מרגרט מורס נייס

מרגרט מורס נייס (באנגלית: Margaret Morse Nice; 6 בדצמבר 1883 – 26 ביוני 1974) הייתה אתולוגית, צפרית וחוקרת פסיכולוגיית ילדים אמריקאית. היא התפרסמה בעיקר בזכות מחקרה על דרורי שיר (Melospiza melodia) ומחקריה הרבים על ציפורים בצפון אמריקה. בשנת 1942 הוענקה לה מדליית ברוסטר על מחקרה על דרורי שיר.

 קורות חיים 
בילדותה התגוררה יחד עם משפחתה בחווה באמהרסט, מסצ'וסטס. בזכות הסביבה הפסטורלית בה גרה פיתחה אהבה גדולה לטבע. אביה תמך באהבתה לטבע ועודד אותה לצאת לגיחות לכפר, לטפח גינה משלה ולעזור בטיפול בחיות המשפחה. משערים כי חוויות אלו היו הסיבה לפיתוח אהבתה לציפורים. כבר בגיל 7 קראה את הספר הראשון שלה על ציפורים וחמש שנים לאחר מכן, בגיל 12 פרסמה את עבודתה הראשונה, ספרון על ציפורים במטעי פירות. בבגרותה נייס למדה במכללת מאונט הוליוק שם התמחתה בצרפתית ובנוסף לקחה קורסים בגרמנית, לטינית, איטלקית ואנגלית. היא סיימה את לימודיה שם בשנת 1906. במהלך לימודיה במכללה לקחה מספר קורסים בזואולוגיה אך הם לא עניינו אותה משום שלא התעסקו במה שאהבה, בחיים של חיות בטבע. לכן לא ידעה האם היא רוצה ללמוד זואולוגיה, עד שפגשה את קלינטון פרמונד הודג', ביולוג באוניברסיטת קלארק , ששכנע אותה שהיא יכולה לעסוק בחיי בעלי החיים ולא רק בניתוח שלהן לאחר מותן, ובכך תרם רבות להחלטתה ללמוד זואולוגיה. בהמשך אותה שנה החלה את התואר השני שלה בזואולוגיה ופסיכולוגיית ילדים באוניברסיטת קלארק, את התזה שלה עשתה על הרגלי האכילה של ציפור בשם בובואייט צפוני (שליו ורג'ינגיה), אמנם, בגין המעברים שלה, בעקבות עבודתו של לאונרד, סיימה אותה רק בשנת 1915. בשנת 1909 נישאה ללאונרד בליין נייס, שהיה אז סטודנט באוניברסיטת קלארק. לאחר הדוקטורט שלו רצה לקדם את הקריירה שלו ובשביל זה היו צריכים מרגרט ובליין, לעבור מספר פעמים בין מדינה למדינה בגלל תפקידים שונים שהוצעו לו. בגלל מעברים אלו נאלצה לעצור לתקופה את הקריירה שלה. בשנת 1911 עברו לבוסטון ובשנת 1913 לנורמן שבאוקלהומה. במהלך תקופת מגוריהם באוקלהומה, בין השנים 1913 ל-1927, עבדה על ספרה "הציפורים של אוקלהומה", סקר מקיף באורך של 122 עמודים של כל זני הציפורים שראתה באזור. בנוסף במהלך התקופה הזו (בין 1910 ל-1923) נולדו לזוג חמש בנות. כשהיו קטנות נייס יישמה את תשוקתה לחקר וחקרה את ההתנהגות של בנותיה. היא התעסקה בעיקר בלמידת השפה ופסיכולוגיה כללית של ילדים. בנושא פרסמה 18 מאמרים בין 1915 ל-1933. בשנת 1927 המשפחה עברה לקולומבוס בעקבות הצעה נוספת שקיבל בליין. בשנת 1936 המשפחה עברה לשיקגו גם בעקבות הצעה שקיבל בליין, שם נשארו עד מותם.

 חקר דרורי השיר 
מחקרה המפורסם ביותר של נייס עסק בדרורי שיר. במהלך שמונה שנים טיבעה את הדרורים שחקרה בטבעות בצבעים שונים וכך יכלה לעקוב ביעילות אחרי חייהן ולחקור את ההתנהגות שלהן. היא נחשבה לאחת החלוצות בשיטת הסימון הזאת. את דרור השיר הראשונה שלה, החלה לחקור בשנת 1928. שנה לאחר מכן, חקרה שני זוגות. היא המשיכה להרחיב את מחקרה ועד 1935 סימנה כ-870 דרורי שיר ממספר דורות. במחקרה בדקה את סוגי הקולות השונים שהם משמיעים, האינטראקציות ביניהם, הנאמנות ביניהם ואף את הלמידה וההתפתחות שלהם. בשנת 1935 החלה לכתוב את ספרה "מחקרים על החיים וההיסטוריה של דרורי השיר", לו לבסוף היו שני כרכים והפך לפופולרי מאוד.

 פרסים 
 הפכה לחברה בארגון הצפרים האמריקאי, 1907 
 הצטרפה לאיגוד וילסון לצפרים, 1908, נבחרה לסגנית נשיא, 1935, נשיאת האיגוד ולאישה הראשונה שנבחרה לנשיאות איגוד צפרים נחשב, 1937 
 מדליית ברוסטר , 1942 
 שני דוקטורטים של כבוד הוענקו לה, ממכללת מאונט הוליוק (1942) וממכללת אלמירה 1962
 איגוד הצפרים האמריקאי על שם וילסון אף הכריז על ייסוד "מדליית מרגרט מורס נייס" (1997) 

קישורים חיצוניים



 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:אורניתולוגים
קטגוריה:מדעניות אמריקאיות במאה ה-20
קטגוריה:בוגרות מכללת מאונט הוליוק
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קלארק
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1883
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1883
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1974
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1974