אה"מ ווריור (1905)

אה"מ ווריור (באנגלית: HMS Warrior) הייתה סיירת משוריינת מסדרת ווריור שנבנתה עבור הצי המלכותי בעשור הראשון של המאה ה-20. היא הוצבה בים התיכון עם תחילת מלחמת העולם הראשונה והשתתפה במרדף אחר סיירת המערכה הגרמנית SMS גבן וסיירת קלה SMS ברסלאו. ווריור הועברה לצי הגדול בדצמבר 1914 ונשארה שם עד סוף הקריירה שלה. היא נפגעה קשות במהלך קרב יוטלנד ב-1916, נסוגה ולאחר מכן ננטשה וטבעה בים סוער.

 מבנה האונייה 
ימין|ממוזער|250x250 פיקסלים|תרשים של ווריור מתוך Brassey's Naval Annual ; האזורים המוצלים מראים את השריון שלה
הדחק האונייה הסטנדרטי היה  וההדחק המרבי היה . אורך האונייה הכללי היה , רוחבה  והשוקע . היא הונעה על ידי שני מנועי קיטור תלת-דרגתיים בעלי ארבעה צילינדרים, שהניעו שני מדחפים. שני המנועים פיתחו יחד הספק אינדיקטורי של 23,650 כוחות סוס (17,640 קילוואט) והעניקו מהירות מרבית של 23.3 קשרים (43.2 קמ"ש). המנועים הונעו על ידי 19 דוודי צינורות מים של Yarrow ושישה דוודים גליליים. האונייה נשאה מקסימום  של פחם ועוד  של מזוט שהותז על הפחם כדי להגביר את קצב השריפה שלו. בתפוסה מלאה, היא יכלה להפליג לטווח של 7,960 מיילים ימיים (14,740 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש).

 חימוש 
החימוש העיקרי שלה כלל שישה תותחי Mk X 9.2 אינץ' נטעני מכנס בצריחי Mk V בודדים; שניים על קו האמצע (אחד מלפנים ואחד מאחור) וארבעה בפינות סביב הארובות. החימוש המשני שלה כלל ארבעה תותחי נטעני מכנס 7.5 אינץ' Mk II או Mk V בצריחי Mk II בודדים שהותקנו באמצע האונייה, בין תותחי הכנפיים בקוטר 9.2 אינץ'. בנוסף, הותקנו על האונייה 26 תותחי ויקרס 3 ליטראות מהירי-ירי, עשרה על גגות הצריח ושמונה על כל אחד מהמבנים הקדמיים והאחוריים. לארבע הסיירות האחרונות של סדרת דיוק אוף אדינבורו היה חימוש משני של תותחי 7.5 אינץ' במקבעים ולא של תותחי  בבתי תותחים של שתי הסיירות הראשונות; ארבע הסיירות האחרונות הללו כונו לפעמים סדרת ווריור. בגלל המשקל העליון הנוסף של המקבעים בהשוואה לאחיותיהם למחצה, היציבות שלהם הופחתה, מה שהפך אותם לסירות ים טובות מאוד ולפלטפורמות תותחים יציבות. על האונייה היו גם שלושה צינורות טורפדו שקועים בקוטר 17.7 אינץ' (450 מ"מ), שאחד מהם הותקן בירכתיים.

 היסטוריית שירות 
ווריור הוזמנה כחלק מתוכנית הבנייה הימית של 1903–1904 כראשונה מבין ארבע סיירות משוריינות והונחה ב-5 בנובמבר 1903 במספנת פמברוק. הפריגטה המשוריינת שהייתה בעבר חדשנית (והוסבה לספינת מחסן) אה"מ ווריור, שונה לאה"מ ורנון 3 ב-1904 כדי לשחרר את השם עבור האונייה החדשה. היא הושקה ב-25 בנובמבר 1905 והושלמה ב-12 בדצמבר 1906. עם כניסתה לשירות, ווריור שובצה לשייטת הסיירות החמישית בצי התעלה עד 1909, אז הועברה לשייטת הסיירות השנייה. ב-15 בספטמבר 1909 אחד מצינורות הדוד של ווריור נכשל במהלך אימון הירי, והיא תוקנה במספנת דבונפורט. בשנת 1913 הועברה הספינה לשייטת הסיירות הראשונה של שייטת הים התיכון. היא הייתה מעורבת במרדף אחרי סיירת המערכה הגרמנית גבן והסיירת הקלה ברסלאו בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, אך קיבלה הוראה שלא לירות בהם. ווריור השתתפה בטיהור של בעלות הברית שהוביל לטביעת הסיירת הקלה אוסטרו-הונגרית SMS זנטה במהלך קרב אנטיווארי באוגוסט 1914. כמה ימים לאחר מכן היא קיבלה הוראה לנוע לסואץ כדי להגן על תעלת סואץ מפני כל התקפה טורקית ונשארה שם עד 6 בנובמבר, אז הצטוותה לנוע לגיברלטר להצטרף לשייטת של אוניות צרפתיות ובריטיות כדי לאתר ספינות מלחמה גרמניות שעדיין נמצאות בים מול חופי אפריקה. הפקודה בוטלה ב-19 בנובמבר לאחר שנחשף מיקומה של שייטת מזרח אסיה הגרמנית על ידי ניצולי קרב קורונל.

ווריור הצטרפה לצי הגדול בדצמבר 1914 והוצבה בשייטת הסיירות הראשונה תחת אדמירל משנה סר רוברט קית' ארבת'נוט. בקרב יוטלנד ב-31 במאי 1916, שייטת הסיירות הראשונה הייתה מול הצי הגדול, בצד ימין. בשעה 17:47, ספינת הדגל של השייטת, אה"מ דיפנס ו-ווריור הבחינו בקבוצת הסיור השנייה הגרמנית ופתחו באש. הפגזים שלהם היו קצרים מדי ושתי הספינות פנו שמאלה במרדף, הן חתכו מול סיירת המערכה אה"מ לאיון, שנאלצה להסתובב כדי למנוע התנגשות. זמן קצר לאחר מכן הם הבחינו בסיירת הקלה הגרמנית הנכה SMS ויסבאדן וצמצמו טווח לעברה. כאשר שתי הספינות הגיעו לטווח של  מוויסבאדן הם נצפו בתורם בשעה 6:05 על ידי סיירת המערכה הגרמנית SMS דרפלינגר וארבע אוניות מערכה שהיו פחות מ- משם. האש מהאוניות הגרמניות הייתה כבדה ודיפנס התפוצצה ב-6:20. ווריור נפגעה בלפחות חמישה עשר פגזי  ושישה פגזי , אך ניצלה כאשר האוניות הגרמניות העבירו את האש שלהן לאוניית המערכה אה"מ וורספייט כאשר ההיגוי שלה נתקע וגרם לוורספייט לעשות שני מעגלים שלמים בטווח ראייה של רוב צי הים הפתוח.

ווריור נפגעה קשות מהפגזים הגרמניים, שגרמו לשריפות גדולות והצפות כבדות, למרות שצוות חדר המכונות - מתוכם רק שלושה שרדו - החזיק את המנועים בפעילות מספיק זמן כדי לאפשר לה לסגת מערבה. היא נגררה על ידי נושאת המטוס הימי אה"מ אנגדין שהורידה את 743 אנשי הצוות שלה שנותרו בחיים. היא ננטשה בים סוער בשעה 8:25 בבוקר ב-1 ביוני כשהסיפון העליון שלה היה רק 4 רגל (1.2 מטר) מעל פני המים, ולאחר מכן היא טבעה.

 גילוי שרידי האונייה 
ב-8 בספטמבר 2016 הודיע ד"ר אינס מקרטני מאוניברסיטת בורנמות' כי הוא וצוות ממוזיאון המלחמה של יוטלנד גילו את שברי ווריור. השרידים התגלו בחיפוש ב-24 באוגוסט 2016. הספינה שוכבת הפוכה לחלוטין, בעומק של 80 מטר באזור של קרקעית ים רכה, עד לגובה הסיפון העליון. נראה שהספינה שלמה ברובה, ללא סימן לגניבת המתכת הבלתי חוקית שהתרחשה על שרידים אחרים מקרב יוטלנד. ווריור היא האחרונה מבין 25 הספינות שהוטבעו בקרב יוטלנד שאותרה. יש חשש שהשרידים עשויים להיות מנוצלים על ידי שודדי מתכת בלתי חוקיים, למרות שהשרידים מוגנים על ידי חוק ההגנה על שרידי צבא משנת 1986.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:אוניות מלחמה בריטיות במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:סיירות בריטיות
קטגוריה:אוניות מלחמה בריטיות שטובעו בקרב יוטלנד