הממלכה האוסטרוגותית

הממלכה האוסטרוגותית (בלטינית: Regnum Italiae;Flavius Magnus Aurelius Cassiodorus Senator, Variae, Lib. II., XLI. Luduin regi Francorum Theodericus rex. ממלכת איטליה) הייתה ממלכה שהתקיימה תחת שליטתם של האוסטרוגותים הגרמאניים בחצי האי האפניני ובאזורים הסמוכים לו בשנים 493 עד 553.

תחת תיאודריך הגדול, מלך הממלכה האוסטרוגותית הראשון, הגיעה הממלכה לשיאה, והשתרעה מדרום צרפת המודרנית במערב ועד למערב סרביה המודרנית בדרום מזרח. רוב המוסדות החברתיים של האימפריה הרומית המערבית המאוחרת נשתמרו בתקופת שלטונו. תיאודוריך קרא לעצמו Gothorum Romanorumque rex ("מלך הגותים והרומאים"), והוכיח את רצונו להיות מנהיגם של שני העמים.

החל משנת 535, האימפריה הביזנטית פלשה לאיטליה בפיקודו של יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית. השליט האוסטרוגותי באותה תקופה, , לא יכול היה להגן על הממלכה בהצלחה ולבסוף הממלכה נכבשה כאשר הבירה רוונה נפלה. המלך האחרון של הממלכה האוסטרוגותית היה .

 היסטוריה 
 רקע 
 אוסטרוגותים 

מוצאם של האוסטרוגותים הוא מגוטלנד (Gotland) שבשוודיה, סקנדינביה. השבט השפיע על אירועים מדיניים בשלהי ימיה של האימפריה הרומית. במקביל לו, פעל שבט גרמאני נוסף, אף הוא מצאצאי הגותים (Gothi), והוא הויזיגותים (Visigothi), שכונו "גותים אציליים" או ה"מערב-גותיים". שני השבטים הם מצאצאי הגותים, שבט שהתהווה במזרח גרמניה, שנטל חלק באירועים המדיניים של אותה עת.

האוסטרוגותים היו הענף המזרחי של הגותים. הם התיישבו והקימו מדינה רבת עוצמה בדאקיה, אך במהלך סוף המאה ה-4 הם נכנסו לשליטתם של ההונים. לאחר התמוטטות האימפריה ההונית בשנת 454, מספר גדול של אוסטרוגותים התיישבו במחוז הרומאי של פאנוניה כפוידרטוס.

 אודואקר (476–493) 

ב-476, אודואקר, מנהיג הפוידרטוס במערב, ביצע הפיכה נגד צבאו של פלביוס אורסטס, שביקש להכיר בבנו של אורסטס, רומולוס אוגוסטולוס, כקיסר האימפריה הרומית המערבית במקום הקיסר יוליוס נפוס. אודואקר שמר על המערכת המנהלית הרומית, שיתף פעולה באופן פעיל עם הסנאט הרומי, ושלטונו היה יעיל ומוצלח. הוא גירש את הוונדלים מסיציליה בשנת 477, ובשנת 480 כבש את דלמטיה לאחר רצח יוליוס נפוס.

 כיבוש איטליה על ידי הגותים 
תיאודוריק יצא ממואסיה בסתיו 488, עבר דרך דלמטיה וחצה את האלפים היוליאניים לאיטליה בסוף אוגוסט 489. העימות הראשון עם צבאו של אודואקר התרחש בנהר איזונצו ב-28 באוגוסט. אודואקר הובס ונסוג לכיוון ורונה, שם נערך קרב נוסף חודש לאחר מכן, שהביא לניצחון גותי עקוב מדם, אך מוחץ.

אודואקר ברח לבירתו רוונה, בעוד החלק הגדול של צבאו נכנע לגותים. תיאודוריך שלח אז את טופא ואנשיו נגד אודואקר, אך טופא חזר לתמוך באודואקר. בשלב זה, הויזיגותים התערבו ואודואקר הובס באופן מכריע בנהר אדה ב-11 באוגוסט 490. אודואקר נמלט שוב לרוונה, בעוד שהסנאט וערים רבות באיטליה החלו לתמוך בתיאודריך.

 תיאודריך רוצח את אודואקר 
רק בשנת 492 הצליח תיאודוריך להשיג צי ולכבוש את נמלי רוונה, ובכך ניתק לחלוטין את התקשורת עם העולם החיצון. ההשפעות של זה הופיעו שישה חודשים לאחר מכן, כאשר החל משא ומתן בין שני הצדדים, בתיווכו של בישוף העיר.

ההסכם הושג ב-25 בפברואר 493, לפיו על שני הצדדים לחלק את איטליה ביניהם. משתה נערך על מנת לחגוג את הסכם זה. במהלך המשתה, שהתקיים ב-15 במרץ, רצח תיאודוריך, לאחר שהרים כוסית, את אודוקר. לאחר מכן אירע טבח כללי בחייליו ובתומכיו של אודואקר.

 תיאודריך הגדול (493–526) 
כמו אודואקר, תיאודוריך היה לכאורה פטריקי ונתין של הקיסר בקונסטנטינופול, ששימש כמשנה למלך איטליה, תפקיד שהוכר על ידי קיסר האימפריה הביזנטית אנסטסיוס הראשון ב-497. למעשה, תיאודריך פעל כשליט עצמאי, אם כי בניגוד לאודואקר, הוא שמר בקפדנות על עמדתו.

בתחילת מלכותו, החלו אנשיו של תיאודריך להתיישב בתחומה של האימפריה הביזנטית, אך זנון, קיסר האימפריה הביזנטית, שכנע אותו לעבור ולנסות לכבוש את איטליה, שהייתה כבר מותשת מרוב מלחמות.

המלך זכה לכינוי "הגדול" לאחר שכבש את איטליה בשנת 493 מידי אודואקר, 17 שנים לאחר שאודואקר הדיח את הקיסר האחרון של האימפריה הרומית (476), רומולוס אוגוסטולוס. לאחר שניצח את אודואקר, הזמין אותו תיאודריך לסעודת פיוס ורצח אותו.

תיאודריך דאג שהגותים החדשים באיטליה יחיו בשלום עם תושבי הארץ הישנים, האיטלקים. הוא גם נתן לכל חייליו חלקות אדמה משלהם, שאותן עיבדו, ועל ידן סיפקו את כל צורכיהם וצרכי משפחותיהם. הוא בחר את רוונה לבירת ממלכתו ובנה בה כנסיות יפות ומפוארות, דבר ששיפר את מראה העיר שהמלחמות נתנו בה את אותותיהן.

לאחר מותו של תיאודריך ב-30 באוגוסט 526, החלו הישגיו להתמוטט. מאז שאותריק מת בשנת 523, ירש תיאודוריק את נכדו התינוק אתאלריק, בהשגחת אמו, אמלסונטה, כעוצר. היעדר יורש חזק גרם להתפוררות רשת הבריתות שהקיפה את המדינה האוסטרוגותית: הממלכה הוויזיגותית חזרה לאוטונומיה תחת אמלרית, היחסים עם הוונדלים הפכו עוינים יותר ויותר, והפרנקים פתחו שוב בהתפשטות, הכניעו את תורינגים ואת הבורגונדים וכמעט גורשו בדרום את האחזקות האחרונות שלהם3]. עמדת הדומיננטיות ממנה נהנתה הממלכה האוסטרוגותית תחת תיאודוריק במערב עברה כעת באופן בלתי הפיך לפרנקים.

 המלחמה הגותית ונפילת הממלכה 

המלחמה הגותית בין האימפריה הרומית המזרחית לממלכה האוסטרוגותית התרחשה משנת 535 עד 554 באיטליה, דלמטיה, סרדיניה, סיציליה וקורסיקה. בדרך כלל היא מחולקת לשני שלבים. השלב הראשון נמשך בין 535 ל-540 והסתיים בנפילת רוונה ובכיבושה מחדש לכאורה של איטליה על ידי הביזנטים. עם נפילת רוונה הפכה פאביה לבירת הממלכה וכן למרכז ההתנגדות האוסטרוגותית האחרון שהמשיך את המלחמה והתנגד לשלטון הביזנטי.

במהלך השלב השני (540/541–553) התעצמה ההתנגדות הגותית מחדש תחת הנהגתו של טוטילה והופסקה רק לאחר מאבק ממושך של נארס, שדחה את פלישת הפרנקים והאלמאנים ב-554. באותה השנה פרסם יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, את , שקבעה את ממשלת איטליה החדשה. עם זאת, כמה ערים בצפון איטליה המשיכו להחזיק מעמד עד תחילת שנות ה-60 של המאה ה-6.

עד סוף הסכסוך הייתה איטליה הרוסה והתרוקנה במידה ניכרת. כתוצאה מכך, הביזנטים המנצחים לא היו מסוגלים להתנגד לפלישת הלומברדים ב-568, מה שהביא לאובדן חלקים נרחבים מחצי האי האפניני.

 הערות שוליים 

קטגוריה:גותים
קטגוריה:עמים, שבטים ומדינות בימי הביניים
קטגוריה:מדינות לשעבר באירופה