סעדיה דמארי

250px|ממוזער|שמאל|עטיפת האוטוביוגרפיה "כשהתימני צוחק"
סעדיה דמארי (1919 – 7 ביוני 1988) היה שחקן, קריין ומחזאי ישראלי.

קורות חיים
סעדיה נולד בד'מאר ליחיא זכריה וגזאל-איילה דמארי, במשפחה בת חמישה ילדים. למד שם בחדר ובגיל שבע הוסמך להיות שוחט. אביו היה מלמד (מארי) לילדים ובשארית שעות היום היה עובד בבית-מלאכתו לתיקון כלי-ירייה של תושבי המקום. הוא עלה עם משפחתו לארץ ישראל בשנת 1924. הם יצאו ברגל מד'מאר לעדן ומשם עלו לאנייה שהשיטה אותם ליפו דרך תעלת סואץ.

הם התיישבו בשכונת התימנים "שיבת ציון" בפאתי ראשון לציון שם שימש אביו כ"מארי" (רב ומורה) בחדר תימני וסעדיה עזר לו.

אהרון קרון, מנהל בית הספר חביב ביקר ב"חדר, והתרשם מהקריאה ויכולת הביטוי של סעדיה והציע שימשיך את לימודיו בבית ספרו. סעדיה הופיע שם כבועז בהצגת רות המואביה ובקהל נכחה חמדה בן יהודה שהתרשמה מהופעתו והזמינה אותה לקרוא שיר של אביגדור המאירי לזכר אליעזר בן יהודה. ההופעה הייתה בקולנוע אדיסון מול קהל נכבדים שכלל את חיים נחמן ביאליק, שאול טשרניחובסקי, יוסף קלאוזנר ועוד.

בהמשך עבר לירושלים ולמד בבית המדרש למורים מזרחי (כיום: מכללת ליפשיץ) בירושלים. הוא למד גם משחק בבית המדרש בהדרכתו של אלף ארי וולף ובסטודיו דרמטית ירושלמית בהדרכתו של בן-חנוך.

במלחמת העצמאות גויס למחת"ר (מחלקת תרבות) בצה"ל והופיע לפני חיילים בכל רחבי הארץ במערכונים משעשעים.

ב-1950 מונה למנהל המדור לעולי תימן בקול ישראל והיה שדרן ב"קול ציון לגולה" ששידר אל בני תימן שטרם עלו ארצה. התכנית שודרה במשך 16 שנה ואות הפתיחה שלה היה השיר "אני צמא" למילים של שלום בן דוד/שלום שבזי.

ייסד להקות אחדות שהעלו מופעים בסגנון תרבות יהודי תימן:שולמית (1939-1935), קדמה (1941), משכן (בתמיכת הסתדרות העובדים) סמדר ועוד.

ייסד גם את להקת המחול התימנית הראשונה בארץ לכנס מחולות העם הראשון בדליה.

בלהקות התימניות ובהופעות היחיד, העלה חומרים מהווי הדורות בישראל מהווי התנ''ך, מהווי האגדה ומהווי יהדות תימן.

שיחק בתיאטרון "אהל" "דו רה מי", "תילון" ועוד, בהצגות "העיר הזאת", "סוף העולם", "אלדורדו", "דוד וגוליית", "חג'י בבה", "המבשר" ועוד. ב-1956 שיחק בתיאטרון "דו רה מי" במחזמר "שולמית" לצד אחותו שושנה שהופיעה בתפקיד הראשי כשולמית.

כתב מחזות -הגר, בואי תימן (1956), רות המואביה, אליעזר בן הורדוס, ועוד. ומערכונים: הלל הענוותן, בדרך לציון, דרך הנשר בשמים (עיבוד) ועוד. תיאטרון אהל העלה על במתו את מחזהו - המבשר (1957).

בקולנוע שיחק בסרטים" "באין מולדת" (1956), "מוישה ונטילטור" (1966), "הגן" (1977) ו"לא לעלות יותר" (1979).

ב-1987 כתב אוטוביוגרפיה בשם "כשהתימני צוחק".

דמארי נפטר ב-7 ביוני 1988 ונקבר בבית העלמין הדרום.

משפחה
סעדיה היה אחיה הגדול של הזמרת שושנה דמארי, איתה הופיע במחזמר "שולמית" ובסרט "באין מולדת".

היה נשוי לשחקנית שאני לבית כהן (נפטרה ב-1997) ולהם בת, העיתונאית חבצלת דמארי ובן, מאמן כדורגל לשעבר של הפועל שער הנגב אביחי דמארי. 

נכדתו, בתו של אביחי, היא אמילי דמארי שנחטפה מביתה בקיבוץ כפר עזה במתקפת השבעה באוקטובר 2023 וחזרה מהשבי
לאחר 471 ימים ב-19 בינואר 2025.

לקריאה נוספת
 סעדיה דמארי: כשהתימני צוחק; הוצאת אלף, 1987

קישורים חיצוניים

סעדיה דמארי, באתר "אלבום המשפחות" של מוזיאון ראשון-לציון

סעדיה דמארי, ב"מערכת חיפוש אנשי במה"
סעדיה דמארי מקריא מהרומן "יעיש" של חיים הזז, באתר יוטיוב
אהרון עמרם שר "אני צמא", באתר יוטיוב

הערות שוליים

קטגוריה:שחקנים ישראלים
קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:בדרנים ישראלים
קטגוריה:קריינים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית המדרש למורים מזרחי
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי תימן
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1988