הפלות מלאכותיות בישראל

הפלות מלאכותיות בישראל מתקיימות בשיעור ממוצע יחסית לעולם המערבי. ביצוע ההפלות מוסדר בחוק העונשין, הקובע את התנאים לאישור הפלה.

 תפוצת ההפלות בישראל 
על פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (למ"ס), בשנת 2021 נרשמו בישראל 16,591 פניות לוועדות להפסקת היריון, ומתוכן כ-99.5% אושרו. שיעור הפניות לוועדות להפסקת היריון היה 0.77% מכלל הנשים בגילאי 15–49, שיעור הנמצא בירידה מתמדת מאז 1988. שיעורי הפניות הגבוהים ביותר הם בגילאים 20 עד 34 והנמוכים ביותר בגילאים 40 ומעלה. ב-47.9% מהמקרים, ההפלה מאושרת עקב היריון מחוץ למסגרת הנישואין. הסיבה השנייה בשכיחותה היא סיכון למום גופני או נפשי בעובר.

כמחצית מההפלות מתבצעות בבתי חולים ציבוריים, והשאר במרפאות פרטיות.

בהשוואה לעולם, שיעור ההפלות במדינת ישראל הוא בינוני. לפי נתוני הלמ"ס, שיעור הפניות לוועדה להפסקת היריון בישראל (7.7 לכל 1,000 נשים בגיל הפריון ב-2020, לעומת 18.6 בשנת 1988), נמוך מאנגליה וולס (16.2) וארצות הברית (13.2), וגבוה מגרמניה (5.6) ומפינלנד (8.2).

חוקיות ומימון
ממוזער|טקסט=מפגינות למען הפלה חוקית בישראל ביום האישה הבינלאומי בשנת 1978. אוסף דן הדני, הספרייה הלאומית|מפגינות למען הפלה חוקית בישראל ביום האישה הבינלאומי בשנת 1978. אוסף דן הדני, הספרייה הלאומית
בישראל, עד שנת 1977 חלה פקודת החוק הפלילי מ-1936, שקבעה, בדומה לחוק שחל אז באנגליה, לפי סעיפים 175–176:

"175. כל אדם המתכון להביא אשה לידי הפלה, בין שיש ולד בבטנה ובין שאין ולד בבטנה, והוא משקה אותה בניגוד לחוק או גורם לה שתשתה, רעל או כל דבר מסוכן אחר, או המשתמש בכח מאיזה מין שהוא, או המשתמש בכל אמצעי אחר, יאשם בפשע ויהיה צפוי לארבע עשרה שנות מאסר."
"176. כל אשה המתכונת להביא את עצמה לידי הפלה, בין שיש ולד בבטנה ובין שאין ולד בבטנה, והיא שותה בניגוד לחוק כל רעל או כל דבר מסוכן אחר, או משתמשת בכח מאיזה מין שהוא, או משתמשת בכל אמצעי אחר, או המרשה שישקוה דבר כזה או שישתמשו כלפיה באמצעי כזה, תאשם בפשע ותהיה צפויה לשבע שנות מאסר."
סעיף 177 גם קבע כ"עוון" אספקת ציוד לשם ביצוע הפלה. המילים "בניגוד לחוק" פורשו כקובעים שהפלה שנעשתה בתום לב, בבית חולים, לשם שמירת בריאותה הגופנית או הנפשית של האשה, איננו נחשב לעבירה. בנוסף, הוראת היועץ המשפטי לממשלה הייתה שלא להעמיד לדין רופאים שבצעו הפלות, אלא אם פעלו ברשלנות. בראשית שנות השבעים הערכות שונות קבעו כי מספר ההפלות הלא חוקיות בישראל עומד על עשרות אלפים בשנה, כשהתשלום הממוצע לרופא עמד על 500 עד 1800 לירות. הצעות לביטול האיסור עלו מצד מספר חברי כנסת, ובשנת 1972 כונסה ועדה בנושא, שהמליצה על הקלת האיסור.

חוקיות הפלות נידונה , וב.
החוק במדינת ישראל קובע כי נדרשת הסכמתה של האישה לביצוע הפסקת היריון, וזאת לאחר שהוסברו לה הסיכונים הכרוכים בביצוע פעולה זו (למעט מקרים חריגים שבהם אין לאישה יכולת שיפוט מספקת לבצע הסכמה שכזו, כגון במקרה של אישה הלוקה בשכלה, ואז ניתנת ההסכמה על ידי אפוטרופוסה של האישה). למרות כל האמור לעיל, החוק מתיר לרופא להפסיק את הריונה של אישה, גם ללא קבלת הסכמה, אם פעולה זו נדרשת באופן דחוף ומיידי כדי להציל את חייה.

בהתאם לסעיפי החוק, יוטל מאסר חמש שנים על מי שביודעין גרם להפסקת היריון, אלא אם מדובר ברופא נשים שהתקיימו בו שני תנאים:
 הפסקת ההיריון נעשתה במוסד רפואי מוכר;
 להפסקת ההיריון ניתן אישור על ידי ועדה שהוסמכה לכך.

בנוסח ראשון של סעיף זה נכלל בו תת-סעיף שהתיר הפלה גם מסיבות סוציאליות, דוגמת מצוקה כלכלית. ביוזמת המפלגות הדתיות החוק שונה ותת-סעיף זה, שנקרא הסעיף הסוציאלי, נמחק. עם זאת, הוועדה גמישה, בדרך כלל, יותר מהמשתמע מלשון החוק, וכ-97% מהפניות אליה נענות בחיוב. נשים המבקשות לבצע הפלות על רקע סוציאלי נענות בחיוב על סמך הטענה שהמשך ההיריון יגרום לנזק נפשי לאישה.

במדינת ישראל פועלות 40 ועדות להפסקת היריון הפרוסות ברחבי הארץ בבתי חולים ציבוריים ופרטיים. הפלות עד שבוע 12 מבוצעות בכלל המוסדות הרפואיים שהורשו לכך (בתי חולים ציבוריים ומרפאות כירורגיות בקהילה). הפלות בגיל מתקדם יותר של ההריון או במקרים בהם נשקפת סכנה רפואית לאישה, מתבצעות אך ורק בבתי חולים ציבוריים שיועדו לכך (לקריאה נוספת ניתן להיכנס לאתר "כל זכות" או לאתר משרד הבריאות). בוועדה להפסקת היריון יש שלושה חברים, שלפחות אחת מהם היא אישה:
רופא מומחה ביילוד ובגינקולוגיה.
רופא נוסף שעיסוקו הוא באחד המקצועות הבאים: יילוד וגינקולוגיה, רפואה פנימית, פסיכיאטריה, רפואת משפחה, בריאות הציבור.
עובד סוציאלי.

סעיף 316(א) מפרט את הנסיבות שבהן רשאית הוועדה לאשר הפסקת היריון, וזו לשונו:
הוועדה רשאית, לאחר שנתקבלה הסכמתה המודעת של האישה, לתת אישור להפסקת ההיריון אם ראתה שיש הצדקה לכך מחמת אחת מאלה:
(1) האשה היא למטה מגיל הנישואין (לפי הלוק הקיים ב-2025, 17), או מלאו לה ארבעים שנה;
(2) ההיריון נובע מיחסים אסורים לפי החוק הפלילי או מיחסי עריות, או שהוא שלא מנישואין;
(3) הוולד עלול להיות בעל מום גופני או נפשי;
(4) המשך ההיריון עלול לסכן את חיי האשה או לגרום לאשה נזק גופני או נפשי.

גם אם האישה לא קיבלה היתר להפלה, האחריות הפלילית מוטלת על הרופא בלבד.

החוק אינו מתחשב בגילו של העובר, המשליך על מידת התפתחותו, או בין טכניקות הפלה שונות. החוק אינו נותן מעמד לאבי העובר, כך שהחלטה על ביצועה של הפסקת היריון נתונה אך ורק לשיקול דעתה של האישה ההרה. לעומת זאת, ציין השופט מנחם אלון, בהסתמכו על המשפט העברי, שראוי לראות באב גם כן כאחד מן הנוגעים בדבר, ולהזמינו להשמיע דעתו בוועדה. עם זאת הוא מדגיש כי במקרה בו יש מניעה כלשהי לשמוע את האב, בין אם מפאת דחיפות העניין ובין אם מפאת שאינו בר הכי להתייעצות שקולה ונבונה, מוטב כי תבוא הוועדה לכלל החלטה מבלי להיוועץ בו.

בשנת 2014 הוכנס לסל הבריאות מימון הפלות לנשים עד גיל 33, גם כאשר אין צורך רפואי בהפלה.

בדוח מבקר המדינה לשנת 2016, ביקר המבקר את ההתנהלות הוועדות להפסקת היריון והליקויים המרכזים שמצא עסקו בהיעדר ידע כלל או בשפות נוספות מעבר לעברית ובירוקרטיה רבה שהאישה נדרשת לטפל בה. כן העברת המידע ללמ"ס נעשית בטפסים מסורבלים שממולאים ידנית ואין דיווח שיטתי של בתי החולים על הפלות לא חוקיות. נכון לשנת 2018 אין בידי הלמ"ס נתונים על הפלות לא חוקיות והפלות טבעיות.

בשנת 2022, תקנות חדשות נכנסו לתוקף המאפשרות לבצע הפלה תרופתית עד השבוע ה-12 בקופות חולים, במקום בבתי החולים. בנוסף, הנשים לא יידרשו למלא את הטפסים באופן פיזי בבתי החולים והן יוכלו לעשות זאת באופן דיגיטלי. יתרה מזאת, נשים לא יידרשו להופיע בפני ועדה להפסקת הריון. כמו כן, הוסרו שאלות שאינן בעלות חשיבות רפואית.

 הפסקות היריון של נערות 
הפסקות היריון לנערות עד גיל 19 נעשות בקופות החולים בנוהל ייחודי שנקבע לאור צרכים ורגישויות ייחודיות. החלטה של נערה להפסיק את ההיריון, נעשית לעיתים שלא בידיעת ההורים או קרובי המשפחה. לעיתים ההחלטה זו עשויה להוות סיכון אמיתי לשלומה. בשל כך נקבע במשרד הבריאות נוהל ייחודי המאפשר לה לעבור את ההליך במלואו תוך שמירה על חיסיון וללא צורך בהסכמת הוריה. נוהל זה כולל את ההנחיות הבאות:

 מתן חופש בחירה רב יותר בבחירת המוסד הרפואי בו תתבצע הפסקת ההריון. כך למשל, לצורך לבחור מוסד המרוחק ממקום מגוריה ולהקטין בכך את רמת הסיכון וחשיפת פרטיה.
 רגישות מיוחדת לבקשותיה של הקטינה הנוגעות לצורך לזרז תהליכים ככל הניתן כגון קביעת תור לרופא/ה, בדיקת אולטרה סאונד וכו'.
הנחיית הצוות לאפשר לקטינה להציג תעודה מזהה כלשהי ולא כרטיס מגנטי של קופת חולים.
הקלות בגביית השתתפות עצמית בשירותים הקשורים בהפסקת ההריון. בשל החשש כי העלות תהווה חסם בפני קבלת השירות הרפואי, כגון: פטור מהשתתפות עצמית בביקור אצל רופא/ת נשים; קבלת טופס התחייבות מקופת החולים לוועדה להפסקת היריון, ולביצוע ההליך עצמו.
הגבלת המידע המופיע באתר האינטרנט של הקופה, תחת שם המבוטחת בנוגע לביצוע הפסקת ההריון.

 השפעת הפלות על בריאות הנפש 
מחקרים רבים מצאו באופן עקבי שהפלה מלאכותית אינה מגבירה את הסיכון לבעיות נפשיות, יחסית ללידה עקב הריון לא מתוכנן. עם זאת, סקירה של Coleman שפורסמה בספטמבר 2011 הגיעה למסקנה שונה, לפיה הפלה מגדילה את הסיכון אצל נשים לבעיות נפשיות ב-81% וכי 10% מבעיות בריאות הנפש אצל נשים מיוחסות להפלות. חוקרים רבים הטילו ספק באמינות מחקר זה ומצאו בו שגיאות ומידע מוטעה.

ארגונים נגד הפלות
בישראל פועלת אגודת אפרת המנסה לשכנע נשים שלא להפיל ומבטיחה סיוע כספי לצורך טיפול בתינוק, וזאת לנשים שיוותרו על ביצוע הפלה.

כמו כן פועל בנושא זה ארגון "לילך" שהוא שלוחה של עמותת "בעד חיים - Pro-Life Israel" שמרכזה בירושלים. גם ארגון "הידברות" מנסה למנוע מצעירות לעבור הפלה מלאכותית.

 השוואה של החוק בישראל בנוגע להפלות לבין מדינות אחרות 
החוק בנוגע להפלות בישראל מהווה נושא בעל משמעות רבה, ומתייחס למגוון היבטים של זכויות נשים, חופש האישה על גופה, וזכויות פרטיות מול עקרונות דתיים וחוקיים. מדינת ישראל מציעה גישה יחסית ליברלית בהשוואה למדינות רבות, אך מדובר באתגר שמצריך איזון בין זכויות הפרט לבין עקרונות מוסריים וחוקיים שונים במדינה. אחד הנושאים המרכזיים בשיח זה נוגע לגבולות החוק ולזכויות האישה לבצע הפלה, נושא שמעורר שאלות אתיות, דתיות וחוקיות במערכת המשפטית. השוואת החוק בישראל לבין מדינות אחרות מספקת תמונה רחבה יותר על הדרך בה מדינות שונות מתמודדות עם סוגיית ההפלות – בין שמירה על זכויות פרט, לבין כיבוד עקרונות דתיים או מוסריים. החוקיות בנוגע להפלות בישראל, כמו גם במדינות אחרות, משקפת את מאבקה של החברה להבטיח את זכויות האישה תוך שמירה על עקרונות מוסריים. נדרש להבין את האיזון המשפטי בין זכויות האישה לבין עקרונות מוסריים-דתיים, ולבחון את דרכי הפעולה השונות של המדינות במאבק הזה.

לפי חוק הפלות (1977), בישראל נשים זכאיות לבצע הפלה מלאכותית תחת תנאים מסוימים, כגון במקרים של סכנה לבריאותן הפיזית או הנפשית, במקרים של הריון בעקבות אונס או גילוי עריות או במצבים רפואיים, עד לשבוע ה-24 להיריון.

במדינות אחרות קיימת גישה שונה כלפי הנושא, עם הבדל משמעותי במדיניות החוקית, גבולות הזמן המאפשר הפלה ומגבלות נוספות. בעולם קיימת תמונה מגוונת של עמדות שונות כלפי ההפלות ברחבי העולם. גישה ליברלית במדינה אחת עשויה להיתקל במגבלות דתיות ומוסריות במדינה אחרת, כך שכל מדינה קובעת את המדיניות שלה תוך בחינת ההיבטים המשפטיים, הדתיים והחוקיים. למשל:
 במדינות כמו פולין הפלות מוגבלות מאוד ומותרות רק במקרים של סכנה לחיי האישה או מום חמור בעובר.
 בבריטניה קיימת אפשרות לבצע הפלה עד שבוע ה-24, אך יש צורך בהסכמת שני רופאים לפני ביצוע ההפלה, וישנם כללים מחמירים לגבי התיעוד הרפואי. יתרה מכך, במדינה זו יש גישה רפויה יחסית בנוגע להפלות, עם דגש על חובת ההסכמה הרפואית וחשיבות המניעה של סיבוכים רפואיים בעת ביצוע הפלה.
 בגרמניה יש גישה מאוד מסודרת ומבוססת על זכויות פרטיות, תוך התמקדות במניעת סבל לנשים, אך בשמירה על עקרונות מוסריים מדודים.
 בארצות הברית, המצב השתנה בצורה דרמטית בעקבות פסק הדין של בית המשפט העליון ב-2022, שבו בוטל פסק הדין רואו נגד וייד שהעניק לכל אישה את הזכות לבצע הפלה עד שלב מסוים בהיריון. לאחר ההחלטה ב-2022, ההחלטה על החוקיות של הפלה הוחזרה למדינות השייכות לארצות הברית, וכתוצאה מכך נוצרה שונות רבה בין המדינות השונות. במדינות מסוימות, כמו ניו יורק או קליפורניה, ההפלות חוקיות ונגישות, בעוד שבמדינות אחרות, כמו טקסס או מיסיסיפי, ההפלות הוגבלו בצורה משמעותית ואף נאסרו כמעט לחלוטין, למעט מקרים שבהם קיימת סכנה לחיי האישה. מצב זה יוצר תמונה משפטית מורכבת.

לקריאה נוספת
 לילך רוזנברג־פרידמן, ציונות מבטן ומלידה: הילודה ביישוב ובמדינת ישראל בראשיתה: מניעתה ועידודה 1960-1918, מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2023.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:הפלה מלאכותית
קטגוריה:ישראל: בריאות ורפואה
קטגוריה:ישראל: חוק ומשפט