מים עוינים

מים עוינים (באנגלית: Hostile Waters) הוא ספר עיון בתחום היסטוריה צבאית, העוסק באירוע מימי המלחמה הקרה בין ארצות הברית וברית המועצות, שהתרחש מ־3 בספטמבר עד 6 באוקטובר 1986. המהדורה האנגלית יצאה לאור בשנת 1997, והמהדורה העברית יצאה לאור בשנת 1999 בהוצאת כנרת, בתרגומה של רות וינשטין. מחברי הספר הם קפטן פיטר הוכטהאוזן , מצי ארצות הברית, קפטן איגור קורדין, מהצי הסובייטי (סגן מפקד K-219 לשעבר) ור. אלן ווייט. הספר מתאר את מסעה של הצוללת הגרעינית הסובייטית K-219 בפיקודו של קפטן איגור בריטנוב  וטביעתה מול חופי ברמודה כתוצאה מתקלה טכנית שלא נתגלתה במספנה בטרם יציאתה לים. משימת הצוללת הייתה סיור לאורך חופי מזרח ארצות הברית ועד קובה.

התקרית תוארה גם בסרט באותו שם  משנת 1997.

 הקדמה ומבוא 
ההקדמה לספר מאת טום קלנסי מתחילה בהערה לקורא:

קפטן פיטר האצ'האוזן , ממחברי הספר, כותב במבוא באפריל 1997:

רקע
בסתיו 1986, המלחמה הקרה בין ברית המועצות וארצות הברית הייתה עדיין בעיצומה. האיומים בין הגושים המזרחי והמערבי נשמרו מאוזנים. בשעה שארצות הברית קירבה טילי תקיפה מסוג פרשינג לאירופה, ברית המועצות שלחה צוללות אטומיות, חמושות בטילים בליסטיים בעלי ראשי חץ גרעיניים, למערב האוקיינוס האטלנטי. הצוללות סיירו לאורך החופים המזרחיים של קנדה וארצות הברית עד קובה, כשעל כוונותיהן ערים מרכזיות שלאורך החוף המזרחי של אמריקה, כגון ניו יורק, בוסטון, וושינגטון ואחרות.

חיל הים האמריקאי לא עמד מנגד, ומיד הפעיל מערך מודיעיני המבוסס על צוללות תקיפה חדישות ומהירות ביחס לצוללות הסובייטיות, שאספו מידע מודיעיני על כל צוללת סובייטית שעזבה את נמל הבית שלה. בנוסף הופעלו מטוסי סיור, מצופי סונר אקטיביים ופסיביים, ונפרסה על תחתית האוקיינוס האטלנטי גדר הבנויה מאלפי הידרופונים רגישים וגלאים אקוסטיים המחוברים לכבלים תת-ימיים, מים ברנץ שמצפון האוקיינוס האטלנטי, תחת נתיבי השיט ועד ברמודה, שהקשו מאוד על הצוללות הסובייטיות לעבור אותה מבלי להתגלות. אף על פי שמפקדי הצוללות הסובייטים נהגו בתחבולות כגון היצמדות מתחת לאניות סוחר (תרגיל שנקרא "דופקים את הלווייתן") על מנת להגיע לאזורי הסיור שלהם. כל מפקדי הצוללות הסובייטים הופתעו לדעת שמיד עם הגעתם לאזורי הסיור שלהם, נצמדו ואיימו עליהם צוללות התקיפה האמריקאיות. אחת מהצוללות הסובייטיות שסיירו במערב האוקיינוס האטלנטי הייתה הצוללת K-219, וכנגדה פעלה צוללת התקיפה האמריקאית אוגוסטה USS Augusta (SSN-710).

 הצוללת K-219 

ממוזער|שמאל|250 פיקסלים|הצוללת K-219 על פני המים לאחר הפיצוץ שנגרם במכל הטיל מספר 6
ב-8 באוקטובר 1971, הושקה הצוללת K-219 במספנת הצוללות הגרעיניות בסברודווינסק, היא הייתה צוללת גרעינית בצי הסובייטי מסדרת Navaga (לפי קוד דיווח נאט"ו: Yankee 1) שנשאה 16 טילים בליסטיים עם ראשי נפץ גרעיניים מסוג RSS-25, המתודלקים בדלק נוזלי המורכב מחנקן טטרוקסידי והידרזין וצוידה על פי הערכות ב-34 ראשי קרב גרעיניים.

הדחק הצוללת 7,766 טון מעל פני המים ו-9,300 טון בצלילה, אורך 129.8מטרים, מהירות מרבית 26 קשר, מערכת גילוי, סונאר אקטיבי וסונאר פסיבי, צוות 120 איש, 2 כורים גרעיניים של 90 מגה-וואט כל אחד, 6 צינורות טורפדו. הנעה גרעינית או דיזל, 2 מדחפים. נמל הבית גאדג'ייבו, במחוז מורמנסק, ברית המועצות. סיימה את שירותה לאחר שטבעה, ב-6 באוקטובר 1986.

הצוללת אוגוסטה USS Augusta (SSN-710) 
ממוזער|שמאל|250 פיקסלים|הצוללת אוגוסטה
בתאריך 21 בינואר 1984, הושקה הצוללת אוגוסטה  SSN-710, בעיר גרוטון, קונטיקט, ארצות הברית, שהייתה גם נמל הבית שלה. אוגוסטה נכנסה לשירות מבצעי בצי ארצות הברית ב-19 בינואר 1985.

אוגוסטה הייתה צוללת תקיפה מסדרת לוס אנג'לס בעלת מערכות גילוי רגישות ביותר, כולל סונר פסיבי. הדחק הצוללת 5,786 טון מעל פני המים ו-6,927 טון בצלילה, אורך 110.3 מטרים, מהירות מרבית 20+ קשר, צוות 15 קצינים ו-115 אנשי צוות אחרים, 1 כור גרעיני מדגם S6G מתוצרת ג'נרל אלקטריק, 4 צינורות טורפדו ומלאי של 18 טורפדות מסוג Mark 48, טילים גרעיניים לתקיפה יבשתית מסוג טומהוק, המגיעים עד למרחק של 148 קילומטרים, טילי הרפון לתקיפה יבשתית, המגיעים לטווח עד 130 קילומטרים.

בשנת 2003. השתתפה במלחמת עיראק וסיימה את שירותה בפברואר 2009.

עלילה
שמאל|250 פיקסלים
ב-3 בספטמבר 1986, מפקד הצוללת הסובייטית K-219, איגור אנטוליביץ בריטנוב הורה להשתחרר מרציף הצוללות בגאדג'ייבו כשפניו בכיוון 310°, לעבר ים ברנץ. לאחר הצלילה אל מתחת לפני הים הקפוא למחצה, הוא קיים נוהל בקרת תקינות בכל מערכי הצוללת והמדורים. משנתקבלו דיווחים ממפקדי המדורים שהכול תקין, הוא הורה להמשיך בנוהל הצלילה. בתהליך הבדיקות, קצין הנשק רב-סרן אלכסנדר פטראצ'קוב גילה דליפת מים קלה במדור ארבע, במכל טיל מספר 6, אך למרות זאת, דיווח על תקינות מלאה, אף על פי שהוא ידע שעליית המים במכל הטיל עלולה לגרום לפיצוץ במקרה שמי הים יגיעו למגע עם הדלק הנוזלי של הטיל שבמכל.

מיד עם יציאת הצוללת מנמל הבית ועוד בטרם צלילתה, צוללת מודיעין אמריקאית מדגם סטארג'ן, שהייתה על קרקעית ים ברנץ, ממש בפתח הנמל, זיהתה אותה ודיווחה על תנועתה למרכז איסוף המודיעין והבקרה הימית של הצי (פוסי'ק - FOSIC - Fleet Ocean Surveillance Center) האמריקאי בנורפוק, וירג'יניה. באותו הזמן, צוללת התקיפה אוגוסטה פטרלה מול חופי האי מרתה'ס ויניארד שמדרום לחצי האי קייפ קוד במדינת מסצ'וסטס, ארצות הברית.

ב-5 בספטמבר 1986, עמדה K-219 לחצות את הקו הדמיוני המחבר בין בריטניה, גרינלנד ואיסלנד והמתינה לאוניית סוחר סובייטית, על מנת להיצמד אליה כדי לא להתגלות על ידי הרשת האקוסטית הפרוסה בתחתית האוקיינוס. בשעה זו בריטנוב מפקד הצוללת לא ידע שהצוללת נמצא כבר במעקב על ידי הצי האמריקאי. ב-15 בספטמבר, צוללת התקיפה הגרעינית האמריקאית אוגוסטה שביצעה בדיקות של מערכת סונאר חדישה ורגישה, כוונה על ידי פוסי'ק להמשך בדיקות הסונאר החדיש שלה לעבר מטרה אמיתית, הצוללת K-219 שהייתה כבר מערבית לגדר האקוסטית, אותה היא עברה בליווי אוניית הסוחר. ב-17 בספטמבר האוגוסטה קלטה במערכות הגילוי החדישות שלה את K-219. בריטנוב מפקד K-219 לא קבל כל התראה על גילויו על ידי האוגוסטה. באותה שעה הוא תרגל את הצוות שלו בפעולות לשעת חירום ובנוסף הוא תירגל פעולות "הסתתרות" בין שכבות המים החמים והקרים של האוקיינוס. תוך כדי התרגול, בריטנוב וצוותו גילו את הצוללת האמריקאית שעקבה אחריהם ממרחק קצר ביותר ובשלב זה החלו מפקדי הצוללות בתמרוני התחמקות זה מזה.

3 באוקטובר 1986, האסון 
שמאל|ממוזער|250 פיקסלים|השטח בכחול כהה, הוא "שטח המת", מבחינת יכולת הגילוי של מערכת הסונאר של הצוללות. שטח זה נמצא באזור הירכתיים שלהן.
ביום שישי, 3 באוקטובר 1986, לאחר 31 יום מאז צאתה מנמל הבית שלה, K-219 נמצאה באזור הסיור המתוכנן שלה במרחק של כ-1,300 קילומטרים דרומית מזרחית מניו יורק ובמרחק 1,090 קילומטרים צפונית מזרחית מברמודה. כמו כן, הגיע הזמן שעל הצוללת לעלות לעומק פריסקופ, על מנת לקלוט שדרים והנחיות להמשך הסיור שלה. בין השדרים שנקלטו הייתה אזהרה שבאזור פעילות K-219 נמצאת צוללת תקיפה אמריקאית מסדרת לוס-אנג'לס. כדי לוודא שאזור הירכתיים של הצוללת נקי מצוללת אמריקאית, החליט בריטנוב לבצע תמרון פנייה חדה במהירות גבוהה שנקרא בפי אנשי הצוללות "איוון המשוגע". זמן קצר לאחר השעה 05:30 זמן מוסקבה, תוך כדי התמרון החד כיסוי פתח מגדל הטיל מספר 6 כשל, מי ים דלפו לתוך מגדל הטיל, ובשעה שמי הים התערבבו עם הדלק הנוזלי שבטיל נוצרה תגובה כימית. בשעה 05:32 התרחש פיצוץ במגדל הטיל. שאריות הטיל ושני ראשי הקרב הגרעיניים שלו נפלטו לים.

מהפיצוץ ב־K-219 נהרגו מיד שני מלחים, מלח שלישי מת זמן קצר לאחר מכן משאיפת גז רעיל, ובמדור 4 פרצה דליקה. הפיצוץ גרם גם לנזק בגוף הצוללת, מי ים החלו לזרום לתוכה והיא החלה לשקוע במהירות, מעומק של 40 מטרים לעומק של כ-380 מטרים. גם אטימת כל התאים בצוללת בשילוב הפעלה של משאבות מים בתאים שנפגעו לא אפשרו לעצור את צלילת הצוללת למעמקים, מאחר שהגזים הרעילים והאש שנגרמו מהפיצוץ התפשטו למדורים נוספים, החליט בריטנוב להעלות את הצוללת לפני הים בנוהל חירום, תוך ריקון המים ממכלי הציפה בעזרת כוח המצברים בלבד. בשלב זה התברר לו שטמפרטורת הכורים האטומים עולה במהירות ומתהווה סכנה שהם יתפוצצו. כדי למנוע אסון גרעיני בחופי ארצות הברית היה על בריטנוב לכבותם.

שני הכורים הגרעינים של הצוללת היו צריכים להפסיק את פעולתם אוטומטית עם עליית הטמפרטורה, אך הדבר לא קרה בגלל תקלות חשמל והיה צורך לכבותם ידנית. סרגיי פרמינין בן ה-20 התנדב לכבות את הכורים, תוך שימוש בחליפת מגן מסכת גז הוא נכנס למדור הכורים והצליח לכבותם. כאשר פרמינין ניסה לצאת ממדור הכורים אל לחבריו בצד השני של דלת המדור, הוא לא הצליח לעשות זאת כי הבדלי לחצים משני צדי הדלת מנעו ממנו ומחבריו לפתוח אותה, מכל החמצן שלו התרוקן והוא מת מחנק במדור הכורים.

מוסקבה שלחה 3 אוניות סוחר סובייטיות לכיוון הצוללת הפגועה על מנת לאסוף את הניצולים ולגרור את הצוללת לנמל הבית שלה בגאדג'ייבו Gadzhiyevo, מרחק 7,000 קילומטרים. ניסיונות הגרירה כשלו, כתוצאה מהפרעה של צוללת התקיפה האמריקאית אוגוסטה, שעקבה במשך כל האירוע אחר ניסיונות החילוץ. כמויות משמעותיות של גז רעיל דלפו לתוך תאים נוספים, ומחשש לגורל הצוות, פקד ברטינוב, בניגוד להוראות ממוסקבה, שהצוות יתפנה מהצוללת ויעבור לאוניית הסוחר, אך הוא עצמו נשאר על סיפון ה-K-219.

מוסקבה הביעה חוסר שביעות רצון מתפקודו של ברטינוב והורתה לקצין האבטחה של הצוללת, לתפוס פיקוד ולהעביר את הצוות ששרד בחזרה לצוללת ולחזור לפעילות. לפני שהצוות הספיק לבצע את הפקודות ממוסקבה, הגיעה הצפת המים בצוללת לגובה שלא ניתן להתגבר עליה, בשלב זה בריטנוב נטש את הצוללת בעזרת סירת גומי מתנפחת ונאסף לאניית הסוחר. ב-6 באוקטובר 1986 בשעה 11:02 טבעה הצוללת K-219 לעומק 16,000 רגל (שהם 4.87 קילומטרים). כל ארסנל הנשק הגרעיני שלה אבד עם טביעתה.

אחרית דבר
מתוך 119 אנשי הצוות של K-219 שיצאו להפלגה, נהרגו באסון קצין הנשק ושלושה ימאים. בנוסף אליהם, היו גם 11 פצועים, שנשארו נכים לכל חייהם משאיפת עשן ואדי חומצות לריאותיהם. שני ניצולים נפטרו כתוצאה מסיבוכים רפואיים לאחר שהגיעו לנמל הבית. סרן וורובלב, קצין בקרת הנזקים, שלא נפגע באסון ונשאר בחיים, קיבל את עיטור הכוכב האדום על שהציל את קצין הקשר מתוך מדור שש הבוער. הימאי, סרגיי פרמינין , איש צוות הכורים האטומים של הצוללת, שנהרג באסון, עוטר גם הוא בעיטור הכוכב האדום על אומץ ליבו, על שנכנס למדור הכורים הלוהטים וכיבה אותם ידנית, לאור קריסת המערכות האוטומטיות החשמליות שהושבתו בגלל הדליקה שפרצה בצוללת.

לאחר שני ימי מנוחה בהוואנה, קובה, שאר הצוות (115 הניצולים), הוטס לברית המועצות ונעצר לחקירות במחנה הנופש גורקי, שליד מוסקבה. בתום החקירה, חלק מהצוות פוזר ליתר יחידות צי הצוללות הסובייטי, חלק אחר שוחרר מהצבא ומפקד הצוללת, סגן אלוף איגור בריטנוב, והמהנדס הראשי, סגן אלוף איגור קרסילניקוב, נשפטו, הודחו מהצי והמפלגה הקומוניסטית, והמתינו לגזר דינם על אובדן הצוללת.

בריטנוב הואשם בהזנחה, חבלה ובגידה. הם מעולם לא נכלאו. בריטנוב נשלח ליקטרינבורג שליד גבול קזחסטן. ב-30 במאי 1987, עם חילופי שר ההגנה סרגיי סוקולוב בדימיטרי יאזוב כתוצאה מפרשת מתיאס רוסט ביטל יאזוב את האישומים כנגד ברטינוב וקרסילניקוב. בתאריך 20 ביולי 1987, בהכרזה על ביטול האישומים כתב יאזוב:

בהתאם להחלטת שר ההגנה יאזוב, בריטנוב וקרסילניקוב נשארו קצינים במילואים בחיל הים ואף קיבלו קצבת מחיה, מאידך, הם לא הוחזרו למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בריטנוב סירב לחזור לגאדז'ייבו, אבל ב-13 בפברואר 1995, ביום הצבא, הוא הגיע לעיר, לרגל חנוכת לוח זיכרון לזכרם של צוללני גאדז'ייבו והימאי סרגיי פרמינין שנהרג בשעה שכיבה את כורי הצוללת. בריטנוב התקבל בחום ואהבה על ידי קרסילניקוב וכל הנוכחים באירוע.

בשנת 1988, נשלחה אוניית מחקר הידרוגרפי, סובייטית, בשם "קלדש" לאתר טביעתה של הצוללת K-219. מהאונייה הורדו 2 מצלמות מעמקים שצילמו את הצוללת במישור אביסל , בעומק של כ־5,500 מטרים מתחת לפני הים.Offley, Edward (2007), "5. The Russians are Coming", Scorpion Down: Sunk by the Soviets, Buried by the Pentagon : the Untold Story of the USS Scorpion, Westview Press, p. 112,  . היא נראתה מונחת על קרקעית הים כשהיא זקופה אך חצויה לשניים באזור שמאחורי גשר הפיקוד. כמה ממדורי הטילים היו פתוחים והטילים על ראשי החץ הגרעיניים שלהם נעלמו.

 מחלוקת 
לאור העובדה שהצוללת אוגוסטה נכנסה לשיפוצים ב-31 אוקטובר 1986, קיימת מחלוקת בין ארצות הברית ורוסיה לגבי הגורם לתאונה. רוסיה טוענת שהצוללת אוגוסטה התנגשה ב-K219 וכתוצאה מכך החלה שרשרת האירועים שגרמו לפיצוץ. בריטנוב וחיל הים האמריקאי מכחישים זאת. כן ידוע שהאוגוסטה התנגשה בצוללת סובייטית אחרת מדגם דלתא לקראת סוף חודש אוקטובר 1986.

תרגומים
המהדורה האנגלית של הספר תורגמה למספר שפות, בהם עברית בתרגומה של רות וינשטין, סלובנית, גרמנית ושוודית.

הסרט מים עוינים
"מים עוינים" הוא סרט טלוויזיה בריטי משנת 1997, המתאר את אובדן הצוללת K-219 של הצי הסובייטי. הסרט הופק באולפנים של האחים וורנר. בסרט מככב רוטגר האוור השחקן ההולנדי זוכה פרס גלובוס הזהב לשנת 1987, בתפקיד קפטן בריטנוב מפקד K-219. הסרט מתיימר להתבסס על הסיפור האמיתי, המתואר בספר. הסרט הופק על ידי World Productions עבור BBC ו-HBO. התסריט נכתב על ידי טרוי קנדי מרטין, במאי הסרט היה דייוויד דרורי. הסרט הוקרן לראשונה ב-BBC One ב-26 ביולי 1997. מככבים בסרט 36 שחקנים.

בשנת 2001, קפטן בריטנוב האמיתי הגיש תביעה נגד אולפני האחים וורנר, בטענה שהם לא קבלו את רשותו להשתמש בתמונתו האמיתית, בסיפורו האישי או בדמותו בזמן שמספר עובדות בסרט עוותו ובנוסף הוא התלונן שהוא הוצג על ידי כותבי התסריט כבלתי כשיר. לפי דיווחים שונים, הוא אישר את הצגתו על ידי האוור. בשנת 2004 החליטו שופטי בית המשפט לטובתו של בריטנוב, מאידך בריטנוב ובית המשפט סירבו לציין את הסכום המדויק ששולם לבריטנוב על ידי אולפני וורנר. הערכה שבריטנוב קבל כמה עשרות אלפי דולרים.

ראו גם
 K-219
 המלחמה הקרה
 צוללת
 צוללת גרעינית
 התראת השווא הגרעינית הסובייטית (1983)

קישורים חיצוניים


  לקריאה חינם במהדורה האנגלית של הספר.
 מיקום הספר בספריה הלאומית
 אודות הספר והסרט, באתר הוושינגטון פוסט
 מקום טביעתה של K-219 על פי מפת GOOGLE
 צילום אווירי, של נמל הבית של צוללות הצי הצפוני של רוסיה, בגאדג'ייבו, כפי שנראה במפות גוגל 



ביאורים והסברים

הערות שוליים

*
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
קטגוריה:צוללות טילים בליסטיים
קטגוריה:צוללות שטבעו
קטגוריה:ספרי מסע
קטגוריה:ספרי צבא ומלחמה
קטגוריה:ספרי 1997