אל-מוואסי

אל-מַוַ֫ואסִי (בערבית: المواصي, בתעתיק מדויק: אלמואצי) הוא כפר בדואי בדרום רצועת עזה. עד ההתנתקות מרצועת עזה בשנת 2005 היה מובלעת ערבית מוקפת ביישובי גוש קטיף. כיום זהו הכפר היחיד שיושב על חופה הדרומי של רצועת עזה. רוחב השטח כקילומטר אחד ואורכו לצד חוף הים 14 קילומטרים. על פי הלמ"ס הפלסטיני, נכון לינואר 2005 גרו ביישוב כ-8,000 תושבים.

השם "המוואסי" נקרא כך על שם שיטת חקלאות בה משתמשים הבדואים באזור לגידולים באמצעות מי תהום גבוהים הנמצאים בסביבה. מי תהום אלו יצרו בין היתר את האגם בתל קטיפא, מצפון לכפר.

בכפר ישנה מרפאה אחת. כאשר צה"ל נכח ברצועת עזה עד 2005 רק תושבי הכפר הורשו להיכנס ולצאת ממנו (דרך מחסום תופאח), ביניהם חולים שאושפזו בבתי חולים בשאר הרצועה. רוב תושבי הכפר מתפרנסים בעיקר מגידולי ירקות ופירות והשאר דייגים ורועי צאן. עד ההתנתקות הועסקו רבים מהתושבים בחממות יישובי גוש קטיף.

כיום שטח הכפר מהווה את השטח ההומניטרי עליו הכריזה ישראל במלחמת חרבות ברזל.

 היסטוריה 
מחקר מועט נעשה על ההיסטוריה של הכפר. במהלך מלחמת העולם הראשונה עבר שטח הכפר המודרני לשליטת האימפריה הבריטית ביחד עם כל ארץ ישראל. ב-1948 עבר הכפר לשליטה צבאית מצרית כחלק ממלחמת העצמאות, ביחד עם כל רצועת עזה. האזור נכבש על ידי ישראל במהלך מלחמת סיני ב־1956 והוחזר לידי מצרים במרץ 1957. במלחמת ששת הימים ב-1967 כבשה ישראל את אל-מוואסי ושאר רצועת עזה.

בזמן הממשל הצבאי הישראלי ברצועת עזה הוקמו יישובי גוש קטיף מסביב לכפר, והוא נהפך למובלעת ערבית במערב הגוש כאשר סביבו גדר ביטחון ומחסום כניסה אליו – מחסום תופאח., באתר בצלם, מארס 2003 דובר צה"ל הסביר שההגבלות שהוטלו על האוכלוסייה המקומית נועדו למנוע טרור.

ב-2005, לאחר ביצוע ההתנתקות, הכפר נותר לבדו על חופה הדרומי של רצועת עזה, ומאז הרחיב את השטחים החקלאיים שלו לחורבות יישובי גוש קטיף.

בעקבות מלחמת חרבות ברזל צה"ל הכריז על מרחב הכפר, שהיה חקלאי בעיקרו, כשטח הומניטרי לפליטים מצפון רצועת עזה. במהלך ינואר 2024 הגיעו כוחות צה"ל לפאתי הכפר הצפוניים.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:רצועת עזה: כפרים
קטגוריה:נפת רפיח
קטגוריה:הרשות הפלסטינית
קטגוריה:מובלעות לשעבר