תיקון לחוק מכון הזיכרון הלאומי

התיקון לחוק מכון הזיכרון הלאומי משנת 2018 הוא חוק פולני הקובע עונש לדיבור המייחס את האחריות לשואה לפולין או לאומה הפולנית. סעיף 2א, המתייחס לפשעי "לאומנים אוקראינים" נגד "אזרחים פולנים", גרם אף הוא למחלוקת. החקיקה היא חלק מהמדיניות של מפלגת חוק וצדק המבקשת להציג נרטיב של פולנים אתניים כקורבנות וגיבורים.Poland's Constitutional Breakdown, Wojciech Sadurski, Oxford University Press, page 155 החוק נתקל בביקורת בינלאומית נרחבת, שכן הוא נתפס כפגיעה בחופש הביטוי ובחופש האקדמי, וכמחסום לדיון פתוח על שיתוף הפעולה של פולנים עם רצח היהודים בפולין בתקופת השואה, במה שתואר כ"משבר הדיפלומטי הגדול ביותר בהיסטוריה ההמודרנית של פולין".

החוק אינו מזכיר את המחלוקת על הביטוי "מחנה מוות פולני", שדנה במחנות ריכוז שבנתה גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה על אדמת פולין הכבושה, אך כוונת החוק העיקרית הייתה להתמודד עם המחלוקת הזו. בשנת 2019, בית הדין החוקתי של פולין קבע כי סעיף 2א בטל ואינו מחייב.

 היסטוריה 
תיקון עם חלק מאותן מטרות, סעיף 132א לחוק העונשין הפולני, התקבל בשנת 2006 במאמץ של שר המשפטים זביגנייב זיוברו אך נפסל שנתיים לאחר מכן על רקע פרוצדורלי. התיקון נתפס כמכוון לכתביו של ההיסטוריון יאן טומאש גרוס, שמחקרו על הטבח בידוובנה עורר דיון ציבורי רחב בפולין. התיקון כונה לעיתים קרובות "לקס גרוס" (בלטינית: חוק גרוס).The Polish 'Holocaust Law' revisited: The Devastating Effects of Prejudice-Mongering, Marta Bucholc and Maciej Komornik, Cultures of History, 19 February 2019Rzepa, Joanna. "Translation, conflict and the politics of memory: Jan Karski's Story of a Secret State." Translation Studies 11.3 (2018): 315-332.

לאחר תקופה של שתדלנות, ניסח זיוברו ב-17 בפברואר 2016 את הנוסח הראשון של תיקון 2018. ב-30 באוגוסט 2016, מועצת השרים בראשות ראש הממשלה ביאטה שידלו, העבירה את הטיוטה לסיים. בספטמבר 2016 טען זיוברו כי המונח "מחנה מוות פולני" הוא התקפה על "שמה הטוב של האומה הפולנית". החקיקה המוצעת זכתה לביקורת בינלאומית כניסיון לדכא דיון על פשעים שביצעו אזרחים פולנים בתקופת השואה. את הוספת "איסור תעמולת הבנדריזם" לחוק – סעיף 2א – הובילה תנועת הימין הפוליטית קוקיז'15 (Kukiz'15). קוקיז'15 הגישה תוספת זו ב-16 ביולי 2016, אולם מפלגות המצע האזרחי וחוק וצדק חסמו אותה בנימוק של "טובת יחסי פולין-אוקראינה". סעיף 2א נוסף להצעת החוק ב-25 בינואר 2018 במהלך הקריאה השנייה.

ב-26 בינואר 2018, לאחר אישור החוק בקריאה שלישית, הלשכה התחתונה של הפרלמנט הפולני, הסיים, אישרה את החוק  שחל על פולנים וזרים. ב-1 בפברואר 2018 העביר הלשכה העליונה, הסנאט, את הצעת החוק ללא תיקון. ב-6 בפברואר 2018 הנשיא אנדז'יי דודה חתם על הצעת החוק. לפי סקר דעת קהל בפברואר 2018, 51% מהפולנים התנגדו לתיקון מ-2018. חלקים מסוימים בחוק נכנסו לתוקף 14 ימים לאחר רישומו ב-Dziennik Ustaw (פנקס החוקים). החוק המלא נכנס לתוקף תוך שלושה חודשים. החוק הועבר לבית הדין החוקתי של פולין לבדיקת התאמתו לחוקה הפולנית.

הצעת החוק הובילה לגינויים נגד ממשלת פולין בארצות הברית, אירופה וישראל. כמה מבקרים האשימו את ממשלת פולין בהכחשת השואה. מרכז שמעון ויזנטל פרסם אזהרת מסע הקוראת ליהודים להגביל את הביקורים בפולין בשל "הקמפיין הממשלתי של פולין לשנות את האמת ההיסטורית על ידי הכחשת השותפות הפולנית בזוועות הנאצים".

נכון למאי 2018, 70 אישומים לפי החוק הוגשו לבתי המשפט בפולין. עם זאת, רובם היו על ידי אזרחים פולנים שהפגינו נגד החוק באמצעות הפללה עצמית. כתב אישום הוגש נגד ה-BBC בגין הפקה על אושוויץ שהשתמשה במונח "גטאות יהודים פולניים".

 החוק המקורי 
החוק המוצע משנה חוק קודם המתייחס למכון הזיכרון הלאומי (החוק מ-18 בדצמבר 1998 על המכון לזיכרון לאומי – הוועדה לתביעה על פשעים נגד האומה הפולנית, Dz.U. 1998 nr. 155 poz. 1016).
 סעיף 55א:Gauba, Kanika. "Rethinking 'Memory Laws' from a Comparative Perspective." The Indian Yearbook of Comparative Law 2018. Springer, Singapore, 2019. 233-249.

1. מי שטוען, בפומבי ובניגוד לעובדות, שהאומה הפולנית או הרפובליקה של פולין אחראית או שותפה לפשעי הנאצים שבוצעו על ידי הרייך השלישי, כמפורט בסעיף 6 של האמנה של בית הדין הצבאי הבינלאומי המצורפת להסכם בינלאומי להעמדה לדין ולענישה של פושעי המלחמה הגדולים של מדינות הציר האירופיות, הסכם שנחתם בלונדון ב-8 באוגוסט 1945 (כתב העת הפולני לחוקים משנת 1947, פריט 367), או בגין פשעים אחרים המהווים פשעים נגד השלום, פשעים נגד האנושות או פשעי מלחמה, או מי שמפחית את אחריותם של המבצעים האמיתיים של הפשעים האמורים, צפוי לקנס או מאסר של עד 3 שנים. גזר הדין יפורסם ברבים.

 2. אם המעשה המפורט בסעיף 1 נעשה שלא בכוונה, דינו של העושה קנס או הגבלת חירות.

 3. לא מבוצעת עבירה אם המעשה הפלילי המפורט בסעיפים 1 ו-2 נעשה במסגרת פעילותו האמנותית או האקדמית של האדם.
 סעיף 2א:

הפשעים של לאומנים אוקראינים וחברי ארגונים אוקראינים המשתפים פעולה עם הרייך הגרמני השלישי, כהגדרתם בחוק, הם מעשים שבוצעו על ידי לאומנים אוקראינים בשנים 1925–1950, הכוללים שימוש באלימות, טרור או צורות אחרות של הפרה של זכויות בני אדם נגד יחידים או קבוצות אתניות. אחד הפשעים של לאומנים אוקראינים וחברי ארגונים אוקראינים המשתפים פעולה עם הרייך הגרמני השלישי הוא מעורבותם בהשמדת האוכלוסייה היהודית ורצח עם באזרחי הרפובליקה הפולנית השנייה בווהלין ובמזרח פולין קטן".

 תיקון 
הלחץ של מחלקת המדינה של ארצות הברית והאיום בהורדת דרג היחסים בין ארצות הברית לפולין היו משמעותיים בהחלטת ממשלת פולין לשנות מסלול.Szklarski, Bohdan, and Piotr Ilowski. "Searching for Solid Ground in Polish-American Relations in the Second Year of the Trump Administration." (2019): 65-82. בסוף יוני 2018 החליטה ממשלת פולין להפסיק להמתין לפסיקה מבית המשפט לחוקה ובהליך מהיר, החקיקה עברה במהירות שיא, שמונה וחצי שעות בלבד. התיקון הסיר את האפשרות להעמדה לדין פלילי, אך גם הסיר את הפטור של מלגות ואמנויות מהחוק. עדיין ניתן להגיש כתבי אישום בבית משפט אזרחי.

בעקבות התיקון, פרסמו ראשי ממשלות פולין וישראל הצהרה משותפת המגנה את האנטישמיות ודוחה את ה"אנטי-פולניות". אמירה זו גונתה על ידי יד ושם ומנהלו לשעבר, ניצול השואה יצחק ארד, משום שנראתה כמשווה בין השניים.

 ניתוח משפטי 
הרציונל של ממשלת פולין לחוק היה שהוא דומה לחוקים נגד הכחשת השואה במדינות רבות במערב אירופה. אולם חוקרי משפט דחו השוואה זו וציינו כי החוק הפולני, בניגוד לחוקי הכחשת השואה, נועד להגן על הכבוד הלאומי. הם קובעים כי החוק קשור יותר לסעיף 301 של טורקיה, ששימש להעמדה לדין של אזרחים טורקים המודים ברצח העם הארמני.

חוקרות המשפט הפולניות אלכסנדרה גלישצ'ינסקה-גרביאס, גרז'ינה ברנובסקה ואנה ווייצ'יק קובעות כי עם הגרסה המתוקנת של החוק, "הסיכון להפרות של זכויות וחירויות הפרט נותר גבוה".

חוקרת המשפט הפולני פטריציה גז'ביק (Patrycja Grzebyk) כותבת כי "מדען שרוצה לחקור פשעים שבוצעו על ידי אזרחים פולנים או את היקף שיתוף הפעולה הפולני מסתכן באובדן זמנו, כספו והמוניטין שלו בהליכים ממושכים נגדה שיחל מי שחש עלבון". גם הנוסח המתוקן של החוק אינו עולה בקנה אחד עם החוק הבינלאומי ותקני זכויות האדם, שכן הוא "מגביל את חופש הביטוי והפעילות המדעית בצורה לא פרופורציונלית ומאפשר לארגונים לא ממשלתיים להגיש תביעה בשם המדינה הפולנית או האומה". אולדזיסלאו בלבוסאו (Uladzislau Belavusau) כותב שלמרות ביטול הסנקציות הפליליות, "יש יסוד לחשש שחוק 2018 עלול להשפיע לרעה על חופש הביטוי בהיסטוריה הפולנית... כל מי שמביע דעות הנוגדות את הגרסה הרשמית של ההיסטוריה המוכרת על ידי המדינה הפולנית עלול ליפול תחת תחום החוק."

המשפטן האמריקני אלכסנדר צסיס (Tsesis) קובע כי החוק, גם בצורתו המתוקנת, "מגביל את הרכישה, הביטוי וההפצה של ידע" ו"עמימותו גורמת לכך שלא ברור מי ייענש ועל איזה אקט תקשורתי", מה שמוביל לדיכוי (chilling effect) "סאטירה, פרשנות פוליטית, ניתוח היסטורי ועדות ראייה". "המאמץ של פולין לשלוט בהפצת המידע לציבור עשוי להוביל למסקנות מטעות המפחיתות את אומדן סבלם של הקורבנות ומסיתות לתעמולת שנאה".

חוקר המשפטים הפולני תומאש תדאוש קונצ'ביץ' (Tomasz Tadeusz Koncewicz) קובע כי "החוק החדש עושה פוליטיזציה לדיון היסטורי ומשתמש בכלי המשפט כדי להשיג את הקריאה הרצויה של ההיסטוריה והעבר." החוק "הוא ההוכחה העדכנית לכך שבפולין העבר ממשיך להיראות כאוסף של אמיתות שאין עליהן עוררין, שאינן פתוחות לפרשנויות שונות ולוויכוחים היסטוריים".Sadurski 2019 p. 156 חוקר המשפט החוקתי ווייצ'ך סדורסקי קובע כי "ברורה ההשפעה המדכאת של סנקציות עונשיות ואזרחיות כאלה על דיונים מלומדים או עיתונאיים בנוגע לצדדים האפלים יותר של ההיסטוריה הפולנית" וכי החוק "נוגע לא כל כך לאמירות עובדתיות, אלא לדעות: דעה לגבי אחריותם (לכאורה) של, למשל, העומדים מהצד. להעניש על דעה הוא אקט בלתי רצוי לכל מערכת של חופש הביטוי."

 התאמה לחוק הבינלאומי 
לפי חוקר המשפט החוקתי הפולני פיוטר מיקולי, נראה כי התיקון סותר את הוראות החוקה הפולנית לרבות "סעיף 2 שממנו נובע עקרון חקיקה הגונה, סעיף 42 פסקה 1 המבטא את הכלל Nulla poena sine lege (אין עונש ללא חוק שאוסר), וחוק 54, פסקה 1, הנוגעת לחופש להביע דעות". הוא גם טען כי התיקון אינו עומדת בדרישה להיות נחוץ בחברה דמוקרטית על מנת שתאפשר הגבלה בחופש הביטוי לפי סעיף 10 של האמנה האירופית לזכויות האדם. גם חוקרי משפט אחרים הטילו ספק בהתאמה של החוק לסטנדרטים בינלאומיים של זכויות אדם, במיוחד לאמנה האירופית לזכויות אדם.

 תגובות לסעיף 55א 
 פולין 
ב-29 בינואר 2018 הגיב נשיא פולין אנדז'יי דודה להתנגדויות ישראליות רשמיות להצעת החוק הפולנית, ואמר כי פולין הייתה קורבן של גרמניה הנאצית ולא השתתפה בשואה. "לעולם לא אוכל לקבל את ההשמצות כלפינו, הפולנים כאומה או פולין כמדינה, באמצעות עיוות האמת ההיסטורית והאשמות שווא". ב-31 בינואר 2018, לפני ההצבעה בסנאט הפולני על הצעת החוק, אמרה סגנית ראש הממשלה ביאטה שידלו: "אנחנו הפולנים היינו קורבנות, וכך גם היהודים... חובתו של כל פולני להגן על שמה הטוב של פולין."

במכתב שנחתם על ידי אנשים בולטים רבים בתחילת פברואר, כולל העיתונאית אן אפלבאום והנשיא השלישי של פולין אלכסנדר קוושנייבסקי, נאמר: "למה הקורבנות והעדים של השואה צריכים להיזהר במה שהם אומרים מחשש שייעצרו, והאם עדותו של ניצול יהודי ש"חשש מפולנים" תהיה עבירה בת עונש?" לדברי ברברה קירשנבלט-גימבלט ממוזיאון POLIN, "הניסיונות האלה לחוקק את מה שאפשר ומה אסור להגיד, בעצם הורסים את שמה הטוב של פולין".

סטניסלב קרייבסקי מאוניברסיטת ורשה, יו"ר משותף של מועצת הנוצרים והיהודים הפולנית, הביע את חששו שהחוק יהפוך ל"מכשיר בוטה לשתק ולהעניש את כל מי שאינך אוהב", וכי "תגובתה המזלזלת והקשה של הממשלה" תעודד אלימות נגד יהודים. ועידת הבישופים הפולנית ציינה עלייה באנטישמיות לאחר העברת התיקון, והכריזה על התופעה "מנוגדת לעיקרון הנוצרי של אהבת לרעך", ואיגוד הקהילות הדתיות היהודיות בפולין אמר כי החקיקה הובילה. ל"גל הולך וגובר של חוסר סובלנות, שנאת זרים ואנטישמיות", מה שגורם לחברים רבים לחשוש לביטחונם.

לפי סקר מפברואר 2018, 40% מהפולנים תמכו בעונשים הפליליים הקבועים בחוק, בעוד 51% סברו שיש להתייחס לנושא בצורה שונה.The amendment to the Institute of National Remembrance act Centre for Public Opinion Research

מחקרים הראו שלחוק הייתה תוצאה לא מכוונת של הגברת החיפושים באינטרנט ברחבי העולם אחר הביטוי האנגלי "מחנות מוות פולניים" פי תשעה, תוך הגברת ביטויי האנטישמיות בשיח הציבורי הפולני ובמדיה החברתית.

 ישראל 
עוד בטרם התקבל, פגע החוק ביחסי ישראל-פולין. מנכ"ל משרד החוץ יובל רותם דיווח כי שימור זיכרון השואה מקבל עדיפות על פני היחסים הבינלאומיים. לדבריו, "שימור זיכרון השואה הוא עניין מעבר ליחסי ישראל-פולין. זהו נושא ליבה החותך את מהות העם היהודי". ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו האשים את פולין בהכחשת השואה. יד ושם גינה את הצעת החוק הפולנית ואמר כי בעוד ש"מחנות המוות הפולניים" כביטוי הוא מצג שווא היסטורי, החקיקה "עלולה לטשטש את האמיתות ההיסטוריות בנוגע לסיוע שקיבלו הגרמנים מהאוכלוסייה הפולנית במהלך השואה".

גורמים ישראלים אחרים כמו שר החינוך והתפוצות נפתלי בנט כינו את הביטוי "מצג שווא". בנט אמר על הצעת החוק "זו התעלמות מבישה מהאמת. עובדה היסטורית היא שפולנים רבים סייעו ברצח יהודים, מסרו אותם, התעללו בהם ואף הרגו יהודים במהלך השואה ואחריה." נשיא ישראל ראובן ריבלין אמר באושוויץ כי היסטוריונים צריכים להיות מסוגלים לחקור את השואה ללא הגבלות. הוא גם הצהיר "אין ספק שפולנים רבים נלחמו נגד המשטר הנאצי, אך איננו יכולים להכחיש את העובדה שפולין והפולנים נתנו יד להשמדה".

רשות הזיכרון הרשמית של ישראל לקורבנות השואה, יד ושם, אמרה: "אין ספק שהמונח 'מחנות מוות פולניים' הוא מצג שווא היסטורי.... עם זאת, הגבלות על הצהרות של חוקרים ואחרים בנוגע לשותפותו הישירה או העקיפה של העם הפולני לפשעים שבוצעו על אדמתו במהלך השואה הן עיוות חמור." מדען המדינה הישראלי שלמה אבינרי אמר כי צעירים ישראלים מקשרים ללא כוונה את השואה עם פולין, לפעמים הרבה יותר מאשר עם גרמניה הנאצית. ב"הארץ" הוא קרא להעריך מחדש את מדיניות החינוך לשואה בישראל, כדי להדגיש ביתר שאת את האשמה הגרמנית ואת ההתנגדות הפולנית במהלך מצעד החיים.

 מדינות אחרות 
בארצות הברית, שר החוץ רקס טילרסון הביע "אכזבה" מהצעת החוק, והוסיף: "חקיקת חוק זה משפיעה לרעה על חופש הביטוי והחקירה האקדמית".

הוועד היהודי האמריקני (AJC) הצהיר כי הוא "במשך עשרות שנים ביקורתי כלפי מונחים מזיקים כמו 'מחנות ריכוז פולניים' ו'מחנות מוות פולניים', מתוך הכרה בכך שאתרים אלו הוקמו ונוהלו על ידי גרמניה הנאצית במהלך כיבושה של פולין", אך אמר גם כי "בעוד אנו זוכרים את הפולנים האמיצים שהצילו יהודים, אי אפשר להתעלם מתפקידם של חלק מהפולנים ברצח יהודים", וכי הוא "מתנגד בתוקף לחקיקה שתעניש טענות שפולין או אזרחי פולין נושאים באחריות לכל פשעי שואה".

 חוקרים והיסטוריונים 
בפברואר 2018, האגודה ההיסטורית האמריקאית פרסמה הצהרה הקובעת שהחוק הוא "איום הן על חופש הביטוי של היסטוריונים והן על עתיד המחקר ההיסטורי". הצהרתם קיבלה מאוחר יותר תמיכה של 50 אגודות מלומדים. המרכז הפולני לחקר השואה כינה את החוק "חדירה חסרת תקדים (ובלתי ידועה בשיטה דמוקרטית) לוויכוח על ההיסטוריה הפולנית".

דוד כץ כתב כי החוק הוא "תגובת יתר לכמה תפיסות נפוצות ושגויות של תפקידה של פולין בשואה", כולל "המיתוס שהיטלר בחר לבנות שם מחנות ריכוז בגלל שפולין הייתה כל כך אנטישמית". עם זאת, הוא ציין שחוקי זיכרון אחרים במזרח אירופה גרועים יותר, כולל חוקים בהונגריה, ליטא ולטביה כי הם הופכים לבלתי חוקית את אי ההסכמה עם הרעיון שהיה רצח עם סובייטי במדינות אלו, וכוללים עונש מאסר, וכולל חוקים אסטוניים ואוקראינים האוסרים פרשנויות שליליות של התנועות הלאומיות ששיתפו פעולה עם הנאצים במדינות אלה בתקופת השואה. מה שלדעתו היה מקומם היה השתיקה הבינלאומית נוכח "מעשי החקיקה הלא פולניים הללו המפלילים את אמירת האמת על השואה".

ג'פרי קופשטיין מאוניברסיטת טורונטו וג'ייסון ויטנברג מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, מחברי הספר, Intimate Violence: Anti-Jewish Pogroms on the Eve of the Holocaust, על אלימות אנטי-יהודית בפולין הכבושה לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות, סבורים כי מטרתה של הצעת החוק החדשה "ברורה: להגביל את הדיון בשותפות פולנית [ברדיפת יהודים]". הם סברו כי "הממשלה הנוכחית של פולין תעמוד ככל הנראה בפני הסיכוי הבלתי נעים להידרש לאכוף חוק בלתי ניתן לאכיפה ולהכחיש את מה שקהילת החוקרים המרכזית הוכיחה יותר ויותר כנכון: חלק מהפולנים היו שותפים לשואה".

המשפטן האמריקאי אלכסנדר צסיס ביקר את החוק על הגבלת הפצת הידע ועל היותו מעורפל.Tsesis 2020 pp. 117–118

 תגובה לסעיף 2א 
בשנת 2019 בית הדין החוקתי של פולין קבע כי סעיף 2א בטל ואינו מחייב.

סעיף 2א זכה לביקורת משום שהחוק הבחין ב"אוקראינים" כקבוצה הלאומית היחידה שהוצהרה במפורש כי ביצעה פשעים. הפעולה היחידה שהוגדרה כ"רצח עם" הייתה טבח 100,000-50,000 הפולנים בווהלין בידי האוקראינים. החוק נוסח באופן שמפליל התקפות אוקראינים על מטרות צבאיות פולניות, שלא היו בלתי חוקיות לפי החוק הבינלאומי. קלאוס בכמן קבע כי "הדיון אם אוקראינים ביצעו רצח עם, פשעי מלחמה או פשעים נגד האנושות בשנים האחרונות של המלחמה בווהלין, דיון שנמשך כבר עשורים, יכול כעת להיקטע על ידי תובע בכל עת" מכיוון שמי שלא מסכים שהאירועים היו רצח עם צפוי להעמדה לדין.Klaus Bachmann
Civil Law and the Amendment of German and Polish Memory Laws p. 177 

התיקון החמיר את יחסי פולין-אוקראינה, שכבר היו רעועים עקב נושא ארגון הלאומנים האוקראינים לפני המלחמה וצבא ההתקוממות האוקראיני בתקופת המלחמה ואחריה. סטפן בנדרה ורומן שוכביץ' נחשבו גיבורים לאומיים באוקראינה ופושעי מלחמה בפולין. באוקראינה, התיקון כונה "החוק האנטי-בנדרובי".

החוק הפולני הושווה לחוק האוקראיני 2538-1, שעבר בשנת 2015.

 מחלוקת על הצהרת המשימה 
סעיף 1 - הצהרת המשימה של המכון לזיכרון לאומי (IPN) - שונה כך שיכלול "הגנה על המוניטין של הרפובליקה של פולין ושל האומה הפולנית". חוי דרייפוס, ראש המרכז לחקר השואה בפולין של יד ושם, ציינה כי "מאז שהחוק השתנה, השתנה תפקידו היסודי של המכון לזיכרון לאומי. היום הצהרת המשימה הרשמית של המכון היא להגן על המוניטין של פולין, ובאור זה יש לראותו."

 ראו גם 
 שטח הכיבוש הנאצי
 שואת יהודי פולין

 לקריאה נוספת 


 קישורים חיצוניים 
 חוק המכון לזיכרון לאומי, נוסח 18 בדצמבר 1998
 29 באפריל 2016 - תיקון החוק
 מעקב אחר טיוטת התיקון, 2016
 מעקב אחר טיוטת התיקון, 2016–2018
 טקסט התיקון עד 26 בינואר 2018 כפי שהועבר על ידי הסיים לסנאט
 נוסח התיקון, תורגם לאנגלית ב-31 בינואר 2018. תרגום - משרד החוץ
 תגובת יד ושם על התיקון לחוק מ-26 בינואר 2018

 הערות שוליים 

קטגוריה:יחסי אוקראינה–פולין
קטגוריה:שואת יהודי פולין
קטגוריה:פולין: חוק ומשפט
קטגוריה:יחסי ישראל–פולין
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
קטגוריה:בעקבות השואה