שיגעון ההמון

שיגעון ההמון: איך שיח הזהויות הורס את החברה, הוא ספר משנת 2019 מאת העיתונאי והפרשן הפוליטי דאגלס מארי. הספר הוא רב מכר וזכה לביקורות מקוטבות.

הספר עוסק בתקינות פוליטית ובביקורת הפרוגרסיביות.

הספר תורגם לעברית על ידי אילן חזות ויצא לאור בהוצאת שיבולת ב-2021.

 תזה 
הספר בוחן סוגיות של נטייה מינית, פמיניזם, גזע וטרנסיות. הוא מתאר מלחמות תרבות חדשות המתרחשות במקומות עבודה, באוניברסיטאות, בבתי ספר ובבתים בשם צדק חברתי, פוליטיקת זהויות ואינטרסקציונליות. הספר מחולק לארבעה חלקים עיקריים המתיישרים עם קבוצות זהות שונות: "הומוסקסואלים", "נשים", "גזע" ו"טרנס", מארי טוען שהיחס המודרני לכל אחד מהם עוות על ידי תחושת התקרבנות שלילית, ומהשפעה של תקינות פוליטית.

הומוסקסואליות – מארי מבחין בין הכרה בה כעניין מולד ("חומרה" במושגיו) לעומת עניין נרכש (תוכנה), הכרה שעזרה למאבק ההומוסקסואלים לשוויון. מארי מונה קונפליקטים בתוך קהילת הלהט"ב. לדבריו, להומואים וללסביות אין תחומי עניין משותפים, שניהם מגלים ספקנות לגבי הביסקסואלים, וגם בקרב ההומואים עצמם יש הבחנה בין השואפים לחיי משפחה, לבין קווירים הרוצים לקיים אורח חיים אלטרנטיבי. מארי מתנגד לטיפולי המרה בכפייה, ולצד זאת מבקר את הביקורת החברתית על המעוניינים לעבור טיפולי המרה מרצון, עקב נטייתם המינית, בטענה שהדבר לא שונה מהתקשורת המעודדת יציאה מהארון.

נשים – בפרק השני של הספר מארי תוהה למה בדיוק כשמעמד האישה בשיאו, השיח הפמיניסטי של "הסגברה" "פטריארכיה" עובר מהשוליים למיינסטרים. עוד הוא תוהה למה אישה רשאית להיות "סקסית" ולמחוץ גבר שהעיז לגעת בה. בנוסף הוא לועג לטענות שנאמרו לאחר המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 שהמשבר נוצר מעודף גבריות.

גזע – בפרק זה מבקר את הגזענות ההפוכה – גזענות כלפי לבנים, הצטדקויות של לבנים והתנצלויות מיותרות. כדוגמה לדבריו הוא מביא את פיטוריו של המרצה הפופולרי ברט ויינסטיין (Weinstein), לאחר שסירב להשתתף במיזם "יום ללא לבנים" במכללת אוורגרין (Evergreen) במדינת וושינגטון בארצות הברית. כמו כן הוא מבקר את תחום הלימודים החדש "לימודים לבנים" העוסק בעליונות לבנה.

טרנס – מארי מתאר מעברים בין מגדריים המעוררים ביקורת, דוגמת גברים-לשעבר המתחרים בענפי ספורט לצד נשים ונהנים מיתרונם הפיזי הגברי, או גבר-לשעבר העובד כמייעץ לקורבנות תקיפה מינית. כמו כן, הוא מביא עדויות של גברים שקיבלו טיפולים בהורמונים נשיים לפני הניתוח שהעידו על עצמם למשל, שההורמונים גרמו לשינוי בטעם המוזיקלי והקולנועי שלהם ושהם בכו יותר, דברים שאילו היו נאמרים על ידי גבר סטרייט שאינו לוקח הורמונים, היו נתפסים כסקסיסטיים.

הספר מצביע על מה שמארי רואה כשינוי תרבותי, הרחק מדרכים מבוססות של דת ואידאולוגיה פוליטית, אל עבר חברה שבה צורות שונות של קורבניות יכולות לספק סמנים של מעמד חברתי. לדבריו פוליטיקת הזהויות היא גלגול של המרקסיזם, שבמקום לעסוק במאבק המעמדות, היא פונה לעסוק בגזע, מין ומגדר.

המחבר מבקר את עבודתו של הפילוסוף הצרפתי מישל פוקו על מה שהוא רואה כצמצום החברה למערכת של יחסי כוח.

 קבלה וביקורת 
הספר היה ברשימת רבי-המכר של הסאנדיי טיימס, והיה מועמד לקטגוריית הספר המוקלט של השנה בטקס פרסי הספרים הבריטיים  לשנת 2020.

הספר קיבל ביקורות משתנות ממבקרים. ההיסטוריון טים סטנלי  מהדיילי טלגרף שיבח את הספר, וכינה את מארי "מדריך בעל תפיסה מעולה לעידן של לוחם הצדק החברתי". קייטי לאו ב"איבנינג סטנדרד" אמרה כי מארי "התמודד עם נושא הכרחי ופרובוקטיבי נוסף בשנינות ובגבורה". במאמר לפייננשל טיימס, אמר אריק קאופמן כי ספרו של מארי "מבצע שירות גדול בחשיפת העודפים של האמונה השמאלנית-מודרניסטית, ריצ'רד דוקינס במאמר ביקורת בספקטייטור כתב, "היו לי רגשות מעורבים כלפיו מאחר שהכפיש אותי בעבר כאיסלאמופיל פחדן, אבל ספרו החדש הוא מעבר למבריק, וצריך להיקרא – חייב להיקרא – על ידי כולם".

מנגד, ויליאם דייוויס  בגרדיאן מתח ביקורת רבה על הספר, ותיאר אותו כ"פנטזיות מוזרות של פרובוקטור ימני, עיוור לדיכוי". דייוויס היה סקפטי במיוחד לגבי תפיסתו של מאריי לפיה מדעי החברה, המאופייניים על ידי הוגים כמו מישל פוקו וג'ודית באטלר, הפכו לנשלטים על ידי השפעות מרקסיסטיות, וציין את האירוניה שמאריי דוגל בערכים ליברליים תוך שבחים לראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן. טרי איגלטון ב-The Times Literary Supplement, היה ביקורתי אף הוא, והשווה את הפולמוס של הספר ל"היסטוריה של שמרנות שרואה אותו כמעט לחלוטין מבעד לעדשותיהם של אנשי המעמד הגבוה".

מייקל לאבר ב-Society  מאפיין את הספר כאוסף של תלונות של הוגים ליברליים של הדור מבוגר נגד הדור חדש המחליף אותם, בתהליך שלאבר רואה כטבעי.

משה אלחנתי במאמר ביקורת בהארץ ביקר את הספר בחריפות ואמר, "הספר הוא מאמץ תעמולתי שיטתי המוּנע מרומנטיציזם לאומני מסורתי, מחרדת־המון לטנטית ומקורטוב של קסנופוביה, שהיו מוטמעים מאז ומעולם בסגמנטים מנוונים של האליטה האנגלית; אותה אליטה שמארי, בוגר אוקספורד והומוסקסואל מוצהר, חובב כנסיות עתיקות וחבר מערכת ה"ספקטייטור" הקונסרבטיבי, משתייך אליה בכל נימי נפשו ובכל רמ"ח איבריו".

 קישורים חיצוניים 





 הערות שוליים 

קטגוריה:ספרות פוליטית
קטגוריה:ספרי הוצאת סלע מאיר