת אוניות המערכה מסוג סטנדרטי, וסימנו שיפור מצטבר בהשוואה לסדרת נבדה הקודמת, כשהם נושאים זוג נוסף של תותחי  סך הכל שנים עשר תותחים. היא נקראה על שם פנסילבניה, היא הונחה במספנת Newport News Shipbuilding and Drydock Company  באוקטובר 1913, הושקה במרץ 1915 ונכנסה לשירות ביוני 1916. מצוידת במערכת הנעה שורפת נפט, פנסילבניה לא נשלחה למימי אירופה במהלך מלחמת העולם הראשונה, מכיוון שהמזוט הדרוש לא היה זמין כמו פחם. במקום זאת, היא נשארה במימי אמריקה והשתתפה בתרגילי אימון; ב-1918, היא ליוותה את הנשיא וודרו וילסון לצרפת כדי להשתתף במשא ומתן לשלום.

במהלך שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, פנסילבניה שימשה כספינת הדגל של הצי האטלנטי הראשון, ולאחר מיזוגו עם צי האוקיינוס השקט ב-1921, של צי הקרב. במשך רוב התקופה הזו, האונייה הוצבה בקליפורניה, ובסיסה היה בסן פדרו. פנסילבניה הייתה עסוקה בשגרה בזמן שלום של אימונים (כולל בעיות הצי השנתיות), ביקורי נמלים והפלגות זרות, כולל ביקור באוסטרליה ב-1925. האונייה עברה מודרניזציה בשנים 1929–1931. האונייה נכחה בפרל הארבור בבוקר 7 בדצמבר 1941; היא הייתה במבדוק יבש עם זוג משחתות כשהיפנים פתחו במתקפת הפתע שלהם על הנמל. היא ספגה נזק קל יחסית בהתקפה, כשהיא מוגנת מפני טורפדות על ידי המבדוק היבש. בזמן שהתיקונים בוצעו, האונייה קיבלה סוללת נ"מ מודרנית כדי להכין אותה לפעולות בזירת האוקיינוס השקט.

פנסילבניה הצטרפה לצי בסדרה של מבצעים אמפיביים, שעיקרם התפקיד לספק תמיכה בירי. הראשון שבהם, הקרב על האיים האלאוטיים, התרחש באמצע 1943, ואחריו התקפה על מקין מאוחר יותר באותה שנה. במהלך 1944, היא תמכה בנחיתות על קווג'לין ואניווטוק באיי מרשל ובמערכה על איי מריאנה ופלאו, כולל קרבות סאיפאן, גואם, פלליו וקרב אנגאור. במהלך המערכה בפיליפינים, בנוסף לתפקידיה האופייניים להפגזת החוף, היא השתתפה בקרב על מצר סוריגאו, אם כי בשל המכ"ם הבלתי מתאים שלה, היא לא הצליחה לאתר מטרה ולא ירתה. במהלך קרב אוקינאווה, היא טורפדה על ידי מפציץ טורפדו יפני וניזוקה קשות, מה שאילץ אותה לסגת לתיקונים ימים לפני תום המלחמה.

היא הוקצתה לצי המטרה לניסויים הגרעיניים של מבצע צומת דרכים בשנת 1946, פנסילבניה תוקנה מספיק כדי לאפשר לה לבצע את ההפלגה לאתר הניסוי, אטול ביקיני. היא שרדה את שני הפיצוצים, אבל זוהמה קשות בנשורת רדיואקטיבית מהבדיקה השנייה, וכך נגררה לקווג'לין, שם נחקרה במשך השנה וחצי הבאות. הספינה הוטבעה בסופו של דבר במים עמוקים מחוץ לאטול בפברואר 1948.

 תיאור 
ימין|ממוזער| תרשים של פנסילבניה כפי שהופיעה בעקבות השיפוץ שלה ב-1942
כחלק מסדרת אוניות המערכה הסטנדרטיות, אוניות סדרת פנסילבניה היו גדולות משמעותית מקודמותיהן, סדרת נבדה. פנסילבניה הייתה באורך כולל של , רוחב של  (בקו המים), ושוקע של  במעמס מלא. זה היה  יותר ארוך מהאוניות הישנות. הדחק האונייה היה  בתפוסה סטנדרטית ו- במעמס מלא, מעל  יותר מהאוניות הישנות. לאונייה היה גובה מטאצנטרי של  במעמס מלא.

לאונייה היו ארבע מערכות טורבינות קיטור של קרטיס עם הנעה ישירה, שכל אחת מהן הניעה מדחף בקוטר . הם הופעלו על ידי שנים עשר דוודי צינור מים של Babcock & Wilcox. הטורבינות תוכננו להפיק סך של 34,000 כוחות סוס (25,000 קילוואט), למהירות מתוכננת של 21 קשרים (39 קמ"ש). היא תוכננה לשאת בדרך כלל  של מזוט, אך הייתה בעלת קיבולת מקסימלית של . בתפוקה מלאה, הספינה יכלה להפליג במהירות של 12 קשרים (22 קמ"ש) לטווח של 7,552 מיילים ימיים (13,990 ק"מ). היו לה ארבעה גנרטורים טורבו בהספק של 300 קילוואט (402 כוחות סוס).
פנסילבניה נשאה 12 תותחי 14 אינץ' (356 מ"מ)/ 45 קליבר בצריחי תותחים משולשים. הצריחים ממוספרים מ-I עד IV מלפנים לאחור. התותחים לא יכלו להתרומם באופן עצמאי והוגבלו להגבהה מקסימלית של +15° מה שהעניק להם טווח מרבי של . האונייה נשאה 100 פגזים לכל תותח. הגנה מפני סירות טורפדו סופקה על ידי 22 תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ)/ 51 קליבר המורכבים בקזמטים בודדים בצידי גוף האונייה. מיקומם כפי שהם הוכיחו שהם פגיעים לרסס ים ולא ניתן היה לירות בהם בים סוער. בהגבהה של 15°, היה להם טווח מרבי של . לכל תותח סופקו 230 פגזים. הספינה הרכיבה ארבעה תותחי נ"מ 3 אינץ' (76 מ"מ)/ 50 קליבר, אם כי רק שניים הותקנו כאשר הושלמה האונייה. הזוג השני התווסף זמן קצר לאחר מכן על גבי צריח III. פנסילבניה הרכיבה גם שני צינורות טורפדו  שקועים, אחד בכל צד רוחב, ונשאו עבורם 24 טורפדות.

התכנונים של סדרת פנסילבניה המשיכו את עקרון הכל או כלום של שריון שבו מוגנו רק את האזורים החשובים ביותר של האונייה החל בסדרת נבדה. חגורת השריון של קו המים של שריון קרופ הייתה בעובי  וכיסתה רק את חללי המכונות ומחסני התחמושת של האונייה. גובהה הכולל היה , מתוכם  היה מתחת לקו המים; בגובה  מתחת לקו המים, החגורה הצטמצמה לעובי המינימלי שלה של . המחיצות הרוחביות בכל קצה של האונייה היו בעובי בין 13 ל-8 אינץ'. המיגון בחזית צריחי התותחים היה בעובי  בעוד הצדדים היו בעובי  וגגות הצריח היו מוגנים בעובי  של שריון. השריון של הברבטות היה בעובי . מגדל הניווט היה מוגן בעובי  של שריון והיה לו גג בעובי 8 אינץ'.

סיפון השריון הראשי כלל שלוש לוחות בעובי כולל של ; מעל גלגל ההיגוי השריון גדל ל- בשתי לוחות. מתחתיו היה סיפון הפיצול שהיה בעובי בין . קולטי הדוודים היו מוגנים על ידי מעטה חרוטי בעובי בין . מחיצת טורפדו בעובי 3 אינץ' הוצבה  בתוך האונייה מצד האונייה ובנוסף הייתה לאונייה תחתית כפולה מלאה. בדיקה באמצע 1914 גילתה שמערכת זו יכולה לעמוד בפגיעת ראש נפץ במשקל  TNT.

 היסטוריית שירות 
 בנייה ומלחמת העולם הראשונה 
ימין|ממוזער| פנסילבניה בתצורתה המקורית, דצמבר 1916
השדרית של פנסילבניה הונחה ב-27 באוקטובר 1913 בחברת ניופורט ניוז לבניית ספינות ורציף יבש של ניופורט ניוז, וירג'יניה. האונייה הושקה ב-16 במרץ 1915, ולאחר מכן החלה השלמת האונייה. העבודה על האונייה הסתיימה באמצע 1916, והיא נכנסה לשירות ב-12 ביוני בפיקודו של קפטן הנרי ב' וילסון. הספינה הוקצתה לצי האטלנטי ולאחר מכן השלימה את ההתאמה הסופית מ-1 עד 20 ביולי. פנסילבניה החלה לאחר מכן בניסויים ימיים ב-20 ביולי, תחילה לשטחי הקידוח הדרומיים ליד כף וירג'יניה ולאחר מכן צפונה לחוף ניו אינגלנד. אדמירל משנה אוסטין מ. נייט וקצינים ממכללת המלחמה של הצי עלו על הסיפון ב-21 באוגוסט כדי לצפות באימוני הצי. שלושה ימים לאחר מכן, ביקר את האונייה פרנקלין דלאנו רוזוולט, אז עוזר מזכיר הצי.

אדמירל משנה הנרי ט. מאיו עבר לפנסילבניה ב-12 באוקטובר, מה שהפך אותה לספינת הדגל של הצי האטלנטי. בסוף השנה היא נכנסה למזח יבש במספנת הצי של ניו יורק לצורך תחזוקה. לאחר שיצאה מהמספנה בינואר 1917, היא יצאה דרומה כדי להצטרף לתרגילי צי בים הקריבי, במהלכם עצרה ב: קולברה, פוארטו ריקו; סנטו דומינגו, הרפובליקה הדומיניקנית; ופורט-או-פרנס, האיטי. בעודה בפורט-או-פרנס, פנסילבניה שוב אירחה את רוזוולט, שנפגש עם נשיא האיטי על סיפון האונייה. אוניית המערכה חזרה ליורקטאון, וירג'יניה ב-6 באפריל, באותו היום שבו הכריזה ארצות הברית מלחמה על גרמניה, והכניסה את המדינה למלחמת העולם הראשונה. מאחר שפנסילבניה הונעה בנפט, היא לא הצטרפה לספינות של פלגת אוניות המערכה התשיעית, מכיוון שהבריטים ביקשו אוניות מערכה המונעות בפחם כדי לתגבר את הצי הגדול. כתוצאה מכך, היא נשארה במימי אמריקה ולא ראתה שום פעולה במהלך המלחמה.

באוגוסט, פנסילבניה השתתפה בביקורת ימית עבור הנשיא וודרו וילסון. קציני חיל הים הזרים ביקרו בספינה בספטמבר, כולל התת-אדמירל היפני איסאמו טאקשיטה והתת אדמירל הרוסי אלכסנדר קולצ'אק. במשך שאר השנה ולתוך 1918, פנסילבניה נשמרה במצב של מוכנות באמצעות תרגילי צי ואימוני ירי במפרץ צ'ספיק ובלונג איילנד סאונד. היא התכוננה לאימון קרב לילה ב-11 בנובמבר 1918, כאשר שביתת הנשק עם גרמניה נכנסה לתוקף, וסיימה את הלחימה. לאחר מכן היא חזרה לביקור נוסף במספנת הצי של ניו יורק לצורך תחזוקה שהסתיימה ב-21 בנובמבר. היא החלה את המסע לברסט, צרפת, ב-2 בדצמבר דרך טומקינסוויל, ניו יורק, יחד עם אוניית התובלה ג'ורג' וושינגטון שהובילה את וילסון לצרפת כדי להשתתף במשא ומתן לשלום; הם קיבלו ליווי על ידי עשרה משחתות. האוניות הגיעו ב-13 בדצמבר ולמחרת, פנסילבניה החלה את המסע חזרה לניו יורק עם פלגות אוניות המערכה ה-9 וה-6. אוניות המערכה הגיעו ליעדן ב-26 בדצמבר, שם השתתפו בחגיגות הניצחון.

 תקופת בין המלחמות 
 1919–1924 
ימין|ממוזער| פנסילבניה יוצאת לדרך, בערך 1920
פנסילבניה ושאר הצי האטלנטי יצאו ב-19 בפברואר, לכיוון האיים הקריביים לסבב נוסף של תרגילים במימי קובה. הספינה חזרה לניו יורק ב-14 באפריל, ובהיותה שם ב-30 ביוני, מאיו הוחלף בתת-אדמירל הנרי וילסון. ב-8 ביולי בטומקינסוויל, משלחת המורכבת מ: סגן הנשיא תומאס מרשל; ג'וזפוס דניאלס, מזכיר חיל הים; קרטר גלאס, שר האוצר; ויליאם ב' וילסון, שר העבודה; ניוטון בייקר, שר המלחמה; פרנקלין ק. ליין, שר הפנים; והסנאטור צ'אמף קלארק עלתה על האונייה לשייט חזרה לניו יורק. הצי ביצע מערך תמרונים נוסף באיים הקריביים מ-7 בינואר עד אפריל 1920, פנסילבניה שבה למעגן בניו יורק ב-26 באפריל. לאחר מכן תרגילי אימון באזור, וב-17 ביולי היא קיבלה את מספר הגוף BB-38.

ב-17 בינואר 1921 עזבה פנסילבניה את ניו יורק, עברה דרך תעלת פנמה לבלבואה, פנמה, שם הצטרפה לצי האוקיינוס השקט, שיחד עם מרכיבי הצי האטלנטי סומן מחדש כצי הקרב, עם פנסילבניה כספינת הדגל שלו. ב-21 בינואר, הצי עזב את בלבואה ויצא דרומה לקייאו, פרו, לשם הגיעו עשרה ימים לאחר מכן. לאחר מכן הספינות הפליגו צפונה בחזרה לבלבואה ב-2 בפברואר, והגיעו ב-14 בפברואר. פנסילבניה חצתה בחזרה דרך התעלה כדי להשתתף בתמרונים מול קובה וב-28 באפריל היא הגיעה להמפטון רודס, וירג'יניה, שם הנשיא וורן הרדינג, אדווין דנבי, מזכיר הצי, תאודור רוזוולט הבן, עוזר מזכיר המדינה הצי, ואדמירל רוברט קונץ, ראש המבצעים הימיים (CNO), עלו על הסיפון. הכשרה נוספת נערכה בין 12 ל-21 ביולי בקריביים, ולאחר מכן חזרה לניו יורק. ב-30 ביולי היא המשיכה לפלימות', מסצ'וסטס לביקור שנמשך עד 2 באוגוסט. תקופת רציף נוספת בניו יורק נמשכה בין 5 ל-20 באוגוסט.

פנסילבניה עזבה את ניו יורק לאחר מכן, לכיוון האוקיינוס השקט; היא עברה בתעלת פנמה ב-30 באוגוסט ושהתה בבלבואה במשך שבועיים. ב-15 בספטמבר, היא חידשה את המסע ויצאה צפונה לסן פדרו, לוס אנג'לס, אליה הגיעה ב-26 בספטמבר. הספינה בילתה את רוב שנת 1922 בביקור בנמלים לאורך החוף המערבי של ארצות הברית, כולל סן פרנסיסקו, סיאטל, פורט אנג'לס וסן דייגו, ומ-6 במרץ עד 19 באפריל, היא עברה שיפוץ במעגן הצי של פוגט סאונד. היא זכתה בפרס יעילות הקרב לשנת האימונים 1922. היא חזרה לפוגט סאונד ב-18 בדצמבר, ונשארה שם עד 1923. היא עזבה את המספנה ב-28 בינואר ויצאה דרומה לסן דייגו, שם שהתה בין 2 ל-8 בפברואר, לפני שהמשיכה לתעלת פנמה. לאחר שעברה, היא יצאה לקולברה לביקור קצר. לאחר מכן, הספינה עברה בחזרה דרך התעלה והגיעה חזרה לסן פדרו ב-13 באפריל. החל ממאי, היא ביקרה בנמלים שונים באזור במהלך שאר שנת 1923, מלבד סבב אימוני צי מ-27 בנובמבר עד 7 בדצמבר. היא סיימה את השנה עם סיבוב נוסף בפוגט סאונד מ-22 בדצמבר עד 1 במרץ 1924.

 1924–1931 
ממוזער| USS פנסילבניה במהלך ביקור באוסטרליה ב-1925
הספינה הגיעה לסן פרנסיסקו ב-3 במרץ, שם העמיסה תחמושת לפני שהצטרפה לצי הקרב בסן דייגו ב-9 במרץ. הצי שייט דרומה למפרץ פונסקה, ואז המשיך דרומה ועבר דרך תעלת פנמה למפרץ לימון. הספינות ביקרו במספר נמלים באיים הקריביים, כולל באיי הבתולה של ארצות הברית ופוארטו ריקו לפני שחזרו לאוקיינוס השקט בתחילת אפריל. פנסילבניה חזרה לסן פדרו ב-22 באפריל, שם נשארה עד 25 ביוני, אז יצאה צפונה לסיאטל. בשלב זה, היא שימשה כספינת הדגל של פלגת אוניות המערכה 3 של צי הקרב. בהיותה באזור סיאטל, היא השתתפה בתרגילי אימון עם ספינות הפלגה שלה שנמשכו עד 1 בספטמבר. תרגילי אימון נוספים התקיימו בין 12 ל-22 בספטמבר ליד סן פרנסיסקו. לאחר מכן היא השתתפה באימונים משותפים עם הגנות החוף סביב סן פרנסיסקו בין 26 ל-29 בספטמבר. האונייה עברה זוג שיפוצים בין 1 ל-13 באוקטובר וב-13 בדצמבר עד 5 בינואר 1925. פנסילבניה יצאה לאחר מכן ל-Puget Sound ב-21 בינואר לשיפוץ שלישי שנמשך בין 25 בינואר ל-24 במרץ.

פנסילבניה חזרה לסן פדרו ב-27 במרץ ולאחר מכן הצטרפה לצי בסן פרנסיסקו ב-5 באפריל. הספינות יצאו להוואי לתרגילי אימון לפני שיצאו ב-1 ביולי לשייט גדול על פני האוקיינוס השקט לאוסטרליה. הם הגיעו למלבורן ב-22 ביולי, וב-6 באוגוסט יצאה פנסילבניה לוולינגטון, ניו זילנד, שם שהתה בין 11 ל-22 באוגוסט. במסע חזרה לארצות הברית, הם עצרו בפאגו פאגו שבסמואה האמריקאית והוואי, לפני שהגיעו לסן פדרו ב-26 בספטמבר. פנסילבניה נסעה לסן דייגו לאימון מטרה בין 5 ל-8 באוקטובר, ולאחר מכן חזרה לסן פדרו, שם נותרה בטלה ברובה למשך שארית 1925. היא עזבה את סן פדרו עם צי הקרב ב-1 בפברואר 1926 לביקור נוסף בבלבואה, במהלכו ערכו הספינות אימונים טקטיים בין 15 ל-27 בפברואר. פנסילבניה בילתה את תחילת מרץ בקליפורניה לפני שיצאה לפוגט סאונד ב-15 במרץ לשיפוץ נוסף שנמשך עד 14 במאי, ואז היא חזרה לסן פדרו. סיור נוסף בנמלי החוף המערבי החל ב-16 ביוני והסתיים ב-1 בספטמבר בחזרה בסן פדרו.
ימין|ממוזער| פנסילבניה במהלך סקירת צי ב-4 ביוני 1927
פנסילבניה נשארה בסן פדרו מ-11 בדצמבר עד 11 בינואר 1927, כאשר היא עזבה לשיפוץ נוסף בפוגט סאונד שנמשך עד 12 במרץ. היא חזרה לסן פרנסיסקו ב-15 במרץ ולאחר מכן עברה לסן פדרו למחרת. היא עזבה כדי להצטרף לאימונים מחוץ לקובה ב-17 במרץ; היא עברה בתעלה בין 29 ל-31 במרץ והגיעה למפרץ גואנטנמו ב-4 באפריל. ב-18 באפריל, היא עזבה את קובה כדי לבקר בגונאיב, האיטי, לפני שיצאה לניו יורק, והגיעה לשם ב-29 באפריל. לאחר סיור בחוף המזרחי במאי, היא יצאה לתעלה, אותה חצתה ב-12 ביוני. היא נשארה בבלבואה עד 12 ביוני, ואז עזבה לסן פדרו, והגיעה ב-28 ביוני. האונייה בילתה את שארית 1927 עם הכשרה, תחזוקה וסיור בחוף המערבי. היא נסעה לפוגט סאונד לשיפוץ ב-1 באפריל 1928 שנמשך עד 16 במאי, ולאחר מכן נסעה לסן פרנסיסקו. עם זאת, היא עזבה באותו יום וחזרה צפונה כדי לבקר בוויקטוריה, קולומביה הבריטית. היא נשארה שם מ-24 עד 28 במאי ולאחר מכן חזרה לסן פרנסיסקו. היא בילתה את יוני בביקור בנמלים שונים, ובאוגוסט היא העלתה את דווייט פ. דייוויס, שר המלחמה, בסן פרנסיסקו; היא נשאה אותו להוואי, עזבה ב-7 באוגוסט והגיעה ב-13. פנסילבניה חזרה לסיאטל ב-26 באוגוסט.

הפלגה נוספת לקובה התקיימה בינואר 1929, ולאחר מכן היא הפליגה למעגן הצי של פילדלפיה ב-1 ביוני לצורך שיפוץ ומודרניזציה. היא קיבלה מספר שינויים, כולל שריון גג סיפון וצריח מוגבר, בליטות נגד טורפדו, טורבו-גנרטורים חדשים, טורבינות חדשות ושישה דוודים חדשים עם שלושה תופים. צריחי הסוללה העיקריים שלה שונו כדי לאפשר להם להתרומם ל-30 מעלות, מה שהגדיל משמעותית את טווח התותחים שלה, והסוללה המשנית שלה שונתה. מספר תותחי ה-5 אינץ' צומצם ל-12, ותותחי ה-3 אינץ' שלה הוחלפו בשמונה תותחי 5 אינץ'/25 קליבר. צינורות הטורפדו שלה הוסרו, וכך גם תרני הסריג שלה, שהוחלפו בתרני חצובה חזקים יותר. הגשר שלה גם הורחב כדי להגדיל את המקום הפנוי למטה של אדמירל, שכן היא שימשה כספינת דגל. שטח המחיה שלה הוגדל ל-2,037 אנשי צוות ונחתים, והיא צוידה בשתי מעוטים למטוסים ימיים.

פנסילבניה חזרה לשירות ב-1 במרץ 1931 והיא ערכה ניסויים במפרץ דלאוור במרץ ובאפריל. לאחר מכן היא יצאה דרומה לקובה ב-8 במאי לשייט אימונים לפני שחזרה לפילדלפיה ב-26 במאי. הפלגה נוספת לקובה התרחשה ב-30 ביולי; האונייה הגיעה לשם ב-5 באוגוסט והפעם היא עברה את האיים הקריביים אל תעלת פנמה, שאותה עברה ב-12 באוגוסט כדי לחזור לצי הקרב. היא הגיעה לסן פדרו ב-27 באוגוסט, שם נשארה לשארית השנה. היא סיירה בחוף המערבי בינואר 1932 ולפני שחצתה לפרל הארבור, לשם הגיעה ב-3 בפברואר. שם, היא השתתפה בתמרוני צי נרחבים כחלק מבעיית הצי XIII. היא חזרה לסן פדרו ב-20 במרץ, ונשארה שם עד 18 באפריל, אז החלה בשייט נוסף לאורך חופי קליפורניה. היא חזרה לסן פדרו ב-14 בנובמבר ונשארה שם עד סוף השנה.

 1932–1941 
ממוזער| פנסילבניה בפרל הארבור ב-1932, עם תרני חצובה והגשר המוגדל שלה
האונייה יצאה מסן פדרו ב-9 בפברואר כדי להשתתף בבעיית הצי XIV, שנמשכה בין 10 ל-17 בפברואר. היא חזרה לסן פרנסיסקו ב-17 בפברואר ולאחר מכן הפליגה לסן פדרו ב-27 בפברואר, ונשארה שם עד 19 ביוני. שייט נוסף בחוף המערבי נמשך בין 19 ביוני ל-14 בנובמבר, ולאחר שחזרה לסן פדרו, פנסילבניה נשארה שם לא פעילה עד תחילת מרץ 1934. בין 4 ל-8 במרץ היא ערכה ביקור קצר במספנת הצי Hunters Point בסן פרנסיסקו ולאחר מכן חזרה לסן פדרו. משם, היא הפליגה להצטרף לצי עבור בעיית הצי XV, שנערך בקריביים באותה השנה; היא עברה בתעלה ב-24 באפריל, התמרונים החלו כבר ב-19. הם נמשכו עד 12 במאי, אז הפליגה פנסילבניה לגונאיב עם שאר הצי, שהמשיך לניו יורק, לשם הגיעו ב-31 במרץ. שם, פנסילבניה הובילה את הצי במסקר ימי עבור הנשיא פרנקלין ד. רוזוולט. ב-15 ביוני, אדמירל ג'וזף מ. ריבס קיבל את הפיקוד על הצי על סיפון פנסילבניה, שהייתה שוב ספינת הדגל של הצי.

ב-18 ביוני עזבה פנסילבניה את ניו יורק לאוקיינוס השקט, ועצרה בהמפטון רודס ב-20 ביוני. היא עברה דרך התעלה ב-28 ביוני והגיעה לסן פדרו ב-7 ביולי. לאחר מכן היא הפליגה לפוגט סאונד לשיפוץ שנמשך מ-14 ביולי עד 2 באוקטובר. האונייה עזבה את המספנה ב-16 באוקטובר וחזרה לסן פרנסיסקו יומיים לאחר מכן, החלה תקופה של הפלגות מול חופי קליפורניה וביקורים בערים במדינה. היא סיימה את השנה בסן פדרו, נשארה שם או בסן פרנסיסקו עד 29 באפריל 1935, אז השתתפה בבעיית הצי XVI באיי הוואי. התמרונים נמשכו עד 10 ביוני, והיו מערך התרגילים הגדול ביותר שערך הצי האמריקני באותה תקופה. לאחר מכן חזרה הספינה לסן פדרו ב-17 ביוני ויצאה לשייט בחוף המערבי למשך מספר חודשים; ב-16 בדצמבר היא הפליגה לפוגט סאונד לשיפוץ נוסף שנמשך מ-20 בדצמבר עד 21 במרץ 1936. בעיית הצי XVII התרחשה בין 27 באפריל ל-7 ביוני, הפעם כשהיא נעצרה ליד בלבואה. היא חזרה לסן פדרו ב-6 ביוני ובילתה את שארית השנה באימונים מול החוף המערבי והוואי, וסיימה את תוכנית האימונים לשנה בסן פדרו ב-18 בנובמבר.

הספינה נשארה בנמל עד 17 בפברואר, אז יצאה לסן קלמנטה, קליפורניה בתחילת סיור לאורך החוף המערבי. היא השתתפה בבעיית הצי XVIII, שנמשכה בין 16 באפריל ל-28 במאי. סיבוב נוסף בפוגט סאונד החל ב-6 ביוני והסתיים ב-3 בספטמבר, כשחזרה לסן פדרו. היא בילתה את שאר השנה בסירוגין בין סן פדרו לסן פרנסיסקו, והשתתפה בפעילות מועטה. היא עשתה גיחה קצרה לסן פרנסיסקו בפברואר 1938 והשתתפה בבעיית הצי XIX מ-9 במרץ עד 30 באפריל. תקופה נוספת בסן פדרו הגיעה לאחר מכן עד 20 ביוני, ולאחר מכן היא יצאה לשייט של חודשיים לאורך החוף המערבי שהסתיים בשהייה נוספת בפוגט סאונד ב-28 בספטמבר. לאחר שסיימה את תיקוניה ב-16 בדצמבר, היא חזרה לסן פדרו דרך סן פרנסיסקו, והגיעה ב-22 בדצמבר. בעיית הצי XX התרחשה מוקדם יותר בשנה מאשר הפעמים הקודמות, והתרחשה בין 20 ל-27 בפברואר 1939 במימי קובה. במהלך התרגילים, פרנקלין רוזוולט ואדמירל ויליאם ד' לייהי, ה-CNO, עלו לסיפון פנסילבניה כדי לצפות בתמרונים.

לאחר מכן, האונייה הפליגה לקולברה ב-27 בפברואר, ויצאה ב-4 במרץ לביקור בפורט-או-פרנס, האיטי בין 6 ל-11 במרץ. שהות במפרץ גואנטנמו לאחר מכן בין 12 ל-31 במרץ, ולאחר מכן נסעה לבקר באקדמיה הימית של ארצות הברית באנאפוליס ב-5 באפריל. פנסילבניה החלה את המסע חזרה לאוקיינוס השקט ב-18 באפריל ועברה דרך התעלה בסוף החודש, ובסופו של דבר הגיעה חזרה לסן פדרו ב-12 במאי. סיור נוסף בחוף המערבי הגיע לאחר מכן, שכלל עצירות בסן פרנסיסקו, טקומה וסיאטל, והסתיים בסן פדרו ב-20 באוקטובר. היא נסעה להוואי כדי להשתתף בבעיית הצי XXI ב-2 באפריל 1940. התרגילים נמשכו עד 17 במאי, ולאחר מכן הספינה נשארה בהוואי עד 1 בספטמבר, אז עזבה לסן פדרו. לאחר מכן נסעה אוניית המערכה לפוגט סאונד ב-12 בספטמבר שנמשכה עד 27 בדצמבר; במהלך השיפוץ, היא קיבלה עוד ארבעה תותחי 5 אינץ'/25 קליבר. היא חזרה לסן פדרו ב-31 בדצמבר. בעיית הצי XXII תוכננה לינואר 1941, אך התרחבותה של מלחמת העולם השנייה בשלב זה הביאה את הפיקוד הימי לבטל את התרגילים. ב-7 בינואר יצאה פנסילבניה להוואי כחלק ממה שהיה שוב צי האוקיינוס השקט, שבסיסו בפרל הארבור. במהלך השנה היא פעלה מחוץ לפרל הארבור ועשתה מסע קצר לחוף המערבי של ארצות הברית בין 12 בספטמבר ל-11 באוקטובר.

 מלחמת העולם השנייה 
 המתקפה על פרל הארבור 
ממוזער| קאסין, דאונס ופנסילבניה לאחר המתקפה על פרל הארבור
בבוקר 7 בדצמבר פנסילבניה הייתה במעגן היבש מס' 1 בפרל הארבור תוך כדי שיפוץ; שלושה מתוך ארבעת המדחפים שלה הוסרו. גם המשחתות קאסין ודאונס היו איתה ברציף. כשהתברר שהנמל נתון להתקפה אווירית של הצי היפני, הצוות של פנסילבניה מיהרו לעמדות הקרב שלהם, ובין השעות 08:02 ל-08:05 החלו תותחי הנ"מ שלה לירות לעבר מטוסי האויב. מפציצי טורפדו יפנים ניסו ללא הצלחה לטרפד את דופן המזח היבש כדי להציף אותו; לאחר שנכשלו, כמה מטוסים הפציצו את פנסילבניה. בשעה 08:30 החלו מספר מפציצים בגובה רב בסדרת תקיפות על האונייה; במהלך חמש עשרה הדקות הבאות, חמישה מטוסים ניסו לפגוע בה מכיוונים שונים. אחד המפציצים היפניים פגע בדאונס ואחד קלע פגיעה בפנסילבניה שעברה דרך סיפון הסירה והתפוצצה בקזמט מס' 9. תותחי הנ"מ של פנסילבניה ירו לעבר כל המטוסים הללו אך לא הצליחו לפגוע באף אחד מהם, ככל הנראה בגלל הגדרות מרעומים שגויות שגרמו לפגזים להתפוצץ לפני שהגיעו לגובה הנכון. התותחנים אכן הצליחו להפיל כלי טיס נמוך שניסה לפגוע באונייה; הם טענו שהפילו עוד חמישה מטוסים, אבל החקירה של הפעולה ציינה שסביר להניח שרק שני מטוסים נפגעו מתותחי פנסילבניה.

בשעה 09:20, שתי המשחתות עלו באש מפגיעות פצצות והאש התפשטה לפנסילבניה, כך שהרציף הוצף כדי לסייע בבלימת האש. עשר דקות לאחר מכן החלו המשחתות להתפוצץ כשהשריפות התפשטו למחסני תחמושת, ובשעה 09:41 התפוצצה דאונס בפיצוץ שפיזר חלקים מהאונייה באזור. אחד מצינורות הטורפדו שלה, במשקל , שוגר לאוויר ופגע בסיפון הקדמה של פנסילבניה. כאשר חלק מהצוות שלה נלחם בשריפה בחרטומה, אנשי צוות אחרים השתמשו בסירות האונייה כדי להעביר תחמושת נ"מ ממחסנים באגם המערבי של פרל הארבור. החל מהשעה 14:00 החל הצוות בעבודות הכנה לתיקון נזקי הפצצה; תותח 5 אינץ'/25 קליבר ותותח קזמט 5 אינץ'/51 קליבר נלקחו מאוניית המערכה הפגועה וירג'יניה המערבית כדי להחליף כלי נשק שניזוקו על סיפון פנסילבניה. במהלך המתקפה, נהרגו בפנסילבניה 15 אנשי צוות (כולל הקצין המנהל שלה), 14 נעדרים ו-38 פצועים. ב-12 בדצמבר, פנסילבניה הוצפה מחדש והוצאה מהרציף; לאחר שניזוקה קלות בלבד בהתקפה, היא הייתה מוכנה לצאת לים. היא עזבה את פרל הארבור ב-20 בדצמבר והגיעה לסן פרנסיסקו תשעה ימים לאחר מכן. היא נכנסה למזח יבש ב-Hunters Point ב-1 בינואר 1942 לצורך תיקונים שהסתיימו ב-12 בינואר.

האונייה עזבה את סן פרנסיסקו ב-20 בפברואר והחלה באימוני ירי לפני שחזרה לסן פרנסיסקו למחרת. הכשרה נוספת התבצעה במרץ, ומ-14 באפריל עד 1 באוגוסט היא השתתפה בתמרונים נרחבים מול חופי קליפורניה; במהלך תקופה זו, היא עברה שיפוץ במספנת הצי מארה איילנד בסן פרנסיסקו. העבודה כללה חיזוק ניכר של יכולות הנ"מ של הספינה, עם עשרה צריחים מרובעי קנים של תותחי בופורס 40 מ"מ וחמישים ואחת צריחי תותחי אורליקון 20 מ"מ בודדים. התורן הראשי של החצובה הוסר, כאשר הגדם הוחלף בבית סיפון שמעליו שכנה כיפת מנהל הסוללה הראשית האחורית. אחד מהמכ"מים החדשים של CXAM-1 הותקן מעל הכיפה. התותחי הישנים 5 אינץ'/51 קליבר בקזמטים ותותחי הנ"מ 5 אינץ'/25 קליבר הוחלפו בתותחי אש מהירה של 5 אינץ'/38 קליבר בשמונה תושבות צריחים תאומים. התותחים הדו-תכליתיים החדשים בקוטר 5 אינץ'/38 קליבר יכלו להתרומם ל-85 מעלות ולירות בקצב של מטח אחד כל ארבע שניות. האונייה יצאה לזמן קצר לים במהלך קרב מידוויי כחלק מכוח משימה 1, בפיקודו של תת-אדמירל ויליאם ס. פיי, אך האוניות לא השתתפו בפעולה במהלך המבצע.

 האיים האלאוטיים ואטול מקין 
ימין|ממוזער| צי הפלישה לקיסקה באוגוסט 1943
ב-1 באוגוסט עזבה פנסילבניה את סן פרנסיסקו, לכיוון פרל הארבור. היא הגיעה לשם ב-14 באוגוסט ונטלה חלק באימונים נוספים, כולל טקטיקות שמירה של כוחות המשימה של נושאות מטוסים. שיפוץ נוסף התרחש בסן פרנסיסקו בין 3 ל-10 בינואר 1943. לאחר הכשרה נוספת ומבחנים בסן פרנסיסקו ובלונג ביץ' שנמשכו עד אפריל, היא עזבה כדי להצטרף לקרב על האיים האלאוטיים ב-23 באפריל. היא הפגיזה את מפרץ הולץ ונמל צ'יצ'אגוף ב-11–12 במאי כדי לתמוך בכוחות שעלו לחוף באי אטו. בזמן שהיא עזבה את האזור ב-12, הצוללת היפנית I-31 שיגרה טורפדו לעבר האונייה, אשר נצפתה על ידי ספינה מעופפת מסיירת PBY קטלינה. הקטלינה שידרה ברדיו לפנסילבניה, שערכה תמרוני התחמקות ונמלטה ללא פגע; לאחר מכן, זוג משחתות בילו את עשר השעות הבאות בציד הצוללת לפני שגרמו לה נזק חמור ואילצו אותה לעלות על פני השטח. I-31 הוטבעה מאוחר יותר על ידי משחתת אחרת למחרת.

פנסילבניה חזרה למפרץ הולץ ב-14 במאי כדי לבצע הפגזה נוספת לתמיכה במתקפת חיל רגלים בצד המערבי של המפרץ. היא המשיכה בפעילות באזור עד 19 במאי, אז יצאה לאי אדאק להתקפה אמפיבית נוספת. במהלך הדרך, אחד מתאי אחסון הבנזין שלה התפוצץ, מה שגרם לנזק מבני, אם כי איש לא נפגע בתאונה. היא נאלצה לעזוב את אדאק ב-21 במאי לצורך תיקונים בפוגט סאונד שנמשכו בין 31 במאי ל-15 ביוני; במהלך השיפוץ, פיצוץ מקרי נוסף הרג אדם אחד ופצע אחר. היא יצאה מהנמל ב-1 באוגוסט, לכיוון אדאק, לשם הגיעה ב-7 באוגוסט. שם, היא הפכה לספינת הדגל של אדמירל פרנסיס וו. רוקוול, מפקד כוח המשימה שהיה אמור לתקוף את קיסקה. הכוחות עלו לחוף ב-15 באוגוסט אך לא נתקלו בהתנגדות, היפנים התפנו מבלי שכוחות ארצות הברית באזור היו מודעים לכך. פנסילבניה סיירה ליד קיסקה במשך מספר ימים לפני שחזרה לאדאק ב-23 באוגוסט.

יומיים לאחר מכן, יצאה אוניית המערכה מאדאק לפרל הארבור, והגיעה לשם ב-1 בספטמבר. היא יצאה עם קבוצה של 790 נוסעים לפני שהפליגה ב-19 בספטמבר, לכיוון סן פרנסיסקו. היא הגיעה לשם שישה ימים לאחר מכן והורידה את נוסעיה לפני שחזרה לפרל הארבור ב-6 באוקטובר כדי להשתתף באימוני הפצצות בין 20 ל-23 באוקטובר וב-31 באוקטובר – 4 בנובמבר. כעת, כאוניית הדגל של אדמירל משנה ריצ'מונד טרנר, מפקד הכוח האמפיבי החמישי, שהיה חלק מכוח התקיפה הצפוני, היא עזבה ב-10 בנובמבר את פרל הארבור כדי לתקוף את אטול מקין, חלק מאיי גילברט. הצטרפו אליה שלוש אוניות מערכה נוספות, ארבע סיירות, שלוש נושאות ליווי, ואוניות תובלה ומשחתות רבות; הם הגיעו לחופי מקין ב-20 בנובמבר, ופנסילבניה פתחה באש על האי בוטאריטארי באותו בוקר בטווח של , תחילת קרב מקין. מוקדם בבוקר של 24 בנובמבר, האונייה הטלטלה בפיצוץ מהחרטום הימני שלה; תצפיות דיווחו כי נושאת הליווי Liscome Bay טורפדה והתפוצצה. מפציצי טורפדו יפניים ביצעו התקפות לילה חוזרות ונשנות ב-25 וב-26 בנובמבר, אך הם לא הצליחו להשיג פגיעה כלשהי בצי האמריקאי. פנסילבניה עזבה את האזור ב-30 בנובמבר כדי לחזור לפרל הארבור.

 המערכה באיי מרשל ומריאנה 
ממוזער| פנסילבניה הפגיזה את גואם ב-21 ביולי
בתחילת 1944, פנסילבניה הייתה בפרל הארבור; במהלך השבועיים הראשונים של ינואר, היא השתתפה בתמרונים לקראת נחיתות בקווג'לין באיי מרשל. היא עזבה את פרל הארבור ב-22 בינואר יחד עם צי הפלישה, וב-31 בינואר היא החלה את ההפגזה המכינה שלה על האטול כדי להתחיל את קרב קווג'לין. הכוחות עלו לחוף למחרת, ופנסילבניה נשארה צמוד לחוף כדי לספק תמיכה ארטילרית לנחתים בזמן שנלחמו לאבטחת האי. עד הערב של 3 בפברואר, המגינים היפנים הובסו, מה שאפשר לספינה לצאת לאטול מג'ורו כדי לחדש את מלאי התחמושת שלה. היא עזבה זמן קצר לאחר מכן, ב-12 בפברואר, כדי לתמוך בהתקפה הגדולה הבאה על אניווטוק באיי מרשל; חמישה ימים לאחר מכן היא הגיעה אל מחוץ לאי, קרב אניווטוק כבר היה בעיצומו, ובמהלך 20 ו-21 בפברואר, הפגיזה את האי בכבדות כדי לתמוך באנשים שנלחמו על החוף. ב-22 בפברואר היא תמכה בנחיתה באי פארי, חלק מהאטול אניווטוק.

ב-1 במרץ, פנסילבניה הפליגה בחזרה למג'ורו לפני שהמשיכה דרומה לנמל הוואנה באי אפאט בהברידיים החדשים. היא נשארה שם עד 24 באפריל, אז עזבה לביקור קצר בסידני, אוסטרליה בין 29 באפריל ל-11 במאי, אז חזרה לאפטה. לאחר מכן היא יצאה לפורט פורוויס באי פלורידה, באיי שלמה, כדי להשתתף בתרגילי תקיפה אמפיביים. לאחר חידוש תחמושת ואספקה באפאטה, היא עזבה ב-2 ביוני, לכיוון רואה, והגיעה לשם שישה ימים לאחר מכן. ב-10 ביוני היא הצטרפה לכוח של אוניות מערכה, סיירות, נושאות ליווי ומשחתות שהתאספו למערכה במריאנה. בעודה בדרך באותו לילה, אחת המשחתות המלוות דיווחה על מגע סונאר וספינות הצי ערכו תמרוני התחמקות; בחושך, פנסילבניה התנגשה בטעות בספינת תובלת החיילים טאלבוט. פנסילבניה ספגה נזק קל בלבד והצליחה להמשיך עם הצי, אך טאלבוט נאלצה לחזור לאניוטוק לצורך תיקוני חירום.

פנסילבניה החלה את ההפגזה שלה על סאיפאן ב-14 ביוני כדי להכין את האי לתקיפה שהגיעה למחרת. היא המשיכה להפגיז את האי תוך כדי שיוט מול טיניאן ב-15 ביוני כשספינת התקיפה עלתה לחוף. ב-16 ביוני היא תקפה עמדות יפניות ב-Orote Point בגואם לפני שחזרה לסאיפאן. היא עזבה את האזור ב-25 ביוני כדי למלא אספקה מחדש באניווטוק, וחזרה להצטרף להפגזת ההכנה של גואם ב-12 ביולי. ההפגזות נמשכו במשך יומיים, ובסוף 14 ביולי, היא יצאה לסאיפאן כדי לחדש שוב את התחמושת שלה. היא חזרה לעמדה שלושה ימים לאחר מכן, והמשיכה להפגיז את האי עד 20 ביולי. עבודה זו כללה גם דיכוי תותחים שירו על פלוגות חבלה שעלו לחוף כדי להרוס מכשולי נחיתה. בבוקר 21 ביולי, פנסילבניה תפסה את עמדת ההפגזה שלה מול אורוט פוינט בזמן שמטוסי התקיפה התכוננו לצאת להתקפה. האונייה פעלה מחוץ לאי ותמכה באנשים שנלחמו שם במשך השבועיים הבאים.

 פעילות בפיליפינים 
ממוזער| פנסילבניה עוגנת באוקיינוס השקט, בערך 1944
פנסילבניה עזבה את גואם ב-3 באוגוסט כדי למלא אספקה מחדש באניווטוק, והגיעה לשם ב-19 באוגוסט. משם, היא יצאה לאספיריטו סנטו בהברידיים החדשים לפני שהצטרפה לאימוני נחיתה מול גוודלקנל. האונייה יצאה ב-6 בספטמבר כחלק מקבוצת התמיכה בהפצצות ואש לפלישה לפלליו. היא הפגיזה את האי בין 12 ל-14 בספטמבר ותמכה בנחיתות למחרת. היא הפגיזה את האי אנגואר ב-17 בספטמבר ונשארה שם שלושה ימים, ויצאה משם ב-20 בספטמבר. לאחר מכן היא הפליגה לנמל סידלר במאנוס, אחד מאיי האדמירליות לצורך תיקונים. ב-28 בספטמבר היא הגיעה לשם ונכנסה לרציף יבש צף ב-1 באוקטובר לתיקונים של שבוע. פנסילבניה יצאה ב-12 באוקטובר יחד עם אוניות המערכה מיסיסיפי, טנסי, קליפורניה, מרילנד ווירג'יניה המערבית, בפיקודו של אדמירל משנה ג'סי ב' אולדנדורף. אוניות אלו, שכונו קבוצת משימה 77.2, יצרו את קבוצת התמיכה באש לפעולות הקרובות בפיליפינים. הם הגיעו ליד לייטה ב-18 באוקטובר ותפסו עמדות הפגזה; במהלך ארבעת הימים הבאים, הם חיפו על את צוותי ההריסה התת-מימיים, פעולות סיור חופים ושולות מוקשים שפינו את הדרך לכוח הנחיתה.

ב-24 באוקטובר, דיווחים על כוחות הצי היפני שהתקרבו לאזור הובילו את ספינותיו של אולדנדורף להתכונן לפעולה ביציאה ממצר סוריגאו. הכוח הדרומי של תת-האדמירל שוג'י נישימורה הפליג דרך מצר סוריגאו כדי לתקוף את צי הפלישה במפרץ לייטה; הכוח שלו כלל את פלגת אוניות המערכה 2 - אוניות המערכה יאמאשירו ופוסו, הסיירת הכבדה מוגאמי, וארבע משחתות - ואת כוח הפגיעה השני של סגן אדמירל קיוחידה שימה הסיירות הכבדות נאצ'י ואשיגארה, הסיירת הקלה אבוקומה וארבע משחתות נוספות. כאשר השייטת של נישימורה עברה במצר בליל 24 באוקטובר, הם הותקפו מסירות PT אמריקאיות, ואחריהן משחתות, שיזמו את קרב מצר סוריגאו. אחת המשחתות הללו טרפדה את פוסו והשביתה אותה, אף על פי שנישימורה המשיך לעבר מטרתו.

בשעות המוקדמות של 25 באוקטובר, הכוח הדרומי בא במגע עם אוניות המערכה של אולדנדורף, שהתמקמו כדי לחצות את ה-T של נישימורה. בשעה 03:53, וירג'יניה המערבית פתחה באש, ואחריה כמה מאוניות המערכה האחרות, אם כי פנסילבניה התקשתה לאתר מטרה בחושך עם מכ"ם החיפוש שלה. מכ"ם ה-Mark 3 הישן שלה לא היה יעיל כמו המכ"מים המודרניים יותר בווירג'יניה המערבית וכמה מאוניות המערכה האחרות. אוניות המערכה של קבוצת משימה 77.2 השמידו למעשה את פלגת ספינת הקרב 2; כוח הפגיעה השני של שימה נקלע לפיגור ועדיין לא נכנס למערכה. יאמאשירו הוצתה ולאחר מכן התפוצצה; היא פנתה לברוח, עם חיפוי של מטח טורפדות מהמוגאמי הבוערת, אבל אוניות המערכה האמריקאיות הצליחו להתחמק מהן ללא נזק. אף על פי שהתנתקה מאוניות המערכה של אולדנדורף, יאמאשירו נפגעה מעוד טורפדות והתהפכה וטבעה בסביבות השעה 04:20. ספינותיו של שימה חלפו על פני פוסו שעדיין צפה והבינו שנישימורה נכנס למלכודת, בעקבות כך הוא הפך את מסלולו כדי לברוח; בתוך הבלבול, ספינת הדגל שלו נאצ'י התנגשה במוגאמי, גרמה לה נזק והאטה את התקפתה על ידי כוחות קלים אמריקאים. מאוחר יותר היא הוטבעה, וכך גם שלוש מתוך ארבע המשחתות. מאוחר יותר ב-25 באוקטובר, תותחי הנ"מ של פנסילבניה עזרו להפיל ארבעה מטוסים שתקפו משחתת סמוכה.
ימין|ממוזער| פנסילבניה מובילה את קולורדו, לואיוויל, פורטלנד וקולמביה לתוך מפרץ לינגאיין, הפיליפינים, ינואר 1945
בסוף 28 באוקטובר הפילה פנסילבניה מפציץ טורפדו. הספינה נשארה בעמדה ליד לייטה עד 25 בנובמבר, אז יצאה למנוס, ממנה יצאה לנתיבי קוסול מול פלאו ב-15 בדצמבר כדי למלא מחדש את מחסני התחמושת שלה. היא ערכה אימוני ירי ב-22 בדצמבר, וב-1 בינואר 1945, פנסילבניה הצטרפה מחדש לקבוצת התמיכה באש של אולדנדורף בדרך למפרץ לינגאיין למבצע הגדול הבא בפיליפינים. במהלך 4–5 בינואר, מטוסים יפניים תקפו שוב ושוב את הספינות, כולל קמיקזות שהרסו את נושאת הליווי Ommaney Bay. פנסילבניה החלה להפגיז עמדות יפניות באי סנטיאגו בכניסה למפרץ לינגאיין ב-6 בינואר לפני שנכנסה למפרץ באותו לילה כדי לדכא את התותחים היפניים בזמן ששולות מוקשים פינו את האזור. למחרת בבוקר, שאר הספינות של אולדנדורף הצטרפו אליה במפרץ כדי להתחיל בהפצצת ההכנה העיקרית, שנמשכה עד 8 בינואר. ב-9 בינואר, ההתקפה האמפיבית החלה כאשר כוחות הארמייה השישית עלו לחוף.

מטוס יפני פגע בצי הפלישה ב-10 בינואר, וארבע פצצות נחתו קרוב לפנסילבניה, אף על פי שהיא לא נפגעה. מאוחר יותר באותו יום, יחידת בקרת אש הנחה את פנסילבניה להפגיז קבוצת טנקים יפניים שהתאספו כדי לפתוח במתקפת נגד על ראש החוף. האונייה סיירה מחוץ למפרץ בין 10 ל-17 בינואר, כשחזרה למפרץ; עם זאת, היא לא ראתה שום פעולה נוספת, והיא עזבה ב-10 בפברואר לתחזוקה במנוס. משם היא יצאה ב-22 בפברואר לסן פרנסיסקו, ועצרה בדרך במארשל ובפרל הארבור. לאחר שהגיעה ב-13 במרץ, היא עברה שיפוץ יסודי, כולל החלפת הסוללה הראשית השחוקה והתותחים המשניים שלה. היא גם קיבלה מנהל בקרת אש חדש לסוללה הראשית של Mk.34, שהיה מצויד במכ"ם בקרת האש האחרון של Mk.8, על המבנה האחורי שלה. מתוך מחשבה על איום הקמיקזה, חימוש הנ"מ שלה הוגדל ל-71 תותחי 20 מ"מ ב-27 תותחים בודדים ו-22 בצריחים כפולים. זוג נוסף של תותחי 40 מ"מ הותקן על גבי צריח 2 הותקנו תותחי בופורס בצריחים כפולים, בסך הכל 42 תותחים. עם העבודה שנעשתה, היא יצאה לניסויי ים ליד סן פרנסיסקו, ולאחר מכן אימנה בסן דייגו. היא עזבה את סן פרנסיסקו ב-12 ביולי והגיעה לפרל הארבור ב-18, שם עסקה באימונים נוספים בין 20 ל-23 ביולי. למחרת, היא עזבה כדי להצטרף לצי הפלישה מול אוקינאווה.

בזמן מעבר באוקיינוס השקט, היא עצרה להפגיז את האי וייק ב-1 באוגוסט. בדו-קרב הארטילרי עם תותחי החוף היפניים, אחד הפגזים שלהם התפוצץ קרוב מספיק כדי שרסיסים השביתו את אחד ממנהלי בקרת האש של האונייה עבור תותחי ה-5 אינץ' שלה. אחד מה-Curtiss SC Seahawks שלה ניזוק בים סוער, והמשחתת Ordronaux חילצה את הטייס. פנסילבניה העמיסה תחמושת בסאיפאן לפני שהמשיכה לאוקינאווה, והגיעה לשם ב-12 באוגוסט שם הפכה לספינת הדגל של כוח המשימה 95. באותו לילה, בעודה עוגנת ליד טנסי במפרץ באקנר, הצליח מפציץ טורפדו יפני לחדור למסך ההגנה של בעלות הברית מבלי שזוהה; המטוס שיגר את הטורפדו שלו לעבר פנסילבניה ופגע בה מאחור, וגרם לנזק חמור. הטורפדו פער חור בערך בקוטר , מה שגרם לחדירה לאונייה של כמות ניכרת של מים והיא התחילה לשקוע בירכתיים. צוותי בקרת נזקים הצליחו לעצור את ההצפה. 20 גברים נהרגו ועוד עשרה נפצעו בפגיעה, כולל אולדנדורף, שהיה על הסיפון באותה עת וסבל מכמה צלעות שבורות. פנסילבניה הייתה ספינת המלחמה האמריקאית הגדולה האחרונה שניזוקה במלחמה. למחרת, גוררות חילוץ גררו אותה למים רדודים, שם ניתן היה לבצע תיקונים זמניים. ב-15 באוגוסט נכנעו היפנים, וסיימו את המלחמה.

 קריירה שלאחר המלחמה 
שמאל|ממוזער| טביעת פנסילבניה מחוץ לאטול קווג'לין, 10 בפברואר 1948
פנסילבניה נגררה על ידי זוג ספינות גוררות ב-18 באוגוסט, בכיוון של Apra Harbor, גואם, לשם הגיעו ב-6 בספטמבר. למחרת, היא נלקחה למזח יבש צף, שם רותך טלאי פלדה גדול על חור הטורפדו, שיאפשר לאונייה לעשות את ההפלגה חזרה לתיקונים קבועים. אוניית המערכה מיזורי החליפה את פנסילבניה כספינת הדגל ב-15 בספטמבר, וב-2 באוקטובר היא הצליחה לעזוב את הרציף היבש. יומיים לאחר מכן, פנסילבניה יצאה מגואם, לכיוון פוגט סאונד, שם יתבצעו תיקונים. היא לוותה על ידי הסיירת הקלה אטלנטה והמשחתת Walke. בעודה בדרך ב-17 באוקטובר, גל המדחף מספר 3 של האונייה החליק מאחור. צוללנים נשלחו לחתוך את גל ההנע; לפנסילבניה היה כעת רק מדחף תפעולי אחד, וציר המדחף הפתוח איפשר כעת למים לדלוף לתוך גוף האונייה. היא בכל זאת השלימה את המסע לפוגט סאונד, והגיעה ב-24 באוקטובר. האונייה קיבלה שם את ציון יחידת הצי על שירותה בזמן המלחמה ב-3 בנובמבר.

ב-16 בינואר 1946, פנסילבניה נועדה להיות מופצת כספינת מטרה לניסוי פצצת אטום של מבצע צומת דרכים באטול ביקיני שיבוצע מאוחר יותר באותה שנה. התיקונים הושלמו מספיק כדי לאפשר לה להפליג לאיי מרשל, והיא עזבה את פוגט סאונד ב-24 בפברואר. לאחר עצירה בפרל הארבור, היא הגיעה לאטול ביקיני ב-31 במאי, שם עגנה יחד עם עוד שמונים ושלוש ספינות מלחמה. הפיצוץ הראשון, Test Able, התרחש ב-1 ביולי, והיה פיצוץ אווירי. לאחר שבדיקות קבעו שהספינה לא זוהמה בקרינה, חזר הצוות לאונייה בין 3 ל-24 ביולי. הפיצוץ השני, Test Baker, נעשה למחרת. זה היה פיצוץ תת-מימי, ופנסילבניה עגנה רק  מנקודת הפיצוץ. היא נפגעה קלות בלבד מהפיצוץ, אך גל המים גרם לזיהום רדיואקטיבי משמעותי; צוותי עבודה עלו על האונייה בין 17 ל-21 באוגוסט כדי להכין את האונייה לגרירה, וב-21 באוגוסט היא נלקחה לגרירה על ידי ספינת התובלה Niagara, שלקחה אותה לקווג'לין, שם הוצאה משימוש ב-29 באוגוסט. מחקרים רדיולוגיים ומבניים שונים הושלמו במהלך השנה וחצי הבאות עד שהיא הוטבעה מחוץ לקווג'לין ב-10 בפברואר 1948. היא נמחקה רשמית ממרשם כלי השיט הימי ב-19 בפברואר.

פעמון האונייה מוצג באוניברסיטת מדינת פנסילבניה ליד הכניסה הראשית של בניין וגנר, הבית של תוכניות ה-ROTC של האוניברסיטה. היא הושאלה לצמיתות לאוניברסיטה ממחלקת מחלקת הצי מאז 1955. שניים מתותחי ה-14 אינץ' של הספינה שהוחלפו במהלך השיפוץ של 1945 מוצגים בחוץ במוזיאון הצבאי של פנסילבניה בבולסבורג, פנסילבניה.

 קישורים חיצוניים 

קטגוריה:אוניות מערכה בצי ארצות הברית
קטגוריה:אוניות מלחמה בצי ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אוניות מלחמה בצי ארצות הברית במלחמת העולם השנייה