ייצור גרביים

ממוזער|350px|מכונה לעיצוב גרביונים
ייצור גרביים וגרביונים. בעוד שעל ההיסטוריה של גריבת גרביים וסריגת גרביים ביד ניתן לקרוא בערכים  גרב וגרביונים. הרי שיטות הייצור השונות של פרטי לבוש אלה מתוארות בערך זה.

תהליך הייצור של גרביונים וגרביים והמכונות המשמשות לייצורם זהים בעצם. רק לייצור גרביונים לנשים נדרש ציוד שונה, לא מבחינת עקרון הפעולה שלו, אלא במובנים רבים מבחינת המבנה שלו.

 ייצור גרביים ביריעה שטוחה 
בשנת 1589 המציא  הכומר האנגלי ויליאם לי  מסגרות סריגה שהאיצו את ייצור יריעות הסריגים שעד אז נסרגו רק על שיפודים בידיים. הוא זכור גם ברשומות כיצרן הראשון של סריגת גרבי משי באופן תעשייתי. לאחר שפיתח את השיטה שבה ניתן היה ליצור את העקב והבוהן על ידי סריגה של צורת הגרב הפרושה על המסגרת. בסופו של דבר, השיפור ההדרגתי של תהליך זה הוביל לפיתוח מכונת הסריגה השטוחה המוכרת כיום, מכונה הנקראת מכונת קוטון על שם הממציא שלה בעל המפעל האנגלי וויליאם קוטון , שעליה - באמצעות שימוש בהגדלות להרחבות ובצמצומים להצרות המיושמים במקומות המתאימים (כלומר: עיצוב בשפה הטכנית) - ניתן ליצור את הגרביים בחלוקה שטוחה בצורה מושלמת. על ידי תפירת המוצר המעוצב לאורך, ניתן ליצור מוצר סגור בצורת "צינור" המתאים לצורת כף הרגל.

במכונת סריגה שטוחה, הסריגה של הגרב מתחילה בשוליים, ונעשית כפולת שכבות על ידי קפול קטע סרוג פנימה וחיבור בחזרה למחטים של קטע הבד שכבר נסרג, כך שחלק זה של הגרב חזק יותר (הוא היה חייב לעמוד בלחץ של אטבי הבירית). הסריגה נמשכה במספר שלבים של הפחתות כדי להתאים את הגרביון לצורת הרגל. יצירת הצורה המסובכת למדי הזו, שהיא סימטרית לחלוטין על ציר האורך שלה - אשר מסובכת גם על ידי הדרישה שיש לחזק את הסריג בחוט עבה יותר בעקב ובקצה ההאצבעות כדי להפחית בבלאי - כבר היה מיושן לחלוטין עבור המאה ה-20. היצרנים הפכו את המכונות לאוטומטיות ובנו אותן כך שניתן היה לייצר עד 48 גרביים זה לצד זה בו זמנית. הם גם הצליחו לבנות אותן כך שאפשר היה לשלב במכונה חוטים בצבעים שונים ובדוגמאות שונות, וניתן היה לסרוג עליה לא רק גרביים פשוטים אלא גם מעוטרים.

בתחילה נסרגו גרביים לנשים, גברים וילדים, גרביים ארוכים, גרבי ברכיים בעיקר מכותנה, צמר ומשי במכונות הסריגה השטוחות הללו. עד לשנות ה-1930 היו רק שני חוטים שיוצרו במעבדה על בסיס חומרים מהטבע. ב-1938 הכריז מפעל דו פונט בנאמור  (  Du Pont de Nemours) על המצאת הניילון 66.  השימוש בחוטי - הויסקוזה (מה שכונה  עד שנות ה-1920 "משי מלאכותי") שהומצאו  בבריטניה  ב-1892,  בייצור גרביונים בתחילת המאה ה-20 הייתה חידוש גדול, שעזר בהוזלת מחיר הגרביים והפצתם. עם זאת, חסרונו הבלתי מעורער היה שבגלל שבריריותו הוא נקרע בקלות אם הגרביים נתפסו במשהו, מה שהוביל לפגם אסתטי מכוער ובולט בעיניים. מכיוון שזה קרה לעיתים קרובות יחסית, התפתחה תעשיית שירותים של תיקונים שנקראו 'תיקון אמנותי' כלומר תיקון שאינו נראה. הגרביים היו יקרות מכדי פשוט לזרוק אותן. ייצורן  של גרבי הניילון הראשונות ב-1939 על ידי חברת דו פונט בדלוואר נחשב לחידוש מהפכני, שהיתרון הגדול שלו  היה שהניילון חזק בהרבה ממשי הויסקוזה, ולכן גם הגרביים שנסרגו ממנו היו עמידים יותר. בפברואר אותה שנה מכרו את הגרביים הראשונות לעובדי החברה. וב-1940 הם כבר נמכרו בכל רחבי ארצות הברית. 

המאפיין האופייני של גרביים סרוגוים שטוחים הוא התפר העובר לכל אורך המוצר מאחור. הייתה לזה גם משמעות אסתטית, כי זה הדגיש יפה את הצורה האסתטית של הרגל הנשית הדקה. (אם, לעומת זאת, הגרביונים התעוותו על הרגל בזמן לבישתם, התפר העקום הזה החמיר מאוד את האפקט הכללי).

משנות ה-50 של המאה ה-20, גרביים סרוגים רגילים הוחלפו כמעט לחלוטין בגרביים סרוגים מעגליים, אותם ניתן לייצר בפרודוקטיביות גבוהה בהרבה ועם דוגמאות מגוונות יותר, כיום גרביים וגרביונים עדינים לנשים מיוצרים  מכותנה רק במקרים חריגים, במיוחד במוצרי יוקרה.

 טייץ וגרביים סרוגים 
מכונת הסריגה העגולה הראשונה שהתאימה לייצור גרביים נבנתה בשנת 1767 על ידי סמואל ווייס (Samuel Wise). זה כבר לא היה סריגת יריעה שטוחה, אלא סריג בצורת צינור. מכונת הסריגה המעגלית הראשונה, שכבר הייתה מסוגלת ליצור הן את העקב והן את הבוהן של הגרביים, מיוחסת לאמריקני ויליאם ה. מקנרי (William H. MacNary ) (1866). למעשה, ממשיכי דרכה של מכונה זו הן המכונות האוטומטיות המסובכות ביותר שכיום פולטות כמעט מעצמן מוצרים למגוון רחב של מטרות ועשויות בדוגמאות שונות. ניתן להכין על אלה גרב גולמי או גרביון תוך דקות ספורות, ויש לסגור רק את קצה הבוהן ולבצע את פעולות הגימור (למשל עיצוב גודל, אולי צביעה) לאחר מכן.

הגרביים או הגרביונים שנסרוגים במכונת הסריגה העגולה מתחילים בגבעול (למעלה), כלומר בשוליים הכפולים שנוצרים בחלק העליון.

במקרה של גרביונים, מייצרים מכפלת דו-שכבתית שתתאים לחגורת הגומי, או קושרים חוט אלסטי בשוליים העליונים, ובכך מייתרים את חגורת הגומי- זהו מה שנקרא גרבייונים Thighfix. חלק אלסטי זה מעוצב לעיתים קרובות כשרוכים או כמסולסל.

הגרביים מיוצרים תמיד עם מכפלת גמישה, אם בשיטת סריגה מתאימה - הגמישה בשל המבנה שלה - רק מחוט הבסיס, או בקשירה בחוט סינתטי גומי או גומי-אלסטי (חוט אלסטן). במקרים רבים נעשה שימוש גם כאן במכפלת גמישה מקופלת לאחור.

כיום שולטים בשוק גרביונים וגרביים סרוגים עגולים, מכיוון שניתן לייצר אותם עם פרודוקטיביות גבוהה במיוחד, בדוגמאות מגוונות, ומבדים שונים (בנוסף לסריגה פשוטה, דוגמאות צבעוניות, סריגה דמוית תחרה, משטח קטיפה ועוד).

 גרבי אצבע 
גרבי האצבע בעיצוב דומה לכפפה, הניתנת למשיכה בכף הרגל ואצבעותיה בגודלן ומסודרות בהתאם לאצבעות הרגליים. הייצור שלהם זהה במהותו לייצור כפפות סרוגות בעלות חמש אצבעות, ולמכונות סריגת כפפות מודרניות יש בעיקר את הפתרון הטכני המאפשר ייצור של גרבי אצבע. מדובר במכונות סריגה שטוחות, שבאמצעותן ניתן לסרוג בד צינורי באמצעות שני מחטים, אך אין דרך ליצור עליהן פינת מעגלית (כמו מפרץ), ולכן ניגשים אליה לעיצוב לאחר הסריגה.

 מאמרים קשורים 
 גרביים
 גרביונים
 מכונת סריגה גרביונים (בהונגרית)
 גרביים אלסטיים
 מכונת סריגה (באנגלית)
 וויליאם לי (באנגלית)
 וויליאם קוטון (בגרמנית)
 כובע גרב

 הערות שוליים

*
קטגוריה:ביגוד
קטגוריה:כפות רגליים
קטגוריה:תעשיית טקסטיל