הסרת אנדרטאות לזכר מנהיגי הקונפדרציה מהמרחב הציבורי

יותר מ-700 אנדרטאות ואתרי זיכרון לזכר גנרלים, קצינים, חיילים מצבא הקונפדרציה, ואישים הקשורים בהם, הוקמו על קרקע ציבורית בארצות הברית, רובן המכריע בדרום ארצות הברית ובתקופת חוקי ג'ים קרואו מ-1877 עד 1964. הקריאות והמאמצים להסיר אותם גברו לאחר הירי בכנסיית צ'ארלסטון בשנת 2015, עצרת "איחוד הימין" בשארלוטסוויל בשנת 2017, רצח ג'ורג' פלויד בשנת 2020 ותקריות אחרות.

 הרציונל של הקריאות להסרה והטיעונים שכנגד 
התומכים בהסרתם מצטטים ניתוח היסטורי לפיו האנדרטאות לא נבנו כאתרי מורשת, אלא כדי להפחיד את האפרו-אמריקאים ולתקֵף מחדש את "העליונות הלבנה" לאחר מלחמת האזרחים. עוד טענו כי הם מנציחים זיכרון מביש של ממשלת הקונפדרציה שהעיקרון המכונן שלה היה הנצחת והרחבת העבדות. על כן, לדעתם, אסור להאדיר את שמם, ויש להסירם מעיני הציבור האמריקני הסולד מגזענות. הם גם טענו שהנוכחות של אנדרטאות אלו יותר ממאה שנים לאחר תבוסת הקונפדרציה, ממשיכה לשלול זכויות ולהרחיק את האפרו-אמריקאים. לדבריהם, רוב האנדרטאות נבנו במהלך שני העשורים הראשונים של המאה ה-20, וגם במהלך המאבק של התנועה לזכויות האזרח, וכתגובת נגד של קבוצות מיעוט, כל זאת כשמלחמת האזרחים הסתיימה בתבוסת הקונפדרציה עוד בשנת 1865.

המתנגדים רואים בהסרת האנדרטאות מחיקת חלק מההיסטוריה או סימן של חוסר כבוד למורשת. לאומנים לבנים ונאו-נאצים בפרט עוררו מחאות והתנגדות להסרה. חלק ממדינות הדרום העבירו חוקי מדינה המגבילים או אוסרים הסרה או שינוי של אנדרטאות ציבוריות.

 תוצאות הפולמוס 
מדינות דרום רבות העבירו חוקים האוסרים או מונעים הסרה או שינוי של אנדרטאות ציבוריות של הקונפדרציה: באלבמה בשנת 2017, אך בשנת 2020 כבר החלה הסרה חלקית שלהם; בג'ורג'יה בחוק שנחקק כבר בתחילת המאה ה-20, נבחן ותוקן בשנת 2004, אך בשנת 2021 החלו גם שם בהסרה חלקית של הפסלים והעברתם לשטחים פרטיים; בצפון קרוליינה בשנת 2015, אך ביוני 2020 הורה מושל המדינה על הסרת כל פסלי הקונפדרציה מהקפיטול המדינתי; בדרום קרולינה חוקק בשנת 2000 חוק מיוחד  המגביל מאד אפשרויות הסרה או שינוי שם של אנדרטאות, רחובות, בתי ספר וכיוצא בזה שהוקמו ונקראו לכבוד מנהיגי הקונפדרציה. חוק זה קיבל בשנת 2021 גיבוי ותוקף מחודש מבית המשפט העליון של המדינה. כך גם במיסיסיפי, טנסי ווירג'יניה.
ממוזער|גרפטי על האנדרטה לזכרו של המנהיג הדרומי אלברט פייק 
ברם, בתהליך איטי החלו מוסדות וערים במדינות הללו, לרבות מיסיסיפי ודרום קרולינה להסיר אנדרטאות, ולעיתים להקים במקומם אנדרטאות שמזדהות עם מאבק האפרו אמריקאים. גם בווירג'יניה, לרבות בבירתה ריצ'מונד, שהייתה בירת הקונפדרציה, התחילו להסיר פסלים כבר בשנת 2019.

במקומות מסוימים, המון זועם ניתץ, הסיר והשחית אנדרטאות. הבולטת שבהן היא האנדרטה לזכרו של המנהיג הדרומי אלברט פייק בוושינגטון הבירה. כשלוש שנים קודם לכן, אנדרטה לזכר "גיבורי מחוז מונטגומרי, מרילנד", שהייתה מוצבת בעיירה רוקוויל, פרוור של וושינגטון הבירה, הועברה בחשאי, וללא הודעה מוקדמת, על ידי רשויות מחוז מונטגומרי, לאתר פרטי במחוז - וייט'ס פרי.

 התייחסות האקדמיה 
 בעד ההסרה 
בשנת 2017, בעיצומו של הפולמוס, האגודה ההיסטורית האמריקאית יצאה בהצהרה שהסרת האנדרטאות הללו איננה מחיקה של ההיסטוריה (כפי שטענו מתנגדי ההסרה), כי אם הפניית תשומת הלב לפרשנות הקודמת שלה. האגודה קבעה כי רוב האנדרטאות הוקמו ללא כל הליך דמוקרטי, והמליצו לשקול מחדש את החלטות ההקמה הללו. על פי האגודה, רוב אנדרטאות הקונפדרציה הוקמו במהלך סוף המאה התשע-עשרה ותחילת המאה העשרים, והיוו חלק בלתי נפרד מתחילת הפרדה חוקית וביטול זכויות נרחב ברחבי הדרום. בהצהרתה, חזרה האגודה על טענות התומכים בהסרה, שמטרת המקימים הייתה להפחיד את האפרו-אמריקאים מבחינה פוליטית, ולבודד אותם מהזרם המרכזי של החיים הציבוריים. לדבריהם, גל מאוחר יותר של בניית אנדרטאות עלה בקנה אחד עם המאבק נגד התנועה לזכויות האזרח, והיוו עד לאחרונה סמלים של "עליונות לבנה".

אוצר ההיסטוריה במוזיאון האקדמיה הצבאית של ארצות הברית ווסט פוינט, הציג עמדה דומה, ואף כינה את מנהיגי הקונפדרציה בוגדים, והציע להשאיר רק את האנדרטאות המציינות השתתפותם של אנשי צבא בקרבות.

גישה דומה הציגו החל משנת 2015 חוקרים ומוסדות אקדמיים רבים: ההיסטוריון של מלחמת האזרחים אדם גודהארט  מהמכללה לאומנות של וושינגטון שבמרילנד ; הסוציולוג מאוניברסיטת ייל פרופ' אליה אנדרסון  והסכים איתו הרולד הולצר , מנהל המכון למדיניות ציבורית של בית רוזוולט  ב-האנטר קולג'. כך גם דֶל אפטון , ראש המחלקה לתולדות האמנות באוניברסיטת קליפורניה, לוס אנג'לס; ג'ודית גיזברג פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת וילאנובה; אלינור הארווי, אוצרת בכירה במוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית וחוקרת תולדות מלחמת האזרחים; והיסטוריון מלחמת האזרחים דייוויד בלייט  מאוניברסיטת ייל.

 נגד ההסרה 
הסופר פרנק מק'קני בספר משנת 1993 על הנושא בג'ורג'יה טען: שהאנדרטאות הללו היוו מאמצים קהילתיים, אמנות ציבורית והיסטוריה חברתיתMcKenney, Frank M. (1993). The Standing Army: History of Georgia's County Confederate Monuments. Alpharetta, Georgia: WH Wolfe Associates. p. ix. חיילים ופוליטיקאים לשעבר התקשו לגייס כספים להקמת אנדרטאות ולכן המשימה נפלה בעיקר על הנשים: "האימהות, האלמנות היתומות, הארוסות והאחיות השכולות של החיילים שאיבדו את חייהםMcKenney, Frank M. (1993). The Standing Army: History of Georgia's County Confederate Monuments. Alpharetta, Georgia: WH Wolfe Associates. p. 1. אגודות הנצחה רבות של נשים הוקמו בעשורים שלאחר סיום מלחמת האזרחים, שרובן הצטרפו לארגון "בנות המאוחדות של הקונפדרציה"  לאחר הקמתה בשנת 1894McKenney, Frank M. (1993). The Standing Army: History of Georgia's County Confederate Monuments. Alpharetta, Georgia: WH Wolfe Associates. p.5.

שריל בנרד  נשיאת הברית לשיקום המורשת התרבותית טענה נגד הסרת אנדרטאות המלחמה של הקונפדרציה במאמר שנכתב עבור The National Interest: לדידה, הרעיון שהדרך להתמודד עם ההיסטוריה היא להשמיד כל שרידים שמזכירים משהו שלא אוהבים, הוא מדאיג ביותר.

היסטוריון מלחמת האזרחים, ג'יימס ו. רוברטסון הבן  אמר בראיון, שהאנדרטאות אינן "אות של ג'ים קרואו או התרסה". הוא כינה את האווירה הנוכחית, של לפרק או להרוס את המונומנטים של הקונפדרציה, כ"עידן של אידיוטיות", שלדבריו מוּנַע על ידי "אלמנטים שרוצים לפרק את האחדות שדורות של אמריקאים בנו בכאב".

גם בישראל הובעה עמדה נגד ההסרה מטעמים של מחיקת היסטוריה שאינה נוחה.

 גישות ביניים 
ג'וליאן הייטר, היסטוריון מאוניברסיטת ריצ'מונד , הציג גישת ביניים: קונטקסטואליזציה מחדש. הוא תומך בהוספת "הערת שוליים בעלת פרופורציות אֵפּיות" כמו סימן היסטורי בולט או סמן המסביר את ההקשר שבו נבנו האנדרטאות, כדי לעזור לאנשים לראות מונומנטים ישנים באור חדש. הוא מציע להשתמש בקנה המידה והפאר של האנדרטאות האלה נגד עצמן. הוא ציין ש"חסר לנו דמיון כשאנחנו מדברים על אנדרטאות. זה הכל או לא כלום... כאילו אין שום דבר באמצע שנוכל לעשות כדי לספר סיפור מעשיר יותר על ההיסטוריה האמריקאית".

אריק פונר , היסטוריון של מלחמת האזרחים והביוגרף של אברהם לינקולן טען, שיש להקים יותר פסלים של אפרו-אמריקאים כמו נט טרנר.

 דעת הקהל 
סקר של רויטרס משנת 2017 מצא כי 54% מהמבוגרים האמריקאים הצהירו שהאנדרטאות צריכות להישאר בכל המרחבים הציבוריים, ו-27% אמרו שיש להסיר אותן, בעוד 19% אמרו שהם לא בטוחים. לפי רויטרס, התגובות לסקר היו מפוצלות בחדות לאורך קווים גזעיים ומפלגתיים. עם זאת, כאשר לבנים ו"רפובליקנים" תומכים במידה רבה בשימור, "דמוקרטים" ומיעוטים היו בעלי סבירות גבוהה יותר לתמוך בהדחה. סקר נוסף מ-2017, שפורסם בהפינגטון פוסט, מצא כי 48% מהמשיבים העדיפו את האפשרות "להשאיר", 33% העדיפו הסרה ו-18% לא בטוחים. הרדיו הציבורי הלאומי של ארצות הברית פרסם סקר של מכון מאריסט  לחקר דעת הקהל שפורסם באותה שנה, ואשר מצא שרוב האמריקאים, כולל 44% מהאפריקאים האמריקאים, מאמינים שפסלים המכבדים את מנהיגי הקונפדרציה צריכים להישאר במקומם.

בשנת 2020, בעקבות רצח ג'ורג' פלויד וההפגנות שהתרחשו לאחר מכן, התמיכה בהסרת האנדרטאות גדלה ל-52%, כשרק-44% התנגדו.

 ראו גם 
 איקונוקלאזם
 רשימת האנדרטאות שהוסרו ברחבי ארצות הברית במהלך מחאת ג'ורג' פלויד 
 רשימת אנדרטאות ואתרי זיכרון לצבא הקונפדרציה וממשלתו ברחבי ארצות הברית 

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:מחלוקות בארצות הברית
קטגוריה:מחאה בארצות הברית
קטגוריה:ארצות הברית: אפליה
קטגוריה:הקהילה האפרו-אמריקאית: היסטוריה