ג'ון בייטס קלארק

ג'וֹן בֵּייטְס קְלַארְק (באנגלית: John Bates Clark; 26 בינואר 1847 – 21 במרץ 1938) היה כלכלן אמריקאי נאו-קלאסי. הוא היה מחלוצי המהפכה השולית ומתנגד לאסכולת הכלכלה המוסדית. במרבית הקריירה המקצועית שלו היה קלארק פרופסור באוניברסיטת קולומביה.

ביוגרפיה
קלארק נולד וגדל בפרובידנס שברוד איילנד, וסיים את לימודיו במכללת אמהרסט, במסצ'וסטס, בגיל 25. מ-1872 עד 1875, הוא למד באוניברסיטת ציריך ובאוניברסיטת היידלברג, שם למד אצל  (מנהיג ). הוא לימד כפרופסור לכלכלה ב מ-1875 עד 1881 לפני שעבר מזרחה ללמד במכללת סמית'. לאחר מכן לימד במכללת אמהרסט, אוניברסיטת ג'ונס הופקינס ואוניברסיטת קולומביה שאליה הצטרף ב-1895 וממנה פרש לגמלאות ב-1923. בתחילת הקריירה שלו כתביו של קלארק שיקפו את הרקע הסוציאליסטי הגרמני שלו והראו אותו כמבקר של הקפיטליזם. אולם בתקופתו כפרופסור באוניברסיטת קולומביה, דעותיו עברו בהדרגה לתמיכה בקפיטליזם, ומאוחר יותר הוא נודע כתומך מוביל של השיטה הקפיטליסטית.

עבודה תאורטית
לאחר שובו, מ-1877 ואילך, פרסם קלארק כמה מאמרים שרובם נערכו מאוחר יותר בספרו "הפילוסופיה של העושר" (The Philosophy of Wealth; (1886). שם הוא ניסח גרסה מקורית של התועלת השולית, עיקרון שכבר פורסם קודם על ידי ויליאם סטנלי ג'בונס (1871), קרל מנגר (1871) ו (1878).

עד 1886 קלארק היה סוציאליסט נוצרי המשקף את דעתם של מוריו הגרמניים כי תחרות אינה תרופה אוניברסלית - במיוחד לא לקביעת שכר. קלארק כתב:

הוא קיווה שניתן להילחם בקומוניזם על ידי דיכוי ורפורמה: .

לדברי קלארק רק אם "...ההתאגדות של ההון מחייבת את ההתאגדות של העבודה" שכר הוגן יגיע ועשוי להיות להיקבע בבוררות.

תפיסה זו על שכר הוגן השתנתה ב-1886: "קלארק עצמו, ייזכר שכמי ששר את חורבן התחרות ב"הפילוסופיה של העושר". אבל עכשיו... הוא הפך את עמדתו ובנה גוף של חוקים כלכליים המבוססים על תחרות" כתב פול הומן (Paul Thomas Homan) (1928). ג'ון אוורט (John Rutherford Everett) (1946) מגלה: "אך זמן קצר לאחר כתיבת הפילוסופיה של העושר, קלארק התחיל להגן על המערכת התחרותית. מה גרם לשינוי אינו ידוע. עד כדי כך אנחנו יכולים לומר. עד שכתב את "חלוקת העושר" הוא היה משוכנע שהתחרות הטהורה היא החוק הטבעי והנורמלי שבאמצעותו הושג צדק בסדר הכלכלי". סיבה אחת שהניעה כיוון מחדש זה יכולה להיות מהומות היימרקט (1886) בשיקגו כשכמה שובתים נורו ואחרים נתלו. בארצות הברית גרמו אירועים אלו זה הביא לטיהור ההשכלה הגבוהה מרפורמטורים סוציאליסטים ולחורבן ארגון אבירי העבודה.

בשנת 1888 כתב קלארק את "הון ורווחיו" (Capital and Its Earnings).  כתב מאוחר יותר על המוטיבציה של בייטס לכתיבת עבודה זו:

הבסיס לעבודתו הנוספת של קלארק היה תחרות: "אם שום דבר לא מדכא תחרות, ההתקדמות תימשך לנצח". קלארק: "המדע שאומץ... הוא דרוויניזם כלכלי... אף על פי שהתהליך היה פראי, ההשקפה שהוא העניק לא הייתה רעה לחלוטין. הישרדות הכוח הגולמי הייתה, בטווח הארוך, רצויה". זה היה הבסיס לפיתוח התאוריה שהפכה אותו למפורסם: בהתחשב בתחרות ובגורמי ייצור הומוגניים של עבודה והון, החלוקה מחדש של התוצר החברתי תהיה בהתאם לפריון התשומה הפיזית האחרונה של יחידות עבודה והון. משפט זה הוא אבן יסוד במיקרו-כלכלה הנאו-קלאסית. קלארק הצהיר על כך ב-1891 והרחיב יותר ב-1899 בספרו "חלוקת העושר" (The Distribution of Wealth). אותו משפט נוסח מאוחר יותר באופן עצמאי על ידי  (1891) ופיליפ ויקסטיד (1894). המסר הפוליטי של משפט זה הוא: "מה שמעמד חברתי מקבל הוא, לפי החוק הטבעי, מה שהוא תורם לתפוקה הכללית של התעשייה".

מסקנתו של קלארק נשענת על התרומה היצרנית של יחידת העבודה הפיזית האחרונה – שעת עבודה בלתי מוגבלת – והיחידה האחרונה של ההון הפיזי. מבחינתו למוצרי הון הטרוגניים יש צורה שנייה, צורה חברתית כהון הומוגני (הקרויה ג'לי – jelly) והפרודוקטיביות של יחידת הג'לי האחרונה קובעת את הרווח. זה חוזר על דעתו של קרל מרקס שלסחורות יש צורה טבעית הטרוגנית (Naturalform) וגם מנוגדת לה צורת ערך הומוגנית (Wertform), ג'לי. קלארק אולי הכיר את המבנה המרקסיסטי הזה מתקופתו הגרמנית וננזף על דמיון זה.

ההון של קלארק אינו "אמצעי ייצור מיוצרים" שלכל אחד מהם מבנה ייצור שונה. זהו כלי מופשט, קיים תמיד ולעולם אינו מתכלה, "כלי אחד גדול בידה של האנושות העובדת" בדומה לשדה או למפל, שנחשבים גם הם להון על ידי קלארק.

הצדדים הניתנים לוויכוח של מושג ההון של קלארק סייעו להוליד את מחלוקת קיימברידג' על ההון בין השנים 1954 עד 1965 בין המחלקות לכלכלה באוניברסיטת קיימברידג', אנגליה, ובין MIT בקיימברידג' במסצ'וסטס.

ספר הלימוד הקלאסי "כלכלה" (Economics) של פול סמואלסון מ-1947, הפיץ את תפיסת ההון של קלארק בכל העולם.

קלארק גם עסק בבעיות של מונופולים וקרטלים ספציפית בשוק האמריקאי בספריו: "שליטה בקרטלים" (Control of Trusts; 1901) ו"בעיית המונופולים" (The Problem of Monopoly; ;1904).

על שמו של קלארק קרוי הפרס מדליית ג'ון בייטס קלארק שמעניקה התאחדות הכלכלנים האמריקאית לכלכלן אמריקאי (או שעיקר עבודתו בארצות הברית) מתחת לגיל 40.

קלארק היה אביו של הכלכלן .

מבחר מכתביו
 The Philosophy of Wealth: Economic Principles Newly Formulated (1886).
 Capital and Its Earnings (1888).
 The Distribution of Wealth: A Theory of Wages, Interest and Profits (1899).
 Essentials of Economic Theory (1907).
 Social Justice without Socialism (1914).

לקריאה נוספת
 Hollander, Jacob H. (1927). "John Bates Clark as an Economist." In: Economic Essays. New York: The Macmillan Company, pp. 1–5.
 Messori, L. and Orsini, R., "A Biographical Note on John Bates Clark," History of Economic Thought and Policy, 2/2016, pp. 132–140.
 Messori, L. and Orsini, R., "John Bates Clark: the first American marginalist as a social economist", History of Economic Thought and Policy, 2/2018, pp. 33–53.

קישורים חיצוניים





Works by John Bates Clark, at JSTOR
Works by John Bates Clark, at Hathi Trust
New School: John Bates Clark, 1847–1938
John Bates Clark (AC 1872) and Alden Hyde Clark (AC 1900) Family Papers at the Amherst College Archives & Special Collections

הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי רוד איילנד
קטגוריה:פרובידנס: אישים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:נשיאי האגודה האמריקנית לכלכלה
קטגוריה:חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ציריך
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת היידלברג
קטגוריה:בוגרי מכללת אמהרסט
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1847
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1938