קטלפסיה

שמאל|ממוזער|250px|קשיחות הגוף שנוצרת על ידי קטלפסיה
קַטַלֶפְּסְיָה (מיוונית עתיקה: κατάληψις, "קטלפסיס", "לאחוז, לתפוס") היא מצב נוירולוגי המאופיין בנוקשות של השרירים וקיבוע תנוחת הגוף ללא קשר לגירויים חיצוניים, כמו גם ירידה בסף הרגישות לכאב.

תסמינים
התסמינים כוללים גוף נוקשה, גפיים נוקשות, גפיים שנשארות באותו תנוחה בעת תנועה, חוסר תגובה, אובדן שליטה בשרירים והאטה של תפקודי הגוף, כגון נשימה.

גורמים
קטלפסיה היא סימפטום של הפרעות עצבים או מצבים מסוימים כמו מחלת פרקינסון ואפילפסיה. זה גם סימפטום אופייני של גמילה מקוקאין, כמו גם אחד המאפיינים של קטטוניה. היא יכולה להיגרם על ידי טיפול בסכיזופרניה באמצעות תרופות אנטי-פסיכוטיות, כגון הלופרידול, ועל ידי חומר ההרדמה קטמין. פרוטאין קינאז A הוצע כמתווך של התנהגות קטלפטית. קטלפסיה שעוותית, המלווה לעיתים בהרדמה ספונטנית, נתפסת כאינדיקטור לטראנס היפנוטי. קטלפסיה נוקשה של הגפיים או אפילו של הגוף כולו, שלפעמים נבחנת באמצעותם משקלות כבדים, הייתה עיקר במופעי היפנוזה בימתיים ואפילו הדגמות אקדמיות של היפנוזה מאז סוף המאה ה-18, כהוכחה ליכולות פיזיות יוצאות דופן האפשריות במצבי טראנס. הדגמות כאלה בוצעו גם על ידי אמני לחימה אסייתים ויוחסו לאנרגיה החיונית הפנאומטית המכונה צ'י.

מקרים היסטוריים
ארמן ד'אנגור (Armand D'Angour) משער שדיווחים (כגון זה שתוארו ב"המשתה" של אפלטון) על סוקרטס, בערך בשנת 429 לפני הספירה, שעמד בשקט במשך שעות על גבי שעות במהלך המערכה האתונאית נגד פוטידאה, תוך שהוא לכאורה שקוע במחשבה, הם "קיצוניים מדי מכדי להיחשב לגמרי עניין של בחירה רציונלית", וכי "סביר להניח שזה היה סימפטום של מצב פיזיולוגי או פסיכולוגי בסיסי", כגון קטלפסיה.

תרסה מאווילה חוותה התקף ממושך של קטלפסיה שהחל בשנת 1539. אפיזודה זו הוחרפה על ידי הלחץ שחוותה במנזר הכרמליטי של ההתגלמות. רגליה הפכו נוקשות, והותירו אותה נכה למשך שלוש שנים. תרסה סבלה מאז התקפי קטלפסיה לסירוגין.

בספרות
בטרגדיה רומיאו ויוליה של ויליאם שייקספיר, מספק האב לורנצו החביב (במהלך ניסיון שכשל לעזור לאוהבים) ליוליה שיקוי מחולל קטלפסיה יעיל כל כך עד שרומיאו מדמיין באופן טרגי שהטראנס דמוי המוות של אהובתו כמוות ממשי ומרעיל את עצמו. בייאוש רגע לפני שהיא מתעוררת מקהות החושים שלה - מה שמוביל אותה להתאבד עם הפגיון שלו כשגילתה את התאבדותו.

ברומן "הרוזן ממונטה כריסטו" של אלכסנדר דיומא האב, האב פאריה סובל מדי פעם מהתקפי קטלפסיה, לפני שבסופו של דבר מת ממנה.

ב"מסתורי פריז" של אז'ן סי, הנבל ז'אק פראן חווה התקף המתואר כקטלפטי בעימות האחרון שלו עם רודולף, מסונוור מאור המנורה והוזה חזיונות על ססילי שהמציא.

ב"סילס מרנר" של ג'ורג' אליוט, הדמות הראשית סילס מרנר סובלת לעיתים קרובות מהתקפים קטלפטיים, מה שמוסיף למוניטין יוצא הדופן שלו כקוסם או "איש ערמומי" בקרב הילידים שמאמינים באמונות תפלות של הכפר המאומץ שלו, רבלו.

בספרו של ארתור קונאן דויל, "הרפתקת החולה המתמחה", אדם מעמיד פנים שהוא קטלפסי כדי לקבל גישה לחדרי הנוירולוג; הרופא מנסה לטפל בו באמיל ניטריט.

בספר "החייל הטוב" של פורד מדוקס פורד, הגיבור דוול חווה קטלפסיה בעקבות מות אשתו.

ב"גר בארץ נוכרייה" של רוברט היינליין, חושבים שלדמות הראשית, ולנטיין מייקל סמית, יש קטלפסיה כאשר הוא מוחזר לכדור הארץ.

ב"הקבורה המוקדמת" של אדגר אלן פו, המספר מפתח קטלפסיה. הוא חושש שיכריזו בטעות על מת ויקברו אותו בחיים, ועושה מאמצים רבים כדי למנוע זאת. בסיפור אחר של פו, "מפלת בית אשר", מדלין אשר חולה בקטלפסיה והיא נקברת בחיים על ידי אחיה הלא יציב רודריק. קטלפסיה מתוארת גם ב"ברניס", ובכך הפכה לאחד הנושאים החוזרים בסיפורת של פו.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:סכיזופרניה והפרעות סכיזוטיפליות ודלוזיונליות
קטגוריה:אפילפסיה