אילן איטח

אילן איטח (נולד ב-1966) הוא ממלא מקום נשיא בית הדין הארצי לעבודה.

ביוגרפיה
איטח נולד במרוקו ובגיל שנתיים עלה לישראל עם משפחתו. בשנת 1984 סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר מקיף ג' באשדוד והתגייס לצה"ל. בשנת 1994 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב, ובהמשך התמחה במשרד עורכי דין, הוסמך כעורך דין בשנת 1995 ועבד כעורך דין עד שנת 1996. בשנים 1996 עד 2000 שימש כסגן היועץ המשפטי באגף לאיגוד מקצועי בהסתדרות.

בשנת 2000 סיים לימודי מוסמך במשפטים באוניברסיטת תל אביב והחל לעבוד כשותף במשרד עורכי דין פרטי. ביולי 2003 מונה לשופט בבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב. בפברואר 2012 מונה לשופט בבית הדין הארצי לעבודה, ובמרץ 2018 מונה לסגן נשיאת בית הדין הארצי לעבודה, עם מינויה של ורדה וירט לבנה לנשיאה.

פסקי דין והליכים משפטיים
איטח עמד בראש ההרכב שפסק את פסק דין בורוכוב, נקבע כי לאחר שעובד בעל מוגבלות שאינה ניכרת לעין (ושעבודתו אינה מוגבלת כלל) יידע את המעסיק על היותו אדם עם מוגבלות, במסגרת "פיטורי צמצום" חובה על המעסיק להעדיף להמשיך להעסיק אותו גם במחיר פיטורי עובד אחר בעל נתונים דומים.

השופט איטח היה חלק מהרכב השופטים בדיונים על סכסוך העבודה בנמלי ישראל בעקבות הרפורמה להקמת שני נמלים חדשים, החל מאפריל 2015 והוביל את הדיונים בתיק החל ממאי 2018. במסגרת ההליך דן בבקשות לצווי מניעה כנגד צעדים ארגוניים ושביתות, כשהוא מתיר על כנם את צווי המניעה שהוטלו על עיצומי העובדים לאורך רוב התקופה, זאת עד דצמבר 2020, אז הודיע כי בכוונתו להתיר לעובדי נמל אשדוד לשבות על מנת לקדם את המשא ומתן להסדרת תנאיהם. במסגרת ההליך, אף פסק כי ראשי ועדי הנמלים באשדוד ובחיפה אשמים בביזיון בית הדין על רקע שביתה לא חוקית שפרצה בשני הנמלים במאי 2018 (בניגוד לצווי המניעה). על הליכי ההידברות שקידם במסגרת ההליך בין הצדדים בלשכתו, כמקובל בבתי הדין לעבודה, הגיש ארגון "תחרות" קבילה לנציב תלונות הציבור על שופטים. בעקבות החלטת נציב תלונות הציבור על שופטים בנושא, פרסמה נשיאת בית הדין נוהל חדש לביצוע הליכי הידברות בסכסוכי עבודה קיבוציים.

לצד נשיאת בית הדין לעבודה וירט לבנה ישב בהרכב שדן בעתירה של פרקליט בשירות המדינה אשר דרש שיותר לו להשתתף בהפגנות במסגרת המאבק ברפורמה המשפטית בשנת 2023. פסק דינו של ההרכב קבע כי לעובדי הרשות השופטת בשירות המדינה אסור להשתתף בהפגנות נגד הרפורמה.

איטח היה השופט חלק מההרכב המורחב שפסק את פסק דין הטיפים, ובהרכב המורחב שפסק את הלכת כותה הנוגעת לאופן החישוב של פיצויים במקרים של הכרה בדיעבד ביחסי עובד–מעביד.

כשופט בבית הדין האזורי לעבודה, הכיר באופן חריג בנפגעת עבודה על אף שחוות הדעת הרפואית של המומחה הרפואי שמינה בית הדין קבע שאין קשר סיבתי בין נכותה לבין הפגיעה שחוותה, וקבע כי על אף שלא קיים קשר סיבתי רפואי, קיים קשר סיבתי משפטי בין הנכות לפגיעה. במקרה אחר פסק איטח פיצוי לטובת עובד שפוטר משום שתבע את החברה בה עבד. בפסק דינו כתב: "פיטורי עובד אך בשל הגשת תביעה לבית הדין היא פגיעה חמורה בזכות היסוד של העובד וחתירה תחת היסודות של המשטר החברתי הדמוקרטי. בתי המשפט לא יכולים להקל ראש בתופעה, לפיה פנייה של עובד תוביל לפיטוריו. תופעה שכזו תותיר עובד שסבור שנגרם לו עוול, ללא יכולת ממשית לפנות ולברר את חילוקי הדעות שלו עם מעבידו".

עם פרישתה של הנשיאה ורדה וירט לבנה, נתמנה לממלא מקומה, עד למינוי נשיא קבוע.

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה:שופטי בית הדין הארצי לעבודה
קטגוריה:בוגרי מקיף ג' אשדוד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966