אח (מתקן בערה)

אח היא מתקן בערה, בדרך כלל מלבנים או אבן, שנמצא בבית, בו שומרים אש לחימום הבית ולבישול מזון. מתקן בערה זה בדרך כלל מורכב מאבן אח אופקית ולעיתים קרובות משולבת עם קיר נמוך וחלקי מאחורי האח, קמין, תנור אפייה, קולט אדים או ארובה. למשך מאות שנים, האח נחשבה כמאפיין המרכזי, האינטגרלי והחשוב ביותר של הבית. בעידן המודרני, מאז הופעת ההסקה המרכזית, ברוב הבתים, האח הוחלפה בתנורי החימום, כיריים, תנורי אפייה וכן מכשירי חשמל ביתיים אחרים.

לפני המהפכה התעשייתית, תכנון מקובל של אח היה להציב אותה באמצע החדר כמוקד פתוח, כאשר העשן היה יוצר דרך פתח עשן בגג. בעיצובים שלאחר המהפכה התעשייתית, הגג היה מוצק ורציף יותר, ואילו האח הוצבה בצד החדר וצוידה בדרך כלל בארובה.

מס על אחים הונהג באימפריה הביזנטית (בתקופת שלטונו של ניקפורוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית ב-802–811, אם כי ייתכן שהמס הונהג אפילו לפני שלטונו של ניקפורוס הראשון במהלך המאה ה-7), אנגליה (19 במאי 1662 – 1689) וסקוטלנד (19 במאי 1662 – 1690).

 דת ופולקלור 
בתנ"ך מוזכרת האח שבערה בחודש כסלו ב"בית החורף" של יהויקים מלך יהודה:

על פי התלמוד הבבלי, המילה אח בעברית מקורה ב"אחוות" העצים המבעירים ותורמים יחד זה לבערתו של זה.

במיתולוגיה היוונית האלה הסטיה הייתה אלת אש האח, בעוד שבמיתולוגיה הרומית האלה וסטה הייתה אלת אש האח.Hansen, William F.. Handbook of classical mythology. Santa Barbara, Calif.: ABC-CLIO, 2004. 202. 

בפרס העתיקה, על פי המסורות הזורואסטריות, לכל בית הייתה אח ששימשה להקרבת קורבנות ותפילות.Boyce, Mary. A history of Zoroastrianism. 2nd impression with corrections. ed. Leiden: E.J. Brill, 1989. 154. 

באמונות עממיות אלבניות מסורתיות, הואטר  נחשב כאח ביתית שמהווה קישור רוחני בין דורות העבר (האבות הקדמונים), ההווה והעתיד (צאצאי המחר) של השבט.

בזרם הנאו-פגאניזם גרמאני, האח נחשבת ככינוי לתא משפחתי או קבוצת פולחן מקומית.

ראו גם
 קמין

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:אש
קטגוריה:בית מגורים
קטגוריה:חימום