אביעזר וייס

אביעזר וייס (נולד ב-9 במאי 1943 בירושלים) הוא דוקטור לספרות עברית מטעם אוניברסיטת בר-אילן, מחנך והוגה דעות. עמד בראש המכללה האקדמית לחינוך גבעת ושינגטון וניהל את תיכון צייטלין במשך שנים רבות. היה ממייסדי תנועת נאמני תורה ועבודה.

ביוגרפיה
ראשית חייו
אביעזר וייס נולד בהדסה הר הצופים שבירושלים לאלתר יצחק וייס וצפורה אסתר לבית כרמל, בן יחיד להוריו.

גדל בתל אביב עד גיל 9, ואחר כך עברה משפחתו לגור ברמת גן. המשפחה הייתה מראשוני המשתכנים בשכונת רסקו שלימים הפכה לרמת חן. למד בבית הספר היסודי "מוריה" בתל אביב, בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה (שנה אחת) ובתיכון העירוני בבני ברק.

לאחר התיכון, התקבל לעתודה האקדמית ללימודי ספרות עברית וערבית, ושירת כקצין באמ"ן.

 חיים אישיים 
וייס התחתן בשנת 1965, עם מרים לבית רובק (עסקה בחינוך מבוגרים ועולים). לזוג נולדו שלוש בנות ובן, בהם הסופרת תמר וייס-גבאי ויצחק וייס, מייסד בית הספר למוסיקה "מזמור".

נכון לשנת 2023, אביעזר ומרים גרים ברמת גן, בשכונת רמת חן.

 קריירה 
באקדמיה
וייס למד באוניברסיטת בר-אילן, במסגרת העתודה האקדמית. הוא סיים תואר בוגר בספרות עברית וערבית (שפה וספרות) והמשיך לתואר מוסמך בספרות עברית.
התזה שהוא כתב, בהנחיית פרופ' ברוך קורצווייל, הייתה על סיפוריו של יוסף חיים ברנר. הוא סיים את התואר בהצטיינות.

תוך כדי שירות החובה שלו החל ללמד בתיכון של ישיבת היישוב החדש שבתל אביב, הוא לימד שם עד שנות ה-80.

בשנת הלימודים תשכ"ט (1968-9) התקבל כמורה לספרות, לשון והבעה בתיכון צייטלין, ובהמשך התמנה למרכז המקצועות ספרות, הבעה ולשון בבית הספר.
בהמלצת מנהל תיכון צייטלין, ד"ר דב אברון, השתלם וייס בהוראת הערבית, והחל ללמד גם את המקצוע זה בתיכון. בהמשך, התמנה לתפקידי ניהול נוספים.

במקביל לעבודתו כמורה בתיכון צייטלין, החל בלימודיו באוניברסיטת בר-אילן לתואר דוקטור לספרות. עבודת התזה, בהנחיית פרופ' צבי לוז, הייתה על הקשר בין מבנה למשמעות בשירי אברהם שלונסקי.

כשסיים את הדרישות לקבלת התואר, החל ללמד בבר-אילן והגיע לדרגת מרצה בכיר. הוא לימד באוניברסיטה משנת 1973 עד 1986. הקורסים שלו עסקו בעיקר בתיאוריה של השירה והפרוזה, במחזה התנ"כי וההיסטורי, בשירה העברית בדור שלונסקי ואלתרמן ובסיפורת המקראית.

ניהול תיכון צייטלין
בתחילת שנות השמונים, החליט ויס להעדיף את העיסוק בחינוך על העיסוק האקדמי. לקראת סוף 1984, פנה ד"ר שמשון שושני, שהיה מנהל מינהל החינוך בעיריית תל אביב לדוקטור וייס ובקש ממנו לנהל את בית ספר תיכון צייטלין.

בשנים 1985–2000 וייס ניהל את תיכון צייטלין.
המדיניות החינוכית שלו התמקדה בתחומים אלו:
חינוך ציוני דתי פתוח לערכים ליברליים ולתרבות כללית עם מחויבות לשירות צבאי ולאומי. בכלל זה עידוד בנות לשרות צבאי (בשונה מהמקובל בחמ"ד) ולאומי.
שאיפה לרמת לימודים גבוהה, תוך צמצום מרבי של הנשירה: בתחילת כהונתו כמנהל היה אחוז הנשירה בין כיתה ז' ל-י"ב 50% (שיעור נשירה מקובל בתל אביב בשנות ה-80). בשנה של סיום כהונתו היה אחוז הנשירה 8%. בית הספר לא היה סלקטיבי וכל תלמיד שפנה התקבל אליו.

תוך כדי עבודתו בתיכון הוא ייסד, לראשונה בבית ספר תיכון דתי, את מגמת הלימודים "חוק ומשפט", שאושרה להוראה על ידי המשנה לנשיא ביהמ"ש העליון, פרופ' מנחם אלון.

בשנתיים הראשונות בהן ניהול את תיכון צייטלין, המשיך ללמד במקביל בחוג לספרות באוניברסיטת בר-אילן.

בשנים 1990–1991 היה בשליחות בקנדה, מטעם המחלקה לחינוך ותרבות תורניים בגולה של ההסתדרות הציונית העולמית. הוא יעץ לתוכניות לימודים בבתי הספר היהודיים בקנדה, הקים מערך שיעורי ערב ביהדות ובעברית לילדי מהגרים ישראלים שלמדו בבתי הספר הציבוריים והיה אחראי למערך שליחי החינוך של המחלקה ברחבי המדינה.

הוגדר כ"מנהל מצטיין" על ידי מינהל החינוך של עיריית תל אביב, פעמיים במהלך שנות ה-90.

ניהול המכללה האקדמית לחינוך גבעת ושינגטון
בשנים 2001–2010 עמד וייס בראש המכללה האקדמית לחינוך גבעת ושינגטון.

במהלך השנתיים הראשונות לכהונתו קיבלה המכללה הכרה אקדמית מהמועצה להשכלה גבוהה, ועם פרישתו ב-2010 הוסמכה להעניק תואר שני.
בשנה הראשונה לכהונתו, בשל היעדר ההכרה נרשמו לשנה א' כ-20 תלמידים. עם פרישתו עמד מספר התלמידים על כ-400 ובשל ההתמחויות שנפתחו בה בשנים אלו, המספר המשיך לעלות, ומגיע היום (2023) לכאלף תלמידים.

 הגותו 
עיקר מחקרו ועיסוקו בספרות, תנ"ך, חינוך ואתיקה.

פעל למען נושאים כגון חברה דתית מעורבת לכתחילה, שירות בנות בצה"ל, שילוב השכלה כללית בחינוך הדתי}ועוד.

היה מהמייסדים וחבר המזכירות הפעילה של תנועת נאמני תורה ועבודה, שדגלה בערכים אלו, יחד עם ד"ר יחזקאל כהן (מייסד התנועה), פרופ' אברהם נוריאל, הרב פרופ' מיכאל נהוראי, פרופ' זאב ספראי, חנה ספראי ועוד.

פרסם מאמרי דעה רבים בעיתונות.
בנוסף חקר ספרות ופרסם מאמרים והרצאות על ברנר, זלדה, ביאליק, שלונסקי ועוד.

תחומי מאמריו והרצאותיו העיקריים לאחר פרישתו היו: הגדרת המונותאיזם המקראי, האתיקה של הנצי"ב מוולוז'ין, זהות יהודית וציונית, הזיקה בין התרבות הכללית ליהדות ועוד.

קישורים חיצוניים




 ערבות הדדית והרתעה, באתר ישראל מחר, 19 בינואר 2008


הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ציונות דתית: אישים
קטגוריה:ציונות דתית: אנשי חינוך
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:מנהלי בתי ספר ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943