מקלורה זהובה

מקלורה זהובה (שם מדעי: Maclura pomifera) היא עץ נשיר, קוצני ודו־ביתי ממשפחת התותיים והיא המין היחיד בסוגו הגדל בישראל. רק עצי נקבה נושאים את הפירות הגדולים — פרי קיבוצי כדורי ומגובשש, כגודל תפוז, מן הגדולים במשפחה. הפרי מכיל מוהל חלבי דביק, אינו נאכל בדרך כלל ונושר בכמויות על הקרקע. הסתעפותו הצפופה של העץ וקוציו החזקים על הענפים הקשתיים יוצרים לעיתים סבך שקשה לעבור בו, תכונה שהובילה בעבר לשימוש נרחב בו כגדר חיה להגבלת מעבר אדם ובהמה.

מוצאו בדרום-מרכז ארצות הברית, והוא המין היחיד בסוג מקלורה שהתאזרח בהרחבה מחוץ לתחום תפוצתו הטבעי ואף הובא לישראל. כיום הוא ניטע לעיתים רחוקות ואינו נחשב למין פולש.

 תפוצה בעולם ובישראל 
מוצאה של מקלורה זהובה בחגורה צרה בדרום מערב ארצות הברית: במזרח טקסס, בדרום-מזרח אוקלהומה, דרום-מערב בארקנסו ופינה צפון-מערבית של לואיזיאנה. תחום תפוצתה הטבעי כולל את ערבות של קרקע חרסית שחורה של טקסס וכן באזורים סחף באגן הניקוז של אגן הנהר רד ריבר בדרום-מרכז ארצות הברית. אוכלוסיותיה גדולות ויציבות ואין איומים משמעותיים על קיומה. וברום עד 1,500 מ'.

מקלורה זהובה היא היחידה מבין מיני הסוג שהופצה בהרחבה אל מחוץ לתחום תפוצתה הטבעי ואף התאזרחה באזורים שונים. היא התאזרחה, בעיקר ברחבי ארצות הברית, וכן בדרום אמריקה (צפון-מזרח ארגנטינה), באירופה (בולגריה, יוון, הונגריה, איטליה, רומניה, ספרד, חצי האי קרים) ובמרכז אסיה (קזחסטן, טג׳יקיסטן, אוזבקיסטן).

בישראל היא נטועה פה ושם בגינות ותיקות. עצים ידועים נמצא בשׂרונה בת"א ובגן העצמאות בירושלים. ופחות ידועים הם העצים באילנות ובקריית שמונה. בישראל היא הובאה כנראה לשמש משוכות בלתי עבירות, למשל בקריית שמונה היא נטעה סביב הגדרות של בריכת השיחה העירונית הישנה.

 בית גידול ואקולוגיה 
מקלורה זהובה היא מין חלוץ המותאם להתבססות בשטחים פתוחים ובקרקעות חשופות, ולעיתים מסוגלת ליצור עומדים אך, ורק משל עצמו ולהפוך לעץ דומיננטי מקומית. היא מאפיינת בתי גידול מופרים, במיוחד שדות נטושים, שטחי מרעה שעברו רעיית יתר, משוכות נטושות ואזורים שבהם הצמחייה הטבעית טרם התבססה.

בתחום תפוצתו הטבעי גדל המין גם ביערות ממוזגים ובאזורים לחים — כגון ביצות, גדות נחלים וקרקעות סחף — וכן בערבות עשבוניות (prairies) ובטרסות חוליות שטרם התבססה בהן צמחייה, דבר המעיד על טווח אקולוגי רחב ועל יכולתו להתקיים הן בתנאים יבשים והן בקרקעות לחות.

בית גידולו כולל גם סבכים — צומח צפוף של שיחים ולעיתים עצים נמוכים, המאופיין במבנה סגור המקשה על חדירה. הופעתו בסבכים מעידה על יכולתו ליצור צומח צפוף, להתחדש ביעילות ולהתחרות על משאבי אור.

 מאפיינים מורפולוגיים 
ממוזער|עלה מחודד וקוץ (בצד העליון מימין)
ממוזער|פירות על האדמה בבריכה בקריית שמונה
ממוזער|מקבץ עלים לצד עלים מסורגים
מקלורה זהובה הוא עץ דו-ביתי, נשיר, בעל שרף חלבי וקוצים, המגיע לגובה של 11 עד 18 מ'. צמרתו עגולה, ובעצים צעירים היא לעיתים חרוטית. מערכת השורשים שטחית ומתפרשת על פני שטח נרחב יחסית.

הגזע חום-כתום כהה ומתולם בתלמים רדודים; רכסיו שטוחים, והקליפה מתקלפת לעיתים לרצועות ארוכות ודקות. העצה עמידה לריקבון, חזקה וגמישה, ונוחה לעיבוד.

הענפים קירחים ונושאים קוצים היוצאים מחיק העלים. ניצני הקצה מוקפים בקשקשי ניצן. הענפים הצעירים צהובים-ירקרקים ובהמשך נעשים חומים-כתומים.

הקוצים יחידים, חזקים וישרים, ואורכם עד 1.5 ס"מ; הם מתפתחים מניצנים חיקיים, לרוב בצדם של ענפים קצרים מאוד המופיעים לעיתים בזוגות והם בעלי פרקים קצרים, שלעתים נושאים עלים, פרחים או קוצים

הלוואים קטנים, מפורדים ונושרים במהרה, דמויי אזמל; אורכם 1.5 עד 2 מ"מ והם מכוסים פלומה.

הפטוטרת שעירה, דקה וקצרה, באורך 1 עד 2.5 ס"מ.

העלים מסורגים, פשוטים, תמימים ואינם גלדניים; לעיתים הם מקובצים בקצות ענפים צעירים. הטרף דמוי אזמל רחב ומוארך, אורכו 4 עד 12.5 ס"מ ורוחבו 2 עד 6 ס"מ; בסיסו מעוגל, קודקודו מוארך ומתחדד בהדרגה במיוחד. העירוק מנוצה. צדו התחתון בהיר יותר וכמעט קירח, אך העורק האמצעי והעורקים שעירים, ואילו צדו העליון מבריק וקירח, למעט שעירות קלה לאורך העורק האמצעי.

הפרחים חד-מיניים והעץ עצמו דו-ביתי, כלומר פרחיו הזכריים נמצאים על פרט אחד ופרחיו הנקביים על פרט אחר.

התפרחות הזכריות מקובצות על ענפים צדדיים וקצרים מאוד; עוקץ התפרחת באורך 1 עד 1.5 ס"מ, שעיר; הקרקפות כדוריות או גליליות, בקוטר 1.3 עד 2.3 ס"מ; עוקצי הפרחים באורך 2 עד 10 מ"מ וכמעט קירחים.

התפרחות הנקביות: עוקץ התפרחת 2 עד 2.5 מ"מ, קירח או שעיר; הקרקפות כדוריות, יושבות על מצעית דמוית חרוט הפוך, עד קוטר 1.5 ס"מ.

הפרחים חד-מיניים, זעירים ונכונים, בעלי עטיף פשוט, עלי הגביע ברורים, עלי כותרת חסרים.

הפרחים הזכריים זעירים וערוכים באשכולות קצרים. הגביע בעל 4 עלי גביע מפורדים שצבעם צהוב-ירקרק, אורכם כ-1 מ"מ, קודקודם חד והם פלומתיים. האבקנים 4, הזירים שטוחים, אורכם כ-2 מ"מ צמודים לעלי הגביע, והמאבקים גדולים וצהובים.

הפרחים הנקביים ערוכים בקרקפות כדוריות צפופות בקוטר 2 עד 2.5 ס"מ. הגביע בעל 4 עלי גביע ניכרים שצבעם ירוק ואורכם 3 מ"מ, שני העלים החיצוניים רחבים מן הפנימיים; עלי הגביע דמויי ביצה הפוכה, אורכם 3 מ"מ, עוטפים את השחלה וצמודים אליה, דמויי כיפה ובעלי ריסים סמוך לקצה; הגביע משתייר ומתפרה, כלומר גדל, מתרחב והופך לבשרני.

השחלה אחת, עילית ויושבת, בת מגורה אחת. השחלה ביצנית ודחוסה, כ-1 מ"מ; עמוד השחלה דקיק ובסיסו בצבע ירוק, אורכו כ-3 מ"מ דמוי מחט ובולט החוצה, מתפצל ל-4 עד 6 סעיפים קירחים. הצלקת צהבהבה ומגובששת.

הפרי הוא פרי קיבוצי מדומה (syncarp) מרובה זרעים, כדורי, קוטרו 8 עד 12 ס"מ - כגודל תפוז - וצבעו צהוב-ירקרק עד ירוק ובהבשלה צהוב עד זהוב. פניו מקומטים ומגובששים באופן בלתי סדיר. הוא מפריש שרף חלבי כאשר הוא נשבר. עוקץ הפרי קצר, קירח או שעיר. כל פרי מכיל 200 עד 300 זרעים, הטבועים לחלוטין בגביע בשרני ומתעמקים בתוך המצעית.

הזרעים קטנים ואליפטיים עד מוארכים, אורכם 8 עד 12 מ"מ ורוחבם 5 עד 6 מ"מ; צבעם קרם ובהמשך הם משחימים עם החשיפה לאוויר. בסיסם קטום או מעוגל ובו 1 עד 3 זיזים זעירים, שוליהם בעלי חריץ צר, קודקודם מעוגל ומסתיים לפתע בבליטה קצרה, חדה וברורה; פניהם מפוספסים בעדינות או מנוקדים.

 רבייה ופנולוגיה 
מקלורה זהובה היא עץ נשיר דו-ביתי המואבק ברוח. הפריחה מתחילה לאחר הלבלוב, בדרך כלל מאמצע מאי ועד יוני. התפרחות הזכריות והנקביות מתפתחות על פרטים נפרדים, ולכן יצירת פירות תלויה בקרבתם של עצי זכר ונקבה.

הפירות מבשילים לקראת סוף הקיץ ותחילת הסתיו. עצי נקבה מתחילים לשאת פרי לרוב רק לאחר שנים. ריבוי המין מתרחש בעיקר באמצעות זרעים רבים הכלואים בפרי הקיבוצי, עובדה התורמת ליכולתו להתבסס במהירות בשטחים פתוחים ולהרחיב את תחום תפוצתו.

 שימושים 
למקלורה זהובה היסטוריה ארוכה של שימוש בעצתה בקרב ילידי אמריקה וכן בקרב המתיישבים האירופים. עצתה הקשה והעמידה לריקבון שימשה לייצור חישורים וחישוקים לגלגלי עגלות רתומות לסוסים, קורות לתמיכה במכרות, מוטות תמיכה ומגוון חפצים שימושיים אחרים הדורשים עמידות גבוהה.

מקלורה זהובה תורבתה לראשונה בדרום ארצות הברית בראשית המאה ה-19. היא הובאה צפונה בידי פרופסור ג'ונתן טרנר, מורה לביולוגיה במכללת אילינוי, והשימוש בה כגדר חיה קוּדם בידי ג'ון רייט, עורך כתב העת The Prairie Farmer. עד שנת 1847 היה טרנר משוכנע כי זהו העץ הטוב ביותר ליצירת גדרות, ותיאר אותו כ"גבוה כסוס, חזק כשור וסבוך כחזיר". העץ שימש כמשוכה חיה, עוד בטרם הומצא התיל, בדומה לצבר ולשיטת המשוכות ששימשו לגידור פרדסים בישראל במאה ה-20. עד שנות ה-50 של המאה ה-20 אפשרו גדרות מקלורה זהובה את גידורן של חוות שלמות.

הצרפתים הבחינו כי האינדיאנים מייצרים מן העצה קשתות, ולכן כינו את העץ Bois d'Arc — "עץ הקשת". בשנים האחרונות נחקרה המקלורה הזהובה גם בשל תרכובות כימיות המצויות בה ועשויות להיות בעלות חשיבות כלכלית: הפוטנציאל של שמן המופק מהזרעים נבדק על ביודיזל. התרכובות isoflavone pomiferin כחומר נוגד חמצון. לאחרונה התגלו בפירותיה גם אנזימים פרוטאוליטיים (מפרקי חלבונים).

פירות מקלורה זהובה נחשבים במסורת עממית נחשבו לדוחי תיקנים.

 מקור השמות 
השם המדעי של הסוג מקלורה (Maclura) ניתן לכבוד הגאולוג האמריקאי ויליאם מקלור (William Maclure, 1763–1840), אשר שימש במשך שנים כנשיא האקדמיה למדעי הטבע של פילדלפיה. שם המין pomifera פירושו "נושא פירות", בהתייחס לפריו הגדול והבולט.

שמו האנגלי הנפוץ של העץ, Osage orange, נגזר משמו של שבט האוסייג' (Osage), שבתחומי מחייתו הטבעיים גדל העץ בדרום-מרכז ארצות הברית. למרות הכינוי "orange", אין לעץ קרבה בוטנית לעצי ההדר.

שם עממי אמריקאי נוסף הוא hedge apple — "תפוח המשוכות" — משום שבעבר ניטע העץ בהרחבה ליצירת גדרות חיות צפופות ובלתי עבירות.

 שימושים בגינון 
בגלל תכונותיה היא נקלטה היטב בישראל, אך כיום אין נוטעים אותה יותר בדומה לעצים קוצניים אחרים. מבחינת גינון מקלורה היא עץ אור מלא, עמיד בקרה, בשרב, בגיר ובמליחות. גדל בקרקעות שונים בהר עד רום 1,500 מ', בעמק ובשפלה.

הריבוי באמצעות חלוקה בסתיו ובאביב ובאמצעות זרעים בסתיו ובאביב.

 אודות הסוג מקלורה ומיניו 
הסוג מקלורה (Maclura) הוא סוג של עצים, שיחים ומטפסים מעוצים ממשפחת התותיים, הכולל 13 מינים. תפוצת המינים משתרעת על פני אפריקה, אסיה, אוסטרליה ואמריקה, בעיקר באזורים טרופיים, סובטרופיים וממוזגים-חמים.

באסיה ובפסיפיק גדלים שמונה מינים, שתפוצתם משתרעת מדרום ומזרח אסיה ועד דרום-סין, הודו, וייטנאם, תאילנד וקוריאה. אחד מהם, Maclura cochinchinensis, הוא מין אסייתי רחב תפוצה, שתפוצתו מדרום-מזרח אסיה ועד מזרח אוסטרליה.

באפריקה נפוץ מין אחד, Maclura africana, הגדל במזרח ודרום-מזרח אפריקה וכן במדגסקר, לרוב בבתי גידול טרופיים יובשניים עונתיים.

באמריקה הצפונית מצוי רק מין אחד, מקלורה זהובה (Maclura pomifera), שמוצאו בדרום-מרכז ארצות הברית. אף שהסוג מקלורה הוגדר כבר בשנת 1818, למרות תפוצתו הטבעית המצומצמת יחסית, הוא ניטע והופץ בהרחבה באזורים רבים בעולם ואף התאזרחה אירופה (יוון, רומניה, בולגריה ועוד) ומרכז אסיה (קזחסטן, טג'יקיסטן, אוזבקיסטן).

באמריקה המרכזית והדרומית גדלים שלושה מינים — Maclura brasiliensis ו-Maclura tinctoria — ביערות טרופיים לחים, כאשר האחרון מופיע גם באזורים יבשים עונתית של מרכז אמריקה ודרומה. מין נוסף, Maclura mollis, אנדמי לדרום-מערב מקסיקו; אף שהוא שייך גיאוגרפית לצפון אמריקה, תחום תפוצתו מוגבל לאזור הטרופי של דרום-מערב המדינה.

 מיון ואטימולוגיה של הסוג מקלורה 
הסוג מקלורה (Maclura) התקבל כטקסון בשנת 1818, כאשר תואר לראשונה בצפון אמריקה. שמו ניתן לכבוד הגאולוג האמריקאי ויליאם מקלור (William Maclure, 1763–1840), מחלוצי הגאולוגיה בארצות הברית. במשך שנים רבות נחשב הסוג מקלורה לסוג מצומצם, ולעיתים אף כמעט מונוטיפי, הכולל בעיקר את מקלורה זהובה. עם התקדמות המחקר הטקסונומי הועברו אליו מינים נוספים מסוגים קרובים, וכיום מונים בסוג כ-13 מינים בעלי תפוצה בין-יבשתית.

בשלב הראשון נכללו בסוג שלושה מינים — שני עצים מאמריקה הדרומית ושיח מטפס אחד מהודו-סין. במהלך המאה ה-19 הועברו אליו שלושה מינים נוספים, ובהם מקלורה זהובה מאמריקה הצפונית.

התרחבותו המשמעותית של הסוג חלה במאה ה-20, כאשר שלושה מינים שתוארו בעבר תחת סוגים אחרים — שניים מאסיה ואחד מאפריקה — הועברו אליו בעקבות בחינה מחודשת של מאפייניהם המורפולוגיים והטקסונומיים.

תהליך זה נמשך גם במאה ה-21: בשנת 2003 הועבר מין נוסף לסוג, ובשנת 2012 הועבר מין נוסף; נוסף על כך תוארו השנת 2020 שני מינים חדשים ששויכו מלכתחילה למקלורה.

כיום כולל הסוג 13 מינים, ותפוצתו משתרעת על פני כמה יבשות — אפריקה, אסיה, אוסטרליה ואמריקה — בעיקר באזורים טרופיים, סובטרופיים וממוזגים-חמים. התרחבות זו משקפת שינוי בתפיסת היקפו של הסוג: מקבוצה שנחשבה בעבר מוגבלת לאמריקה הצפונית, לסוג רחב בעל תפוצה בין-יבשתית.

 תמונות להמחשה 

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1906
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קמילו קרל שניידר
קטגוריה:תותיים