ערבה מחודדת

עֲרָבָה מְחֻדֶּדֶת (שם מדעי: Salix acmophylla) היא עץ דו-ביתי (ישנם עצי זכר ועצי נקבה) ממשפחת הערבתיים. זהו עץ נשיר חורף הגדל בעיקר על גדות נחלים ובקרבת נביעות. בסוג ערבה מוכרים כ־470 מינים, מרביתם נפוצים באזורים לחים של חבלי האקלים הקרים בחצי הכדור הצפוני. בישראל גדלים שלושה מיני ערבה: ערבה מחודדת, ערבה לבנה וערבת שלושת-האבקנים (Salix triandra), האחרון עץ נדיר מאוד, תפוצתו מוגבלת, ומציאותו כיום בישראל מוטלת בספק. על יתר המינים ראו בערך ערבה. בשל נטילת ענפי ערבה במצוות ארבעת המינים, קיימת מסורת זיהוי רציפה וחד-משמעית בין ה"ערבים" שבמקרא לבין מיני הסוג Salix, והסכמה של הרוב המוחלט מקרב החוקרים.

ההבחנה בין ערבה מחודדת לערבה לבנה איננה קלה, והקושי מתעצם בשל בני הכלאיים הנפוצים ביניהם. עם זאת, קיימים שני סימנים בולטים: במספר האבקנים – בפרחים הזכריים של ערבה מחודדת יש בדרך כלל 4 או 5 אבקנים, ואילו בערבה לבנה רק 2 (לעיתים 3); ואם אין פריחה צבע הענפים והניצנים – בערבה מחודדת הם נוטים לאדמדם, ואילו בערבה לבנה הם חומים בהירים עד לבנים. בנוסף, בערבה מחודדת הענפים והעלים קירחים, ואילו בערבה לבנה הענפים והעלים הצעירים מכוסים שערות עדינות המלבינות את מראה העץ.

בנוסף למיני הערבה, משפחת הערבתיים בישראל מיוצגת גם על ידי צפצפת הפרת (Populus euphratica). זהו עץ נשיר, בעל שלכת זהובה, הגדל בסמוך למיני הערבה, ונבדל מהם בעליו: בעוד שלערבות עלים מוארכים, לצפצפת הפרת יש גם עלים מוארכים וגם עלים מעוגלים או מעוינים (בייחוד הבוגרים), ואלה בעלי שינון גס בחלקם העליון. לפרחיה הזכריים של צפצפת הפרת מספר רב בהרבה של אבקנים – 12 עד 24.

 מאפיינים מורפולוגיים 
ממוזער
ממוזער|ערבה מחודדת בפארק לאומי רמת גן
ממוזער|עלווה של ערבה מחודדת
ערבה מחודדת היא עץ בגובה 2 עד 8 מ' ובעל נוף דמוי כיפה. הענפים הארוכים זקופים או כפופים מטה באופן חלקי ואלו הענפים החיצוניים משתלשלים עד הקרקע. הניצנים שעל הענפים אדמדמים ושעירים במקצת או קירחים. שני הקשקשים העוטים את הניצן קירחים ונפרדים.

הענפים ארוכים, גמישים, קירחים לעיתים קרובות אדמדמים.

הלוואים דמוי אזמל (משולשים), צרים ומשוננים והם נושרים זמן קצר לאחר הלבלוב (בשונה מערבת שלושת-האבקנים שהלוואים משתיירים) אורכם אינו עולה 5 מ"מ וקצרים מהפטוטרת. בסיס הלוואים אינו דמוי לב (בשונה מערבת שלושת-האבקנים) וקודקודו מחודד.

העלים מסורגים, פשוטים וקירחים. העלים צרים, דמויי סרגל-אזמל או מוארכים, רוחבם 0.9 עד 1.8 ס"מ, אורכם עד 7 מרוחבם, עד 15 ס"מ. העלים מחודדים בקצותיהם נראים תמימים, אבל השיניים שבשפתם עדינות מאוד ואינן בולטות. צידם העליון מבריק על פי רוב. העלים הבוגרים מכסיפים (לא שעירים) בצד התחתון.

הפרחים ערוכים בעגילים. העגילים הזכריים שבהם משולשלים ויורדים והנקביים זקופים. העגילים דלילים בפרחים ונושרים כחטיבה אחת.

ענפי התפרחות הזכריות נושאים 2 עד 4 עלים. שיבולי הפרחים צפופות, מוארכות-אזמלניות, אורכן 2 עד 4 ס"מ והן נושרות במהרה. השיבולים הנקביות פחות צפופות וקצרות יותר.

הפרחים חסרי עטיף (חסרי עלי כותרת ועלי גביע), במקום העטיף ישנו צופן אחד או שניים דמויי קשקשים (ולא צופן דמוי קערה, או דמוי ספל קטן המצוי בצפצפה). כל פרח יושב בחיקו של חפה קרומי ריסני או קירח, אך, שפתו תמימה (בשונה מצפצפה ששפת החפה משוננת או מאונה). כל פרח עטוף בקשקש חיצוני אחד בלבד (בשונה מצפצפה שפרחיה עטופים קשקשים אחדים).

הפרחים הזכריים נושאים על פי רוב 4 או 5 אבקנים ובעלי אחד או שני צופנים בבסיסם.

הפרחים הנקביים מלווה חפה תמים ושעיר פחות או יותר. וצופן זעיר בבסיסו. השחלה עילית בת מגורה אחת, עמוד שחלה אחד או יותר ועל פי רוב 2 צלקות קצרות.

עוקץ הפרי הבשל 1.5 מ"מ.

הפרי הוא הלקט קטן, קירח, חרוטי באורך כ-4 מ"מ. שנפתח לאורכו בשתי קשוות או לעיתים רחוקות ב-3 או 4 קשוות.

הזרעים קטנים בעלי ציצית של שערות בבסיסם שמתפתחת מעוקץ הביצית.

 בית גידול ותפוצה 
טיפוס התפוצה של ערבה מחודדת הוא ים-תיכוני וגם אירנו-טורני (אזור בעל אופי ערבתי-יבשתי). תפוצתו הטבעית משתרעת מהמזרח התיכון עד מרכז אירופה ועד הודו. בארצות טורקיה, לבנון וסוריה ירדן וישראל, סיני, ערב הסעודית, עומאן, אפגניסטן, פקיסטן הודו, איראן, עיראק, מערב ההימלאיה, טדז'יקיסטן, וטורקמניסטן.

ערבה מחודדת גדלה בבתי גידול לחים וטבעיים על גדות נחלים או נביעות המושכות מים במשך כל השנה. היא נפוצה בכל חלקי הארץ פרט לנגב. היא נפוצה לאורך הירדן מהמעיינות לאורך ים המלח ועד עמק דן והיא מצויה עד פזורה ומקוטעת בשאר החבל הים-תיכוני. ערבה מחודדת היא צמח חצי-צל ואור מלא; עמיד בקרה, וביובש אוויר; רגיש לגיר ולמליחות.

 מחזור חזותי (פנולוֹגיה) 
העץ נשיר חורף מסוף דצמבר ועד אמצע מרץ. אז הלבלוב מתחיל בד בבד עם הפריחה. הפריחה אף מקדימה את הלבלוב ומתחילה בסוף פברואר ומסתיימת בתחילת יוני. התפרחות נוצרות בסתיו של העונה הקודמת. האבקה נעשית באמצעות הרוח או חרקים, הנמשכים אחר הצוף ואבקה. האבקנים נושרים אחרי הפריחה כחטיבה אחת. בתחילת יוני הפרי הירוק ניכר והפצת הזרעים בעלי הציצית הלבנה מסתיימת בתחילת אוקטובר. הזרעים נפוצים ברוח ונובטים במהירות, אך החיוניות שלהם קצרה. בצד הריבוי המיני קיים ריבוי וגטטיבי טבעי באמצעות ייחורים (ענפים שבורים שנסחפים במים).

העץ נשיר חורף, ושלכתו מתרחשת מסוף דצמבר ועד אמצע מרץ. הלבלוב מתחיל במקביל לפריחה, ולעיתים אף מאוחר ממנה: סוף פברואר ונמשכת עד ראשית יוני, בעוד שהתפרחות עצמן מתפתחות כבר בסתיו הקודם. ההאבקה נעשית הן על ידי הרוח והן באמצעות חרקים, הנמשכים לצוף ולאבקה. לאחר הפריחה נושרות התפרחות הזכריות כחטיבה אחת.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1846
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פייר אדמון בואסייה
קטגוריה:ערבתיים