המרד היעקוביטי של 1715

המרד היעקוביטי של 1715 (בגאלית סקוטית: Bliadhna Sheumais) היה הניסיון של ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט (הטוען לכתר הזקן) להחזיר את כיסאות אנגליה, אירלנד וסקוטלנד עבור בית סטיוארט הגולה.

בבראמאר, אברדנשייר, בעל הקרקע המקומי הרוזן ממאר הניף את הדגל היעקוביטי ב-27 באוגוסט. מתוך מטרה לכבוש את טירת סטרלינג, הוא נבלם על ידי כוחות בית הנובר שמספרם היה גדול בהרבה, בפיקודו של הדוכס מארגייל, ב-Sheriffmuir ב-13 בנובמבר. לא הייתה תוצאה ברורה, אבל נראה שהרוזן האמין, בטעות, שהוא ניצח בקרב, ועזב את שדה הקרב. לאחר הכניעה היעקוביטית בפרסטון (14 בנובמבר), המרד הסתיים.

 רקע 
שמאל|ממוזער|ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט, הוצא מהירושה על ידי מגילת הזכויות משנת 1689
המהפכה המהוללת של 1688 הדיחה את ג'יימס השני והשביעי, שהוחלף בבתו הפרוטסטנטית מרי השנייה ובעלה ההולנדי ויליאם השלישי, ששלטו כמונרכים משותפים. זמן קצר לפני מותו של ויליאם במרץ 1702, חוק ההסדר 1701 הוציא באופן סופי קתולים מכס המלכות, ביניהם בנו של ג'יימס, ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט. מאחר שלאחותו למחצה אן הפרוטסטנטית לא היו ילדים בחיים, החוק הגדיר כיורשת שלה את הפרוטסטנטית, סופיה מהנובר, שמתה חודשיים לפני אן באוגוסט 1714. זה הביא להכתרת בנה הבכור של סופיה ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה, והעניק לוויגים הפרו-הנובריים את השליטה בממשלה במשך 30 השנים הבאות.

התמיכה הצרפתית הייתה מכרעת לגולים מבית סטיוארט, אך קבלתם את הירושה הפרוטסטנטית בבריטניה הייתה חלק מהתנאים שסיימו את מלחמת הירושה הספרדית בשנים 1701–1714. זה הבטיח ירושה חלקה של ג'ורג' הראשון באוגוסט 1714, והסטיוארטים גורשו מאוחר יותר מצרפת על פי תנאי האמנה האנגלו-צרפתית משנת 1716. ממשלת הטורים של 1710–1714 העמידה לדין באופן פעיל את מתנגדיהם הוויגים, שכעת נקמו, והאשימו את הטוריים בשחיתות: רוברט הארלי נכלא במצודת לונדון בעוד הלורד בולינגברוק ברח לצרפת והפך למזכיר המדינה החדש של ג'יימס.

ב-14 במרץ 1715, ג'יימס פנה לאפיפיור קלמנס האחד עשר בבקשה לעזרה עם מרד יעקוביטי: "העניין הוא לא כל כך לגבי בן מסור, מדוכא על ידי עוולות אויביו, אלא יותר לגבי כנסייה נרדפת המאוימת בהרס, הפונה להגנה עזרה של האפיפיור הראוי שלה". ב-19 באוגוסט כתב בולינגברוק לג'יימס כי "..הדברים מתנהלים בקצב מהיר עד לנקודה זו, שאו שאתה, אדוני, בראש הטורים, חייב להציל את הכנסייה והחוקה של אנגליה או ששניהם חייבים ללכת לאיבוד ללא תקנה לנצח". מתוך אמונה שהגנרל הגדול מרלבורו יצטרף אליו, ב-23 באוגוסט כתב ג'יימס לדוכס מברוויק, אחיו הבלתי חוקי ואחיינו של מרלבורו, כי; "אני חושב שזה עכשיו יותר מתמיד עכשיו או לעולם לא".

 הנפת נס המרד 
ממוזער|ג'ון ארסקין, רוזן מאר
למרות שלא קיבל אישור מג'יימס כדי להתחיל את ההתקוממות, הרוזן ממאר הפליג מלונדון לסקוטלנד, וב-27 באוגוסט קיים בבראמאר באברדינשייר את מועצת המלחמה הראשונה. ב-6 בספטמבר בבראמאר, מאר הניף את הדגל של "ג'יימס השמיני והשלישי", וזכה לשבחים מ-600 תומכים.Christoph v. Ehrenstein, 'Erskine,  John, styled twenty-second or sixth earl of Mar and Jacobite duke of Mar  (bap. 1675, d. 1732)', Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004; online edn, January 2008, accessed 20 January 2011.

הפרלמנט הגיב בחוק ההשעיה של Habeas Corpus משנת 1715, והעביר חוק שהחרים את אדמות המורדים היעקוביטים לטובת חוכריהם שתמכו בממשלת לונדון. כמה מדייריו של מאר נסעו לאדינבורו כדי להוכיח את נאמנותם לכתר הנובר ולרכוש בעלות על אדמתו של מאר.

 מאבק על סקוטלנד 
בצפון סקוטלנד הצליחו היעקוביטים. הם כבשו את אינוורנס, טירת גורדון, אברדין ודרומה משם את דנדי, למרות שלא הצליחו לכבוש את פורט ויליאם. בטירת אדינבורו, הממשלה אחסנה נשק עבור עד 10,000 איש ו-100,000 פאונד ששולמו לסקוטלנד כאשר היא נכנסה לאיחוד עם אנגליה. לורד דראמונד, עם 80 יעקוביטים, ניסה בחסות הלילה לכבוש את הטירה, באמצעות סולם. עם זאת, הסולם התגלה כקצר מדי, והותיר אותם תקועים עד הבוקר, אז הם התגלו ונעצרו. לאחר מכן נטען כי עלילה זו אורגנה על ידי ד"ר ויליאם ארתור, הבוטנאי של המלך וגיסו של הוויגי הסקוטי הבולט, היוניוניסט וההנוברי סר ג'ון קלרק, הברון קלרק.

עד אוקטובר, הכוח של מאר, שמונה כמעט 20,000 איש, השתלט על כל סקוטלנד מעל פירת' אוף פורת', מלבד טירת סטרלינג. עם זאת, מאר לא היה החלטי, והכיבוש היעקוביטי של פרת' והמעבר דרומה על ידי 2,000 איש היו כנראה ביוזמת הכפופים לו. ההיסוס של מאר נתן למפקד כוחות בית הנובר, הדוכס מארגייל, זמן להגביר את כוחו עם תגבורת מחיל המצב האירי.

ב-22 באוקטובר, מאר קיבל את המינוי שלו מג'יימס שמינה אותו למפקד הצבא היעקוביטי. מספר כוחותיו עלו על צבא הנובר של ארגייל בשלושה לאחד, ומאר החליט לצעוד על טירת סטרלינג. ב-13 בנובמבר שני הכוחות נאספו לקרב ב-Sheriffmuir. הלחימה הייתה חסרת הכרעה, אך לקראת סופה מנו היעקוביטים 4,000 איש לעומת 1,000 לוחמים של ארגייל. כוחו של מאר החל להתקדם לעבר ארגייל, שהיה מוגן בצורה גרועה, אך מאר לא הכריע את הקרב, אולי מתוך אמונה שהוא כבר ניצח בקרב (ארגייל איבד 660 איש, פי שלושה ממאר). במקום זאת, מאר נסוג לפרת'. באותו יום של קרב שריפמויר, אינברנס נכנעה לכוחות הנובר, וכוח יעקוביטי קטן יותר בראשות מקינטוש מבורלום הובס בפרסטון.

שמאל|ממוזער|הדוכס מארגייל, מפקד הממשלה בסקוטלנד

 אנגליה 
בין מנהיגי המרד היעקוביטי במערב אנגליה היו שלושה עמיתים ושישה חברי פרלמנט. הממשלה עצרה את המנהיגים, כולל סר ויליאם ווינדהאם, בליל 2 באוקטובר, ולמחרת השיגה בקלות את הלגיטימציה של הפרלמנט למעצרים אלה. הממשלה שלחה תגבורת להגן על בריסטול, סאות'המפטון ופלימות'. אוקספורד, המפורסמת ברגשותיה המלוכניים, נפלה תחת חשד ממשלתי, וב-17 באוקטובר הוביל הגנרל פפר את הדרגונים לתוך העיר ועצר כמה יעקוביטים מובילים ללא התנגדות.

אף על פי שהמרד העיקרי במערב נמנע, התקוממות משנית מתוכננת בנורת'מברלנד יצאה לדרך ב-6 באוקטובר 1715, כולל שני אצילים של הממלכה, ג'יימס רדקליף, הרוזן השלישי מדרוונטווטר, ויליאם ווידינגטון, הברון הרביעי של וידרינגטון, ואציל לעתיד, צ'ארלס רדקליף, מאוחר יותר דה יורה הרוזן החמישי מדרוונטווטר. אציל לעתיד אנגלי אחר, אדוארד הווארד, לימים הדוכס התשיעי מנורפוק, הצטרף למרד מאוחר יותר בלנקשייר, וכך גם דמויות בולטות אחרות, כולל רוברט קוטון, אחד מהג'נטלמנים המובילים בהנטינגדונשייר.

היעקוביטים האנגלים הצטרפו לכוח של יעקוביטים מהגבול הסקוטי, בראשות ויליאם גורדון, הוויקונט השישי מקנמור, והצבא הקטן הזה קיבל את הכוחות של מקינטוש. הם צעדו לאנגליה, שם כוחות הממשלה השיגו אותם בקרב פרסטון ב-12–14 בנובמבר. היעקוביטים ניצחו ביום הראשון של הקרב, והרגו מספר רב של כוחות ממשלה, אך תגבורת ממשלתית הגיעה למחרת והיעקוביטים נכנעו בסופו של דבר.

ב-15 בנובמבר הגיעו 3,000 חיילים הולנדים לנהר התמזה וכעבור זמן מה הגיעו עוד 3,000 חיילים הולנדים להאל. עם מעשה תמיכה זה, ההולנדים מילאו את חלקם באמנת המחסום, שקבעה כי ההולנדים יספקו 6,000 חיילים כדי להגן על 'הירושה הפרוטסטנטית'. מעשה ידידות זה אילץ את ג'ורג' הראשון לתמוך בהולנדים נגד הקיסר על הטמעת המחסום, דבר שג'ורג' ביקש להימנע ממנו. כאשר שתי המעצמות הימיות משרטטות קו מאוחד נגד אוסטריה, המשא ומתן העיקש הסתיים במהירות לשביעות רצונה של הרפובליקה ההולנדית. חיילים הולנדים השתתפו בכמה פעולות קלות בסקוטלנד.

 לאחר מכן 
ממוזער|תמונה רחבה: הטוען לכתר, הנסיך ג'יימס, נוחת בפטרהד ב-22 בדצמבר 1715
ב-22 בדצמבר נחת ג'יימס בסקוטלנד בפטרהד, אך עד שהגיע לפרת' ב-9 בינואר 1716, הצבא היעקוביטי מנה פחות מ-5,000 איש. לעומת זאת, כוחותיו של ארגייל רכשו ארטילריה כבדה והתקדמו במהירות. מאר החליט לשרוף מספר כפרים בין פרת' לסטרלינג כדי למנוע מצבא ארגייל את האספקה. ב-30 בינואר הוביל מאר את היעקוביטים מפרת'; ב-4 בפברואר כתב ג'יימס מכתב פרידה לסקוטלנד, כשהפליג ממונטרוז למחרת.

שבויים יעקוביטים רבים נשפטו על בגידה ונידונו למוות. ב-14 במאי 1716, הנרי אוקסבורג נתלה, נגרר ובותר בטייברן. חוק השיפוי מיולי 1717 חנן את כל אלה שהשתתפו בהתקוממות, אך כל שבט מקגרגור, כולל רוברט רוי מקגרגור, הודר במיוחד מהיתרונות של חוק זה.

בשנים מאוחרות יותר, ג'יימס, הידוע כיום בתור הטוען לכתר הזקן, עשה שני ניסיונות נוספים לתפוס את כס המלכות הבריטי. ב-1719, למרות התמיכה הספרדית, הוא הובס שוב בקרב גלנשיל. בנו של ג'יימס, צ'ארלס אדוארד סטיוארט, הטוען לכתר הצעיר, ניסה לזכות בכס המלוכה עבור אביו בשנת 1745, אך הובס בקרב קלודן. ג'יימס מת ב-1766.

 לקריאה נוספת 


 הערות שוליים 

קטגוריה:מלחמות אנגליה
קטגוריה:מלחמות סקוטלנד
קטגוריה:בית סטיוארט
קטגוריה:מרידות