פאן-בבילוניזם

שמאל|ממוזער|250 פיקסלים| סיפור אתרחסיס הבבלי על בריאת האדם והמבול, כתוב על לוח בכתב יתדות
250px|ממוזער|שמאל|איור של חזון יחזקאל בו נראים כרובים ומרכבת אש, מוטיבים מן המיתולגיה הבבלית
פאן-בבילוניזם (Panbabylonism) היא אסכולה במדע הדתות, אנתרופולוגיה ולימודי תרבות הטוענת שהתרבויות והדתות של המזרח התיכון והציוויליזציה שלהן בכללותה נגזרות במקור ממיתוסים בבליים שבתורם היו מבוססים על .

 סקירה כללית 
חברי האסכולה טוענים שלמעשה תרבויות המזרח הקדום לא היו תרבויות נבדלות, אלא הן היוו מערכת תרבותית אחת משותפת (בגרמנית: Weltanschauung); התרבויות אמנם הושפעו מממלכת בבל, אך הן נעשו חלק ממנה. אפילו התנ"ך, לטענתם, היה לא רק מושפע מהתרבות הבבלית, אלא ממש מוטמע מבחינת רעיונית בתרבות הכל-בבלית.

אסכולה קשורה היא "אסכולת התנ"ך-בבל", שטוענת שהתנ"ך והיהדות נגזרות ישירות מהמיתולוגיה הבבלית; שניהם צורות של היפרדיפוזיה בארכאולוגיה.

שתי התיאוריות היו פופולריות בגרמניה, והפאנבביליזם נשאר פופולרי החל מסוף המאה ה-19 ועד למלחמת העולם הראשונה. בין התומכים הבולטים של האסכולה היו: פרידריך דליטש, פטר ינסן, אלפרד ירמיאס והוגו וינקלר.Gold, Daniel. (2003). Aesthetics and Analysis in Writing on Religion: Modern Fascinations. University of California Press. pp. 149-158. Scherer, Frank F. (2015). The Freudian Orient: Early Psychoanalysis, Anti-Semitic Challenge, and the Vicissitudes of Orientalist Discourse. Kanarc Books. p. 18. 

ב-1914 הציע הארכאולוג ג'יימס הנרי ברסטד מאוניברסיטת שיקגו, מייסדו ומנהלו של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו את המונח הסהר הפורה, לתיאור המרחב גאוגרפי והתרבותי בו קוימו קשרי גומלין בין קהילות, ערים וממלכות במשך אלפי שנים. מרחב המקשר בין בבל במסופוטמיה במזרח דרך אשור, פיניקיה, כנען ומצרים.

ב-1964 פרסמו במשותף האנתרופולוג וההיסטוריון הישראלי רפאל פטאי והסופר וחוקר המיתולוגיה הבריטי רוברט גרייבס את הספר "מיתוסיים עבריים: ספר בראשית". בספר נערכת השוואה בין סיפורי ספר בראשית לבין מיתוסים אחרים במיתולוגיה של המזרח הקדום, בהם סיפורי גן עדן ומיתוסים של מבול שהיו משותפים לכל תרבויות האזור. לטענתם סיפורי הבריאה דומים בקוויהם הכלליים לסיפורים דומים של בבל וכנען. ב-1989 פרסם פטאי מהדורה חדשה ומורחבת של הספר בשם "מיתוסים עבריים" (Hebrew myths).

מקורות והשפעות
בספר בראשית עצמו, בפרשת לך לך ב, מופיע סיפור מסע אברהם לארץ כנען בליווית בני משפחתו. בסיפור יצא עם אביו מארצו אור כשדים, עיר בשומר שבדרום מסופוטמיה לכיוון חרן בחלקה הצפון מערבי ומשם דרום מערבה לכנען. סיפור שמתעד את המסלול שהמנהגים, התרבות והפולחן יכלה לעבור עם אנשים. התרבות השומרית היא התרבות הראשונה הידועה בתולדות האנושות. לפי ההנחה המקובלת, ראשיתה של תרבות זו בסביבות שנת 3500 לפנה"ס. שומר הייתה מחולקת בין מספר ערי-מדינה. לתרבות זו מיוחסות כל ההתחלות של ציוויליזציה מתקדמת שעתידות היו לשמש כבסיס לתרבות האירו-אסיאתית: המצאת הגלגל, כתב היתדות, מדע, מתמטיקה, בתי משפט ועוד. תרבות זאת זוהתה לראשונה בשנת 1869 על ידי הצרפתי ז'יל אופרט שחקר לוחות בכתב יתדות. הוא קרא לתרבות שומר.

האסטרונומיה הבבלית שגשגה בזמן המאה ה-16 לפנה"ס והיא הייתה בסיס חשוב גם לאסטרונומיה המודרנית. היא החלה כאסטרולוגיה במטרה לחזות את העתיד על-ידי תופעות וסימנים וסביבה התפתחה מיתולוגיה של אלים שונים, שעבורם נבנו מקדשים, ונכתבו יצירות ספרותיות.

בבריאת העולם ביהדות ובאנומה אליש (אפוס מסופוטמי, מהיצירות הספרותיות המוקדמות ביותר בתולדות האנושות, מתקופת אור השלישית, בערך 2100 לפנה"ס) יש נקודות דמיון רבות. אפוסים נוספים במיתולוגיה המסופוטמית, בהם אתרחסיס ועלילות גילגמש, כוללים סיפורים דומים של בריאת העולם ומיתוסים של מבול.

פטאי וגרייבס טענו ששבעת קני המנורה, סימלו שבע אלוהויות שאולות מן המיתוסים של בבל, שכל אחת מהם הייתה קשורה לכוכב המזוהה עמה, זאת בהתבסס גם על חזון זכריה הנביא (ד' 10), ויוסף בן מתתיהו (מלחמות היהודים 5,5), שעושים את הזיהוי של המנורה עם שבעת הכוכבים, שאלוהים תבע לעצמו את כל כוחותם.

.

ה"כרוב", יצור מיתי בעל פני אדם, גוף בעל חיים (אולי שוורים) וכנפיים שמקור שמו במילה הבבלית "כָּרַבּוּ", משמע להיות מבורך. המילה "כִּירֻבּוּ" מופיע במיתולוגיה המסופוטמית כדמות אדם בעל גוף של שור מכונף. ה"כרוב" נזכר מספר פעמים בתנ"ך ובמשכן ובבית המקדש הראשון אף ניצבו פסלי זוג הכרובים בקודש הקודשים. דמויות כרובים מפורטות מתוארת בספר יחזקאל בפרק י', שם הכרובים הם בעלי ידי אדם:
 ובעלי ארבע כנפיים:.

דוגמאות נוספות של פולחן השאול מן התרבות הבבלית הן: פולחן העגלים, כפי שהיה לדוגמה במקדש ירבעם (). עגל בן שלוש שנים היה מזוהה אצל הבבלים באופן נרחב עם פולחן הירח, מכיוון שקרניו דומות לירח חדש וכי לירח יש שלושה שלבים. באסטרולוגיה הבבלית, הירח החזיק בכוחם הפלנטרי של המים; ולפי התורה, ניקיון פולחני מושלם יכול להיות מושג רק על ידי "מי חטאת", מים שמעורבבים בהם באפר של פרה אדומה. סיפור חציית ים סוף בו דמיון לסיפור האל מורדוך אשר חצה לפי המיתולוגיה הבבלית את הים בעת הבריאה במרכבת הסערה. מוטיב המרכבה או מרכבת האש, שמקורו במיתולוגיה מסופוטמית (ואחר כך עבר גם ליוון העתיקה כאל השמש הליוס), מופיע במקרא ובתלמוד במקומות רבים, חזון המרכבה של הנביא יחזקאל (שחי בבבל), סיפור עליית אליהו לשמיים במרכבת אש וספרות "מעשה מרכבה".

 ראו גם
 אסטרותאולוגיה
 נצרות ופגאניזם
 מיתולוגיה השוואתית
 דת השוואתית
 דת מסופוטמיה
 אלולים
 "שתי הבבליות"

 לקריאה נוספת 
 רפאל פטאי, רוברט גרייבס, מיתוסים עבריים: ספר בראשית, תרגום: משה אראל. תל אביב, הוצאת מסדה, 1967.
Anonymous. (1912). Some Recent Books on Panbabylonism. Studies: An Irish Quarterly Review 1 (3): 563–578.
G. H. Richardson. (1916). The Abuse of Biblical Archaeology. The Biblical World 47 (2): 94–99.
Bill T. Arnold and David B. Weisberg. (2002). "A Centennial Review of Friedrich Delitzsch's "Babel und Bibel" Lectures." Journal of Biblical Literature 121/3: 441–57.

 קישורים חיצוניים 
 פנבביליזם . אנציקלופדיה קתולית חדשה, 2003.
 ההתפתחות, ימי השיא והמוות של הפנבביליזם מאת גארי ד' תומפסון.
 הערות שוליים 

קטגוריה:תאוריות מדעיות ארכאיות
קטגוריה:מיתולוגיה מסופוטמית
קטגוריה:ביקורת המקרא
קטגוריה:בבל
קטגוריה:אשורולוגיה