אריות תחת הנהגת חמורים

אריות תחת הנהגת חמורים הוא ביטוי שמופיע במחקרים בתחום ההיסטוריה הצבאית ומתאר את הפעלת חיל הרגלים של צבא האימפריה הבריטית במהלך מלחמת העולם הראשונה. בבסיס הביטוי נמצאת התאוריה שהחיילים של האימפריה הם האריות שנשלחו אל מותם בשדות הקטל של החזית המערבית על ידי החמורים שהם מנהיגים ומפקדים חסרי כישורים שהיו אדישים לגורלם ולמותם. הביטוי שימש כשם למחקר ביקורתי שפרסם ההיסטוריון הצבאי הבריטי אלן קלארק בשנת 1961 תחת השם "החמורים" The Donkeys שביטא את גישת המחקר ההיסטורי של מלחמת העולם הראשונה בשנות השישים של המאה ה-20, אך זכה גם לביקורות נוקבות.

הביטוי זכה לשימוש נרחב בידי עיתונאים, היסטוריונים והוגי דעות כתמצית הביקורת על המנהיגים וניהול המלחמה מצד כל הצבאות והצדדים שהשתתפו במלחמת העולם הראשונה, וכדרך לציין שהמלחמה הייתה בזבוז של חיים חסר טעם, ללא קשר ליכולת הטכנית או אחרת של הגנרלים משני הצדדים. מנגד, מבקרי הביטוי טענו כי מנקודת המבט הבריטית, המלחמה הייתה "הכרחית ומוצלחת".

מקור הביטוי
הביטוי מבוסס על פתגמים ואמרות-כנף שהשתרשו בתרבות המערב וקדם למלחמת העולם הראשונה. פלוטרכוס ייחס למצביא האתונאי כבריאס את האמירה ש"יש לחשוש יותר מצבא של איילים בפיקודו של אריה מצבא של אריות בפיקודו של צבי". האמרה זכתה לשימוש נרחב במהלך מלחמת קרים בסוף המאה ה-19, ובעיקר לתאר את הקרבות סביב המצור על סבסטופול, שאחד מרגעי השפל שלו בהיבט זה הייתה הסתערות הבריגדה הקלה. אחד הציטוטים המפורסמים יותר נעשה על ידי קרל מרקס ופרידריך אנגלס, במאמר שפורסם ב-Neue Oder-Zeitung, באוקטובר 1855, על הטעויות והמחדלים האסטרטגיים של הצבא הבריטי במהלך נפילת סבסטופול באומרם "הבדיחה הרווחת בצבא הרוסי, ש'הצבא האנגלי הוא צבא של אריות בראשות חמורים', הוּכְחה סופית בקרב על רדן ".

מלחמת העולם הראשונה
האצילה הגרמנית ממוצא בריטי הנסיכה אוולין בלוכר שהתגוררה בברלין בתקופת מלחמת העולם הראשונה, ציינה בספר זיכרונותיה שיצא לאור ב-1921, כי הגנרל הגרמני אריך לודנדורף ציטט אמירה רווחת במטה הכללי הגרמני, כשהוא משבח את הבריטים על אומץ ליבם: "אני אנסח את זה בדיוק כפי ששמעתי את זה במטה הכללי: הגנרלים האנגלים חסרי יכולת, לא היה לנו סיכוי אם היה להם שכל כמו שיש אומץ לחיילים שלהם, הם אריות שמובלים על ידי חמורים".

הביטוי "אריות בראשות חמורים" שימש ככותרת לספר שיצא לאור ב-1927, מאת קפטן פ.א. תומפסון. כותרת המשנה של ספר זה הייתה "הסבר כיצד הניצחון במלחמה הגדולה הושג על ידי אלה שעשו הכי פחות טעויות".

שימושים מאוחרים יותר בביטוי
במהלך מלחמת העולם השנייה צוטט הגנרל הגרמני ארווין רומל משתמש באימרה על מנת לתאר את מהלך המצור על טוברוק בשנת 1942.

במהלך הדיון הציבורי על תהליך הברקסיט בשנת 2019 השתמשו מתנגדי המהלך בהאשטאג #led by donkeies כדי לתאר את צביעותם ואופיים של הפוליטיקאים הבריטים שהובילו את הברקסיט.

"החמורים"
ספרו הראשון של ההיסטוריון הבריטי אלן קלרק, "החמורים" The Donkeys (1961), היה סקירה מהפכנית של מהלכי חיל המשלוח הבריטי במלחמת העולם הראשונה, החל במערכות של החזית המערבית, עבור בקרבות שניטשו בלוס, בנב שאפל ובארמנטייר וכלה בפיטוריו של סר ג'ון פרנץ', המפקד העליון של הכוח, והחלפתו בדאגלס הייג. הספר כלל ביקורת נוקבת על הגנרלים במלחמה ותלה בהם את האשמה לאובדן החיים הרב. שמו של הספר הוא פרפרזה על הביטוי האנגלי "Lions led by donkeys". הספר עוסק באופן נרחב בתככים הפוליטיים מאחורי הקלעים כאשר מפקדים נלחמו על השפעה, לדוגמה יחסיו הרעועים של סר ג'ון פרנץ עם בעלי בריתו הצרפתים ועם הוריישו קיצ'נר. עבודתו הושפעה מאוד מארתור לי, ידיד המשפחה, שזכר את האנדרלמוסיה ואוזלת היד ששררו בשורות חיל המשלוח. במהלך עבודתו התיידד עם ההיסטוריון באזיל לידל הארט, שהיה למנטור שלו ושדחף ללא מצרים את הטענה על האין-אונות של הגנרלים הבריטים בכתביו ומאמריו הרבים. עם צאתה לאור ספגה היצירה קיתונות של רותחין, בעיקר מהיסטוריונים תומכיו של הייג, אך בה בעת לשבחים בין השאר מפי מקס איטקן, הברון הראשון מביוורברוק, הטייקון הבריטי, מהעיתון "הטיימס" וכן מפי ברנרד לו מונטגומרי שציין אותה לטובה על תפישתה המדויקת את הכישלון המהדהד של המנהיגות הצבאית. הספר היה מקור השראה למחזמר הסאטירי "Oh! What a Lovely War", בבימויו של ריצ'רד אטנבורו.

ביקורת
ההיסטוריון הבריטי בריאן בונד , ערך בשנת 1991 אוסף מאמרים על תולדות מלחמת העולם הראשונה, והביע את הרצון הקולקטיבי של המחברים השונים משנת 1991 לבסס תיאור מורכב ועמוק יותר מעבר ל"סטריאוטיפים הפופולריים של החמורים", תוך הכרה בכך שנעשו טעויות מנהיגות חמורות. ההיסטוריון הבריטי יו סטרכאן  מתח ביקורת על עמדתו האקדמית של לידל הארט וטען כי בעוד שהמנהיגות הבריטית בתחילת המלחמה עשה טעויות שעלו בחיי מספר רב של חיילים, החל מ 1915–1916 עשה המטה הכללי מאמצים רבים לצמצם את האבדות הבריטיות באמצעות טקטיקות טובות יותר ושימוש בכלי נשק חדשניים שהבולטים שבהם היו הטנק ושימוש בכלי טיס. טענה נוספת שהועלתה היא שגם הצבאות הרוסיים סבלו קשות במהלך השנים הראשונות של המלחמה, בעיקר בקרב טננברג. הטקטיקות הגרמניות סופגות ביקורת שגרתית על השימוש ללא הבחנה בטקטיקת התקפת-נגד מיידית על מנת להחזיר "קרקע אבודה", פעולה שהביאה בדרך כלל לאובדן חיים גבוה בקרב הצבא הגרמני. הצבאות הלוחמים במלחמת העולם הראשונה היו תחת פיקוד של גנרלים שלחמו מלחמות קולוניאליות במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19, שבה המושגים של משמעת וקרבות פנים-אל-פנים נלקחו והתאימו ללחימה במלחמות נפולאון, בעוד שהמלחמה הביאה את הצבאות לעימות שהתאפיין בלחימה מול צבא של מעצמה מתועשת תוך שימוש בטכנולוגיה שווה ולעיתים עדיפה, ודרשה שינוי קיצוני בחשיבה.

מחקרים נוספים והיסטוריונים בריטים של המחצית השנייה של המאה העשרים טוענים כי הביטוי "אריות תחת הנהגת חמורים" יצר תמונה כוזבת, או לפחות חלקית מאוד, של הלחימה במלחמת העולם הראשונה. התיאור המרכזי שבסיס הטענה, שלפיו המפקדים הבריטים (ומפקדים אחרים במלחמה) חיו בפאר בטירות המרוחקות משדה הקרב, אדישים לסבלם של החיילים בשוחות ומעוניינים רק בהסתערויות של חיל הפרשים ובירי בפחדנים – "מופרך שוב ושוב על ידי העובדות, ומתקיים רק משום שכמה פרשנים רוצים להנציח את המיתוס שלגנרלים האלה, המייצגים את המעמדות הגבוהים, לא היה אכפת ממה שיקרה לחיילים בני המעמדות הנמוכים".

לקריאה נוספת
 הטקסט המלא של הספר "החמורים" מאת אלו קלארק באתר ארכיון האינטרנט
קטגוריה:אמרות כנף
קטגוריה:החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
 פרויקט מחקר מ"אריות תחת הנהגת חמורים" אוניברסיטת בירמינגהם

קישורים חיצוניים
 אריות תחת הנהגת חמורים? מאמר ביקורת באתר BBC נכתב על ידי פיטר סימקינס היסטוריון צבאי ממוזיאון המלחמה האימפריאלי