אגנור

אגנור (ביוונית: Ἀγήνωρ, במשמעות 'הרואי, גברי') היה מלך פיניקיה במיתולוגיה היוונית, אביהם של אירופה וקדמוס.

 במקורות הטקסטואליים 
מקורות עתיקים רבים מציינים את אגנור כאבי אירופה, הנסיכה שחטף זאוס לכרתים,לוקיאנוס מסמוסטה, אודות האלה הסורית, פסקה 4אובידיוס, מטמורפוזות, ספר 2 שורה 898 (ראו במקור הלטיני ובתרגום לאנגלית)דיודורוס סיקולוס, ביבליותקה היסטוריקה, 5.78.1 (ראו במקור היווני ובתרגום לאנגלית)היגינוס, Fabulae, 178 (ראו במקור הלטיני ובתרגום לאנגלית) וכאבי קדמוס, שיצא לחפש את אירופה וייסד את תבאי.אובידיוס, מטמורפוזות, ספר 3 שורות 8, 97 ועוד (ראו במקור הלטיני ובתרגום לאנגלית)הרודוטוס, היסטוריות, 4.147–4.148 (ראו במקור היווני ובתרגום לעברית)פאוסניאס, תאוריה של יוון, 3.15.8 (ראו במקור היווני ובתרגום לאנגלית)דיודורוס סיקולוס, ביבליותקה היסטוריקה, 3.74.6 (ראו במקור היווני ובתרגום לאנגלית), 4.2.1 (ראו במקור היווני ובתרגום לאנגלית), 5.48.5, 5.57.5, 5.58.2 (ראו במקור היווני ובתרגום לאנגלית)נונוס, דיוניסיאקה, 2.3 (ראו במקור עם תרגום ובתרגום לאנגלית)אפולוניוס מרודוס, ארגונאוטיקה, שיר 3 שורות 1177–1187 (ראו במקור היווני, בתרגום לאנגלית: [1] [2], ובתרגום לעברית)

פסאודו־אפולודורוס תיאר את שושלת אבותיו של אגנור: אינכוס  הוליד את איו, והיא נדדה בעולם והולידה מזאוס את אפפוס  במצרים, ולאחר שהות בגבל שניהם שבו למצרים, ואפפוס הוליד את ממפיס  (האפונים של העיר ממפיס) ואת ליביה , האפונים של ארץ ליביה (צפון אפריקה). ליביה ילדה מפוסידון את בלוס (צורה יוונית לשם "בעל") ואגנור, שעבר לפיניקיה, שם הפך ל"אבי הסחר הגדול", ושלט בה.פסאודו־אפולודורוס, ביבליותקה, 2.1.4–2.1.5  לאחר שהגיע אגנור לפיניקיה הוא התחתן עם טלפסה, והוליד בת – אירופה, ושלושה בנים – קדמוס, פויניקס וקיליקס (אפולודורוס מזכיר כי יש הטוענים שאירופה היא בתו של פויניקס). לאחר שחטף זאוס את אירופה, אביה אגנור שלח את בניו לחפשה, באמרו להם לא לחזור עד שימצאוה, וכך הפכו פויניקס, קיליקס ותאסוס (בן פוסידון או קיליקס) לאפונימים, וקדמוס ייסד את תבאי.פסאודו־אפולודורוס, ביבליותקה, 3.1.1–3.1.2 גם הרודוטוס הזכיר את אגנור כאבי קיליקס.הרודוטוס, היסטוריות, 7.91 (ראו במקור היווני ובתרגום עברי) פאוסניאס הזכיר גם את תאסוס כבן אגנור.פאוסניאס, תיאורה של יוון, 5.25.12–5.25.13 (ראו במקור היווני ובתרגום לאנגלית) בארגונאוטיקה מוזכר גם פינאוס  כבן אגנור.אפולוניוס מרודוס, ארגונאוטיקה, שיר 2 שורות 178–180, 237, 240, 293, 426, 490 ו־617 ובשיר 3 שורה 943 (ראו במקור היווני, בתרגום לאנגלית ולעברית)

היגינוס  (מת בשנת 17 לספירה) כתב שאגנור התחתן עם אגריופה, ובדומה למסופר אצל פסאודו־אפולודורוס, כשגילה שאירופה נעלמה, שלח את בניו – פויניקס, קיליקס וקדמוס – להחזיר את אחותם או לא לחזור.

לפי יואנס צצס (המאה ה-12), היו שאמרו שאגנור היה בן בלוס, והיו שאמרו שהיה אחיו, וצצס מאמין שאגנור האח ואגנור הבן היו אנשים שונים, כאשר אגנור שחשק באנטיופה בת בלוס היה האח; קדמוס, קיליקס ופויניקס היו בניהם.יואנס צצס, כיליאדס, 7.159–7.165 (ראו במקור היווני ובתרגום לאנגלית)

 בתרבות הפיניקית 
אגדת בני אגנור, קדמוס ואירופה, קיבלה מעמד חשוב בפיניקיה עצמה, לכל המאוחר בתקופה ההלניסטית (עוד ב־322 לפנה"ס הוזכר מעמדו של אגנור בצוראריאנוס, אנבסיס, 2.24.2 (ראו במקור היווני ובתרגום לאנגלית)). קווינטוס קורטיוס רופוס סיפר שבני צידון שנשבו בידי אלכסנדר זכרו שצידון וצור היו בעבר תחת מלוכה אחת, ונוסדו שתיהן על־ידי אגנור.קווינטוס קורטיוס רופוס, תולדות אלכסנדר, 4.4 מטבעות רבים מצור ומצידון מציגים אירועים בחיי בני אגנור. כתובת דיוטימוס, כתובת ביוונית מצידון המקדישה פסל למנצח הצידוני הראשון במשחקים פאן־הלניים, מציינת אותו כ"ראשון מבין האזרחים (של צידון) שהביא מהלאס את תהילת ניצחון הפרשים לביתם של האגנורידים (בני אגנור) האצילים", וציינה ש"שמחה גם תבאי בת קדמוס העיר הקדושה בראותה את תפארת הניצחונות של עיר־האם ("מטרופולין") שלה"; הכתובת אף תיארה את הניצחון כ"פורוני", על שם , מלך ארגוס הקדמון (שכן המשחקים בהם דיוטימוס ניצח נוהלו על־ידי בני ארגוס) שהוזכר על ידי הלאניקוס איש לסבוס כאבי אגנור. באמצעות מסורות אלה, דיוטימוס מדגיש את התרומה הפיניקית המכרעת לתרבות היוונית, ומבטא תחושת שייכות היברידית מבלי להתנגד להלניזם – מוצאו היווני של אגנור מייחש את הפיניקים להלנים (ובכך לאפשר להם להשתתף במשחקים פאן־הלניים), ואגנור, באמצעות בניו, הביא את התרבות ליוון והפרה אותה. יתרה מכך, האפיגרמה מראה שבאמצעות האגונים, הפיניקים יכולים להתעלות על אדוניהם הפוליטיים היוונים אפילו ביוון עצמה, והדגשת השורשים האגנורידיים והקדמאידיים הזכירה בעדינות לאדונים היוונים שהם חבים את האלפבית היווני (המכונה "פויניקיאה גרמטה"), עצם היסוד של תרבותם, לפיניקים.Corinne Bonnet, "The Religious Life in Hellenistic Phoenicia: ‘Middle Ground’ and New Agencies", in: Jörg Rüpke (ed.), The Individual in the Religions of the Ancient Mediterranean, Oxford University Press, 2013, p. 51–52, Corinne Bonnet, "The Hellenistic Period and Hellenization in Phoenicia", in: Brian R. Doak, Carolina López-Ruiz (eds.), The Oxford Handbook of the Phoenician and Punic Mediterranean, Oxford University Press, 2019, p. 108, 

 ראו גם 

 אירופה
 קדמוס

 הערות שוליים 

קטגוריה:פיניקים במיתולוגיה היוונית
קטגוריה:מייסדי יישובים
קטגוריה:מלכים אגדיים
קטגוריה:מלכים פיניקים