קיר נושא עומס

ממוזער|שמאל|220px|מגדל ויליס בשיקגו משתמש באגד של מבני מסגרות מפלדה.
קיר נושא עומס או קיר נושא הוא קיר המהווה רכיב מבני  פעיל במבנה, התומך את משקל הרכיבים הנסמכים עליו, ומעביר דרכו את משקלם בתוספת משקלו לרכיב התומך אותו עד יסודות המבנה מתחתיו ומשם אל הקרקע. לרוב, החומרים המשמשים לבניית קירות נושאי עומס בבניינים גדולים הם בטון, בלוקים  או לבנים.

בשונה מקיר נושא, קיר מסך אינו מספק תמיכה מבנית משמעותית מעבר למה שדרוש כדי לשאת את משקלו העצמי או להעביר עומסי רוח לקיר נושא או רכיב מבני אחר.

 היסטוריה 
קירות נושאי עומס הם אחת מצורות הבנייה המוקדמות ביותר. הפיתוח של תמיכות דואות באדריכלות הגותית אפשרה למבנים לשמור על חלל פנימי פתוח, תוך העברת משקל רב יותר לתמיכה במקום לקירות נושאים מרכזיים. קתדרלת נוטרדאם היא דוגמה למבנה הבנוי בשיטת קירות נושאי עומס עם תמיכות דואות.
קירות נושאי עומס נפוצים ביותר במבני מגורים הנבנים בשיטת הבנייה הקונבנציונלית. בראשית עידן גורדי השחקים, התבררו חסרונותיה של בנייה בשיטה זו. על מנת להעביר עומס כה רב ליסודות, על הקירות בקומות התחתונות להיות כה עבים עד שלא נשאר חלל פנימי לשימוש. כמו כן, פתיחת חלונות ודלתות מוגבלת בגודל. הודות לצמיחתה המואצת של תעשיית הפלדה, פותחה על ידי ויליאם לה ברון ג'ני מערכת מסגרות פלדה נושאות מתאימה יותר להעברת עומסים. כתוצאה מכך הייתה ירידה בשימוש בשיטת קירות נושאי עומס במבנים מסחריים בקנה מידה גדול.
ראו גם
 עמוד 

הערות שוליים

קטגוריה:הנדסה אזרחית
נושא עומס