ויליאם קנט

וִילְיֶאם קֶנְט (באנגלית: William Kent; סביב 1685 – 12 באפריל 1758) היה אדריכל אנגלי, אדריכל נוף, צייר ומעצב רהיטים של תחילת המאה ה-18. הוא החל את דרכו כצייר, והפך ל, אך כישרונו האמיתי היה עיצוב בתחומים שונים.

קנט הכניס את סגנון האדריכלות הפלדיאנית לאנגליה עם הווילה ב, והוא היה גם המקור לסגנון הגינון ה"טבעי" הידוע בשם גן הנוף האנגלי בצ'יזיק,  בבקינגהאמשייר ו באוקספורדשייר. כאדריכל נוף הוא חולל מהפכה במתווה האחוזות, אך היה לו ידע מוגבל בהורטיקולטורה.

הוא השלים את הבתים והגנים שלו עם ריהוט מפואר עבור בניינים גדולים כולל ארמון המפטון קורט, בית צ'יזיק,  ובית רושם.

לדברי הוראס וולפול, קנט "היה צייר, אדריכל ואבי הגינון המודרני. בדמות הראשונה הוא היה פחות מבינוני; בשנייה, הוא היה משחזר המדע; באחרונה, מקורי, הממציא של אמנות שמממשת ציור ומשפרת את הטבע. מהומט דמיין את אליסיום, קנט יצר רבים".

תחילת חייו
קנט נולד ב, מזרח יורקשייר, והוטבל ב-1 בינואר 1686 בשם ויליאם קאנט (William Cant). הוריו היו ויליאם ואסתר קאנט (לבית שימינגס).

הקריירה של קנט החלה כצייר שלטים ומרכבות, ומעסיקו עודד אותו ללמוד אמנות, עיצוב ואדריכלות. קבוצה של ג'נטלמנים מיורקשייר שלחה את קנט לתקופת לימודים ברומא, והוא הפליג ב-22 ביולי 1709 מ בקנט, והגיע לליבורנו ב-15 באוקטובר. ב-18 בנובמבר הוא היה בפירנצה, שהה שם עד אפריל 1710 לפני שלבסוף יצא לרומא. בשנת 1713 הוענקה לו המדליה השנייה בדרגה השנייה על ציור בתחרות השנתית שניהלה האקדמיה של סן לוקא, על ציורו "הנס של אנדריאה אוולינו". הוא גם פגש כמה דמויות חשובות כולל , איתו סייר בצפון איטליה בקיץ 1714 (סיור שהוביל את קנט להערכה של הסגנון האדריכלי של ארמונות אנדראה פלדיו בוויצ'נצה), והקרדינל פייטרו אוטובוני ברומא, שעבורו ככל הנראה צייר כמה תמונות, אם כי לא שרדו תיעודים. במהלך שהותו ברומא, הוא צייר את תקרת "כנסיית סן ג'וליאנו די פיאמינגי" (יוליאנוס הקדוש של פלנדריה) עם "האלהה של יוליאנוס הקדוש". הפגישה המשמעותית ביותר הייתה בין קנט ל. קנט עזב את רומא בפעם האחרונה בסתיו 1719, פגש את לורד ברלינגטון לזמן קצר בג'נובה, בנסיעה לפריז, שם לורד ברלינגטון הצטרף אליו מאוחר יותר למסע האחרון חזרה לאנגליה לפני סוף השנה. כצייר, הוא החליף את סר ג'יימס ת'ורנהיל בעיצוב החדרים הגדולים החדשים בארמון קנזינגטון בלונדון; עבור ברלינגטון, הוא עזר לקשט את , במיוחד את התקרות הצבועות, ואת בית ברלינגטון.

עבודות אדריכלות
קנט החל לעסוק כאדריכל בשלב מאוחר יחסית בחייו, בשנות ה-30 של המאה ה-18. הוא זכור כאדריכל של הסגנון הפלדיאני המתחדש באנגליה. ברלינגטון נתן לו את המשימה לערוך את "העיצובים של איניגו ג'ונס..." עם כמה עיצובים נוספים בטעם הפלדיאני/ג'ונסי של ברלינגטון וקנט, שהופיעו בשנת 1727. כשעלה לגדולה דרך הממסד האדריכלי המלכותי, מועצת העבודות (Board of Works), קנט יישם את הסגנון הזה על כמה מבני ציבור בלונדון, שעבורם חסותו של ברלינגטון הבטיחה לו את העבודות: האורוות המלכותיות בצ'רינג קרוס (1731–33, נהרסו ב-1830), בנייני האוצר בווייטהול (1733–37), ובניין  בווייטהול (תוכנן זמן קצר לפני מותו ונבנה 1750–1759). הבניינים הנאו-עתיקים הללו נוצרו בהשראת הארכיטקטורה של רפאל ו כמו גם מפלדיו.

שמאל|ממוזער|250px|הוקם הול
בבניית בתים כפריים, העבודות העיקריות עבור קנט היו תכנון עיצוב הפנים של  בנורפוק (סביבות 1725–35), שנבנה זמן קצר לפני כן על ידי  עבור סר רוברט וולפול, אך ב (גם בנורפוק) עדיין ניתן למצוא את ההתגלמות השלמה ביותר של אידיאלים פלדיאנים; קנט שיתף שם פעולה עם , ה"רוזן האדריכל" השני, והיה לו עוזר בדמות , שהאדריכלות שלו תוביל את האידיאלים הפלדיאנים לדור הבא. בנו של וולפול, הוראס, תיאר את קנט כמי שהוא פחות מבינוני כצייר, משחזר מדע כאדריכל ואבי הגינון המודרני וממציא אמנות.

בולטים גם גרם מדרגות תיאטרלי בסגנון בארוק וחדרי מצעדים בלונדון, בכיכר ברקלי 44. הביתנים בעלי הכיפות של קנט הוקמו ב (גלוסטרשייר) וב (סאפוק).

קנט היה מסוגל לספק עיצובים גותיים, בלא נטייה לסגנון עתיק חמור סבר, כאשר ההקשר חייב זאת; הוא עבד על המסכים הגותיים בארמון וסטמינסטר וב.

הוא עבד על  בסנט ג'יימס, רובע בסיטי של וסטמינסטר במרכז לונדון משנת 1743, כאשר הוא הוזמן על ידי ראש הממשלה החדש, הנרי פלהם. לאחר מותו של קנט, העבודה הושלמה על ידי עוזרו סטיבן רייט (Stephen Wright).

אדריכל נוף
שמאל|ממוזער|250px|המפל בגני בית צ'יזיק
כאדריכל נוף, קנט היה ממחוללי גן הנוף האנגלי, סגנון של גינון "טבעי" שחולל מהפכה במתווה גנים ואחוזות. הפרויקטים שלו כללו את , , משנת 1730 ואילך, עיצובים לגן הווילות של אלכסנדר פופ ב, עבור המלכה קרוליין ב בלונדון, ובמיוחד ב באוקספורדשייר, שם יצר רצף של תפאורות ארקדית: חלקים מנוקדים במקדשים, אשדות, מערות מלאכותיות, גשרים פלדיאנים ו, היו הקדמה להישגים בקנה מידה גדול יותר של  בדור הבא. ניתן למצוא יצירות קטנות יותר של קנט ב באוקספורדשייר, כולל אטרקציה גותית מזויפת וביתן בעל כיפה. הגנים שלו, שכמעט שאבדו, ב בסארי, שוחזרו. אומרים שהוא לא נרתע מנטיעת עצים מתים כדי ליצור את מצב הרוח הנדרש.

נאמר כי הנפילה היחידה של קנט היא חוסר הידע והמיומנות הטכנית שלו בהורטיקולטורה (בהשוואה לאלה של , שלעיתים קרובות מזלזלים בהשפעתו על קנט). אף על פי כן, סגנון העיצוב הנטורליסטי שלו היה תרומתו העיקרית להיסטוריה של עיצוב הנוף. סטואו, קלרמונט ורושם הם מקומות שבהם ניתן לראות את המאמצים המשותפים שלהם. סטואו ורושם הן היצירות המפורסמות ביותר של קנט. בשלב האחרון, קנט שכלל את העיצוב של ברידג'מן משנות העשרים של המאה ה-18 עבור הנכס, והוסיף קירות וקשתות כדי למשוך את עינו של הצופה. בסטואו, קנט השתמש בניסיונו האיטלקי, במיוחד עם הגשר הפלדיאני. בשני האתרים שילב קנט את גישתו הנטורליסטית.

מעצב רהיטים
שמאל|ממוזער|250px|דוברת הנסיך פרדריק
עיצובי הרהיטים המפוארים שלו השלימו את עיצובי חללי הפנים שלו: הוא עיצב ריהוט עבור ארמון המפטון קורט (1732), בית צ'יזיק של לורד ברלינגטון (1729), לונדון, הוקם הול של תומאס קוק, בנורפוק, הריהוט של רוברט וולפול בהוטן, עבור  בלונדון, וברושם. את הדוברה המלכותית שתכנן עבור פרדריק, נסיך ויילס, ניתן לראות במוזיאון הימי הלאומי בגריניץ'.

בתקופתו, התהילה והפופולריות של קנט היו כה גדולים עד קיבל עבודות עיצוב לכל דבר, אפילו לשמלות יום הולדת לנשים, שעליהן לא ידע דבר ושאותן עיטר בחמשת סדרי האדריכלות הקלאסיים. עיצובים אבסורדיים אלו ואחרים גררו את הסאטירה של ויליאם הוגארת שבאוקטובר 1725 הפיק "בורלסקה על יצירת קישוט המזבח של קנט בסנט קלמנט דיינס".

רשימת עבודות
עבודות פרטיות

מבני ציבור וועדות מלכותיות
, תקרה מצוירת (בערך 1717)
קתדרלת יורק, ריצוף שיש (1731–35)
האורוות המלכותיות (1731–33), נהרס 1830
דוברת ההלוויה המלכותית (1732)
המפטון קורט, שער ב"חצר השעון" וחדרים עבור הדוכס מקמברלנד (1732)
ארמון קנזינגטון, חללי פנים, כולל חדר קופולה וכמה ציורי קיר ותקרות מצוירות (1733–35)
בניין האוצר לשעבר וייטהול (1733–37)
ארמון סנט ג'יימס, הספרייה (1736–37), נהרסה
ארמון סנט ג'יימס, מסך גותי המקיף את החצרות הנמוכות (1738–39), נהרס בסביבות 1825
קתדרלת יורק, בימת מטיף גותית וריהוט בית המקהלה (1741), הוסר
, מסך בית מקהלה גותי (1741), הוסר 1820
 (1750–59)

אנדרטאות בכנסיות
, לג'ון ותומס וינרייט (John & Thomas Wainwright)
, ל (1730)
קתדרלת יורק, לתומס ווטסון וונטוורת' (Thomas Watson Wentworth) (1731)
מנזר ווסטמינסטר לסר אייזק ניוטון, פוסל על ידי  (1731)
כנסיית  לתומאס וקתרין סטרינגר (Thomas & Catherine Stringer; 1731–32)
ארמון בלנהיים קפלה, לג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו, שפוסל על ידי ג'ון מייקל ריסברק (1733)
מנזר ווסטמינסטר, ל (1733)
מנזר ווסטמינסטר, לוויליאם שייקספיר, שפוסל על ידי  (1740)
, ל (1746)

לקריאה נוספת
 Chaney, Edward (2000) The Evolution of the Grand Tour: Anglo-Italian Cultural Relations since the Renaissance, 2nd ed., 2000.

 Colvin, Howard, (1995) A Biographical Dictionary of British Architects, 1600–1840. 3rd ed., 1995, s.v. "Kent, William"
 Hunt, John Dixon, (1986; 1996) Garden and Grove: The Italian Renaissance Garden in the English Imagination, 1600–1750, London, Dent; London and Philadelphia. 
 Hunt, John Dixon, (1987) William Kent, Landscape garden designer: An Assessment and Catalogue of his designs. London, Zwemmer.
 Jourdain, M., (1948) The Work of William Kent: Artist, Painter, Designer and Landscape Gardener. London, Country Life.
 Mowl, Timothy, (2006) William Kent: Architect, Designer, Opportunist. London, Jonathan Cape.
 Newton, N., (1971) Design of the land. Cambridge: Belknap Press of Harvard University Press.
 Ross, David, (2000) William Kent. Britain Express, 1–2. Retrieved 26 September 2004, from britainexpress.com
 Rogers, E., (2001) Landscape design a cultural and architectural history. New York: Harry N. Abrams, Inc.
 Sicca, Cinzia Maria, (1986) "On William Kent's Roman sources", Architectural History, vol. 29, 1986, pp. 134–147.
 Wilson, Michael I., (1984) William Kent: Architect, Designer, Painter, Gardener, 1685–1748. London, Boston, Melbourne and Henley, Routledge & Kegan Paul. .

 945 pages Publisher: Hacker Art Books; Facsimile edition (June 1972) ; .
Gothein, Marie. Geschichte der Gartenkunst. München: Diederichs, 1988 .

 קישורים חיצוניים 


Short biography on britainexpress.com
Design examples on furniturestyles.net
14 artworks by or after William Kent at the Art UK site

ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:מעצבים בריטים
קטגוריה:מעצבי פנים
קטגוריה:אדריכלי נוף
קטגוריה:אדריכלים בריטים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1685
קטגוריה:נפטרים ב-1748