רבנאי

רַבָּנַאי אֲחוּהָ דרבי חייא בר אבא (או: רַבְיָנַאי) היה חכם בדור השלישי לאמוראי בבל, אחיו של רבי חייא בר אבא.

זיהויו בתלמוד
'רבנאי' הוא הלחם של התואר 'רב' עם שמו של החכם, בהתאם לדבריו של רב שרירא גאון: .

לפי אהרן הימן, רבנאי הוא קיצור של רב בנאי (או: רב בנאה). בעל סדר הדורות מציע כי רבנאי הוא קיצור של רב ינאי. הימן ואחרים נוטים לזהות גם מקומות שנכתב בהם שמו של החכם בלבד (בעיקר בכינוי 'רבנאי') כמתייחסים אליו, אך לעומת זאת אלבק טוען כי כל שם מציין חכם אחר, ובמקומות שהכוונה לרבנאי הוא מכונה תמיד אחיו של רבי חייא בר אבא, כדי שלא יתבלבלו בינו לחכמים אחרים.

ביוגרפיה
רבנאי נולד בבבל למשפחת כהנים. אחיו רבי חייא בר אבא עלה לארץ ישראל ולמד אצל רבי יוחנן ואילו הוא נותר בבבל. אח נוסף שלהם היה רב נתן כהן, עליו מסופר כי ביקש מאחיו רבי חייא שיתפלל עליו כאשר הפליג בים והלה יעץ לו:  (תרגום מילולי: משעה שאתה קושר את לולבך קשור את רגליך), כלומר שלא ימשיך להפליג לאחר חג הסוכות, שכן תפילתו בטלה מול תפילת הציבור שיירדו גשמים.

חמיו של רבנאי היה אבימי בר נאזי. בתלמוד מסופר כי אבימי הגיע לפני חתנו לדין תורה בעניין גלימה גנובה שניתנה לו בתמורה להלוואה כספית, כאשר התגלעה מחלוקת בין רבנאי לאחיו רב כהן האם 'תקנת השוק' מגינה על אבימי והוא זכאי לקבל החזר כספי על הגלימה הגנובה מבעליה המקורי. הדיון התגלגל עד שהגיע אף לפתחו של רבי אבהו, ראש ישיבת קיסריה שנמנה עם גדולי חכמי התקופה בארץ ישראל, אשר צידד בדעת רב כהן כי אבימי אינו זכאי להחזר.

התגורר בנהרדעא, נמנה עם תלמידיו של שמואל ומסר אמרות בשמו, כגון הקביעה כי גופם של הכרובים עמד בקודש הקודשים בצורה ניסית: . לימים עזב את נהרדעא ועבר לפומבדיתא, כמוהו נהג גם רב עמרם חסידא. ייתכן כי עזיבתם את נהרדעא הייתה בתקופת התקוממות בן נצר שהחריבה את העיר בשנת ד'י"ט, 258-259 לספירה, ולכן ברחו מפני המהומות והתיישבו בפומבדיתא שהייתה בטוחה ורחוקה יותר. נשותיהם של רבנאי ושל רב עמרם עסקו במכירת תכלת לציצית ומפני שהמוכרות היו נשות תלמידי חכמים, סמכו החכמים עליהן כמו על בעליהן שלא תחלפנה את צבע התכלת ההלכתי ב'קלא אילן' הפסול לציצית.

מאמרותיו
רבנאי דרש מן הכתובים את המקור לכך שנוכחות עשרה גברים יהודיים נחשבת למעמד ציבורי מיוחד ובעל קדושה של 'מניין', באמצעות גזרה שווה בין הציווי "ונקדשתי בתוך בני ישראל" לבין הנאמר בחטא קורח "הבדלו מתוך העדה הרעה הזאת", שבשניהם הוזכרה המילה 'תוך', כשם שבחטא קורח הייתה זו עדה (הביטוי 'עדה' משמעותו עשרה, כפי שכונו עשרת המרגלים שחטאו בחטא המרגלים). דבריו אלו שימשו את חכמי התלמוד במבחר סוגיות העוסקות בנושא, כמו לגבי הדין שאין לומר 'דבר שבקדושה' בפני פחות מעשרה, וכן כמקור לכך שעל האדם מוטל להיהרג על קידוש השם ולא לעבור אפילו על עבירה קלה - כאשר הדבר מתרחש ב'פרהסיא' שמשמעותה מעמד של עשרה יהודים דווקא.

בתחילת מדרש בראשית רבה נקבצו דעותיהם של חכמים שונים בשאלה בזכות מה נברא העולם, ובהם דעתו של רבנאי:

לקריאה נוספת
 מרדכי דוב יודילוביץ, חיי היהודים בזמן התלמוד, עיר פומבדיתא בימי האמוראים, ירושלים, תרצ"ט.

קישורים חיצוניים





הערות שוליים

קטגוריה:הדור השלישי לאמוראי בבל
קטגוריה:תלמידי שמואל
קטגוריה:אמוראים כהנים