בנכר

בנכר היה כתב עת עברי שיצא לאור באלכסנדריה שבמצרים בספטמבר 1917 (תשרי תרע"ח), ביוזמת הסופר והעורך יוסף אהרונוביץ'. כתב העת נכתב ופורסם בשיאו של גל הגירוש וההגירה של יהודים מארץ ישראל למצרים במהלך מלחמת העולם הראשונה, ושיקף את חיי הרוח והשאיפות הלאומיות והציוניות של קהילת הגולים. בנכר יצא לאור בגיליון אחד בלבד ולא המשיך לפעול, לאחר חזרת העורך לארץ ישראל.

 רקע היסטורי 
 גירוש יהודי ארץ ישראל למצרים 
במהלך מלחמת העולם הראשונה ברחו או גורשו רבים מיהודי ארץ ישראל למצרים. התהליך התרחש בשלושה גלים:

 במהלך השנה הראשונה לפרוץ המלחמה מ־1914 ברחו למצרים כמעל ל־10,000 יהודים.
 בדצמבר 1915 גירשו השלטונות העות'מאניים נתינים זרים מיפו וירושלים. הם נלקחו מיידית לנמל יפו וגורשו ללא יכולת לחזור.
 בשנת 1917 לאחר הפגזה כבדה של הבריטים את אזור מישור החוף, החליט המושל הטורקי של ארץ ישראל ג'מאל פאשה לגרש את כל תושבי יפו ותל אביב בתואנה שגירוש זה נעשה למען ביטחונם וכדי לפנות את האזור שעלול להפוך לשדה קרב מאזרחים.

שלושת הגלים הללו הביאו להתהוותה של קהילת יהודים בעיקר בעיר אלכסנדריה, שם נוצרה קהילה עברית גולה – אשכנזית ברובה - של פליטי ירושלים, יפו ותל אביב, שבראשה עמדו אנשי רוח ואנשי ציבור.

 עיתונות עברית במצרים במאה העשרים 
במהלך המאה ה-20 יצאו לאור במצרים כשישה עיתונים בעברית, שהראשונים שבהם נכתבו על ידי קהילת הגולים של מלחמת העולם הראשונה.עובדיה ירושלמי, בתוך קהילות ישראל במזרח במאות התשע עשרה והעשרים מצרים, נחם אילן (עורך), (ירושלים: יד בן צבי, 2008), עמ' 117 עיתוני הגולים הללו פתחו פתח לעיתונות בעברית – שהייתה קשה להדפסה עקב מחסור בגלופות ובדפסים שידעו לעבוד עם אותיות בעברית.ש. ניסנבוים, "בנכר – פרק מדברי ימי העיתונות העברית במצרים", עיתון הארץ, 5 באפריל 1937, (תל אביב: הוצאת חיים), עמ' 2. העיתון הראשון שיצא בשנת 1915 ללא רישיון היה עיתון של פליטים מתל אביב - תלמידי הגימנסיה הרצליה, שמנהיגם היה מנהל בית הספר חיים בוגרשוב. העיתון נקרא החדשות האחרונות והודפסו ממנו 5 גליונות. כתב העת השני שיצא היה בנכר בעריכת יוסף אהרונוביץ. הבטאון השלישי שהתפרסם ב-1918–1919 בקהיר על ידי ש' בן ציון נקרא שי של ספרות והוציא לאור סיפורים קצרים, שירים ומסות. קהל היעד היה ברובו מורכב מגולי ארץ ישראל.

שני העיתונים הרציניים ביותר שיצאו בעברית במצרים היו: בטאון הצבא הבריטי שפורסם בעברית מ־1918 ונקרא חדשות הארץ שיועד לצורכי תעמולה עבור יהודי ישראל אך הודפס במצרים כדי שהבריטים שישבו שם יוכלו לפקח על התכנים שלו. בהמשך הוא החליף בעלות והפך לעיתון הארץ של ימינו. בשנת 1920 יצא לאור העיתון היהודי-ציוני החשוב ביותר - ישראל בבעלות אלברט מוצרי בשלוש שפות: צרפתית, ערבית ועברית. קשה לדמיין כיצד ניתן היה להוציא לאור עיתון בעברית אלמלא התרומה של עיתונות הגולים העברית שקדמה לו.

 הקמה ופרסום 
יוסף אהרונוביץ שגורש למצרים כנתין זר ב-1915, והיה פעיל מאוד בהקמת בית ספר לגולי ישראל ראה צורך ביצירה והפצה של תוכן רוחני ולאומי בעברית לחברי קהילה זו. כך נולד הרעיון לייסד את כתב העת בנכר שפרסומו התאפשר במסגרת אגודת "התחיה" – תנועה בינלאומית לעידוד התרבות העברית.

אהרונוביץ' הצליח לגייס מימון ראשוני בקושי רב באמצעות הלוואות מארץ ישראל עליהן היה צריך להיאבק:

לצורך הוצאת הקובץ נדרש אישור מהשלטונות הבריטיים והמצריים, שהותנה בכך שהתכנים לא יכללו נושאים פוליטיים מפורשים. עקב סיום המלחמה וסילוק הטורקים מארץ ישראל על ידי הבריטים זמן קצר לאחר פרסום הקובץ, לא יצאו גיליונות נוספים.

 תוכן הקובץ 
למרות שהוגדר כ"קובץ לענייני ספרות ולשאלות הזמן," בנכר עסק כמעט אך ורק בענייני השעה ולא כלל תוכן ספרותי. ההגדרה נועדה ככל הנראה לשכנע את השלטונות שאין מדובר בביטאון פוליטי. הקובץ כלל שישה מאמרים, שניים מהם פרי עטו של אהרונוביץ. רובם עסקו ברעיונות ציוניים על רקע האירועים העולמיים, ובמיוחד ביחס למהפכה הקומוניסטית והאמנציפציה ליהודים ברוסיה הסובייטית, שנחשבו על ידי חלק מהכותבים כמתחרים לרעיון הציוני. הקובץ פנה הן לגולי ארץ ישראל במצרים והן ליהדות מצרים הוותיקה, ואף לקהילות יהודיות נוספות ברחבי העולם.

 מאמרים בולטים 
הקובץ נפתח במסה פיוטית על הרצל שנכתבה על ידי ד"ר שמואל פרלמן שהיה מנהל בית ספר ואחד מעורכי עיתון הארץ הראשונים. הוא מתאר שם את חלומו על דמותו של הרצל:

במאמר השני בקובץ שנכתב על ידי העורך - יוסף אהרונוביץ מדובר על מהות הציונות לאור המציאות העולמית של מלחמת העולם הראשונה בדגש על יעודו של העם היהודי, מצב האנטישמיות בעולם, תקוות השווא שתולים היהודים במהפכה הקומוניסטית, וגם נוגע בנושא תביעת היהודים על ארץ ישראל:

אהרונוביץ מזהה הזדמנות היסטורית ומציע את הטיעון בו על העם היהודי לפנות את העמים ולדרוש מדינה ליהודים בתקופה של התפרקות האימפריות וחלוקת ארצות ללאומים שונים:

בהמשך הקובץ מפרסם י.ס. (רב אנונימי) מאמר חריף נגד הרבנות הראשית בקהיר, שנטען כי אינה פועלת כשורה מבחינה רוחנית. המאמר עורר סערה, אך אהרונוביץ' סירב לחשוף את שם המחבר, גם תחת לחץ ואיומים משפטיים.

ד"ר אלימלך זגורודסקי – כותב מאמר פיוטי המשווה בין אקלימה הגאוגרפי של ארץ ישראל לזה של מצרים, ומציג את עליונותה של ארץ ישראל מהבחינה האנושית הנובעת מההבדלי האקלים הללו. ד"ר זגורודסקי היה אגרונום ממקימי בית הספר לגולים מישראל באלכסנדריה.

את הקובץ מסיים אהרונוביץ בביקורת על יהדות מצרים שלמרות שעזרו לו להפיק את חוברת בנכר, יכלו לעזור עוד, גם בנושא בתי הספר לגולים וגם בתרומות ליהדות העולם עקב מצבם הטוב יחסית במהלך המלחמה:

 סיום הגלות והפסקת הפרסום עקב חזרת העורך לארץ ישראל 
כשלושה חודשים לאחר פרסום העיתון בדצמבר 1917 כבשו הבריטים את ארץ ישראל ובכך הסתיים פרק גלות קצר זה, ולפיכך לא היה טעם להמשיך ולהוציא את בנכר. ביום כ"ג בניסן תרע"ט (20 באפריל 1919), זמן קצר לאחר סיום המלחמה, חזר יוסף אהרונוביץ' לארץ ישראל עם משפחתו. במסעו האחרון, לאחר מחלה קשה, התרפא לכאורה ברגע שדרך על אדמת הארץ – ושב מייד לעסוק בפעילות ציבורית ובעריכת ספרות עיתונים נוספים בארץ ישראל . את חזרתו ארצה מתאר ידידו דוד זכאי:

 לקריאה נוספת 
 איילון, עמי. "העיתונות היהודית במצרים." קשר 4, אוניברסיטת תל אביב, 1988.
 גוברין, נורית. "פגישתם של גולי ארץ ישראל עם מצרים והקהילה היהודית בה במלחמת העולם הראשונה". פעמים, גיליון 25, יד יצחק בן-צבי, 1985.
 טיגנור, רוברט ל’. "יהדות מצרים - המתחים בקהילה והציונות." פעמים, גיליון 16, 1983.
 ירושלמי, עובדיה. "העיתונות היהודית". בתוך קהילות ישראל במזרח, עורך נחם אילן, יד בן־צבי, 2008.
 אלפר, רבקה. קורות משפחה אחת, ירושלים: אריאל, 1993.
 ראו גם 
 יוסף אהרונוביץ'
 גירוש תל אביב
 קישורים חיצוניים 
 כתב העת בנכר – סריקה מלאה באתר הספרייה הלאומית
 פרק מדברי ימי העיתונות העברית במצרים, מאמר על "בנכר" בעיתון הארץ, 5 באפריל 1937, סריקה באתר הספרייה הלאומית

 הערות שוליים 

קטגוריה:כתבי עת בעברית