חמון

חמון (בפיניקית: 𐤇𐤌𐤍) הייתה עיר ישראלית־פיניקית עתיקה בנחלת שבט אשר, מצפון לראש הנקרה/א־נאקורה. האתר הארכאולוגי של העיר ידוע כיום בשם הערבי אום אל־עואמיד או אום אל־עמד (בערבית: ام العمد, מילולית "אם העמודים") על־שם שרידי העמודים במקום. השם הקדום השתמר בקרבת האתר בשם נחל שנקרא בערבית ואדי חמול,F.-M. Abel, Géographie de la Palestine tome II, Librairie Lecoffre, 1938, p. 67 בשם הכפר חמול ובחורבת מצודה בשם חרבה קצר חמול.

עיקר השרידים שהתגלו באתר הם מהתקופה ההלניסטית, ובהם בולטים שני מקדשים, ממצאים פולחניים וכתובות רבות.

 תיאור 
ממוזער|אום אל־עמד (חמון) על מפת הקרן לחקר ארץ ישראל, 1880
היישוב חמון נמצא על גבעה נמוכה במישור סלעי החולש על הים, בשטח של יותר מ־60,000 מ"ר על קרקע משופעת ליד ואדי חמול.LAU-Louis Cardahi Foundation, Council of Europe et al., The Phoenician's Route: Lebanon חפצי אמנות רבים מהאתר מוחזקים ומוצגים במוזיאון הלאומי של ביירות ובמוזיאון הלובר. כן נמצאו 23 מצבות המתארות אנשים זקופים ב"תנוחת הערצה" , כולן מתוארכות בין 100 ל־400 לפנה"ס. האתר מכיל שני מקדשים, מקדש מלכ־עשתרת והמקדש המזרחי עם חדר הכס.

האתר התגלה על ידי האירופאים בשנות ה־70 של המאה ה־18, ונחפר ב־1861. האתר תופס מקום חשוב בחקר פיניקיה; למשל, מבנה המקדשים בחמון הושווה לטרמינולוגיה המופיעה בלוחיות פירגי, או למבנה אתרי הקודש הפיניקיים בבתַס־סִילְג'  במלטה (שגם בהם מוכר האל "מלכעשתרת").María Giulia Amadasi Guzzo, "Astarte a Malta: il santuario di Tas Silġ", in: , עמ' 487, ;

ב־1881, מפת הקרן לחקר ארץ ישראל תיארה את האתר כ"שרידים נרחבים", וציינה "שרידי אמות מים".PEF Survey of Palestine, Volume 1: Galilee, 1881, Kh. Umm el Amud, pp. 181–184

 היסטוריה 
 טרום־היסטוריה 

באתר התגלו שני להבי מגל צור משוננים במיוחד מהתקופה הנאוליתית המוקדמת, דבר המצביע על עיבוד שדות באזור באותה תקופה.
 התקופה המקראית 

בתיאור נחלות השבטים בספר יהושע נזכרת בנחלת שבט אשר העיר חמון: ; הזיהוי עם אתר אום אל־עמד מתיישב עם סדר היישובים הגאוגרפי ועם שם המקום הערבי "חמול" הנפוץ באזור.על זיהוי זה ראו גם:  העיר נשארה בידי שבט אשר, ולא נזכרת בין הערים הכנעניות ששבט אשר לא הוריש ב. אגדות עתיקות מספרות על מייסד קרתחדשת בשם Asoros (צורה של השם "אשר"), ואכן בכתובת בעלשלם מהעיר מזוהה אל עם אלוהות בשם "אסר"; אחת האלוהויות הראשיות של קרתחדשת הייתה בעל חמון, שכנראה מוצאו מהעיר חמון ועל־שמה הוא נקרא. הדיו של המיתוס המסובך נשמעים בכתובות מהעיר, והוא נושא אופי אקלקטיסטי עברי־כנעני.

החפירות הארכאולוגיות באתר לא חדרו את השכבות ההלניסטיות והפרסיות המאוחרות לשכבות הקדומות ביותר, אולם בכל זאת נמצאו באתר כלי חרס מיובאים מקפריסין מתקופת הברזל, המתוארכים לפי מקורות השוואתיים למאה ה־8 לפנה"ס.

 התקופה הפרסית 
חלק מהשרידים הנחפרים המוקדמים ביותר מהאתר מתוארכים לתקופה הפרסית, ביניהם יסודות מקדש מלכ־עשתרת.

 התקופה ההלניסטית 

עיקר חשיבותו הארכאולוגית של האתר הוא בתקופה ההלניסטית. מתקופה זאת נמצאו שרידים אדריכליים רבים, וכן כתובות פיניקיות ויווניות. רוב תקופת הפעילות של מקדשי האתר הייתה בתקופה ההלניסטית.

 מקדש מלכ־עשתרת 
בקצה הדרום־מערבי של האתר נמצא מקדש, מוקף בסדרת מבנים שהפרידוהו משאר האתר; תבנית כזאת אופיינית למקדשים שמיים. גם החלוקה הפנימית של האולם המרכזי איננה מתאימה למקדש בסגנון יווני. בין המבנים המקיפים נמצא היכל היפוסטיל גדול מצפון, מגורים ומחסנים מדרום ואכסדרה במזרח. הכניסה למתחם הייתה דרך שער בדרום־מזרח. המכלול כולו כיסה שטח של 56 מטרים (צפון–דרום) על 61 מטרים (מזרח–מערב). פסל אריה או ספינקס מהסביבה הקרובה מעיד שזוג כאלה נמצא מצדי גרם המדרגות המזרחי.

 המקדש המזרחי 
ממוזער|חורבות המקדש המזרחי|265x265 פיקסלים
המקדש המזרחי נמצא 160 מטרים מערבה ממקדש מלכ־עשתרת, וכמותו הוא כולל סדרת מבנים ואכסדרות, בנויים מסביב לחצר מלבנית שגודלה 22 מטרים (צפון–דרום) על 35 מטרים (מזרח–מערב). מכלול המבנים כולם מתפרש על שטח מלבני בגודל 35 מטרים (צפון–דרום) על 60 מטרים (מזרח–מערב).
ממוזער|שער המקדש המזרחי ומשקוף הכניסה שלו|ימין
משקוף הכניסה המזרחית למכלול שנמצא הוא באורך 4.40 מטר; הוא מעוטר במיוחד, ומציג גלגל שמש מכונף  עם אוראוס (מין נחשי קוברה),להשוואה, ראו משקופים דומים (ללא הכנפיים הארוכות שנמצאו במשקוף המדובר) באתר מוזיאון הלובר: linteau de porte (AO 4909), linteau de porte (AO 4903), וכן תבליט דומה: relief (AO 4901) ובכל פינה דמות לבושת טוניקה ארוכה ומצנפת מחודדת, אוחזת במטה המחובר בקצהו לראש איִיל שעל ראשו כוכב מלא בתוך סהר, בדומה לקרני האלה־הפרה חתחור. גם משקוף הכניסה למבנה המקדש עצמו היה מעוטר בגלגל שמש מכונף עם אוראיי.

 חדר הכס 
בפינה הצפון־מערבית של מכלול המבנים, מחובר למבנה המקדש עצמו, נמצא חלל אותו פרשו החופרים כחדר כס (Chapelle בצרפתית, Chapel באנגלית). הוא התגלה בצורת ר' (או L), אך במקור היה כנראה מלבני. הכניסה אליו הייתה דרך דלת מונומנטלית ברוחב 1.10 מטר בקצה הצפוני של הקיר המזרחי בחצר הפנימית של מכלול המבנים, אותה תוחמים שני עמודים ומשקוף ברוחב 2.22 מטר, אף הוא מעוטר בגלגל שמש מכונף עם אוראיי, ומתחתיו סהר המקיף חלקית גלגל שמש קטן יותר (סמל בעל חמון).להמחשה ראו relief (AO 4901) באתר מוזיאון הלובר בפינה הצפון־מערבית של החדר, הנגדית לדלת, נמצאה במה בגובה 1.20 מטר, שהגישה אליה הייתה באמצעות חמש מדרגות בצדה הדרומי. בין הבמה לקיר הצפוני של החדר נמצאו שברי כס עשתרת מאבן, ולפי ההשערה הכס הוצב על הבמה. על יד הקיר הדרומי נמצא כן או במה קטנה, והחופרים שיערו שהוצב עליו מזבח, פסל, אובייקט פולחני או עוד כס; ייתכן שאת במה קטנה זאת עיטר משקוף. מתוך שתים־עשרה צלמיות טרקוטה שנמצאו במקדש המזרחי, תשע נמצאו בחדר הכס, וייתכן שהן שימשו בפולחן עשתרת בחדר הכס.

 התקופה הביזנטית 
לא התגלו בחמון מבנים מהתקופה הרומית והיו שהציעו שניטּש לפני הכיבוש הרומאי ב־64 לפנה"ס; קיימות עדויות ליישוב מחודש בתקופה הביזנטית.

 בתקופה המודרנית 
ממוזער|חורבות חמון ב־1772, על־פי לואי פרנסואה קסאס
האתר הארכאולוגי ידוע זמן רב, ומטיילים ביקרו בו כבר במאה ה־18. חמון תוארה לראשונה בעת המודרנית ב־1772 על ידי לואי־פרנסואה קסאס. מלכיור דה ווגואה סייר בהריסות ב־1853; ארנסט רנן החל לחפור במקום ב־1861 במסגרת ה־Mission de Phénicie, אך נטש כשהבין שהאתר מהתקופה ההלניסטית. לאחר מכן התבצעו חפירות צרפתיות נוספות ב־1921 וב־1943–1945.

אסטאש דה לוריבצרפתית Eustache de Lorey חפר את האתר ב־1921, אך פרסם רק תצלומים של עבודתו. מוריס דינאן  הוביל חפירות במקום בין השנים 1943–1945, שפורסמו בעבודה מקיפה בשני כרכים.; 

ב־2015 ערכה עיריית א־נאקורה ניקיון וסידור באתר, כדי להכשירו לקבלת מטיילים וחוקרים.

כיום מתקיים מסביב לאתר העתיק הכפר חמול, המשמר את השם הקדום.

 ממצאים בולטים 
 כתובות חמון 

בעיר חמון התגלו כתובות רבות, כתובות פיניקיות (ואחת יוונית) שהקימו אנשים על מצבות בהקשרים דתיים ומשפחתיים, וכתובות יווניות על ידיות כלי אגירה רודיים מיובאים. חלק מהכתובות הפיניקיות עוזרות ללמוד על ההיסטוריה של העיר ועל המיתוסים שלה, הקשורים בשאר העולם הפיניקי, והידיות היווניות עוזרות ללמוד על סחר בעולם הפיניקי כולו עם יוון.

 כסי עשתרת 

בחמון נמצאו שני כסי עשתרת. כס עשתרת שהתגלה בחדר הכס שבמקדש המזרחי קשור בפולחן עשתרת ופולחנים פיניקיים אחרים.

 ראו גם 
 צור
 כתובות חמון

 לקריאה נוספת 
 Clermont-Ganneau, C. S., "La stele phenicienne d'umm el-'Aouamid", Recueil d'archéologie orientale V, 1902, pp. 1–8

 ;  




 קישורים חיצוניים 

 ממצאי אום אל־עמד (חמון) באתר מוזיאון הלובר
  – שחזור מקדש מלכ־עשתרת, מתוך דוח החפירה המפורט של מוריס דינאן
 סקר ארץ־ישראל המערבית, מפה 3, משמאל למעלה אזור חמון (אום אל־עמד): IAA, ויקישיתוף

 הערות שוליים 

קטגוריה:נחלת שבט אשר
קטגוריה:פיניקים: מושבות
קטגוריה:התקופה הביזנטית בארץ ישראל
קטגוריה:לבנון: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:לבנון: יישובים