חרב ארוכה

חרב ארוכה (באנגלית: Longsword, בגרמנית: Langes Schwert) הוא כינוי למספר סוגי חרבות בעלות להב ישר וארוך שהיו בשימוש בעיקר על ידי אבירים ובני-אצולה באירופה של ימי הביניים והרנסאנס. השם מתייחס הן לחרבות חד-ידניות, הן לחרבות יד וחצי והן לחרבות דו-ידניות. החרבות היו מסיביות וחזקות ונועדו בעיקר לקרב משוריין, בו הלוחם ויריבו עוטים שריון (בעיקר מסוג שריון שרשראות ושריון לוחות). בנוסף, הייתה להן משמעות טקסית, כגון בטקס המשיחה לאבירות.

 סוגי החרבות 
 חרב אבירים  (נקראת גם חרב רחבה, ובאנגלית גם Knightly Sword או Arming Sword) – חרב חזקה וכבדה ליד אחת, עם להב באורך של 80–100 ס"מ. החרב הארוכה נועדה בעיקר לחתוך, אך גם יכלה לדקור. זו הייתה החרב העיקרית של האבירים בימי הביניים. השם "חרב ארוכה" בהקשר לחרב זאת נפוץ בעיקר בשימוש מודרני כגון במשחקי תפקידים (בעיקר מבוכים ודרקונים) ומשחקי מחשב, כדי להבדיל בינה לחרב הקצרה, שאורך הלהב שלה היה עד 60 ס"מ.
 חרב יד וחצי או חרב ממזרית (באנגלית: Bastard Sword) – חרב ארוכה שאפשר היה להחזיקה ביד אחת או בשתי ידיים. בשל כך נודעה גם בשם חרב "יד וחצי". היא פותחה בשלהי ימי הביניים והייתה בשימוש עד סוף הרנסאנס. אורך הלהב היה 100–110 ס"מ.
 חרב דו-ידנית (באנגלית: Two-Handed Sword, בגרמנית: Zweihänder) – חרב ארוכה וכבדה באורך של למעלה מ-100 ס"מ ולעיתים אף למעלה מ-150 ס"מ (מטר וחצי). החרב הופעלה בשתי הידיים ושימושה היה בעיקר בדו קרבות, אזרחיים או טקסיים, להגנה עצמית ברחוב ונשק גיבוי בשדה הקרב.
הסיווג של החרבות הוא מודרני ולא מתועד שימוש בו בתקופה בה היו סוגי חרבות אלו פופולריים.

המבנה הבסיסי של החרב הארוכה (בשלושת הסוגים) היה דומה: הוא כלל להב ישר בעל שפה חדה דו-צדדית, חוד לדקירה (Point) ולעיתים רכס (Ridge) או שקע (Fuller) במרכז הלהב על מנת להקל על המשקל ולהגדיל את חוזקו. הלהב היה מחובר לניצב (Hilt) בעל שמורת צלב (Cross-Guard) ו"תפוח ניצב" (Pommel) - מעין גולה כבדה שתפקידה היה לאזן את החרב אך יכלה לשמש גם להלום ביריבים. בחרבות מאוחרות יותר היו שינויים קלים במבנה זה כגון צורת החוד, צורת הניצב ולעיתים הוספת שמורת צלב כפולה (בעיקר בחרבות דו-ידניות).

ממוזער|650px|מרכז|מבנה בסיסי של חרב ארוכה:* תפוח הניצב – משמש לאזן את משקל החרב וגם מאפשר הכאת היריב.* ידית אחיזה – משמשת לאחיזת החרב.* שמורת הניצב או לעיתים שמורת צלב – משמשת להגנה על היד ולעצירת חרב היריב.* לשונית מגן־גשם – לעצירת חדירת גשם לתוך הנדן.* Ricasso (ריקאסו) – חלק שאינו מחודד בלהב, בגלל חוסר התועלת שבכך, בשל קרבתו לשמורת הניצב. תורם גם לחוזק בסיס החרב.* שקע אורך (Fuller) – מרוקע בהלמות פטיש ובעזרת גליל פלדה ייעודי, בעוד הפלדה לוהטת בעת חישול החרב, כמעט או לכל אורכה. הדבר גורם לדחיסת הפלדה במרכז החרב ולחיזוקה ולעיתים משמש גם להורדת משקל החרב.* רכס אמצע הלהב – השארת הרכס תורמת לחוזק הלהב, וממנו מתחיל מדרון עד לשפת החרב החדה ולחוֹדה.* שפת הלהב – מחודדת בשני צידי החרב, מהריקאסו ועד לקצה הלהב.* חוד – קצה הלהב המשמש לדקירת היריב.הערה: ישנן עיצובים שונים בהם קיים "רכס אמצע" לכל אורך החרב או לחלופין "שקע אורך" (Fuller) לכל אורך החרב שהולך ו"נעלם" לקראת חוד החרב.

השימוש בחרב הארוכה היה מגוון וכלל התקפות מסוג שיסוף, חיתוך ודקירה. בנוסף, בחרבות אלו הייתה נהוגה גם טכניקה של Half-sword  בה הלוחם אחז בידו באמצע הלהב על מנת לבצע דקירה חזקה יותר, בעיקר כדי להשחיל את להב החרב דרך החרכים של שריון לוחות. כמו כן, לעיתים הוחזקה החרב הפוך והניצב עם "תפוח הניצב" שימש לתת מכות חזקות ליריב ולחסום התקפות מצידו, טכניקה הנקראת mordschlag.

ממוזער|650px|מרכז|מיון Oakeshott לחרבות ארוכות
ההיסטוריון הצבאי, אספן הנשק והמאייר אוורט אוקשוט  פיתח שיטת מיון לחרבות ארוכות לפי צורת הלהב והניצב, שנקראת "טיפולוגיית אוקשוט" . מיון זה כולל בעיקר חרבות ליד אחת וחרבות יד-וחצי ואיננו ממצה את כל סוגי החרבות. להב צר ומחודד מאוד נועד יותר לדקירה ואילו להב רחב יותר נועד יותר לחיתוך אך יכול לשמש גם לדקירה. להב רחב שחודו יחסית מעוגל לא יעיל לדקירה ונועד לחיתוך בלבד. חרבות מהמאה ה-11 והמאה ה-12 נועדו בעיקר נגד שריון שרשראות, בעוד שחרבות מהמאה ה-14 ואילך נועדו גם נגד שריון לוחות, שסיפק הגנה טובה יותר מקודמו. 

 גלריה 

 לקריאה נוספת 


 קישורים חיצוניים 





ארוכה
קטגוריה:לוחמה בימי הביניים
קטגוריה:לוחמה ברנסאנס