תקנות התעבורה

תקנות התעבורה, תשכ"א–1961 הן תקנות שהותקנו על ידי שרי התחבורה בהתאם לסמכות שניתנה להם בפקודת התעבורה, והן קובעות בפירוט רב את כללי התחבורה בישראל.

התקנות הותקנו לראשונה על ידי ממשלת המנדט. תקנות אלה ועוד 18 מקבצי תקנות וצווים הוחלפו בידי שר התחבורה, יצחק בן-אהרן, בשנת 1961 בתקנות התעבורה, תשכ"א–1961, שבהן 581 סעיפים. מאז התקנתן תוקנו התקנות פעמים רבות.

נושאים מתוך תקנות התעבורה נכללים במבחן הנהיגה העיוני, ובכך הופכות את תקנות התעבורה לחיקוק העיקרי שרבים מתושבי ישראל מחויבים להכירו (לשם קבלת רישיון נהיגה), להבדיל מחיקוקים שהחובה להכירם חלה רק על מי שמקצועו מצריך זאת.

הוראות התקנות
התקנות כוללות 13 חלקים, המחולקים לפרקים וסימנים:










































 התקנות מחייבות כל נהג המעורב בתאונת דרכים הבה נגרם נזק לרכב אחר, למסור בו במקום לבעל הרכב את שמו ומענו, את מספר רישיון הנהיגה שלו ואת מספר הרישום של הרכב שהוא נוהג בו ושם בעליו ומענו, וכן את מספר תעודת הביטוח ושם החברה המבטחת. בתאונה בה נגרמה פגיעה באדם, כל נהג מעורב חייב למסור את כל הפרטים לכל מעוניין. בית המשפט קבע כי הימנעות של נהג המעורב בתאונה ממסירת פרטים בדבר חברת ביטוח, מהווה משקל ראייתי לכך שהוא האשם התאונה.











































































שפיטה
עבירות לפי פקודת התעבורה ותקנות התעבורה נידונות במערכת בתי משפט המיועדת לכך, בתי המשפט לתעבורה. ערעורים על פסקי דין של בית המשפט לתעבורה נדונים בדרך כלל לפני שופט אחד של בית משפט מחוזי.

לקריאה נוספת
 יצחק שורץ, אוגדן לדיני תעבורה, אלון הוצאה לאור, 2022
 אילון אורון, תעבורה - עיקרי הלכות, פרלשטיין-גינוסר, 2023
 אריה ליכט, מורד מפרע, עבירות תעבורה - הלכה ומעשה, אוצר המשפט, 2017

ראו גם
 רחוב חד-סטרי

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

*
קטגוריה:ישראל: תחבורה
קטגוריה:ישראל: חקיקת משנה