כופר (הלכה)

בהלכה, כופר הוא חיוב כספי המוטל על אדם ששור מועד שבבעלותו הרג אדם. שור מועד הוא שור שכבר הרג שלושה אנשים קודם לכן.

מלבד חיוב כופר מוטל על הבעלים, השור מתחייב סקילה, מיד בפעם הראשונה שהרג. בתלמוד העלו כמה אפשריות לכך שישנו מקרה של מועד שהורג, כגון במקרה שברח מבית בעליו ולכך לא נהרג לאחר הפעם הראשונה.

 מקור 
דין כופר נזכר בתורה בפרשת משפטים: .

על אף שפסוק כתוב שבעל השור חייב מיתה , חז"ל במסכת בבא קמא סבורים שהכוונה לתשלום כופר, המופיע בפסוק הסמוך ("אם כופר יושת עליו").

חז"ל מנמקים את דעתם, שלא ייתכן להרוג אדם על הריגת שורו, בהסתמך על דרשה אחרת המופיע במסכת סנהדרין שאדם חייב מיתה רק על מעשה רציחה שנעשה על ידו, אך לא ברציחת שעל ידי שורו. כופר זה הוא כעין פדיון נפש לחיוב מיתה בידי שמים הראויה לו מחמת שפשע ולא שמר את השור.

כאמור חיוב זה הוא בשור מועד בלבד, אך בשור הוא תם, אין בעליו מתחייבים בתשלום, כפי שמסיים הפסוק.

במקרה של שור שהרג עבד כנעני, בעל השור ההורג צריך לשלם 30 שקלים לאדון העבד: .

 מהות התשלום 
בתלמוד נחלקו תנאים במשמעות דברי הפסוק :
 תנא קמא סבור כי הכוונה לפדיון נפשו של הנרצח, ויש לשום כמה היה שווה, וזהו סכום הכופר שישלם.
 לדעת רבי ישמעאל בנו של רבי יוחנן בן ברוקה, הכוונה היא לפדיון נפשו של הרוצח, וישלם כפי שוויו.

הכופר מוגדר בהלכה כקנס ולכן אם בעל השור יודה על רציחת שורו הוא יפטר מתשלום כדין כל מודה בקנס שפטור.

איסור לקיחת כופר כתחליף לעונש

איסור לקיחת כופר כתחליף לעונש הוא מצוות לא תעשה מתרי"ג מצוות לפיה אין לקחת כופר מרוצח תמורת המתתו או מרוצח בשגגה תמורת הגלייתו. על פי הפסוק בספר במדבר בו נאמר:

 שור הנסקל 

מלבד חיוב כופר על בעל השור, חייבה התורה את בית הדין לסקול שור שהרג אדם. בניגוד לחיוב כופר שחיובו הוא רק בשור המועד שהרג. חיוב סקילה הוא אף על שור תם שהרג אדם. בתלמוד נאמרו כמה מקרים בהם אין השור מתחייב סקילה, כגון שלא התכוון להרוג, או 'שור האצטדין' - שור של מלחמת שוורים, שכיון שאינו נוגח מעצמו אלא מחמת שלמדהו ליגח, אינו מתחייב בסקילה.

הערות שוליים

קטגוריה:משפט עברי: דיני נזיקין
קטגוריה:מוות: היבטים משפטיים ואתיים