רוברט מזרחי

רוברט מזרחי (בצרפתית: Robert Misrahi; 3 בינואר 1926 – 1 באוקטובר 2023) היה פילוסוף יהודי צרפתי, נשיא מועצת האינטלקטואלים היהודים למען ישראל.

 ביוגרפיה 
מזרחי נולד בפריז למשפחה יהודית ספרדית שהגיעה מאיסטנבול שבטורקיה לצרפת. הוא קיבל אזרחות צרפתית בגיל עשר. אביו היה חייט. אמו סבלה מהפרעות פסיכוטיות וסיימה את חייה בבית חולים פסיכיאטרי. היא אושפזה כאשר מזרחי היה בן 8. הוא מצא את עצמו בבדידות מסוימת, שכן אביו עבד רוב הזמן. היה לו אח ששנשלח לקרובי משפחה, שכן האב לא יכול היה לטפל בשני ילדיו הקטנים לבדו.

בשנת 1939 עם תחילת מלחמת העולם השנייה, עיריית הרובע ה-13 החליטה לפנות את הילדים מהעיר, לטירה הממוקמת מצפון לאנז'ה. זה היה אירוע חשוב עבורו, שכן הוא חווה ניגוד בין הרקע הצנוע והעצוב שלו, עם חוג משפחתי קטן, לבין חיים בטירה עם ילדים אחרים, באווירת מחנה קיץ שמחה, בניגוד לבדידות שחווה קודם. לאחר מכן, בשנת 1940, חזר לפריז, שייתה תחת שלטון גרמני, ובמאי 1942 הוכרחו היהודים לענוד את הטלאי הצהוב. מזרחי שהיה בן 16, מקבל החלטה אמיצה על גדות הסיין, הוא מחליט לפרום ולהסיר את הטלאי שלו ולהתכחש ליהדותו. הוא חמק ממעצר וגירוש, אך חלק גדול מבני משפחתו נתפסו, גורשו ומתו בשואה. הייתה לכך השפעה רבה על המשך חייו, שכן הפילוסופיה שלו התאפיינה באתאיזם עמוק; ללא זכר לדתיות, או משיכה כלשהי למטאפיזיקה.

בשנה האחרונה שלו בתיכון, המורה לפילוסופיה שלו, ריימונד פולין, הציג בפני כיתתו שני סופרים שהיו חשובים עבורו, אחד היה שפינוזה, והשני היה ז'אן-פול סארטר. שפינוזה היה לפילוסוף האהוב עליו לאורך כל חייו. בנוסף המורה שלו הטיל עליו לקרוא את ליבורו הפעלוספי של סארטר "הדמיוני", שפורסם בשנת 1940, ואחר כך קרא בשקיקה, מיד עם פרסומו בשנת 1943, את ספרו של סארטר "ההוויה והאין" (L'Être et le Néant), בגיל 17. הוא נסחף בהתלהבות וביקש לפגוש את הפילוסוף "שדיבר כל כך יפה על חופש", והוא כתב לו פתק בקפה דה פלור, סארטר ענה, וזה סימן את תחילתן של פגישות קבועות בניהם שנמשכו במשך שנים, בערך בכל חודש. סארטר ידע שמזרחי הגיע מרקע צנוע, והוא תמך בו כלכלית עד שקבל את הסמכתו בפילוסופיה. מזרחי לא היה היחיד שקיבל תמיכה מסארטר; הוא תמך במספר סטודנטים צעירים בעלי פוטנציאל. בנוסף איפשר לו סארטר לפרסם מספר רב של מאמרים בכתב העת שלו "Les Temps Modernes".

בשנת 1946 הצטרף לפעילות הלח"י (לוחמי חרות ישראל) בפריז וגויס לבצע פיגוע על אדמת בריטניה. במהלך ביקור בלונדון, ב-7 במרץ 1947, הניח פצצה במועדון הקולוניאלי, מתקן פנאי לסטודנטים וחיילים ממושבות בריטיות באפריקה ובאיי הודו המערבית שהיה ממוקם בבניין משרד המושבות. הפצצה גרמה לנזק במבנה ופצעה מספר חיילים. במאי 1947, הוא נעצר בצרפת בגין החזקת חומרי נפץ יחד עם ארבעה פעילים צעירים נוספים. בזמן שהיה כלוא בכלא לה סנטה, הוא כתב את אחד ממאמריו הראשונים ("אנטישמיות בלה סנטה"), שפורסם בדצמבר בכתב העת "Les Temps Modernes". סארטר העיד לטובתו במשפט שנערך בפברואר 1948. הוא לא נחשד בפיגוע ב-7 במרץ, ונקנס רק ב-1,200 פרנק, כאשר השופט קבע כי "מדינת היהודים הוכרה על ידי האו"ם וכי לנתיני המדינה היהודית יש את הזכות להגן על גבולותיה המוסריים והארציים". בהמשך התנער מפעילותו בלח"י והיה לאיש שמאל.

למד פילוסופיה באוניברסיטת פריז (סורבון), בין השאר לקח שיעורים אצל הפילוסוף גסטון בשלאר. הוא התרשם מאוד מאישיותו החמה של בשלאר, כמו גם מהגותו, שהצליחה לבטא גם דמיון יצירתי וגם רציונליות מדעית. לאחר שקיבל את תואר בפילוסופיה, לימד מזרחי במשך מספר שנים בבתי ספר תיכון. בשנת 1965, הפך לעוזר הוראה של הפילוסוף ולדימיר ינקלביץ שהיה גם המנחה שלו בעבודת הדוקטורט. בהמשך, הוא יירש את מורו, וקבל משרת פרופסור לפילוסופיה של אתיקה באוניברסיטת פנתיאון-סורבון (אוניברסיטת פריז הראשונה בסורבון), שם לימד עד 1997.

מזרחי פרסם יצירות רבות על הפילוסוף היהודי הולנדי ברוך שפינוזה והקדיש את רוב עבודתו לשאלת האושר. הוא פרסם כמה מאמרים באנציקלופדיה Encyclopædia Universalis, Le Dictionnaire des philosophies, בכתב העת "Les Temps Modernes" וגם בעיתונות החופשית, ב-"שרלי הבדו" וב-"לה נובל אובזרווטר".

בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 היה פעיל במאבק לשחרור יהודי ברית המועצות.

בשנת 1974 הוא היה יועץ הדוקטורט של הנציב העליון העתידי של האו"ם לזכויות אדם, סרז'יו ויירה דה מלו.

בנובמבר 2002 פרסם במגזין "שרלי הבדו" מאמר תמיכה בספרה של העיתונאית האיטלקייה השנויה במחלוקת אוריאנה פלאצ'י, "la Rage et l'Orgueil", ספר ביקורתי על האסלאם, בו אף כתבה "המוסלמים מתרבים כמו עכברושים". עורך המגזין פיליפ ואל הציע שיחזור בו מהתמיכה בספר, הוא סירב ולא חזר יותר לכתוב במגזין.

 השקפותיו 
מזרחי השתייך למפלגה הסוציאליסטית המאוחדת בצרפת והיה איש שמאל ציוני שקרא בצרפת להצטרפות לתנועה הציונית. היה פעיל למען הבנה יהודית-ערבית. בנוסף תמך בהקמת תנועת המחאה החברתית הירושלמית "תנועת האוהלים".

בהתייחסותו לשואה כתב: .

בהתייחסותו לפעילות ההתנחלות של תנועת "גוש אמונים" ולתפיסת העולם שלה כתב:
 חיים אישיים 
מזרחי התגורר בפריז והיה נשוי לקולט.

 הערות שוליים 

קישורים חיצוניים

קטגוריה:פילוסופים צרפתים
קטגוריה:יהודים צרפתים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פריז
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פריז
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1926
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2023