מיהאי זיצ'י

מיהאי זיצ'י (בהונגרית: Zichy Mihály;https://familysearch.org/ark:/61903/1:1:X8YD-HLM ברוסית: Михаил Александрович Зичи; זאלה, 14 באוקטובר 1827 – סנקט פטרבורג, 1 במרץ 1906) היה צייר, גרפיקאי, דמות מצטיינת וחלוץ האיור והציור הרומנטי ההונגרי. הוא למד אצל יקופו מרסטוני (Jacopo Antonio Marastoni) בפשט ואצל פרדיננד גאורג ואלדמולר בווינה. זיצ'י היה צייר החצר של הצארים הרוסיים, עבד ברוסיה ארבעים ותשע שנים, מגיל עשרים ועד מותו - עם כמה שנים בפריז והפסקה קצרה בהונגריה.

בשנת 1847, הגיע לסנקט פטרבורג בהמלצות והפך למורה לציור של אחד מקרובי משפחתו של הצאר. בשנת 1849, צייר את דיוקנו של לאיוש בתיאני. משנת 1850 עסק בריטוש תמונות בסטודיו לצילום ובד בבד רישומי העיפרון, צבעי המים והפורטרטים שלו.

בשנת 1853, בהזמנת הצאר הרוסי, הוא הפיק סדרה של רישומיםGatcsina városi múzeum kiállítása על ציד בגטצ'ינה וכך זכה בתואר אמן החצר. הציור שלו "Autodafé" הושלם בשנת 1868 על זוועות האינקוויזיציה הספרדית.

הוא חי בפריז מ-1874. לאחר מותו של פרנץ דיאק הוזמן לצייר את התמונה "המלכה ארז'בט מניחה זר בהלווייתו של דיאק" (מדובר על אליזבת, נסיכת בוואריה שהייתה גם מלכת הונגריה כרעייתו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה). ציורו האנטי-מלחמתי "ניצחון גאון ההרס", שצויר עבור התערוכה העולמית של פריז ב-1878, צונזר מהתערוכה. ב-1881 חזר לסנקט פטרסבורג ועבד בעיקר על איורים: אימרה מדאץ': טרגדיית האדם, יאנוש אראן: בלדות. איורים ליצירותיהם של שנדור פטפי, מיכאיל לרמונטוב, ניקולאי גוגול ואלכסנדר פושקין וכן ל"עוטה עור הנמר" של שותא רוסתוולי.

זיצ'י הפיק גם רישומים של נושאים אירוטיים, וזאת בחצר הצארית, אך לשימוש פנימי (Mihály Zichy: Erato; Corvina, 1989).

מיהאי זיצ'י נערץ על ידי הגיאורגים כ"צייר הלאומי" שלהם, שכן הוא אייר את יצירתו מימי הביניים של שותא רוסתוולי, את הנרטיב הפיוטי "עוטה עור הנמר", שנחשב לאפוס הלאומי הגאורגי. לאיורים שלו הייתה השפעה משמעותית גם על אמנים גאורגים רבים. בטביליסי מוצב פסלו ורחוב נושא את שמו.

 ביוגרפיה 
 משפחתו ומוצאו 
ממוזער|280x280 פיקסלים| מיהאי זיצ'י בסביבות 1840
מיהאי זיצ'י הוא נצר למשפחת זיצ'י העתיקה, שיכולה להתחקות אחר אילן היוחסין שלה עד מאה ה-13. בני כמה מהענפים במשפחה היו בעלי קרקעות גדולים וגם רוזנים בעלי אחוזות ענק. כמה מהם שירתו את חצר הקיסר בווינה כדיפלומטים. מיהאי זיצ'י הגיע מהענף היוקרתי של המשפחה המפורסמת הזו, אך לא מענף הרוזנים, אלה מהענף של האצולה הבינונית.

סבו מצד אביו, מיהאי זיצ'י גם הוא (1758–1818),היה שופט בית משפט מחוזי, סגן ראש מחוז מושון, איש החצר המלכותית. סבתו מצד אביו הייתה האצילה יוזפה פישר (1768–1843).http://www.zichyfamily.com/tartalom/oldalak/genealogy.pdf לסבו הייתה ספרייה ענקית בכפר זיץ', שעלתה על ההשכלה המקובלת של אותה תקופה, שבה היו כתבים אנציקלופדיים וכן יצירותיהם של וולטר, רוסו והדרמות של שילר שזיכו את הילד מיהאי זיצ'י בהשכלה רחבה ובשעות מאושרות רבות.E könyvtár töredéke ma is látható a zalai Zichy-múzeumban

 נעוריו (1827–1847) 
הוא היה בן עשר כאשר נרשם לתיכון הפיאריסטי בעיר וספרם. שנתיים לאחר מכן, נכנס לבית הספר התיכון הפיאריסטי בפשט, שם השלים את שלוש הכיתות העליונות, בין 1839 לבין 1842.Piarista Rend Magyar Tartománya Központi Levéltára, Budapesti gimnázium levéltára, Régi levéltár (III.9.a), Anyakönyvek לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת פשט.

בזמן שלמד משפטים באוניברסיטה ב-1842, הוא למד ציור אצל יאקופו מרסטוני.Az 1830-as évek végén az alig harmincéves olasz festő Velence elhagyásával Magyarországon telepedett le. למאסטר הייתה השפעה יוצאת דופן על הנער המתבגר.
 כתב זיצ'י במכתב לעת זקנתו.Zichy Mihály élete és művei, Bécs 1895. I. אז שהוא אימץ את השליטה באהבה וביישום של צורות רכות, גוונים וצבעים חמים איטלקיים, קטיפתיים, ציור צללים כהים ואורות עזים וחמים. בן ה-16 כבר התבגר לאמן בעל נחישות עזה, וגם אמונותיו הפוליטיות התבטאו בו בגלוי. הוא השלים את לימודי המשפטים שלו בווינה ב-1844, שם גם רצה לעבוד עבור פרידריך פון אמרלינג המפורסם והאופנתי, וניסה להתקבל לאקדמיה של וינה, אך נדחה. במשך זמן רב הוא צייר לבד, למד את אמנות המאסטרים הישנים. לבסוף הצליח למצוא מורה, את פרדיננד גאורג ואלדמולר, הפרופסור המצטיין ביותר באקדמיה של וינה. הוא שלט בווירטואוזיות בטכניקת הרישום, שיכלל את קלילות המיניאטורות ואת דקויות הפרטים, אותן יישם במשיכות מופת בגרפיקה שלו. בנוסף, הוא שימר כמה מהצדדים האפלים בהוראה ובאמנות של ואלדמולר, כמו שימוש בצבעים קרים יותר ובצורות מעט יותר קשות.

הוא והמאסטר שלו יצאו למסע לימודי באיטליה ב-1846, ממנו חזר הביתה עם חוויות שישפיעו עליו עד סוף חייו. בווינה הוא צייר את היצירה הבולטת בתקופתו, "סירת ההצלה", בעקבות מסורות של "תמונות אסונות" רומנטיות. העבודה עוררה מהומה גדולה בעיר הקיסרית. זיצ'י הגיש בקשה לפרס רייכל של האקדמיה עם היצירה הזו. הוא הצליח מאוד בתחרות, אך בשל יחסיו האישיים עם ואלדמולר והתנגדותו לאמנות אקדמית, הוא לא הצליח לזכות בפרס, אך הפרס לא הוענק לאף אחד אחר.

 השנים ברוסיה 1848–1874 
שמאל|ממוזער|325x325 פיקסלים|ב-1868 צייר את ציורו "אוטו דה פה", המתאר את זוועות האינקוויזיציה הספרדית
בחורף 1848-1847, בהמלצתו של ואלדמולר, עבר זיצ'י לסנקט פטרבורג, שם הפך למורה לציור של קתרין, בתה של הדוכסית הגדולה אילונה, אשתו של הדוכס הגדול מיכאיל, אחיו הצעיר של הצאר. לפני כן השתתף זיצ'י בטיול האירופי של משפחת הדוכס הגדול הרוסי (באד גלייכנברג, ברלין, פירנצה, ניס) במשך מספר חודשים. בחצר הדוכסית הגדולה הוא חווה את ההצלחות של מהפכת 1848 בהונגריה ואת ההתערבות הצארית שהובילה להרס מולדתו. באותה תקופה הוא הפסיק את הקשר עם חצר הדוכסית הגדולה ובסתיו 1849 כבר חי ללא כל הכנסה במטרופולין הזר. העבודה שהבטיחה קריירה נהדרת התחלפה בעוני ובמחסור. בקושי ניתן לאתר את עבודות שנותיו הראשונות בסנקט פטרבורג. הוא התפרנס מתיקון, צביעה מחדש וריטוש תצלומי דאגרוטיפ אצל הצלם ונינגר (Wenninger), תמורת משכורת חודשית של 90 רובל. בנוסף לעבודתו, הוא יצר תמונות צבעי מים ומיניאטורות של אריסטוקרטים, דיוקנאות קטנים תמורת שכר טירחה של 25–50 רובל, תוך שימוש בטכניקה הווירטואוזית שרכש בווינה, עם הריאליזם של תווי הפנים שצוירו בקלות. לזיצ'י כבר היו אז ילדים ללא נישואים ובימים הראשונים הוא חי בנישואים הפרועים האלה עם אשתו. מאוחר יותר, הם נישאו בכנסייה הקתולית של סנקט פטרבורג, אך הדבר היה אז פסול על פי החוק הרוסי וילדיו לא הוכרו כחוקיים.
ממוזער|217x217 פיקסלים| מיהאי זיצ'י, איור של הגיליון השני של "עיתון יום ראשון" ב-1872
הוא צייר בשנת 1856 את טקס ההכתרה של הצאר אלכסנדר השני, קיסר רוסיה. שנתיים לאחר מכן (1858) נבחר לחבר באקדמיה הרוסית לאמנויות, ובשנת 1859 קיבל את התואר צייר חצר להוד מלכותו הצאר.

במהלך שהותו בת חמש השנים בסנט פטרסבורג, כישרונו התפתח במלואו. זיצ'י עשה היכרות עם אמנים רבים בפטרבורג. לאחר שלמד על האמנות של פדוטוב, זיצ'י גם לעג לתנאים הפיאודליים הרוסיים עם רישומי הדמות הסאטיריים שלו.Pavel Fedotov (1815–1852) Zichy Pétervárra érkezése után, 1852-ben halt meg, szatirikus rajzaival megteremtette az orosz forradalmi művészet alapjait, általa fejlődött ki a kritikai realizmus הוא קיבל השראה מהשירה ומהעבודות הגרפיות של לרמונטוב בעת יצירת רישומי "סצנות מהקווקז".a tónusos litográfiát tartalmazó album 1853-ban jelent meg Pétervárott, a litográfiákat maga Zichy rajzolta kőbe
ממוזער| מיהאי זיצ'י - שובו של אולג מנובגורוד, נסיך קייב מיוון, שנות ה-1850
בתחילת 1869 חתם זיצ'י על חוזה נוסף לעשר שנים בחצר הצארית. בפטרבורג בשנת 1871, ציירים ריאליסטים רוסים, בהנהגת איוואן קראמסקוי, הקימו את אגודת הפרדוויז'ניקים. זיצ'י, צייר החצר הצארי, לא הורשה לדבר בגלוי נגד הדיכוי, אבל צייר סדרת רישומים של אוטו דה פה המתארים את היהודים שמסרו את נפשם על קידוש השם), את רדיפות הכופרים בימי הביניים וכן מחזות של פוגרומים שהשתוללו אז באימפריה הרוסית. זיצ'י טייל במערב אירופה ובגרמניה בקיץ 1871, פגש את אלכסנדר פון וגנר במינכן ואת מיהאי מונקאצ'י בדיסלדורף, והושפע מאוד מהצייר הבלגי לואי גלה  בבריסל. במהלך סיורו ביקר בכפר הולדתו ובילה כמה ימים בבודפשט. בסתיו 1871 היה אורחו של יורש העצר הבריטי, לימים אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת ובילה עם בציד בסקוטלנד, מאז גבר העניין בו. ו בשנת 1874, והוא בן 44, התפטר ממשרתו בחצר הצאר ועזב את רוסיה.

 שנות פריז 1874 – 1879 
שמאל|ממוזער|302x302 פיקסלים|הַאדָרַת המשורר שנדור פטפי ברישום מאת מיהאי זיצ'י
את זיצ'י משכה האווירה של העיר שהייתה בירת צרפת והובסה במלחמת צרפת-פרוסיה וכן שדה הקרב העקוב מדם של הקומונה הפריזאית והעיר פריז האגדית. בשנת 1874, המבקר ההמעריץ של זיצ'י, תאופיל גוטייה כבר הלך לעולמו, אבל דרך הסלון של משפחתו ובתו ז'ודית גוטייה, הוא התקרב לסופרים, אמנים, מלחינים ומוזיקאים צרפתים ויצר איתם קשרי ידידות קרובים. בפריז הוא הפך לחבר באגודת האמנים בשם מירליטון. הוא יצר קשרי ידידות עם אמנים צרפתים וזרים שהתגוררו בפריז כמו גוסטב דורה, פליסיאן רופס, אדוארד המן , הצייר האוסטרי אוטו תורן (Otto Thoren), הפסל הבלגי פול דווין . הוא הכיר את ויקטור הוגו, והוא יצר ידידות עם אלכסנדר דיומא הבן. זיצ'י התכתב מפריז עם חבריו הוותיקים מסנט פטרבורג, עם מהגרים רוסים שהתגוררו בפריז, עם חוג החברים של איוואן טורגנייב ועם אחרים. הוא בא בקשר גם עם הפטריוטים הגיאורגים.
ימין|ממוזער|250px|"ניצחון גאון ההרס" (1878, הגלריה הלאומית של הונגריה), התמונה הוצגה בתערוכות רבות והייתה נושא הן לשבחים נלהבים, אך גם להתקפות עזות מצד העיתונות.

 בקווקז 1881 – 1882 
ממוזער|228x228 פיקסלים| רוסתוולי מציע את עבודתו למלכה תמרה (1881–1882)
הוא עזב את וונציה ביולי 1881, הפליג מטריאסטה לאודסה ומשם, דרך סבסטופול, הגיע לטביליסי, בירת גאורגיה. בתחילת שהותו של זיצ'י בגאורגיה ביקשה האינטליגנציה המתקדמת, החדורה ברעיונות דמוקרטיים מהפכניים רוסיים, ליישם תוכנית גדולה לפרסום האפוס המפורסם של שותא רוסתוולי. איליה צ'בצ'בדזה הציע לזיצ'י ליצור את האיורים לאפוס, והאמן קיבל על עצמו את המשימה ללא שכר.
ממוזער|מרכז|313x313 פיקסלים| אדם וחוה בטרגדיית האדם

 שוב בפטרבורג 1883 – 1888 
במאי 1883 - אז כבר כצייר החצר של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיהZichy Mihály, minden oroszok illusztrátora – הוא צייר את חגיגות ההכתרה של הצאר. לאחר מכן בילה יותר משני עשורים, 23 שנים, ברוסיה עד מותו. כצייר החצר של הצאר נאלץ לעקוב אחרי השליט לכל מקום. הוא השתתף במסעו של הצאר לפולין והיה המאייר בכל הביקורים והדיונים הפוליטיים הרשמיים. הוא גם היה המלווה של הצאר במפגשים של שלושת השליטים הגדולים דאז של אירופה, וילהלם הראשון, קיסר גרמניה, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ושליט האימפריה האוסטרו-הונגרית והצאר. זיצ'י כבר היה בשנתו ה-70 כאשר ב-1897 השלים את איוריו לסדרת בלדות יאנוש אראן המונומנטלית - שהחלה ב-1887.

 הערכה של פועלו 
ממוזער| פסל חזה שלו בכיכר דום בסגד
ההערכה המלאה והאמיתית של חייו ואומנותו של מיהאי זיצ'י עדיין לא נעשתה. זה לא קל, זו משימה לא קטנה. זיצ'י עצמו כתב על כך את הדברים הבאים בשנת 1876 :  בהמשך כתב גם כי ניתן יהיה לגבש "שיפוט מובהק" לגבי אמנותו רק אם "ניתן לראות את יצירותיו ביחד". מספר העבודות הגרפיות של זיצ'יי מגיע לאלפים: אולם רק חלק קטן מהן מוכר - לרוב רק מצילומים או מדפסים בלויים.Berkovits Ilona:Zichy Mihály élete és munkássága, Akadémia Kiadó, Budapest, 1964. E munka alapján a Tudományos Minősítő Bizottság a szerzőt a művészeti tudományok doktorává nyilvánította.

 לקריאה נוספת 
 Művészeti lexikon IV. (R–Z). Főszerk. Zádor Anna, Genthon István. 3. kiad. Budapest: Akadémiai. 1983. (לקסיקון אמנות IV. (מ' עד ת'). עורך ראשי אנה זאדור, אישטוואן גנתון. מהדורה 3. בודפשט: הוצאת אקדמיה. 1983)
 Berkovits Ilona: Zichy Mihály élete és munkássága, Budapest, Akadémia Kiadó, 1964. (אילונה ברקוביץ: חייו ויצירתו של מיהאי זיצ'י, בודפשט, הוצאת אקדמיה, 1964)
 Bende János, Zichy Mihály élete és művészete, Budapest, 1927 (יאנוש בנדה, חייו ואמנותו של מיהאי זיצ'י, בודפשט, 1927)
 ספרות 
 Bodányi Ödön 1907: Adatok Zichy Mihály életéről és művészetéről. Budapest
 Lándor Tivadar: Z. M. élete, művészete és alkotásai. Bp, 1902 (מקוון בהונגרית)
 Elek Artúr: Z. M. születésének századik évfordulóján (Nyugat, 1927) 
 Lyka Károly: Z. M. emlékezete (Budapesti Szemle, 1928)
 Bényi László – B. Supka Magdolna: Z. M. (Budapest, 1953)
 Zichy M. – Az illusztrátor és festőművész 2. rész (М.Зичи - иллюстратор и художник (Ч.2)) (ברוסית)

 מאמרים קשורים 
 משפחת זיצ'י (בהונגרית)

 קישורים חיצוניים 

 מיהאי זיצ'י ברוסיה
 לקסיקון ביוגרפי רוסי
 הונגרט
 בית הספר המקצועי מיהאי זיצ'י והמכללה לאמנויות שימושיות והלבשה
 ציורים מאת מיהאי זיצ'י - TerminArtors.com
 Zichy.lap.hu – אוסף קישורים
 יצירותיו הארוטיות Breviarium Eroticum של מיהאי זיצ'י Zichy
 כל יצירותיו של מיהאי זיצ'י (317), מחקריו (11)
 מוזיאון זיצ'י בזאלה, (הונגרית)
 פארק אחוזת זיצ'י, (הונגרית)
 בית הזיכרון של מיהאי זיצ'י -Rippl-Rónai Museum (הונגרית)
 אניקה רוקה: מבוקש - מיהאי זיצ'י
 הגלריה הלאומית: מיהאי זיצ'י, הנסיך המצייר
 זמן עבר


 הערות שוליים 

קטגוריה:ציירים הונגרים
קטגוריה:אמני הרומנטיקה
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1827
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1906