רניה שפיגל

רניה שפיגל (בגרמנית: Renia Spiegel; 18 ביוני 1924 - 30 ביולי 1942) הייתה נערה פולנייה-יהודייה, שכתבה יומן ונרצחה בתקופת שואת יהודי פולין.

יומנה של שפיגל, אותו כתבה בין גיל 15 ל-18, מתעד את חייה כנערה בעיר פשמישל במהלך מלחמת העולם השנייה ובתקופת השואה. שפיגל כתבה על נושאים רגילים כמו בית ספר, חברות ורומנטיקה, כמו גם על הפחד שלה מהמלחמה, והתנאים המחריפים שהכריחו אותה לעבור לגטו פשמישל . הוא מתעד חוויות תחת השלטון הסובייטי והנאצי כאחד.

היומן היה ברשות משפחת שפיגל במשך עשרות שנים, אך רק ב-2019 הוא פורסם לראשונה באנגלית.

 חייה 
שפיגל נולדה באורינקובצ'ה (Uhryńkowce, אז בפולין וכיום במערב אוקראינה) להורים פולנים-יהודים, ברנרד שפיגל ורוז'ה מריה לשצ'ינסקה. היא גדלה באחוזה של אביה על נהר הדניסטר ליד גבול פולין-רומניה, עם אחות צעירה בשש שנים, אריאנה (כיום אליזבת בלק), שהייתה כוכבת קולנוע בפולין.

ב-1938 שלחה אותה אמה לגור עם סבה וסבתה בעיירה פשמישל שבפולין, בזמן שהאם עברה לוורשה כדי לקדם את קריירת המשחק של אריאנה. אריאנה נשלחה להצטרף לשפיגל בפשמישל בקיץ 1938. סבתה של שפיגל הייתה בעלת חנות כלי כתיבה וסבה היה קבלן בניין. הסכם ריבנטרופ-מולוטוב באוגוסט 1939 והפלישה הנאצית לפולין בספטמבר גרמו לשתי הבנות ולאמם להתאחד. אביה של שפיגל, ברנרד, נשאר באחוזה המשפחתית ובמהלך המלחמה נעלם. לאחר הפרידה אמרה אריאנה ששפיגל "הייתה כמו אמא בשבילי". עם התמשכות המלחמה למדה שפיגל בבית הספר בפשמישל וב-1940 פיתחה קשר רומנטי עם זיגמונט שוורצר, בנו של רופא יהודי בולט שהיה מבוגר ממנה בשנתיים. שפיגל התייחס לשוורצר בכינוי "זיגו".

עם הקמת גטו פשמישל ביולי 1942, עברה אליו שפיגל עם 24,000 יהודים נוספים. לאחר כשבועיים, שוורצר, שעבד עם המחתרת המקומית, הוציא בחשאי את שפיגל מהגטו והחביא אותה ואת הוריו בעליית הגג של בית דודו מכיוון שלא קיבלו את אישורי העבודה הדרושים כדי להימנע מגירוש למחנות ריכוז. מודיע אלמוני הסגיר למשטרה את מקום המסתור. המשטרה הוציאה להורג את שפיגל בת השמונה-עשרה עם הוריו של שוורצר, ברחוב, ב-30 ביולי 1942.

אמה ואחותה של שפיגל וחברה שוורצר שרדו והיגרו לארצות הברית.

 יומן ופרסום 
 היסטוריה של היומן 
שפיגל החלה לכתוב את יומנה ב-31 בינואר 1939, כשהייתה בת חמש עשרה. היומן, בן כמעט 700 עמודים, נשמר ברובו בסוד, והיה עשוי משבעה ספרי תרגילים של בית ספר שנתפרו יחדיו. היומן דן בעיקר בחיי היום-יום של שפיגל בבית הספר, בחיים החברתיים והמשפחתיים בפשמישל, ונוגע במיוחד במצוקתה עקב פרידתה מאמה, ביחסיה הרומנטיים עם זיגמונט שוורצר, בפחד סביב המלחמה המתגברת ובאימת המעבר לגטו. בנוסף לטקסט בכתב יד, מכיל היומן ציורים ושירים מקוריים. ברשומה האחרונה ב-25 ביולי 1942 כתבה שפיגל:יומני היקר, חברי הטוב והאהוב! עברנו תקופות נוראיות כל כך ביחד ועכשיו הרגע הגרוע ביותר בפתח. יכולתי לפחד עכשיו, אבל מי שלא עזב אותנו אז, יעזור לנו גם היום. הוא יציל אותנו. שמע ישראל, הצל אותנו, עזור לנו. שמרת עליי מפני כדורים ופצצות, מפני רימונים. עזרו לי לשרוד! ואת, אמא יקרה שלי, תתפללי עלינו היום, תתפללי חזק. תחשבי עלינו ושמחשבותיך יהיו מבורכות.בסוף יולי קיבל שוורצר לידיו את היומן וכתב את הטקסטים האחרונים על הסתרת שפיגל מחוץ לגטו ועל מותה: "שלוש יריות! שלושה חיים אבדו! כל מה שאני יכול לשמוע זה יריות, יריות." שוורצר השאיר את היומן עם אדם אחר ונשלח לאושוויץ. לאחר ששרד, הביא שוורצר את היומן לארצות הברית וב-1950 נתן אותו לאמה של שפיגל. אחותה של שפיגל, אליזבת (אריאנה) בלק, שמעה על היומן ב-1969 ואחסנה אותו בכספת בנק עד 2012.

 פרסום ועיבודים 
היומן היה ברשות משפחת שפיגל עשרות שנים, ולא נקרא על ידי אחרים עד 2012, כאשר בתה של בלק, אלכסנדרה רנטה בלק, מתווכת במנהטן, ארגנה את תרגומו לאנגלית על ידי אנה בלאסיאק ומרתה דזיורוש. היומן ראה אור בפולנית בשנת 2016 והיווה השראה למחזה פולני. קטעים פורסמו לראשונה באנגלית במגזין Smithsonian ב-2018. הפרסום המלא הראשון באנגלית בן 90,000 מילים, Renia's Diary: A Young Girl's Life in the Shadow of the Holocaust, היה בבריטניה ב-19 בספטמבר 2019, על ידי הוצאת Ebury, והופץ על ידי ספרי פינגווין. בארצות הברית נקרא Renia's Diary: A Holocaust Journal, פורסם על ידי St. Martin's Press והופץ על ידי הוצאת מקמילן ב-24 בספטמבר 2019. הפרסום מכיל פרולוג ואפילוג מאת אליזבת בלק. מהדורה זו פורסמה בספרדית על ידי Plaza & Janés ב-17 בדצמבר 2019.

היומן הוא נושאו של סרט תיעודי בבימוי תומאש מגירסקי בשם "חלומות שבורים". הסרט הוקרן בבכורה באו"ם בניו יורק כחלק מתוכנית לזכר השואה. הקרנת הסרט הפולין החלה ב-18 בספטמבר 2019.

בשנת 2022, סיפורה של רניה שפיגל היווה חלק מההפקה הבימתית WITNESSES, המספרת את סיפוריהם של חמישה יומנים יהודים בתקופת השואה. ההפקה עלתה לראשונה באסקונדידו, קליפורניה, והתבססה על ספרו של המחזאי רוברט ל' פרידמן.

 ביקורות 
עיתונאים השוו את יומנה של שפיגל לזה של אנה פרנק. רובין שולמן מ"סמיתסוניאן" ציין ש"רניה הייתה קצת מבוגרת ומתוחכמת יותר [מפרנק]. . . היא גם חיה בעולם במקום בהתבודדות." בריגיט כץ כתבה שגם פרנק וגם שפיגל היו "סופרים צלולים, רהוטים ומלאי תובנות למרות גילם הצעיר". אנה פרייליך-ז'אייק מאוניברסיטת קולומביה כינתה את היומן "מסמך היסטורי ופסיכולוגי מדהים, כמו גם הישג ספרותי אותנטי". ג'ואנה ברנדט אמרה בניו יורק טיימס, "ברגע שבו הסכמה בסיסית על אמיתות פשוטות הפכה לשדה קרב פוליטי וההיסטוריה - לנשק, פרסום הספר, 'יומנה של רניה', מציע תזכורת לכוחה של העֵדות."

קישורים חיצוניים




 הערות שוליים 

קטגוריה:מחברי ספרי עיון יהודים
קטגוריה:כותבות יומן
קטגוריה:סופרות יהודיות
קטגוריה:כותבי יומן בשואה
קטגוריה:כותבות יומן בשואה
קטגוריה:יומני השואה
קטגוריה:נספי השואה
קטגוריה:ילידות 1924
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1924
קטגוריה:פולניות שנפטרו ב-1942
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1942