לאסלו מרקוש

לאסלו מרקוש (בהונגרית: Márkus László; בודפשט, 10 ביוני 1927 – בודפשט, 30 בדצמבר 1985) היה שחקן יהודי-הונגרי עטור פרסים, מן הבולטים בהונגריה זוכה פרס קושוט (המקביל בהונגריה לפרס ישראל), זוכה שלוש פעמים בפרס מארי יאסאי (הפרס הממלכתי הגבוה בהונגריה לאמנות הבמה), זוכה בפרס האמן המצטיין ופרס האמן הדגול.

קורות חיים
 משפחתו 
לאסלו מרקוש נולד במשפחה יהודית כבנם של אנדרה מרקוש (1900) - שהיה הצעיר במשפחת בנקאים עשירה בבודפשט, מנהל החברה של "מסחר העצים סילבניה" ושל מרגיט פליישמן (1902–1993) - בת למשפחת סוחרים יהודית מברטיסלאבה. ההורים נישאו ב-18 במרץ 1926 בבודפשט.A házasságkötés bejegyezve a Bp. V. ker. állami házassági akv. 166/1926. folyószáma alatt. סבו וסבתו מצד אביו היו אדן מרקוש וסרנה שוורצנברג וסבו וסבתו מצד אמו היו שמעון פליישמן ורוזה שפיגל.

 קריירה 
אנדרה מרקוש התגורר עם אשתו ובנו תחילה בשדרת אנדראשי, אחר כך ברחוב יוז'ף קטונה בדירה בורגנית גדולה. בנוסף למשרתים, היה למשפחה גם מה שנקרא "פראולין" (Fräulein) כלומר "עלמה" שהייתה בעצם אומנת, שממנה למד לאסלו מרקוש את השפה הגרמנית. הוריו התגרשו ב-1938 לאחר 12 שנות נישואים.

כבר מאז בית הספר היסודי ישב מרקוש לעיתים קרובות בקולנוע במקום ללכת לבית הספר ולא היה תלמיד טוב. בין השנים 1934–1945 למד בכמה מוסדות שונים. הוא התחיל את בית הספר התיכון בגיל 10 (אז היו 8 כיתות תיכון משולב) בבית הספר התיכון ברז'ני דניאל. לאחר שנה אחת הורחק ונשלח לבית הספר התיכון הרפורמי הרוזן אישטוואן טיסה בקאפושוואר. חווית התיאטרון הראשונה שלו הייתה תיאטרון הילדים של הדוד לאקנר, שם הגיש מועמדות להיות שחקן, אבל בקושי יכול היה לדבר בגלל פחד במה. בתקופת השואה, על פי הצהרתו, הוא ואמו נלקחו לשפת הדנובה שתים עשרה פעמים להוצאתם להורג על ידי בריוני מפלגת צלב החץ בשל מוצאם היהודי, אך למרבה המזל הם תמיד ניצלו. בתום המלחמה עבר לגור עם אביו בעיר סגד, כדי לסיים שם תיכון. לבסוף, מורים פרטיים בשכר טוב בחנו אותו על חומר הבגרות של כיתות יא' ו-יב'. בשנת 1945 הפך לתלמידו הפרטי של ארפאד להוטאי  בסגד. ב-22 בדצמבר של אותה שנה הופיע לראשונה על הבמה במחזה של, לאיוש זילאהי "השעה השתים עשרה" בתיאטרון הלאומי בסגד. מאוחר יותר גילם את ארזן במחזה "הברבור" של פרנץ מולנר ואת התליין ב"ידיד השטן".

בשנת 1946 נישאה אמו לגדעון פראטר , המנצח של בית האופרה של בודפשט, שלאסלו מרקוש אהב כאביו. מאוחר יותר, דרך קשריו, הוא עזר מאוד לבנו החורג להתקבל לאוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע. בין השנים 1947 לבין 1951, הוא היה סטודנט באוניברסיטה זו, שם ארפאד להוטאי היה ראש כיתתו. הופעת בחינת הגמר שלו הוכרזה ליוני 1951. הוא היה אמור לגלם את מר ז'ורדיין במחזה של מולייר גם הוא באצילים בבימויו של טמאש מאיור, אבל כמה ימים לפני ההופעה הוא ואביו גורשו על ידי המשטרה לכפר אוקאן שבמחוז בקש. במשך עשרה ימים קצר סלק סוכר בשדות בחברת אריסטוקרטים משכילים ואינטלקטואלים בורגנים. בהתערבותו של טמאש מאיור הורשו לחזור לבירה. הוא השיג את תואר המשחק שלו ב-1951. לאחר מכן גויס לצבא, אך כיוון שפתאום פיתח תסמינים של מחלה הוא לא נדרש להשלים את החלקים הקשים יותר של השירות. השחקנית אווה הוטי  המליצה עליו למנהל תיאטרון צ'וקונאי בדברצן, שם החל לשחק ב-1 בנובמבר 1951. בשנת 1956 זכה לראשונה בפרס מארי יאסאי על תפקידו קלאודיוס בהמלט. ב-23 באוקטובר 1956 הוא היה אמור לשחק בחזרה הראשית במשרתם של שני אדונים של המחזאי האיטלקי קרלו גולדוני. אולם האולם נותר ריק בשל פרוץ המרד ההונגרי.

משנת 1957 ועד מותו היה חבר בתיאטרון מדאץ' בבודפשט. אמו של לאסלו מרקוש הייתה היחידה איתה נשאר במערכת יחסים עמוקה, שתובלה בוויכוחים בלתי פוסקים. הם גרו בדירות נפרדות, אך קרובים זה לזו. בסתיו 1975 הופיעו לראשונה תסמיני מחלתו: לוקמיה.B. Fábri Magda (szerk.): Márkus László. Budapest-Print Kft., Bp., 2003. 20. ill. 96. o.  הוא עבר ניתוח ב-1982, לאחר מכן עזב את הבמה לשנה וחצי, עבר טיפולים, שלאחריהם ככל הנראה החלים והופיע שוב. ב-1983 קיבל את פרס קושוט, ושנה לאחר מכן יצא לאור ספר הראיונות של מרתה הרנגוזו שנערכו עמו. הוא מת בחדר ההלבשה שלו ב-30 בדצמבר 1985 לאחר החזרה על תוכנית הטלוויזיה של ערב השנה החדשה.

לפי מקורות מסוימים הוא היה הומוסקסואל, אך קרוב לוודאי סבל עוד מילדותו מהפרעה של א-מיניות שהשפיע גם על חייו הפרטיים ועל הקריירה שלו.

 לאסלו מרקוש, השחקן 
 תפקידיו 
 בתיאטרון 

 בסרטים עלילתיים 

 בסרטי טלוויזיה 

 פרסים והוקרה 
 פרס מארי יאסאי (1956, 1963, 1972)
 פרס האמן המצטיין (1976)
 פרס האמן הדגול (1980)
 פרס קוסוט (1983)

 לקריאה נוספת 
 Márta Harangozó: László Márkus – Youth Paper and Book Publishing Company, Bp., 1984 
 Tamás Koltai : The role of Márkus - סקירה, 1986. מס' 2
 BA: על מותו של לאסלו מרקוס - האומה ההונגרית, 2 בינואר 1986.
 András Lukácsy: החיוך של לסלו מרקוס - Magyar Hírlap, 15 בינואר 1986.
 לאסלו אבלונצי: קומיקאי הגון. פרידה מ-László Márkus - מוזיקת תיאטרון קולנוע, 11 בינואר 1986.
 מיהאלי צ'נר: זכרו של לאסלו מרקוס - מגיאר נמזט, 11 ביוני 1987.
 מרקוס ; comp., ed. מגדה ב פברי; Budapest-Print, Bp., 2003
 ביוגרפיה מפורטת בספריית השחקנים
 Magyar életrajzi lexikon I–IV
 Magyar színházművészeti lexikon.
 Színházi adattár . המוזיאון והמכון לתולדות התיאטרון הלאומי
 Adatai נמצאים
 Márkus László.
 Ádám Sztankay: László Márkus ו-István Sztankay: Tartuffe לשעבר, מעבר לקשתים, AVH, סוכנים ומלכודות היסטוריות אחרות Origo.hu, 31/03/2018.

 קישורים חיצוניים 

 לאסלו מרקוש ב-PORT.hu (בהונגרית)


 הערות שוליים 

קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים הונגרים
קטגוריה:ניצולי השואה: הונגריה
קטגוריה:ילדים בשואה: הונגריה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים הונגרים
קטגוריה:יהודים זוכי פרס קושוט
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:יהדות בודפשט
קטגוריה:נפטרים מסרטן
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1927
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1985