פרדריק מרלט בל-סמית'

פרדריק מרלט בל-סמית' (באנגלית: Frederic Marlett Bell-Smith; 26 בספטמבר 1846 - 23 ביוני 1923) היה צייר נוף קנדי הידוע בעבודותיו בהרי הרוקי ורכס סלקירק, קוויבק ומיין. Boyanoski, Christine (2015). "Figures in the Landscape en plein air". Embracing Canada: Landscapes from Krieghoff to the Group of Seven. Ian M. Thom (ed.). Vancouver and London, Eng.: Vancouver Art Gallery and Black Dog Publishing. pp. 59ff. 

 ביוגרפיה 
בל-סמית' היגר לקנדה מאנגליה בשנת 1866. הוא למד ציור באנגליה בבית הספר לאמנות סאות' קנזינגטון ועבד כאמן וצלם במונטריאול עד 1871, אז עבר לטורונטו. לאורך שנות ה-70 וה-1880 הוא שרטט, צייר ולימד שיעורי אמנות בטורונטו, המילטון ובלונדון, אונטריו. Roger Boulet, Frederic Marlett Bell-Smith (1846-1923) (Victoria: Art Gallery of Greater Victoria, 1977). הוא חזר ללמוד בפריז באקדמיה קולרוסי ב-1896. Bradfield, Helen (1970). Art Gallery of Ontario: the Canadian Collection. Toronto: McGraw Hill.

 ציור הרי הרוקי 
בשנת 1886 ניצל בל-סמית' את ההזדמנות לצייר את הרי הרוקי הקנדיים כאשר סגן הנשיא של הרכבת הקנדית הפסיפית (CPR), ויליאם קורנליוס ואן הורן, הציע כרטיסי נסיעה חינם למספר אמנים שישרטטו וציירו נופים של המערב הקנדי. ההנהלת הרכבת רצתה יצירות אמנותיות שיגבירו את העניין הציבורי בנסיעות חוצות יבשת. ציוריו השמרניים הסגנונית של בל-סמית' היו פופולריים הן במזרח קנדה והן בבריטניה, והוא חזר לעיתים קרובות למערב כדי לעבוד. הוא אהב במיוחד את היופי הטבעי של האזור סביב אגם לואיז ועד תחילת המאה הוא ערך טיולים שנתיים למערב .Paul Newman, Canada - 1892: Portrait of a Promised Land (Toronto: McClelland and Stewart Inc., 1992), 134.

חוויות אלו הובילו את בל-סמית' לתמוך בבית ספר קנדי לאמנות ששאב את ייחודו מהשימוש בנוף הקנדי כנושא שלו. אמנים מאוחרים יותר, כולל טום תומסון, אמילי קאר וקבוצת השבעה, תרמו להתמקדות זו בסביבה הטבעית של קנדה באמנות. William Beinart and Lotte Hughes, Environment and Empire, The Oxford History of the British Empire Companion Series, ed. William Roger Louis (Oxford: Oxford University Press, 2007), 221-223.

 ציור המלכה ויקטוריה 
ממוזער|269x269 פיקסלים|הצייר מצייר את המלכה ויקטוריה, 1895
שעה שעסק בסדרה של ציורים הקשורים למותו של ראש הממשלה סר ג'ון תומפסון ב-1894, הצליח בל-סמית לנהל משא ומתן על ישיבת ציור עם המלכה ויקטוריה, שבדרך כלל לא אהבה שהדיוקן שלה יצויר על ידי מישהו מלבד כמה דיוקנאים נבחרים. בל-סמית' הצליח להגיע למפגשים עם הנסיכות ביאטריס ולואיז, כשהאחרונה נשואה לדוכס מארגייל, שהיה מושל כללי של קנדה לשעבר והמליץ על בל-סמית'. הנסיכות השתמשו בהשפעתן כדי לשכנע את המלכה לשבת לפני בל-סמית'.

הישיבה הלבבית נמשכה למעלה משעה, ובמהלכה התירה המלכה ויקטוריה לבל-סמית' למקם אותה כרצונו; הנסיכה לואיז, אמנית בעצמה, הציעה לבל-סמית' עצות. המלכה גם דיברה (בעיקר בגרמנית) עם בנותיה ועם מלווים אחרים על נכדיה. בתום הישיבה אישרה המלכה את עבודתו של בל-סמית'. פרק אנקדוטלי זה הדגים את השפעתו והפופולריות של בל-סמית' בבריטניה.

הוא המשיך לצייר עד מותו, והפך פחות פעיל לקראת סוף חייו.

 גלריה 

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:ציירים קנדים
קטגוריה:ילידי 1846
קטגוריה:נפטרים ב-1928