היהדות ומוחמד

היהדות כמעט שאינה מתייחסת למוחמד. ישנם מעט מאוד טקסטים ביהדות המתייחסים או שמים לב לנביא האסלאם, מוחמד. אלו שכן, דוחים בדרך כלל את הכרזתו של מוחמד על קבלת "התגלויות אלוהיות" מאלוהים ומתייגים אותו במקום זאת כנביא שקר.Esposito, John. (1998), Islam: the Straight Path, extended edition. Oxford university press, p.17

 ההתייחסות למוחמד 
בימי הביניים היה מקובל שסופרים יהודים מתארים את מוחמד כ"המשוגע", כמונח של בוז המשמש לעיתים קרובות בתנ"ך למי שמאמינים שהם נביאים.

 הרמב"ם 
הרמב"ם התייחס למוחמד כנביא שקר ואיש בלתי שפוי. באיגרת תימן כתב הרמב"ם ליהודי תימן "אחרי ישו קם המשוגע שחקה את מבשרו, שכן הוא סלל לו את הדרך. אבל הוא הוסיף את המטרה הנוספת של השגת שלטון והַכְנָעָה (טאלב אל-מולק; רדיפת ריבונות) והוא המציא את מה שהיה ידוע (האסלאם)"Norman Roth. Jews, Visigoths, and Muslims in Medieval Spain: Cooperation and Conflict, BRILL, 1994, p. 218.

בחיבור ההלכתי המונומנטלי שכתב הרמב"ם "משנה תורה", ציין הרמב"ם כי בכל זאת מוחמד היה חלק מתוכנית ה', להכשיר את העולם לביאת המשיח היהודי: "וכל הדברים האלו של ישוע הנצרי, ושל זה הישמעאלי שעמד אחריו, אינן אלא לישר דרך למלך המשיח, ולתקן העולם כולו לעבוד את יי ביחד, שנאמר: "כי אז אהפוך אל עמים שפה ברורה, לקרוא כולם בשם יי לעבדו שכם אחד (צפניה ג, ט)."A. James Rudin. Christians & Jews Faith to Faith: Tragic History, Promising Present, Fragile Future, Jewish Lights Publishing, 2010, pp. 128–129.

 התייחסויות לא ברורות ועקיפות 

נתנאל בירב פיומי, רב תימני נגיד וראש רבני תימן בראשית המאה ה-12, פילוסוף, מחבר הספר "גן השכלים", בו כתב כי האלוהים שולח נביאים להקים דתות לאומות אחרות, שאינן חייבות לציית למצוות התורה היהודית. נתנאל ראה במפורש את מוחמד כנביא אמת, שנשלח משמים עם מסר מסוים שמתייחס לערבים, אך לא ליהודים.The Bustan al-Ukul, by Nathanael ibn al-Fayyumi, edited and translated by David Levine, Columbia University Oriental Studies Vol. VI, p. 105Gan ha-Sekhalim, ed. Kafih (Jerusalem, 1984), ch. 6. ההסכמה המפורשת של בירב פיומי לנבואתו של מוחמד הייתה נדירה ולמעשה לא ידועה עד לתקופה האחרונה מעבר לתימן מולדתו.Abraham's children: Jews, Christians, and Muslims in conversation, by Norman Solomon, Richard Harries, Tim Winter, T&T Clark Int'l, 2006, , p. 137 Netanel's work was virtually unknown beyond his native Yemen until modern times, so had little influence on later Jewish thought.

המדרש הנבואי "סודותיו של רבי שמעון בן יוחאי", משווה את מוחמד למשיח היהודי. לפי טקסט זה, המיוחס לחכם והוגה הדעות המפורסם בן המאה הראשונה רבי שמעון בר יוחאי, ככל הנראה נכתב בתחילת הכיבוש המוסלמי או במאה ה-8,The History of Jerusalem: The Early Muslim Period, by Joshua Prawer and Haggai Ben-Shammai, NYU Press, 1996, , p. 304 תפקידו של מוחמד כנביא כולל את גאולת היהודים מהנוצרים. דיכוי ("רומי" או "אדומי") משחק תפקיד חיובי בתהליך המשיחי.Abraham's children: Jews, Christians, and Muslims in conversation, by Norman Solomon, Richard Harries, Tim Winter, T&T Clark Int'l, 2006, , p. 133 "Nistarot" places the Muslim conquests in an eschatological context, and implies that Muhammad had a positive role to play in the messianic process.

מסמך אחד של יהודי תימן, שנמצא בגניזת קהיר, מעיד, שיהודים רבים קבלו את מוחמד כנביא ואפילו חיללו שבת כדי להצטרף למוחמד במאבקו.Watt (1956), p. 175, p. 177 עם זאת, בהתייחס למסמך, הנקרא Dhimmat an-nabi Muhammad (כתב ההגנה של מוחמד), חלק מהחוקרים אומרים שהוא הומצא על ידי יהודי תימן למטרת הגנה עצמית.Yakov Rabkin "Perspectives on the Muslim Other in Jewish Tradition"  (126 KB)

חלק מסיפורי המסורת האסלאמית על מוחמד נכנסו אגב למחשבה היהודית, עקב ההתערות התרבותית הגדולה בספרד האסלאמית מהמאות ה-9 עד ה-12, המכונה תור הזהב של יהודי ספרד. לדוגמה, רבי יעקב יוסף כ"ץ מפולונה, מראשוני הוגי הדעות החסידיים, כתב שאדם ירא שמים (חסיד) לימד שהמאבק הפנימי ביצר הרע גדול יותר ממאבק חיצוני, וציטט את חיבורו הפופולרי של רבנו בחיי אבן פקודה "חובות הלבבות". בגרסה המקורית הערבית יהודית של אותו ספר, רבנו בחיי אבן פקודה מתייחס למאבק החיצוני והפנימי כאל ג'יהאד.A Sufi-Jewish Dialogue: Philosophy and Mysticism in Bahya ibn Paquda's Duties of the Heart, by Diana Lobel, University of Pennsylvania Press, , p. ix "How does a perennially popular manual of Jewish piety come to be quoting Islamic traditions about the Prophet Muhammad? Muslim Spain of the tenth through twelfth century, known as the "Golden Age" of Hispano-Jewish poetry and letters, is a time of great convergence and cultural creativity."

 ראו גם 
 יחסי אסלאם–יהדות

 הערות שוליים 

קטגוריה:מחלוקות ופולמוסים ביהדות
קטגוריה:אסלאם
קטגוריה:יהדות
קטגוריה:קשרים בין-דתיים
קטגוריה:פולמוס או דיאלוג בין-דתי