אלת האביב

אלת האביב (באנגלית: The Goddess of Spring) הוא סרט הנפשה אמריקאי באורך 9 דקות משנת 1934 מסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות". בניגוד לרוב סרטי הסדרה שהופקו באותה תקופה, שבדרך כלל היו קומיות, הסרט הקצר מכיל נושאים אופראיים ולעיתים קרובות מצוטט כמלודרמטי, והפקתו הייתה חשובה לפיתוח הסגנון וההנפשה המאוחרים של הסרט "שלגיה ושבעת הגמדים", במיוחד בכל הנוגע לשימוש בטכניקת הרוטוסקופינג עבור דמויות בעלות פרופורציות ריאליסטיות.

העלילה עוקבת אחר המיתוס היווני של פרספונה והאדס (המכונים בסרט בשמם הרומי פרוסרפינה ופלוטו בהתאמה), עם דימויים המעוררים את הגיהנום והשטן (ליתר דיוק, במה מסורתית של מפיסטופלס).

 עלילה 

פרוסרפינה, אלת האביב הרומית, חיה בגן יפהפה של אביב נצחי. את פניה מקבלים פרחים רוקדים ואלפים שעומדים ליד כס המלכות שלה ומגנים עליה כאשר פלוטו, אל השאול, בא לקחת אותה משם. הוא מתכנן להפוך אותה למלכתו בעולם התחתון, שם היא מוכתרת על ידיו ומתקבלת בברכה על ידי מקהלת שדים. בינתיים, מעל פני הקרקע, היצורים המסכנים סובלים מחורף קשה ומתאבלים על היעדרותה של האלה שלהם.

בעולם התחתון, אלת האביב בוכה. פלוטו מגלה דאגה לאומללותה, ומציע כל דבר כדי לשמח אותה; הם מגיעים להסכמה שהיא תבלה שישה חודשים מעל הקרקע ושישה מתחת לקרקע, דבר אשר הוליד לארבע ארבע העונות. וכתוצאה מכך מותר לה לחזור לעולמה, להפשיר את השלג, לסיים את החורף ולהתחיל שוב את האביב.

 חשיבות ההפקה 
כאשר הסרט "אלת האביב" הופק, הוא היווה אבן דרך חשובה בקידום ההנפשה. פיתוח הדמויות האנושיות בסרט "אלת האביב", בפרט, הוביל בסופו של דבר להנפשת הסרט "שלגיה ושבעת הגמדים". בעוד שצוות ההנפשה של דיסני היה בקיא בהנפשה של בעלי חיים, ניסיונם בעיצוב בני אדם לא היה מפותח במידה רבה. "אלת האביב" היה בין סדרת הסרטים הקצרים הראשונה שבהם השתמשו בדמויות אנושיות. הסרט סיפק ניסיון נחוץ לסרט הקולנוע באורך מלא שחברת דיסני עיצבה.

לפי היסטוריונים המומחים בקולנוע, נראה כי ברמת מיומנות ההנפשה בין "אלת האביב" ל"שלגיה לשבעת הגמדים" יש פער של עשרים שנה בין השניים; יחסית, הפער היה רק שלוש שנים. הפיתוח בטווח הזמן הזה היה מונומנטלי והוא משתקף בסרט "שלגיה". למרות שסרטי הנפשה באורך מלא הוזנחו בהתחלה, ההתקדמות בהנפשה שיוחסה ל"אלת האביב", כפי שהוצגה ב"שלגיה ושבעת הגמדים", הובילה לכך ש"סרט הקולנוע משנת 1937" הפך לסרט המוזיקלי המכניס ביותר באותה תקופה.

ישנן כמה ביקורות שליליות על היבטים מסוימים של הסרט - כגון "זרועות הגומי" של האלה והמלודרמה של הסרט בכללותו. נטיותיו האופראיות והדרמטיזציה המוגזמת, אמנם סופגות ביקורת, אך גם הן נקודות הערצה מצד הצופים. כמו כן צוין כי השימוש בצללים, במיוחד בסצנות "העולם התחתון", הן תוספות פנומנליות לרצף.

 רשימת האנימטורים 
האנימטורים בצוות של "אלת האביב" של דיסני היו חיוניים לקידום ההנפשה, שכן אלת האביב הופקה כ"תרגול" עבור הסרט "שלגיה ושבעת הגמדים". כמה אנימטורים שעבדו על הסרט הקצר עבדו מאוחר יותר על הסרט הארוך.
 סיי יאנג
 המילטון לוסק
 לאונרד סברינג
 קלייד ג'רונימי
 לס קלארק
 דיק הומר
 ארט באביט
 אוגו ד'אורסי
 וולפגנג ריית'רמן
 פרנסי דה טרמדואן
 לואי שמיט

 רשימה של עובדים נוספים 
 במאי - וילפרד ג'קסון
 יוצר הסיפור - ביל קוטרל
 מלחין המוזיקה - לי הרליין
 מעצב דמויות - אלברט הארטר

 מדבבים 
 קני באקר - קריין שר
 תאודור ויליאמס - פלוטו
 ג'סיקה דרגוניט - פרוסרפינה

 מדיה ביתית 
דיסני הוציאה מספר אוספים של סרטים קצרים של סימפוניות טיפשיות ב-VHS, DVD ולייזרדיסק. בארצות הברית, הסרט הקצר הופיעה בקלטת "קלאסיקות מצוירות: סדרה ראשונה: כרך 13: משלים דמיוניים".

הוא הופיע גם בגרסאות DVD של "זה עולם קטן של כיף - כרך 4", "שלגיה ושבעת הגמדים מהדורת פלטינום", ו-"אוצרות וולט דיסני: עוד סימפוניות טיפשיות, כרך ב'". הסרטון הופיע גם בבלו-ריי של "שלגיה ושבעת הגמדים" בתור סרטון בונוס.

ביפן, הסרט הקצר הופיע בלייזרדיסק ב"עוד סימפוניות טיפשיות, 50 השנים המטורפות של דונלד דאק", "הולכים לגעגועים" ו"אגדות מפחידות". בגרמניה, צרפת ואיטליה, הסרט הקצר שוחרר ב-VHS ב"מוזיקאים משוגעים, סימפוניות טיפשיות כרך 1" וב"סימפוניות טיפשיות כרך 2", בהתאמה.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:סימפוניות טיפשיות