שיקול דעת ותכנון בשחמט

שיקול דעת ותכנון בשחמט (אנגלית: Judgement and Planning in Chess) הוא ספר שחמט שנכתב על ידי מקס אויבה אלוף העולם החמישי בשחמט (1935–1937). 

הספר מחולק לעשרה פרקים שכולם עוסקים במשחק, לאחר שהסתיים שלב הפתיחה.

 צעדים ראשונים בשיקול הדעת ובתכנון 

זו דוגמה לדרך בה הלבן יכול לכפות מט בתוך מספר מסעים. הדוגמה מציגה את המסעים הטובים ביותר של השחור מנקודה זו (אם השחור יבחר במסעים אחרים, מספר המסעים עד למט יתקצר בצורה משמעותית). המטרה במשחק היא לנצח, ולכן לא משנה אם הלבן ינחית מט על יריבו או יגיע ליתרון חומרי מכריע. אויבה טוען שלצורך פיתוח היכולות החישוביות והטקטיות שלנו, חשוב להבחין בין שתי הצורות הללו של יתרון משמעותי. 

דוגמה זו מיועדת להמחיש תוכנית של הסתעפות של מט כפוי. דוגמאות אחרות מציגות עמדות בהן ניתן להגיע למט, אך לא בדרך כפויה, או להשיג יתרון חומרי מכריע.

כמה עצות כלליות שנותן אויבה על השאלה כיצד ניתן להמיר יתרון חומרי לזכייה במשחק.

א. אם יש לך יתרון חומרי, הכלל המנחה הוא לפשט את העמדה על ידי חילופי כלים עם מספר מגבלות - לא להגיע לעמדות סיום של צריח מול צריח ורץ או צריח ופרש משום שאלו עמדות שבדרך כלל מניבות תיקו. לכן מומלץ לבצע חילופים, אבל במידה. 

ב. לאחר שהגעת ליתרון חומרי הטעות העיקרית ששחקנים עושים היא לשחק באופן פסיבי ולהמתין מה היריב יעשה. יש להמשיך לשחק במלוא המרץ כדי  שהיתרון החומרי יניב זכייה במשחק אבל אין לסבך את המשחק שלא לצורך בהסתעפויות מסוכנות. רק התקפה תביא לידי ביטוי את היתרון החומרי, לכן יש לשחק בצורה אגרסיבית אך לא פזיזה.

 יתרון במספר הרגלים באגף המלכה 

 דוגמה ראשונה 

לבן: מיכאל בוטביניק  שחור:  

הערכת העמדה לאחר המסע ה-14 ב4 היא שללבן עמדה עדיפה. השאלה היא מדוע?  מבחינה חומרית העמדה שקולה לחלוטין. לכל צד אותם הכלים ושבעה רגלים. הלבן לא התפתח טוב יותר מהשחור; ניתן אפילו לטעון שעמדת הפרש השחור ב-ה4, במרכז הכוחות הלבנים נראית מאיימת על הלבן. ניידות הכלים של שני הצדדים שקולה לערך. שני המלכים בטוחים בעמדותיהם ולא חשופים למתקפה ישירה.

התשובה היא שעמדת הלבן עדיפה משום שיש לו יתרון במספר הרגלים באגף המלכה. 

לשני הצדדים שבעה  רגלים אך הם אינם מחולקים בצורה זהה על גבי הטורים בלוח. אם נחלק את הלוח לשלושה חלקים - טורים א'-ג' אגף המלכה, טורים ד'-ה' מרכז הלוח וטורים ו'-ח' אגף המלך נראה שללבן יותר רגלים באגף המלכה שלושה לעומת שניים ובמרכז הלוח לשחור שני רגלים לעומת אחד ללבן. באגף המלך לשני הצדדים מספר זהה של רגלים. הנקודה המרכזית היא שהלבן יכול לכפות יצירה של רגלי חופשי באגף המלכה בשעה שהשחור לא יכול לכפות (בדרך כלל) רגלי חופשי באגף המלך או במרכז הלוח. בעמדה הזו הלבן תמיד יוכל לשחק ב5 (עם או בלי א4 כמסע מקדים) ולהיות בטוח ביצירת רגלי מעבר. 

אם העמדה הייתה בשלב סיום, ללא כלים על הלוח, המלך השחור נמצא מרחק גדול מדי מאגף המלכה ולא יוכל לעצור את התקדמות הרגלים הלבנים בזמן. 

בעמדה הזו, יותר קשה ליצור רגלי מעבר לשחור באגף המלך, במיוחד כי הרגלים לפניו מגינים עליו ולכן מסובך יותר לקדם אותם. 

לאחר כל הניתוח מעלה, צריך לנצל את היתרון של הרגלים באגף המלכה ונראה איך בוטביניק  אלוף העולם בשחמט לעתיד עושה זאת.

המסעים החל מהמסע ה-15 מתחלקים למסעים הגנתיים, שמטרתם למנוע מהשחור פעולה מוצלחת באגף המלך: למשל 15. ז3 מונע מהפרש השחור להגיע ל-ו4 או ל-ח4 ולמסעי הכנה לקראת יצירת רגלי מעבר באגף המלכה כמו 17. א3 או 24. רד7 ו-25 ב-5. הלבן איננו ממהר, ומיישם את תוכניתו בזהירות ובסבלנות. 

אויבה מסכם את מהלך הפעולות באופן הבא:

א. הערך ונתח את סיכוי הנגד של היריב שלך

ב. הכן בצורה קפדנית את הפעולה שאתה מתכנן

בדוגמה שהובאה מעלה, כל הפעולות שהלבן עשה, הן ההגנתיות והן ההתקפיות נועדו להגיע למסע ה-26 והמכריע - ג6. הרגלי הזה שמיועד להפוך למלכה על טור ג' צריך לקבל מספיק תמיכה מיתר הכלים כדי להתמודד עם כל הגנה אפשרית של השחור.

 דוגמה שנייה 

לבן: מיכאל בוטביניק  שחור:    

העמדה המוצגת לאחר המסע ה-12 מזכירה מאוד את הדוגמה הראשונה, גם כאן ללבן יתרון רגלים באגף המלכה, כאשר הפרש השחור ב-ה4 איננו מהווה פיצוי מספיק. התוכנית של הלבן דומה - להבטיח את מבנה הרגלים באגף המלכה, לשלוט על ג6 ואולי גם על ג7 ולאחר ב5 להתקדם לג6 עם הרגלי.

המסע ה-13 של הלבן, רב5 מאיים ר:ג6 ולאחריו פה5, פרש חזק ששולט בעומק השטח השחור. השחור מונע זאת על ידי 13...פז5 אבל החילופים שמגיעים מיד לאחר מכן מביאים לעמדה שונה בתכלית לאחר המסע ה-19 ...צ:ה5.  ללבן עדיין רוב של רגלים באגף המלכה, אך לשחור רגלי חזק ב-ד5. ללבן יש יתרון חדש - פרש חזק לעומת רץ חלש לשחור, שכן הרגלים של השחור ניצבים כולם על הצבע של הרץ ולכן מגבילים את תנועתו. הפרש יוכל בסופו של דבר להגיע ל-ד4 ויהיה מוגן הן מהרגלים והן מהרץ.

 דוגמה שלישית 
לבן: עמנואל לסקר    שחור:  זיגברט טאראש

בעמדה לאחר המסע ה-14 של השחור, לשחור יתרון רגלים באגף המלכה. במשחק טאראש בכלים השחורים היטיב לשחק, לאחר המסע ה-22 כפה על הלבן את החלפת הצריחים, ובכך הביא לביטוי את יתרון הרצים מול החולשה של הרגלי הכפול בטור ב'. לאחר המסע ה-27 לשחור הייתה עמדה זכויה לחלוטין והמסע 37...רה6+ 38. מו8 ר:ז7+ 39. מ:ז7 ר:ב3 ולשחור עמדה זכויה לחלוטין. השחור בחר באפשרות אחרת ורק המסע האטיודי 41. מז6! אפשר ללבן לסיים בתיקו.

 דוגמה רביעית 
לבן: הנס יונר    שחור:  מקס אויבה

משחק זה הגיע לעמדה זהה כמו קודמו, וגם כאן השחור הגיע ליתרון שהפך לברור לאחר המסע ה-22. שלושת הרגלים השחורים עדיפים משמעותית על שני הלבנים, ויתרון הרגלים של הלבן באגף המלך לא ניתן למימוש. ניתן אף להגיד שהרגלי הלבן ב-ה5 מהווה חולשה, שכן יש צורך תמידי להגן עליו. במשחק עצמו השחור מימש את היתרון בקלות יחסית.

 דוגמה חמישית 
לבן: אריך אליסקסיס    שחור:  סאלו פלור

עוד עמדה בה לשחור יתרון של שני רגלים באגף המלכה לעומת רגלי של הלבן. לא פשוט לזהות שזה יתרון לשחור, למרות העדיפות הברורה של הלבן במרכז הלוח ובאגף המלך. זו עמדה בה צריך להיזהר מחיפזון, כי החלפת רגלי פזיזה באגף המלכה תשאיר רגלי בודד שהלבן לא יתקשה להכותו. 

בהמשך הלבן לא דייק בכך שהצריח באגף המלך, בשעה שהיה ראוי להשאיר את המלך קרוב לרגלים באגף המלכה, למשל על ידי מד2 וזאת משום שלשחור אפשרות לנצל את טור ג' הפנוי לצורך תקיפת הרגלי הבודד בטור א'. לאחר חילופי כלים נוצר במסע ה-28 סיום שבו ללבן רץ ולשחור פרש.

 דוגמה שישית 
לבן: בוריסלב קוסטיץ'    שחור:  ארנסט גרינפלד

גם בדוגמה זו לשחור שני רגלים באגף המלכה לעומת אחד ללבן. לאחר המסע ה-37 התמונה מתבהרת - ללבן שני רגלים מבודדים, ב-א2 וב-ה6. שניהם מצריכים תמיכה ובמוקדם או במאוחר אחד מהם יפול, והלבן יפסיד במשחק. 

העיקרון המנחה את אויבה בהפיכת היתרון המספרי של הרגלים באגף המלכה ליתרון של ממש במשחק הוא עיתוי הקידום של הרגלים באגף המלכה, לאחר שביצענו בסבלנות את כל ההכנות הנדרשות, ורק לאחר שהשלמנו את כל ההכנות האפשריות יש להתחיל בקידום הרגלים.

 ההתקפה באגף המלכה 
יש קשר ברור בין הנושאים שנידונו בשש הדוגמאות מעלה לבין ההתקפה באגף המלכה. לגבי ההתקפה אנו בוחנים מה נתקוף - כלים או רגלים, בשעה שהנושא העיקרי שנידון עד כה היה איך לפרוץ לפחות עם רגלי אחד, בשעה שהמאבק האמיתי היה עשוי להתנהל בזירות אחרות. 

 דוגמה ראשונה 
לבן: יפים בוגוליובוב    שחור:  חוסה ראול קפבלנקה

העמדה לאחר המסע ה-13 - מבחינה חומרית - היא שקולה. גם ניידות הכלים דומה. לעובדה שהמלכה השחורה ניצבת בעומק מחנה הלבן, ב-א3 אין משמעות משום שקל להבריח אותה משם. היתרון של השחור נעוץ בסיכויי ההתקפה שלו באגף המלכה.

מבנה הרגלים של הלבן  באגף המלכה איתן, ומוגן היטב. החולשה היחידה היא בקידום הרגלי ל-ב-3, אחרת היה ניתן לשחק ג3 ולשחור לא הייתה אפשרות ללחוץ על רגלי ג' ולהביא את כליו לטור הפתוח מבחינתו. בעקרון השחור יכול למקם את שני צריחיו ומלכתו בטור ג', ולבסוף להביא גם את הפרש לשם. במסע ה-16 של השחור אנו רואים את נכונותו להחליף רצים גם במחיר רגלי כפול בטור ב'. אמנם הרגלי ב-ב5 ימנע מהלבן את קידום הרגלי ל-ג4 ובכך יסייע להתקפתו העתידית. 

לאחר המסע ה-21 של השחור שני הצדדים ריכזו את כל כליהם בטור ג'.שני הצריחים השחורים מאיימים על ג3, הפרש השחור שולט על ג4, שני הצריחים הלבנים מגינים על ג3 והפרש הלבן יכול להגיע ל-ה5 או ל-ג5. לאחר המסע ה-23 של השחור הלבן לא יכול למנוע הפסד רגלי.

הערות שוליים

קטגוריה:ספרי שחמט