הדיוויזיה הראשונה (האימפריה הגרמנית)

הדיוויזיה הראשונה (בגרמנית: 1. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, מלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.

 היסטוריה 
הדיוויזיה הוקמה בקניגסברג (כיום קלינינגרד, רוסיה) במרץ 1816 כחטיבה. Günter Wegner, Stellenbesetzung der deutschen Heere 1815-1939. (Biblio Verlag, Osnabrück, 1993), Bd. 1, p.93; Claus von Bredow, bearb., Historische Rang- und Stammliste des deuschen Heeres (1905), p.280 היא הפכה לדיוויזיה הראשונה ב-5 בספטמבר 1818. Wegner, p. 91. מאז הקמת הקורפוסים ב-1820, הדיוויזיה הוכפפה בימי שלום לקורפוס ה-1 Wegner, p. 43.

הדיוויזיה הראשונה לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה נגד האימפריה האוסטרית ב-1866, כולל בקרב קניגרץ. Hermann Cron et al., Ruhmeshalle unserer alten Armee (Berlin, 1935) הדיוויזיה לחמה לאחר מכן במלחמת צרפת-פרוסי נגד צרפת בשנים 1870–1871. הגדודים שלה לחמו בקרב נוסוויל, קרב גרבלוט, המצור על מץ, קרב אמיין, קרב הלוו וקרב סן-קנטן, בין היתר.Cron et al., Ruhmeshalle

במלחמת העולם הראשונה, הדיוויזיה שירתה בתחילה בחזית המזרחית, כאשר לחמה בקרבות שטלופנן, גומבינן וטננברג, ובקרב הראשון על האגמים המזוריים. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב לודז' ובמתקפת גורליצה-טרנוב של 1915. במרץ 1916 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית. חודש לאחר מכן, היא נכנסה לקרב ורדן. לאחר לחימה קשה של מספר חודשים סביב פורט וו, הוסרה הדיוויזיה מהקו והוחזרה לחזית המזרחית, לשם הגיעה באוגוסט 1916. לאחר מכן השתתפה בפלישה לרומניה, שנכנסה למלחמה ב-1916 בצד מדינות ההסכמה. הדיוויזיה חזרה לוורדן בסוף 1917. בשנת 1918, היא השתתפה במתקפת האביב הגרמנית, הקרב השני על המארן וקרב קו הינדנבורג. 1. Infanterie-Division בהמשך לחמה הדיוויזיה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה עד לתום המלחמה ב-11 בנובמבר 1918.

הדיוויזיה הראשונה פורקה ב-25 ביולי 1919, במהלך פירוז הצבא הגרמני לאחר מלחמת העולם הראשונה.

 מפקדים 
 קרל היינריך פון ז'ילינסקי (24 בספטמבר 1815–7 במרץ 1817)
 אוגוסט פרידריך לודוויג פון וראנגל (5 בספטמבר 1818–25 בספטמבר 1823)
 היינריך כריסטוף קרל הרמן פון ויליך אונד לוטום (26 בספטמבר 1823–27 בנובמבר 1829)
 קרל פרידריך לודוויג גאורג פון אוטנהופן (30 במרץ 1832–27 ביוני 1834)
 פרידריך וילהלם פון הסן (7 בספטמבר 1834–29 במרץ 1839)
 אוגוסט פון קאניץ (30 במרץ 1839–1 בדצמבר 1841)
 קרל אוגוסט פון אזבק (7 באפריל 1842–4 במרץ 1845)
 גוסטב פון בלוב (16 בנובמבר 1848–8 בנובמבר 1852)
 פרדיננד פון וינינג (17 בפברואר 1853–5 באפריל 1855)
 ברנהרד פון פלהווה (1 במרץ 1855–2 בדצמבר 1857)
 קרל פרידריך פון שטיינמץ (3 בדצמבר 1857–28 בינואר 1863)
 קרל פון גריסהיים (29 בינואר 1863–6 בדצמבר 1865)
 גאורג פרידריך פון גרוסמן (4 בינואר 1866–16 בספטמבר 1866)
 גאורג פרדיננד פון בנטהיים (17 בספטמבר 1866–4 בינואר 1871)
 וילהלם פון גייל (5 בינואר 1871–14 במרץ 1873)
 קונו פון דר גולץ (15 במרץ 1873–21 בדצמבר 1876)
 הוגו פון קוטוויץ (22 בדצמבר 1876–5 בפברואר 1878)
 אמיל פון קונראדי (5 בפברואר 1878–11 באפריל 1879)
 פרידריך פון בקדורף (12 באפריל 1879–4 בפברואר 1881)
 אוסקר פון נאכטיגל	(5 בפברואר 1881–16 באפריל 1883)
 יוליוס פון ורדי דו ורנואה (17 באפריל 1883–14 בינואר 1887)
 הרמן פון מלכיאור (15 בינואר 1887–2 ביולי 1888)
 הנס פון ורדר (7 ביולי 1888–28 ביוני 1891)
 גרהרד פון פלט-נרבון (29 ביוני 1891–13 במאי 1894)
 ארנסט פון פטרסדורף (14 במאי 1894–26 בינואר 1895)
 פרדיננד פון שטילפנגל (27 בינואר 1895–3 באפריל 1899)
 קרל בוטו צו אולנבורג (4 באפריל 1899–17 בפברואר 1902)
 הנס פון גרונאו (27 באוקטובר 1903–1 באוקטובר 1907)
 הנס פון גורצקי-קורניץ (20 במרץ 1911–26 בדצמבר 1913)
 ריכרד פון קונטה	(1 בינואר 1914–19 ביולי 1916)
 קונרד פאשן (20 ביולי 1916–נובמבר 1918)
 דטלף וט (15 בפברואר 1919–25 ביולי 1919)

לקריאה נוספת
 Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

1
1