הצירויות הבלטיות

הצירויות הבלטיות היו נציגויות דיפלומטיות של המדינות הבלטיות הגולות מ-1940 עד 1991. לאחר הכיבוש המדינות הבלטיות בידי ברית המועצות ב-1940, הורו המדינות הבלטיות לדיפלומטים שלהן לשמור על צירויותיהן במספר בירות מערביות. הנציגויות המשיכו להיות מוכרות כנציגויות הדיפלומטיות של אסטוניה, לטביה וליטא, שסיפוחן על ידי ברית המועצות לא הוכר על ידי ארצות הברית, בריטניה וצרפת. הנציגויות סיפקו שירותים קונסולריים לאזרחים גולים של המדינות הבלטיות מ-1940 עד 1991.

 היסטוריה 
ממוזער| מפה מספר העובדות העולמי של 1990 מציינת שארצות הברית לא הכירה בכיבוש הסובייטי של המדינות הבלטיות
בין מאי ליוני 1940, קיבלו ממשלות המדינות הבלטיות החלטה סודית כי במקרה של אסון, הכוח למנות ולהדיח נציגים דיפלומטיים תהיה בידי ראשי הנציגויות הדיפלומטיות הקיימות, במקרה של אובדן קשר עם הממשלה. אחר הכיבוש הסובייטי של הבלטיות ב-1940, ניסו נציגי הממשל הסובייטי להשתלט על הנציגויות של המדינות הבלטיות להחזיר את הנציגים. חוקים חוקקו ב-1940 לעודד את השיבה, ודיפלומטיים שסירבו לשוב הוגדרו מורדים עם עונש מוות בתוך 24 שעות לתפיסתם.

 רכוש הצירויות 
כל שלוש הצירויות שמרו על נכס דיפלומטי אחד לפחות בארצות הברית עד לתום המלחמה הקרה. לטביה וליטא שמרו על הצירויות המקוריות שלהן בוושינגטון די. סי., בעוד אסטוניה החזיקה קונסוליה בניו יורק. לאחר מלחמת העולם השנייה, הצירות הפסיקו לשמש כסוג של נציגות דיפלומטית, כאשר מדינות שדרגו אותן לשגרירויות. עם זאת, המדינות הבלטיות לא שלטו בשטח שלהן ולא יכלו לקבל שגריר אמריקאי. עד 1990, שלושת הצירויות הבלטיות היו הצירויות היחידות שנותרו ברשימה הדיפלומטית של מחלקת המדינה האמריקאית.

הצירות האסטונית בלונדון התקיימה עד 1989, כאשר מצוקה כספית הביאה לסגירתה. הצירות הלטבית והליטאית המשיכו בעבודתן. הצירויות הבלטיות בפריז הועברו דה פקטו לשגרירות הסובייטית. הצירות האסטונית נהרסה ב-1979, והצירות הלטבית תועדה כרכוש סובייטי ב-1967. עם זאת, הצירות הליטאית נותרה רשומה על שם ממשלת ליטא שלפני המלחמה, והשגרירות הסובייטית לא הצליחה למכור את הבניין.

 לקריאה נוספת 


 הערות שוליים 

קטגוריה:ממשלות גולות
קטגוריה:נציגויות דיפלומטיות
קטגוריה:ליטא: יחסי חוץ
קטגוריה:אסטוניה: יחסי חוץ
קטגוריה:לטביה: יחסי חוץ