ולדימיר מארושבסקי

ולדימיר ולדימירוביץ' מארושבסקי (ברוסית: Влади́мир Влади́мирович Маруше́вский; 12 ביולי 1874 – 24 בנובמבר 1951) היה לוטננט גנרל רוסי אשר שימש כראש המטה הכללי האחרון של הצבא הרוסי לפני מהפכת אוקטובר. לאחר מכן שימש כמושל צפון רוסיה וכמפקד הצבא הצפוני במהלך מלחמת האזרחים הרוסית.

ביוגרפיה
מארושבסקי נולד ב-12 ביולי 1874 למשפחת אצולה בסנט פטרבורג. הוא למד בגימנסיה בסנט פטרבורג, ולאחר מכן בבית הספר להנדסה באקדמיית המטה הכללי "ניקולייב". ב-1896 הוא סיים את לימודיו והתגייס לצבא האימפריה הרוסית. ב-1898 הועלה לדרגת לוטננט, וב-1902 הועלה לדרגת קפטן. ב-1904 מונה למפקד פלוגה. הוא לחם במלחמת רוסיה-יפן כקצין למבצעים מיוחדים במפקדת הקורפוס הסיבירי ה-4. לאחר מכן שרת במפקדת הארמייה המנצ'ורית ה-1. לאחר סיום המלחמה שרת במחוז הצבאי סנט פטרבורג. ב-1908 הוא הועלה לדרגת פודפולקובניק, וב-1911 הועלה לדרגת פולקובניק. בדצמבר 1913 מונה לראש מטה בריגדת הרובאים הפינית ה-2. 

בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוא לחם בהצטיינות בקרב גליציה. ב-23 ביוני 1915 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים הפיני ה-7. ב-6 בדצמבר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל-מאיור. ב-24 במאי 1916 הוא מונה למפקד הבריגדה ה-3, ויחד עמה נשלח לסייע לכוחות מדינות ההסכמה בחזית המערבית. באביב 1917 הוא השתתף בקרבות בצפון צרפת. במאי של אותה שנה הוא מונה למפקד הדיוויזיה המיוחדת ה-1, שגם כן הוצבה בחזית המערבית. כעבור שבוע הוא נקרא חזרה לרוסיה. ביולי הוא החל למלא תפקיד בכיר במחוז הצבאי סנט פטרבורג. ב-26 בספטמבר 1917 מינה אותו אלכסנדר קרנסקי לראש המטה הכללי הרוסי. 

בעקבות מהפכת אוקטובר הוא הודח מתפקיד הרמטכ"ל. הוא נשפט על קשירת קשר נגד השלטון הבולשביקי ועל משא ומתן עם גרמניה. הוא נכלא בכלא קרסטי, אולם שוחרר על תנאי כעבור זמן קצר, ונמלט לפינלנד ומשם לסטוקהולם.

ב-2 באוגוסט 1918, כוחות רוסיים אנטי-בולשביקים ביצעו הפיכה בארכנגלסק. באזור הוקמה ממשלה זמנית בתמיכת בריטניה וצרפת, והוקם הצבא הצפוני במטרה להתנגד לשלטון הבולשביקי. נציגים בריטים וצרפתים פנו אל מארושבסקי בבקשה שינהיג את המרד הצפוני. מארושבסקי נענה לבקשה, וב-19 בנובמבר מונה למושל הכללי של אזור הצפון ולמפקד הצבא הצפוני. הוא הקים צבא שכלל 20,000 לוחמים, מתוכם כמה אלפי חיילים בריטים, ולחם כנגד הצבא האדום. בינואר 1919, הוא העביר את תפקיד המושל לידי הגנרל יבגני מילר. מארושבסקי נותר מפקד הצבא הצפוני, אך בפועל תפקד כעוזרו של מילר.

במאי 1919 הוא הועלה לדרגת גנרל-לוטננט, ובאוגוסט של אותה שנה עזב את הצבא מסיבות בריאותיות. בספטמבר הוא עזב את רוסיה ועבר לשוודיה ומשם ליוגוסלביה. הוא נפטר בזגרב ב-24 בנובמבר 1951. 

קישורים חיצוניים
 ולדימיר מארושבסקי באתר המוקדש לצבא הרוסי במלחמת העולם הראשונה
 ולדימיר מארושבסקי באתר כרונוס, העוסק בהיסטוריה צבאית רוסית

קטגוריה:ראשי המטה הכללי של צבאות רוסיה וברית המועצות
קטגוריה:אישים במלחמת רוסיה–יפן
קטגוריה:אנשי הצבא הלבן
קטגוריה:גנרלים בצבא האימפריה הרוסית
קטגוריה:אנשי צבא רוסים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מעוטרי עיטור גיאורגי הקדוש
קטגוריה:מעוטרי עיטור ולדימיר הקדוש
קטגוריה:מסדר האמבט: אבירים וגבירות מפקדים
קטגוריה:מפקדים בלגיון הכבוד
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית של המטה הכללי
קטגוריה:מהגרים מרוסיה ליוגוסלביה
קטגוריה:ילידי 1874
קטגוריה:נפטרים ב-1951