ז'אן השני, דוכס אלנסון

ז'אן השני, דוכס אלנסון (בצרפתית: Jean II d'Alençon; 2 במרץ 1409 – 8 בספטמבר 1476) היה אציל צרפתי. הוא ירש את אביו כדוכס אלנסון ורוזן פרשה כקטין בשנת 1415, לאחר מותו של האחרון בקרב אז'נקור. הוא ידוע בעיקר בתפקידו כגנרל בשלב האחרון של מלחמת מאה השנים ובשל תפקידו כחבר לנשק של ז'אן ד'ארק.

 ביוגרפיה 
ז'אן נולד בשאטו ד'ארז'נטן, והיה בנם של ז'אן הראשון, רוזן אלנסון ומארי מבריטני. הוא לחם לראשונה בגיל 15 בקרב ורנויל ב-17 באוגוסט 1424, ונפל בשבי האנגלים. הוא הוחזק בשבי עד 1429 ב- Le Crotoy, ושילם 200,000 מטבעות זהב עבור הכופר שלו. הוא מכר את כל מה שהיה ברשותו לאנגלים, ואת הפייף שלו בפוז'רה מכר לדוכס ברטאן. לאחר לכידתו של אלנסון, הדוכס מבדפורד, העוצר של המלך הנרי השישי, השתלט על הדוכסות שלו. הוא לא החזיר לעצמו את אלנסון עד 1449, אך נשאר הדוכס בתואר בעיני הכתר הצרפתי. כשעזב את הכלא, כונה ז'אן ד'אלנסון "האיש העני ביותר בצרפת".

לפני לכידתו ב-Verneuil, הוא התחתן ב-1424, בשאטו דה בלואה, עם ז'אן, בתם של שארל הראשון, דוכס אורליאן ואיזבלה מוולואה, אך היא מתה באנז'ה ב-1432, לאחר שלא היו לה ילדים.

באפריל 1429, זמן לא רב לאחר שחרורו, שמע הדוכס על ז'אן ד'ארק, שהגיעה למלך שארל השביעי בשינון, והבטיחה לשחרר את צרפת מהאנגלים, בבקשה שישלח אותה עם צבא להסיר את המצור על אורליאן. אלנסון הגיע במהירות לשינון ומהר מאוד הפך לחברה הטוב ולתומך הבולט ביותר מבין נסיכי הדם. לאחר שהסיר את המצור לצד ז'אן דה דונו ולהייר בין היתר, הגיע אלנסון כמפקד הצבא הצרפתי ומילא תפקיד מרכזי בשחרור שאר עמק הלואר. הוא עזב להילחם במקום אחר לאחר סיום המערכה בספטמבר 1429, והעדיף לתקוף את האנגלים סביב הנחלות שלו בנורמנדי.

ב-30 באפריל 1437, בשאטו L'Isle-Jourdain, הוא התחתן עם מארי מארמניאק, בתו של הרוזן ז'אן הרביעי מארמניאק.

ז'אן לא היה מרוצה מהסכם אראס, לאחר שקיווה להיחלץ מעוניו באמצעות ביזת הבורגונדים. הוא הסתכסך עם שארל השביעי, והשתתף במרד בשנים 1439–1440, (הפראגריה) אך נסלח לו, לאחר שהיה חבר לכל החיים של המלך. הוא השתתף בפלישה לנורמנדי ב-1449, אך הוא יצר קשר באופן לא חכם עם האנגלים ב-1455. (הוא גם קיבל את עיטור מסדר גיזת הזהב בזמן זה.) זמן קצר לאחר שהשתתף ב"משפט החוזר" של ז'אן ד'ארק בשנת 1456, בו סיפק עדות נרחבת, ז'אן נעצר על ידי ז'אן דה דונואה ונכלא באייג-מורטס. בשנת 1458, הוא הורשע ב-lèse-majesté (בגידה במלך) ונידון למוות, אך גזר הדין הומתק והוא נידון למאסר. הוא שוחרר על ידי המלך הבא, לואי האחד עשר, בתנאים עם הצטרפותו ב-1461, אך הוא סירב לשמור אותם ונכלא שוב. הוא נשפט בשנית בפני הפרלמנט של פריז ונידון למוות שוב ב-18 ביולי 1474, והדוכסות שלו הוחרמה. אולם גזר הדין לא בוצע, והוא מת בכלא בלובר בשנת 1476.

 משפחתו 

לז'אן היו שני ילדים מאשתו השנייה, מארי:
 קתרין (1452–1505), התחתנה ב-1461 בטור, עם גי החמישה עשר דה לאוואל (מת ב-1501)
 רנה, דוכס אלנסון (1454–1492), אשר החזיר לעצמו את התארים שהוחרמו מאביו דוכס אלנסון ורוזן פרשה ב-1478

לז'אן היו גם כמה ילדים לא חוקיים:
 ז'אן (חי ב-1483)
 רובר (חי ב-1489)
 ז'אן (נפטרה ב-4 בדצמבר 1481), רוזנת בומון-לה-רוז'ה, התחתנה ב-1470 עם גי דה מאלמון
 מדלן, התחתנה עם אנרי דה ברוי

 אילן יוחסין 

 לקריאה נוספת 









קישורים חיצוניים



 הערות שוליים 

קטגוריה:בית ולואה
קטגוריה:ילידי 1409
קטגוריה:נפטרים ב-1476