כוכית אפורת-גרון

כּוּכִית אֲפֹרַת-גָּרוֹן (שם מדעי: Riparia chinensis) היא ציפור שיר קטנה ממשפחת הסנוניתיים, הנפוצה ממרכז עד לדרום-מזרח אסיה. בעבר נחשבה לתת-מין של כוכית כהת-גרון.

בישראל היא מזדמנת נדירה ביותר עם שלוש תצפיות בלבד, ב-1985, 1989 ו-2003.

 טקסונומיה ואטימולוגיה 
השם הסוג Riparia נגזר מהמילה הלטינית "Ripa", 'גדת נהר', ומתאר את בית הגידול המועדף על הכוכית. משמעות שם המין הספציפי chinensis הוא 'סיני', ומרמז לשכיחותה באזורים שונים של סין ובמדינות שכנות.

בעבר היא סווגה כתת-מין של כוכית כהת-גרון (R. paludicola), יחד הן נחשבו למין יחיד תחת השם "כוכית פשוטה" ("Plain martin", לעיתים מתייחסים לכוכית אפורת-גרון כ-"כוכית פשוטה אסייתית", "Asian plain martin"), אך המין פוצל בהמשך לשני מינים נפרדים.

 תת-מינים 
מוכרים כיום שני תת-מינים:

 R. c. chinensis (J. E. Gray, 1830) - נפוצה בטג'יקיסטן וצפון אפגניסטן עד דרום סין, דרום-מזרח אסיה, וטאיוואן
 R. c. tantilla Riley, 1935 - מצפון הפיליפינים (האיים לוזון ומינדורו)

 תיאור 
אורכה 10–11 ס"מ. כוכית קטנה בצבע אפור-חום עם חלקים תחתונים בגוון לבן חיוור. הסנטר, גרון והחזה העליון בצבע אפור-חום; ובניגוד למרבית הכוכיות אין לה רצועת חזה כלל. זנבה קצר ומרובע, לפעמים מפוצל במעט.

אצל פרטים צעירים מתקבל לפעמים גוון צהבהב או ורדרד בגרון ובחזה, ואצל חלקם יש רמז לרצועת חזה; דבר המקשה על זיהויים ממינים קרובים של כוכיות.

 אקולוגיה 

 תפוצה 
תפוצתה משתרעת מטג'יקיסטן, אפגניסטן דרך תת-היבשת ההודית לדרום סין, טאיוואן וצפון הפיליפינים. יציבה ברוב תפוצתה, אך ישנן תנועות מקומיות בפקיסטן, הודו ובנגלדש; באזורים בהם הן נוכחות כל השנה, מספריהן פוחתים לעיתים קרובות מחוץ לעונת הקינון. נצפית בבהוטן, שם אין עדות לקינון, אך ורק באביב (סוף מרץ עד אמצע מאי).

 בית גידול 
הכוכית אפורת-הגרון מצויה בבתי גידול פתוחים כמו אדמות חקלאיות, אדמות עשב וסוואנה, לרוב בקרבת מקורות מים. היא חובבת נהרות בעל זרימה איטית, אגמים, שטחי עשב לחים ובתי גידול אחרים של שטחי ביצה. היא נצפית בעיקר בתעופה, אך לפעמים יושבת על חוטי חשמל; או על הקרקע או על מצוקים בזמן עונת הקינון.

 קינון 
הקן נחפר כמאורה על ידי שני ההורים באדמה רכה או חול, לפעמים באדמת סחף או טיט מנחלים, עם מנהרת כניסה באורך של עד 150 ס"מ. הקן עצמו נבנה ככרית של עשבים יבשים ושורשים עדינים, ומרופד בנוצות. היא מתקבצת למושבות קינון המונות בדרך כלל 30–75 זוגות בפקיסטן, לפעמים מקננות עם לצד כוכיות גדות. התטולה מכילה 2–4 ביצים לבנות, לעיתים עד 6 בהודו. הדגירה מתבצעת על-ידי שני ההורים, אבל בעיקר על-ידי הנקבה; שניהם גם משתתפים בהאכלת הגוזלים, אשר פורחים מהקן לאחר כ-21 ימים; אך נשארים עם הוריהם לכמה ימים נוספים. בפקיסטן דווחו מחזורי קינון שניים ואף שלישיים באותה שנה.

 תזונה 
תזונתה של הכוכית מורכבת באופן בלעדי מחרקים: בעיקר ימשושים, יתושי אנופלס, זבובאים שונים, טיפולות, וכנימות; כמו גם מיני חיפושיות קטנים. ניזונה בלהקות של כ-20 פרטים, אך לפעמים גם מאות, או אפילו אלפי כוכיות; לעיתים קרובות עם מיני סנונית אחרים, כמו כוכית גדות. בדרך-כלל מעל מים בגובה ממוצע של 14 מטר, אך גם קרוב לפני המים. התעופה חלשה ומתנפנפת.

 סטטוס 
לא נערך אומדן לגודל האוכלוסייה העולמית, אך המין תואר כנפוץ ובעל תפוצה נרחבת. בשל כך, על-אף שנצפתה ירידה מסוימת באוכלוסייה בשל אובדן בתי גידול לחים, האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע סיווג את המין במצב שימור "ללא חשש".

 גלריה 

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1830
קטגוריה:סנוניתיים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קטגוריה:הפיליפינים: עופות
קטגוריה:טאיוואן: עופות
קטגוריה:הודו: עופות
קטגוריה:ארץ ישראל: סנוניתיים
קטגוריה:מלזיה: עופות
קטגוריה:בנגלדש: עופות