הולדה לאחר המוות

הולדה לאחר המוות מתאפשרת ברפואה המודרנית באמצעות שאיבת זרע מגבר חי או זמן קצר לאחר מותו, לשם הפריה של אישה שקשורה לגבר המת בקשר משפחתי או בקשר קירבה אחר (בת זוג, חברה), כדי שתלד ילד למנוח, או שימוש בביצית מאישה שמתה לשם הריון, ובכך לאפשר למנוחים רבייה, המאפיינת יצורים חיים.

תיאור השיטה

התפתחות הטכנולוגיה הרפואית שאפשרה שמירה של זרע וביציות לתקופה ארוכה, בשילוב עם הפריה מלאכותית והפריה חוץ-גופית, יצרו אפשרות של לקיחת זרע או ביצית מאדם חי ואף מיד לאחר מותו, לשם הפריה של אישה שתסתיים בלידת ילד למנוח. נושאת ההיריון היא אם פונדקאית, כלומר בתום ההיריון תמסור את הילד למי ששכרו אותה למטרה זו, או אישה שתופרה בזרעו של המנוח ותהפוך לאמו של הילד.

בישראל
זכות משפטית להורי המנוח

בית המשפט העליון נדרש למחלוקת בין הורי המנוח שרצו למסור את זרעו לאם פונדקאית לבין אשתו של המנוח שהתנגדה לכך, והכריע כי זכותה של אשת המנוח גוברת על זכותם של הוריו. באוביטר היו חילוקי דעות לגבי מעמדם המשפטי של הורי המנוח במקום שאין התנגדות של אשתו: השופטים אסתר חיות ויורם דנציגר צידדו בזכותם של הורי הנפטר להעביר את זרעו של הנפטר לפונדקאית כשאין התנגדות לכך מצד אשתו, לעומת השופט מני מזוז שהתנגד לכך.

פסק דין של בית משפט לענייני משפחה בבאר שבע עסק בגבר שנפטר ללא בת זוג. בית המשפט התיר להוריו להשתמש בזרעו, רק לשם הפריית אישה שתהיה אם לילד זה (ולא לשם הפריית אם פונדקאית).

השופט שאול שוחט קבע, בפסק דין של בית משפט לענייני משפחה בתל אביב, שהורים שבנם נפטר ללא בת זוג זכאים לשאוב מגופו זרע שיופרה באמצעות אם פונדקאית, בתנאי שיוכיחו כי הבן הסכים לכך. על ההוכחה לכלול שלושה מרכיבים מצטברים לגבי רצונו של הבן המנוח:
 רצון כללי להביא ילדים לעולם
 רצון להוליד ילדים גם לאחר מותו
 רצון לממש זאת באמצעות אישה שיבחרו הוריו.

זכות הנולד לקצבת שאירים ולפנסיית שאירים
עובד מדינה פרש לגמלאות, החל לקבל פנסיה תקציבית, התחתן עם בת זוגו, ונפטר פחות משנה לאחר שנישאו. לאחר מותו עברה האישה הפריה חוץ גופית בזרעו של המנוח וילדה בת. האם תבעה מהמוסד לביטוח לאומי קצבת שאירים לה ולבת, והמוסד אישר את תביעתה. היא תבעה מהמדינה פנסיית שאירים לה ולבת, ותביעתה נדחתה, בנימוק שהזכות לפנסיה מתגבשת ביום קרות האירוע המזכה, וביום פטירתו של המנוח לא היה לו ולאם ילד משותף, ועל כן האם והבת אינן זכאית לפנסיית שאירים. התביעה הובאה לבית הדין הארצי לעבודה, שפסק שהבת זכאית לפנסיית שאירים ואילו האם אינה זכאית.

במקרה נוסף, חייל צה"ל נהרג בשנת 2002, ולאחר מותו קצרו הוריו את זרעו על מנת שישמש להפריה מלאכותית. כ-11 שנים לאחר מכן נולדה מזרעו בת, לאם שלא הכירה אותו. הבת נרשמה במרשם האוכלוסין כבתו של המנוח והיא נושאת את שם משפחתו. בשנת 2024 פסק בית המשפט העליון שהבת זכאית לתגמולים לפי חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום), התש"י-1950.

דילמות חברתיות, הלכתיות ומוסריות

השאלה האם לאשר את השימוש בזרע של נפטר לצורך הפריה מעוררת דילמות משפטיות, דתיות ואתיות רבות בישראל. ההחלטה האם לאשר את נטילת הזרע נעשית לרוב בשעת חירום על ידי בית המשפט, כאשר יש צורך להפעיל את ההליך תוך 24–36 שעות ממותו של הנפטר. אין הליך קבוע לקביעת אישור ההליך וכל מקרה נבחן לגופו.

יש הטוענים כי, חלון הזמן המצומצם מקשה על קבלת החלטה מושכלת המשפיעה על חיי אחרים ביניהם הילד העתידי, בזמן שמתאבלים על הנפטר. אין עיתוי מתאים לקבל החלטה משמעותית שכזו, ולכן חשוב לוודא שהחלטתה של האישה מתבצעת מתוך רצון חופשי ואמיתי ולא כתגובה רגשית זמנית. השימוש בזרע לאחר המוות נתמך לעיתים על פי עקרונות הלכתיים, כמו מצוות הייבום, שמטרתה להקים שם וזכר למת, ובכך להעניק לגיטימציה להפריה לאחר מותו. לעומת זאת, יש המעלים ספקות אתיות בנוגע להתערבות רפואית כזו, במיוחד בנוגע לזכויות הילד שייוולד יתום מאב, והאם ראוי שהמדינה תעודד הולדה כזו. מבחינת רצון הנפטר, ההנחה היא שבת הזוג היא המייצגת הנאמנה ביותר של רצון בן-זוגה המת, שכן היא הייתה האדם הקרוב אליו ביותר, ושותפתו הטבעית לעניין הנדון, ועל כן הרי היא האדם המתאים ביותר לייצג את עמדתו של הנפטר באשר לעמדתו ולרצונו בצאצאים בכלל, ולשימוש בזרעו לאחר מותו בפרט. מהצד השני, הורי הנפטר, אשר לעיתים מתנגדים לשימוש בזרע בטענה שזו אינה תואמת את רצונו האמיתי של המת או מתוך חשש מתביעות ירושה.

הצעות חוק ההמשכיות

נושא שאיבת זרע לאחר מותו עד היום לא הוסדר באופן מוחלט בחוק. נכון לשנת 2025, ההליך מוסדר על פי הנחיות היועץ המשפטי לממשלה מ-2003 ופסקי דין של בתי המשפט המשתנים בין תיק לתיק. עד השבעה באוקטובר 2023, נדרשה הסכמה של בית המשפט לצורך ביצוע ההליך, אך בעקבות מלחמת חרבות ברזל והמציאות שבה חלון הזמן לביצוע ההליך הוא קצר, הוסדר היתר זמני לבתי החולים לבצע את השאיבה גם ללא צורך בהליך משפטי, במקרים שבהם מדובר בהורים או בת הזוג של המנוח.

הסוגיה המרכזית בנוגע לשימוש בזרע של נפטר נוגעת לשאלה האם יש לכבד את רצונו המשוער של הנפטר או את זכותו לפרטיות, ההתמודדות עם השאלות המשפטיות מתבצעת בהתבסס על ערכים דתיים ומשפטיים. קיימת גם חשיבות גדולה לערכים של המשכיות המשפחה וההולדה, שנחשבים למרכזיים במסורת היהודית ובחברה הישראלית.

בשנת 2017 הוצע חוק ההמשכיות, שנועד להקל על המשפחות השכולות ולהסדיר את השימוש בזרע של נפטרים, במיוחד בקרב חיילים שנפלו במלחמה. הצעת החוק קובעת כי במקרה של נפטרים, השאיבה תתאפשר בתנאים מסוימים גם אם הנפטר לא השאיר הנחיות ברורות. במאי 2023 הוגשה הצעת חוק נוספת, המרחיבה את האפשרות לשאיבת זרע ומאפשרת לבת הזוג של הנפטר לעשות שימוש בזרע גם אם הנפטר לא השאיר הוראות מפורשות או לא התנגד לכך.

במדינות אחרות
עד שנת 2000, תינוקות שנולדו בבריטניה באמצעות הפריה מזרעו של מת נרשמו כחסרי אב. בשנה זו הודיעה ממשלת בריטניה שתינוקות כאלה ירשמו בתעודת הלידה עם שם אביהם.

בשנת 2002 פסק בית המשפט העליון של מסצ'וסטס שילדה שנולדה בהפריה מלאכותית מזרעו של מת היא יורשת של אביה, בתנאי שהוכח קשר גנטי בין האב לבת, ושהוא הסכים להפריה בזרעו לאחר מותו והסכים לתמוך בצאצא שייוולד.

בשנת 2012 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית בהחלטה תקדימית שתאומים שנולדו 18 חודשים לאחר מות אביהם תוך שימוש בזרע של האב אינם זכאים לקצבת שאירים מביטוח לאומי.

ראו גם
 לידה שלאחר המוות
 קצירת זרע מהמת

קישורים חיצוניים
 נטילת זרע לאחר המוות ושימוש בו, הנחיות היועץ המשפטי לממשלה, 27 באוקטובר 2003

  כרמל שלו, הזרעה לאחר המוות - ינוח בשלום על משכבו, רפואה ומשפט 27, 2002

 ירון אונגר, הפריה לאחר המוות על פי המשפט העברי, באתר הכנסת, 19 במאי 2017




  זרע מן המת, בהסכת "מדברים משפטים", 11 באוגוסט 2024
 , שיחה בין פרופ' יעל השילוני דולב ופרופ' צביקה טריגר, 14 בדצמבר 2025

הערות שוליים

קטגוריה:רבייה
קטגוריה:מוות
קטגוריה:שארות ומוצא
קטגוריה:דיני משפחה
קטגוריה:מוות: היבטים משפטיים ואתיים