בשמים ראש

שו"ת בְּשָׂמִים רֹאשׁ הוא חיבור הלכתי-פסאודואפיגרפי שיוחס לרא"ש על ידי מוציאו לאור הרב שאול ברלין. עם הדפסתו של הספר, הוא עורר פולמוס רחב, על החיבור עצמו ועל מדפיסו. בספר מופיעות תשובות הלכתיות חריגות בקו הפסיקה שלהן, שמתנגדי הספר מזהים אותן עם תנועת ההשכלה היהודית, ונטען כי התשובות הן מעשה ידיו של שאול ברלין עצמו, שהשתמש בהם על מנת להפיץ את עמדותיה.

שם החיבור
השם "בשמים ראש" ניתן לחיבור על ידי המוציא לאור שאול ברלין. הנימוק לשם זה הוא לפי ש"בשמים" הם בגימטריה 392, כמניין התשובות שבחיבור זה, ו"ראש" מרמז למחברו של הספר, לפי דברי המוציא לאור, הרא"ש. הביטוי "בשמים ראש" מקורו במקרא, ומשמעותו: בשמים החשובים ביותר במעלתם.

שם המדור המסונף לתשובות נקרא על ידי מחברם "כסא דהרסנא". "כסא דהרסנא" פירושו "כוס של הרסן". מקור הביטוי מופיע בתלמוד הבבלי בהקשר של מאכל פשוט וזול. הרסן הוא מין דגים קטנים, ואופן הכנת מאכל זה על ידי בישול דגים אלו בקמח וחומץ וטיגונם בשמן. הקשר שם זה למהות החיבור אינו ברור, אך יש שרואים בו רמז לכוונתו ההרסנית של המחבר.

מבנה ומחבר
החיבור כולל 392 תשובות הלכתיות, כשעליהן הגהות רבות, ולאחר כל תשובה קיים מדור בשם "כסא דהרסנא" ובו דיון על הדברים המופיעים בגוף התשובה. על פי הצהרת המוציא לאור בהקדמתו לספר, התשובות עצמן הן של הרא"ש (בן המאה ה-13), ההגהות הן של חכם בשם רבי יצחק די מולינא (המתוארך על ידו למאה ה-16) שאף ערך את הספר, ואילו המדור "כסא דהרסנא" הוא מהמוציא לאור, שאול ברלין.

רבי יצחק די מולינא
עורך הקובץ על פי שאול ברלין, רבי יצחק די מולינא, מזוהה עם רבי יצחק די מולינא בן דורו של רבי יוסף קארו ומחכמי יהדות מצרים. אולם הפרטים ביחס לרבי יצחק די מולינא זה שונים מהחכם הקדמון, כמו שם אביו - שבהקדמה לבשמים ראש מופיע כ"שלמה" לעומת ר"י די מולינא הקדום ששם אביו היה אברהם, ומקום מגוריו - שבהקדמה לבשמים ראש הוא ונציה לעומת ר"י די מולינא הקדום שחי במצרים. לדעת הרב ראובן מרגליות, ר"י די מולינא זה אינו אלא כינוי ליצחק סטנוב, ששם משפחתו בגימטריה שווה ל"מולינא" (137). יש שפירשו את הבחירה בשם "די מולינא" כרמז לכוונתו של המחבר, על פי משמעות המילה Demolino בשפות הודו-אירופיות שונות, שמשמעה "הריסה" (Demolish באנגלית: הריסה. Demolino בספרדית, תרגומו מערבולת).

תוכן
הספר מאופיין בבקיאות ולמדנות ייחודיות, ונושאיו מגוונים ומכילים סוגיות שונות מתחומים רבים בתלמוד ובהלכה.

לצד פסקים מקובלים המופיעים בין התשובות, נמצאים בו מספר תשובות משונות והקלות מרחיקות לכת, בהן:
 ערעור נגד פסיקת הדין של ייהרג ואל יעבור בעבודה זרה, בגילוי עריות ובשפיכות דמים, ומתן היתר לעבור את אותן עברות כאשר קיימת מנגד סכנת חיים.
 היתר רכיבה על בהמה או נסיעה בכרכרה בשבת, וכן הליכה מחוץ לתחום שבת למי ששיירתו ממשיכה בנסיעה בשבת, ושאם יפרוש ממנה ייאלץ ליפול על כתפי הציבור ולבקש צדקה, עד שיגיע למקום מגוריו.
 היתר להתאבל על מי שאיבד עצמו לדעת, ושאין המאבד עצמו לדעת חמור כל כך אלא רק כשבועט בטובה ושונא העולם, אבל אם איבד עצמו מחמת רוב צרות או עוני וייסורים, אין זה בכלל המאבד עצמו לדעת; ויש מצבים שבהם מי שאינו מאבד עצמו הריהו מגונה.
 פטור למצטער מכל מצוות עשה שמצטער בה (על פי הפטור של מצטער מהסוכה), שכן .
 התנגדות לאיסור קטניות בפסח והצגת מקורו כמנהג קראי (מגמה שהייתה רווחת בראשית תקופת תנועת ההשכלה היהודית)
 היתר השחתת זקן על ידי תספורת במספריים ולאחר מכן גילוח בתער
 סברה זו, המופיעה ב"בשמים ראש", הועלתה על ידי רבי זאב וולף בוסקוביץ' שכתב זאת בשאלה לרבי יחזקאל לנדא ("הנודע ביהודה"), וזה האחרון דחה אותה. לדעת רבי משה סופר ("החתם סופר"), מקור דברי השואל הם מתשובת "בשמים ראש" זו. רבי משה סופר דוחה את הדברים בתקיפות, והוא מצר על כך שרבי יחזקאל לנדא לא דחה את הדברים בנחרצות ברורה דיה. נראה כי שאול ברלין העתיק את הדברים משאלת רז"ו בוסקוביץ' שבשו"ת נודע ביהודה.
 הקלה באיסור גילוח זקן בחול המועד למי שהסתפר לפני המועד.
קו דומה לפסק הלכה זה מופיע בדברי רבי יחזקאל לנדא, בשו"ת נודע ביהודה. על סיבת ההיתר כתב רבי יחזקאל לנדא כי . רבי משה סופר טוען בתגובה כי היתר זה מתבסס על הסברה המופיעה בשאלת רבי זאב וולף בוסקוביץ' בשו"ת נודע ביהודה (בתשובה אחרת, שבעניין גילוח זקן בתער אחר תספורת במספריים), ומקורה בבשמים ראש (אותו הוא מכנה "כזבי הרא"ש"). רבי משה סופר מזהה כי הגם שרבי יחזקאל לנדא דחה את סברה זו (באותה התשובה שלעניין גילוח זקן בתער), מכל מקום עדיין הסברה תפסה אצלו מקום להקל מחמת כך לגלח בחול המועד, על מנת שלא יבואו לגלח בתער את השערות אחר שיגדלו יותר. לפי עדותו של בנו רבי שמואל לנדא זו אכן הייתה סברת רבי יחזקאל לנדא, אך מכל מקום תשובתו של ר"י לנדא נכתבה מספר שנים לפני הדפסת הספר בשמים ראש. לדעת שמואל אשכנזי ייתכן שהדברים היו לנגד עיני רבי יחזקאל לנדא בעודם בכתב יד טרם שהודפסו. לעומתו, יש הסבורים כי ר"ש ברלין העתיק את סברתו משאלת רז"ו בוסקוביץ' שבשו"ת נודע ביהודה, וכן סבורים הם כי היתר הגילוח בחול המועד הנזכר בבשמים ראש, מקורו משו"ת נודע ביהודה הנ"ל (בתשובה שבעניין גילוח בחול המועד).
 בעקבות הביקורת החריפה על הדברים – חזר בו שאול ברלין, ופרסם "מודעא רבא": .
(בשם רמ"ה) היתר עריכת נישואין בתשעה באב לכלה מאורסת שפוחז כלשהו נתן בה את עיניו והיה חשש שיעשה בה מעשה, ועם זאת היתר אכילה ושתייה לחתן ולכלה ולשושבינים ולעוד עשרה מהקרובים הקרואים לסעודת הנישואין.
 היתר נישואים עם קראים, בשם רבנו ברוך, תוך הסתמכות על כך שכבר בזמן התלמוד מוזכרים הקראים בשם "אחיכם".
דברים אלו מתבססים על פירוש המונח "בעלי מקרא" שבתלמוד () כמתייחס לקראים. רבי צבי הירש חיות דוחה את פירוש זה בכך שלא ידוע על קיומם של הקראים בזמן התלמוד. רצ"ה חיות מוסיף כי . הוא מסיים לבסוף בלשון חריפה על . רבי מתתיהו שטראשון מציין לדברים אלו כדוגמה ל בחיבורו של רבי שאול ברלין (ומוסיף בסוגריים כי ).
 באופן דומה מובא בחיבור כי .

מלבד זאת דן אחד הסימנים באפשרות לשנות את ההלכה כנגד המסורת לפי שיקולים של לוגיקה ופילוסופיה, וכך הוא מביא כי: .

פסיקות יוצאות דופן אלו וסגנונן החשידו רבנים רבים, והן היוו עילה לביקורת החריפה שספג הספר ומחברו. יש גם שזיהו כי פסקי הלכה וסברות שמופיעות בחיבור זה, מופיעות לראשונה אצל אחרונים בני אותו הדור, בחיבורים שהודפסו סמוך למועד הדפסת "בשמים ראש". כמו כן, היתר תרגום התורה ללשונות זרים עבור יהודים, המופיע בחיבור זה, יש הרואים בו כרקע לביאורו של משה מנדלסון שתרגם את התורה לגרמנית, לו העניק שאול ברלין הסכמה.

הדפסה
שאול ברלין הדפיס את החיבור ב-1793. תחילה הוא פרסם מדגם מהחיבור במהדורת-קדם, ובה שתי תשובות. למדגם זה הוא קרא בשם "ערוגת הבושם", ובשער המהדורה הוא ציין שאלו מתוך 392 התשובות שבחיבור "בשמים ראש" שבידו. את ייחוס המחבר הוא מציין כבר במהדורה זו: הרא"ש ושאר גדולים, וכן את פירושו והוספותיו במדור "כסא דהרסנא" - שעל שתי תשובות אלו - הוא מוסיף גם כן במהדורה זו. מהדורה זו הודפסה בקיץ של שנת תקנ"ב (1792), והוא קורא בה ל"כל החפץ ... לבוא על החתום, לקנות מן הספרים" - מעין פרענומעראנטן שנועד למימון המונים על מנת לסייע במימון המקדמה שנדרשה עבור ההוצאה לאור.

שנה לאחר מכן, בשנת תקנ"ג (1793) יצא החיבור בשלמותו. בהקדמת הספר כתב ר"ש ברלין כי החיבור הוא קובץ שאלות ותשובות של הרא"ש, שנערכו בידי רבי יצחק די מולינא, והתגלגלו לבסוף לידיו. לצד תשובות הרא"ש והגהותיו של די מולינא, הוסיף פירוש משל עצמו בשם "כסא דהרסנא", המופיע בנפרד לאחר כל תשובה.

רבי שאול ברלין הביע את תקוותו, כי באמצעות פרסום הספר תשככנה השנאה וההתנגדות שרחשו לו הרבנים בעקבות פולמוס אחר בו היה מעורב בעקבות פרסום החיבור "מצפה יקתאל" ב-1789 בשם העט "עובדיה בן ברוך מפולין", שהוא כתב פולמוס חריף נגד הספר "תורת יקותיאל" של רב קהילות אה"ו, רפאל זיסקינד הכהן. ויושב לו מעמדו הרבני הקודם. אולם הרבנים שקיבלו את הספר בחנו אותו בדקדקנות, ועד מהרה הגיעו למסקנה שהספר מזויף. התשובות המשונות שבו לצד הקלות חריגות ומרחיקות לכת, היוו בסיס להנחת זיוף הספר ולפסילתו יחד עם מחברו. עד מהרה התחדש ועלה הפולמוס נגד רבי שאול ברלין וספרו זה.

פולמוס וההתנגדות לספר
רבי זאב וולף מלנדסברג, בן עירו של ר"ש ברלין, פרסם באותה השנה ספר בשם "זאב יטרוף" בו הוא חולק על שמונה מתשובותיו. למעשה רז"ו מלנדסברג בא לחלוק בעיקר על הגהות הפרשניות של ר"ש ברלין בפירושו "כסא דהרסנא" ולערער את כשרותו, ובין הדברים הוא מערער בכלל החיבור "בשמים ראש" כולו, וטוען כי הדברים שובשו מהמקור, אך מקבל כי עיקר החיבור הוא מהרא"ש. לאחריו ערערו אחרים על הספר, וטענו כי כולו מזויף על ידי ר"ש ברלין עצמו. הפולמוס נגד הספר הונהג בידי רבי מרדכי בנט, רבי רפאל זיסקינד הכהן, רבי יעקב קצנלבוגן ועוד. גם בפולמוס השני יצא אביו של שאול ברלין, רבי צבי הירש לוין, להגנת בנו וקבע כי הספר אותנטי ואינו מזויף. רצ"ה לוין כתב באותה השנה (תקנ"ג) חוברת להגנת בנו, בשם "איש עניו", ובה העיד על אותנטיות החיבור.

בעקבות הפולמוס חזר בו שאול ברלין מאחד ההיתרים החריגים שכתב ב"כסא דהרסנא" (בעניין גילוח זקן בחול המועד). בסופו של דבר נאלץ לעזוב את ברלין. הוא נסע לאמסטרדם ומשם ללונדון, שבה גר אחיו, ושם מת לאחר מעט יותר משנה בעוני ובבדידות. בצוואתו ביקש שלא לקרוא בכתבי היד שנשא אתו אלא לשלוח אותם לאביו בברלין, וכן לא להספידו ולקבור אותו בבגדיו.

מעמד הספר
בספרות הרבנית
הספר "בשמים ראש" נותר שנוי במחלוקת עד היום. בעולם הרבני הוא לא התקבל על הכלל, וקיימת חשדנות רבה כלפיו, אך מאידך לא נפסל באופן גורף. הדעות עליו נעו על פני קשת רחבה:
 היו רבים שפסלו אותו בטענת זיוף. הרב משה סופר ("החתם סופר") שסבר אף הוא כי החיבור מזויף, אף מכנה הספר בשם "כזבי הרא"ש", וכן הוא מכנה את החיבור בשם "בשמים רש" (מתוך שיבוש מכוון המרמז על ראשי התיבות של "רבי שאול" ולא "רבנו אשר").
 מהם היו אף שהתנגדו לו בחריפות:
לדעת רבי אברהם בורנשטיין: .
רבי חיים אלעזר שפירא כותב: , וכן: .
 היו שראו חלק מהתשובות שבו כמזויפות או משובשות, אך לא פסלו את כל החיבור כולו, בהם המערער הראשון על הספר, הרב זאב וולף מלנדסברג, והרבנים מרדכי בנט, יעקב שור, עובדיה הדאיה ומאיר פוזנר. החיד"א כתב שלדעתו ר"ש ברלין מהימן, אך אין לסמוך על החיבור בלא בדיקה, לפי שיש בו שיבושים מרבי יצחק די מולינא.
 מחברים שונים ציטטו ממנו הלכות או דברים כראיות במשא ומתן הלכתי, בלא להסתייג מהחיבור או ממחברו.
 הרב אברהם אהרון פרייס יצא להגנת הספר וכתב: . והוסיף שאף אם יחוס הספר איננו אמיתי, אין זו סיבה לא לדון לגוף הטענות והחידושים שמוזכרים בספר.
מספר רבנים כתבו עליו הגהות וביאורים, כמו רבי אברהם בנימין קלוגר ורבי צבי הירש חיות, רבי מאיר שמחה הכהן והרב עובדיה יוסף.
הראי"ה קוק, צידד במבקרים את "בשמים רא"ש", אך לא נמנע מלצטט ממנו.

התייחסות אחרת מורכבת וייחודית מופיעה אצל רבי יעקב ישראל קניבסקי: .

אף על פי שהפוסקים מודעים היטב לבעייתיות של הספר, הנטייה המקובלת היא להתייחס לדברים "מצד האמור, ולא מצד מי שאמרם" (כניסוחו של רבי שלמה יוסף זוין), כלומר להתייחס לתוכנם בלבד בלי להעניק להם תוקף של דברי הרא"ש; וזאת מתוך הערכה של החריפות והבקיאות המתגלות בחומר ההלכתי שבספר. עם זאת ההלכות והלך הרוח שבו נבחנים בחשדנות ולגופו של עניין.

במחקר
אצל ההיסטוריונים וחוקרי הספרות התקבלה בדרך כלל הדעה שהספר הוא זיוף, אם כי יש דעות שונות בשאלה אם בעיקרו הספר מבוסס על חומר קדום (מבית מדרשם של חכמי אשכנז המוקדמים, עם השערה על כתב היד האבוד של רבי יצחק מווינה שידוע שהיה מצוי אצל רבי שאול ברלין לאחר שנעלם בימי הביניים) ושאול ברלין הכניס בו שינויים מעטים או רבים, או שהספר כולו זויף על ידיו.

אי הימצאות כל עותק אחר בכתב יד של החיבור, מוסיף אף הוא לערער את אמינות החיבור.

מהדורות
 "ערוגת הבושם": מדגם מקדים - ברלין תקנ"ב, על ידי שאול ברלין. מהדורה זו היא מדגם של שתי תשובות מתוך החיבור הכולל. הפירוש "כסא דהרסנא" (של ר"ש ברלין) שעל אותן התשובות, מופיע עמן.
 מהדורה ראשונה - ברלין תקנ"ג, בהוצאת חברת חינוך נערים, על ידי רבי שאול ברלין. המהדורה כוללת הגהות המיוחסות על ידי ר"ש ברלין לרבי יצחק די-מולינא, וכן כוללת את פירושו של ר"ש ברלין: "כסא דהרסנא" המופיע לאחר כל תשובה. הגהות אלו ופירוש זה, מופיעים מכאן ואילך בעל המהדורות. במהדורה זו צורפה הקדמה מאת ר"ש, והיא מופיעה בחלק מהמהדורות הבאות.
מהדורה זו הודפסה שוב בברלין תקנ"ד, עם מכתב התמיכה של הרב צבי הירש לוין
 קרקוב תרמ"א - על ידי יוסף לעזער, בבית הדפוס של יוסף פישר ושאול דייטשר. במהדורה זו הושמטה ההקדמה של ר"ש ברלין.
 ברוקלין תש"ל - בהוצאת א. קאהן. מהדורת צילום של הוצאת קרקוב תרמ"א.
 ירושלים תשמ"ד - הוהדר על ידי הרב ראובן עמאר, בתוספת הגהות מרבי מאיר שמחה הכהן, ובתוספת הקדמה ("יפה לבשמים"), ועליה הגהות משמואל אשכנזי, ובתוספת פירוש ("ריח בשמים") מאת המהדיר. הוהדר מחדש על ידי מכון מאור - משנת חכמים, ירושלים תשע"ט.

קישורים חיצוניים

  - להגנת רבי שאול ברלין, ועדות על אותנטיות הספר
  - ביקורת על הספר בשמים ראש ומחברו
 מודעא רבא - התנצלות ר"ש ברלין על היתר שאמר בנוגע לגילוח בחול המועד בביאורו כסא דהרסנא, באתר הספרייה הלאומית
 נועם פלאי, זיוף עם זקן, באתר צריך עיון, י"ד באב תשע"ט

 משה סמט "בשמים ראש" של ר' שאול ברלין: ביבליוגרפיה, היסטוריוגרפיה ואידאולוגיה, בתוך: קריית ספר, כרך מ"ח (ה'תשל"ג), עמ' 509–523, באתר הספרייה הלאומית.



 משה סמט, רבי שאול ברלין וכתביו, בתוך: קריית ספר, מ"ח (ה'תשל"ג),  עמ' 429 - 441.
מהדורות הספר





הערות שוליים

קטגוריה:פסאודואפיגרפיה
קטגוריה:תרמיות
קטגוריה:ספרי 1793
קטגוריה:ספרי שאלות ותשובות
קטגוריה:מחלוקות ופולמוסים ביהדות
קטגוריה:רא"ש