דמוקרטיה חלולה

דמוקרטיה חלולה (באנגלית: Hollow Democracy, המכונה גם דמוקרטיה תהליכית, דמוקרטיה פרוצדורלית או דמוקרטיה פורמלית) היא צורת שלטון שבה קיימות פרוצדורות בעלות סממנים דמוקרטיים, כגון בחירות והכרעת הרוב, אולם דה פקטו לא מתקיימים בה יסודות של דמוקרטיה מודרנית, כגון עקרון הגבלת השלטון, הפרדת רשויות, חופש ההתאגדות, זכות הקניין, חופש דת, חופש ביטוי, הזכות לשוויון, הזכות לאזרחות, זכות בחירה, הזכות לחיים, חירות האדם, זכויות מיעוטים ופלורליזם. המונח מתאר לרוב מדינה שבעברה הוגדרה כ"דמוקרטיה ליברלית", ואילו כיום נוטה ל"משטר סמכותני".

מונחים הופכיים לדמוקרטיה תהליכית הם "דמוקרטיה ליברלית" ו"דמוקרטיה מהותית", דמוקרטיה שבה שורר חופש אישי ואזרחי בפועל, ושבה מתקיימים מגוון מנגנונים דמוקרטיים, על הבלמים והאיזונים שהם יוצרים. לעיתים מנגידים דמוקרטיה חלולה גם ל"דמוקרטיה השתתפותית", שבה כל הקבוצות החברתיות במדינה משתתפות בתהליכים הדמוקרטיים במידה שווה, ושוויון זה משמש כבסיס ללגיטימציה של השלטון.

הגדרה ומשמעויות
דמוקרטיה חלולה היא צורת שלטון המוגדרת מבחינה טכנית כדמוקרטיה, משום שמתקיימות בה בחירות כלליות המבוססות על זכות בחירה לכלל האזרחים, שבסופן מורכבת ממשלה שהיא לכאורה בעלת לגיטימציה ציבורית. בפועל, דמוקרטיה חלולה היא בדרך כלל "דמוקרטיה לא ליברלית", ולעיתים קרובות נבחר מנהיג כל-יכול, ללא מנגנון של איזונים ובלמים המיועד למנוע מהשלטון להפעיל את כוחו ללא מגבלות. במצבים אלה קיימת סכנה שהמנהיג הנבחר יוביל שינויים חקיקתיים שיובילו למשטר סמכותני סמוי או מוסווה. תרחיש זה התרחש פעמים רבות באמריקה הלטינית, למשל בארגנטינה ובברזיל, מאמצע שנות ה-80 עד אמצע שנות ה-90. במשטרים כאלו, גם כאשר האופוזיציה אינה מוצאת מחוץ לחוק, היא חסרת כוח ממשי, ובפועל מתקיים בהן משטר חד-מפלגתי.

חוקרי מדע המדינה סטיבן לויצקי ודניאל זיבלט טוענים במאמר משותף כי הדרך הנפוצה החדשה לחיסול דמוקרטיות במאה ה-21 היא במעבר מדמוקרטיה מהותית לדמוקרטיה חלולה, ללא צורך בהפיכה צבאית כפי שהיה נפוץ במשטרים אוטוריטריים בעבר, אלא על דרך "הפיכה מלמעלה".

על פי ד"ר עמיר פוקס מהמכון הישראלי לדמוקרטיה, קיים דיון ציבורי ואקדמי בנושא עקרון הכרעת הרוב, וממנו נגזרות שתי הגישות הללו. עקרון הכרעת הרוב הוא תנאי הכרחי לדמוקרטיה אך לא תנאי מספיק. גישת הדמוקרטיה המהותית כוללת, בנוסף לעקרון הכרעת הרוב, גם ערכים של זכויות האדם כגון שוויון, חופש ביטוי, כבוד האדם, הפרדת הרשויות ועליונות המחוקק. לעומתה, גישת הדמוקרטיה החלולה מציבה את עקרון הכרעת הרוב מעל לכל הערכים האחרים, ולכן עלולה לאפשר פגיעה בעקרונות יסוד דמוקרטיים כגון עצמאות הרשות השופטת, פעילות ארגוני זכויות האדם וקביעת תוכני תרבות ובידור לפי מבחנים פוליטיים.

עם המתנגדים לגישת הדמוקרטיה התהליכית נמנה זאב ז'בוטינסקי, שכתב בשנת 1937:

 מקרי בוחן 
הונגריה
ממוזער|צעדת מחאה נגד ממשלתו של ויקטור אורבן, 21 במאי 2017
ויקטור אורבן, ראש ממשלת הונגריה, חזר לשלטון בשנת 2010 לאחר 8 שנים באופוזיציה, והחל ליישם צעדים שונים שהגדילו את כוחה של הממשלה והחלישו את האיזונים והבלמים שמגבילים את פעולתה. השינויים בוצעו באופן הדרגתי אולם הביאו לפגיעה בעקרונות דמוקרטיים כגון שוויון, חופש ביטוי ודת, הפרדת רשויות, וב-2022 קיבל הפרלמנט האירופי החלטה האומרת כי הונגריה אינה נחשבת יותר לדמוקרטיה.

בשנת 2023 הקפיא האיחוד האירופי את התמיכה הכלכלית בהונגריה, בזמן שהמדינה חוותה משבר כלכלי חמור ואינפלציה הולכת וגדלה. על רקע זה הוחלט לבצע בהונגריה רפורמה שמחזירה את העצמאות למערכת המשפט במדינה, ומייצרת מנגנונים למניעת שחיתות שלטונית. על פי האיחוד האירופי, צעדים שמחזירים להונגריה מאפיינים דמוקרטיים יאפשרו לה לקבל סיוע כספי.

חופש הביטוי ועיתונות חופשית
ב-2011 חוקק "חוק התקשורת" המאפשר הטלת קנסות כבדים (עד 950,000 דולר לתחנת טלוויזיה וכ-120,000 דולר לעיתון יומי) על כל פרסום בכלי תקשורת שאינו עומד בסטנדרט של "סיקור מאוזן" או עוסק בנושאים שהוכרזו על ידי הממשלה כטאבו (למשל, נושאי להט"ב). ההחלטה האם מדובר ב"סיקור מאוזן" או בלתי לגיטימי נקבעת על ידי מועצה ייעודית שהוקמה לצורך כך. כיוון שבמועצה מכהנים רק נציגים שמונו על ידי מפלגת השלטון, הדבר מאפשר פיקוח של הממשלה על התכנים המפורסמים בכלי התקשורת ומניעת פרסום של נושאים שאינם תואמים את מדיניות הממשלה או ביקורת על מעשי הממשלה.

כמו כן, האיום בקנסות מחליש כלי תקשורת עצמאיים שאינם מתוקצבים על ידי הממשלה, בזמן שכלי תקשורת המשתפים פעולה עם הממשלה ממשיכים לקבל מימון ואינם נמצאים תחת איום סגירה. בבדיקה של שוק התקשורת ההונגרי מספר שנים אחרי החלת חוק התקשורת, נמצא שמספר כלי התקשורת המזוהים עם עמדות פוליטיות שתואמות לעמדות השלטון גדל ואילו מספרם של כלי התקשורת עצמאיים שאינם מזוהים עם הממשלה הצטמצם באופן משמעותי.

מערכת המשפט
בדצמבר 2018 הוקמה מערכת משפט חלופית שנשלטת על ידי שר המשפטים ההונגרי. למערכת המשפט החדשה יש סמכות לקבלת החלטות בנושאים ציבוריים כגון: שינוי שיטת הבחירות, זכות השביתה, חופש ההפגנה, ואינה כפופה לביקורת או לסמכות של בית המשפט העליון. הדבר מקנה לנציגי הממשלה חופש פעולה בנושאים הנוגעים לזכויות אזרח ללא ביקורת או בלמים.

בנוסף, בוצע שינוי בהרכב הוועדה למינוי שופטים כך שהוועדה נשלטת על ידי מפלגת השלטון במקום להיות מורכבת מנציגי כל המפלגות.

במקביל, שונה גיל הפרישה לשופטים כך שכל השופטים הבכירים נאלצו לפרוש, והוחלפו על ידי שופטים חדשים שמונו באותה ועדה הנשלטת על ידי מפלגת השלטון.

בחירות דמוקרטיות
גודלו של הפרלמנט שונה לכמחצית ממספר החברים שהיו בו בעבר, והועבר חוק לפיו מפלגת השלטון תחזיק בשני שלישים מהפרלמנט גם אם זכתה רק ב-25% מהקולות, דבר שמאפשר לממשלה להעביר כל חקיקה בלי התערבות של האופוזיציה.

לפי ניתוח של פורום קהלת "בוצעה חלוקה מחדש של מחוזות הבחירה במדינה באופן שהיטיב מאוד עם הקואליציה: מחוזות צפופים שבהם התרכזו תומכי אופוזיציה רבים זכו לבחור נציג אחד לפרלמנט, בדיוק כמו מחוזות אחרים דלילי אוכלוסין אך תומכי אורבן. כך, בבחירות 2022 זכתה מפלגת השלטון ההונגרית ב-52% מהקולות בבחירות לנציגי המחוזות, אך ב-82% ממושבי הפרלמנט השמורים למחוזות"
חופש דת
העברת "חוק הדת" לפיו בוטלה הכרת המדינה ותמיכת המדינה במרבית הדתות שאינן נוצריות.

פולין
ממוזער|הפגנות בפולין נגד הרחבות חוק איסור על הפלה, דצמבר 2020
בסוף 2015 עלתה לשלטון בפולין מפלגת "חוק וצדק" של ירוסלב קצ'ינסקי אשר ביצעה מהלכי חקיקה שהחלישו את כוחן של מערכת המשפט ושל העיתונות החופשית במדינה. צעדים אלה הוגדרו על ידי האיחוד האירופי כ"מאפיינים של הפיכה" וגונו על ידי האו"ם כ"ערעור של הדמוקרטיה בפולין"

ב-2021 פתח האיחוד האירופי בהליכים משפטיים נגד פולין בשל חקיקה שפוגעת בזכויות להט"ב במדינה. בחודש יוני 2023 פסק בית הדין לצדק של האיחוד האירופי כי הרפורמה המשפטית שבוצעה בפולין נוגדת את הדין של האיחוד האירופי ולכן יוטלו על פולין סנקציות כלכליות.

מערכת המשפט
ב-2017 הועברה רפורמה במערכת המשפט לפיה פוליטיקאים יבחרו את חברי 'המועצה הארצית השופטת' הממנה את שופטי בית המשפט לחוקה בפולין. בנוסף, יתאפשר לבית המשפט העליון "לבצע ביקורות חריגות על החלטות של ערכאות נמוכות יותר, לרבות כאלו שהתקבלו לאורך 20 השנים האחרונות". כך למעשה ניתנה לממשלה סמכות להתערב ולפקח על בתי המשפט. סעיף נוסף ברפורמה הקדים את גיל הפרישה של שופטים מ-70 ל-65 כך שכמעט 40 אחוזים מהשופטים נאלצו לפרוש והוחלפו בשופטים שנבחרו על ידי הממשלה. בנוסף הועברה חקיקה שתאפשר להדיח שופטים שיוכרז עליהם כי נקטו עמדה פוליטית או תמכו במועמד פוליטי. השינוי ביחסי הכוחות בין מערכת המשפט לממשלה אפשר חקיקתם של חוקים שייתכן שללא השינוי היו נמנעים על ידי בית המשפט, למשל: הרחבת חוק איסור הפלות באופן האוסר על ביצוע הפלה גם כאשר נמצא מום בעובר.

חופש הפרט
נאסר עיסוק בנושאי זכויות אדם וזכויות להט"ב בבתי ספר וניתנה לממשלה סמכות לפטר מנהלי בתי ספר בעילה זו. בנוסף ניתנה לממשלה סמכות לפקח על תכנים בפעילויות מחוץ לשעות הלימודים אשר מבוצעות על ידי ארגונים לא ממשלתיים. על פי סיקורים חדשותיים וראיונות עם נציגי להט"ב בפולין, החקיקה חלחלה למערכות החינוך ולמוסדות ממשלה באופן הגורם ללהט"בים להרגיש חוסר ביטחון אישי ולהיות פגיעים יותר לבריונות ולהסתה. זאת מכיוון שמצד אחד אין חקיקה שמגנה על זכויותיהם ואכיפה נגד מקרי אלימות ומצד שני אין חינוך לסובלנות כך שהסכנה להסתה ולבריונות גדלה.

חופש ביטוי ועיתונות חופשית

נוסף חוק המאפשר לממשלה לפטר את מנהלי כלי התקשורת הממלכתיים ולהחליפם במינויים מטעמה, דבר שהעניק לממשלה השליטה בשידור הציבורי. לאחר מכן החל מיון עיתונאים, ועיתונאים שהתבטאו או פעלו בדרך שלא תאמה את מדיניות הממשלה ועמדותיה פוטרו.

 בחירות 2023 והמהפך השלטוני 
בשנת 2023, ב-15 באוקטובר, נערכו הבחירות הפרלמנטריות בפולין, אשר בסיומן נבחר דונלד טוסק לראש ממשלת פולין, לאחר שקיבל את תמיכת הפרלמנט ב-12 בדצמבר 2023. ב-13 בדצמבר 2023 הושבעו טוסק וממשלתו החדשה. את הבחירות הקדימה הפגנה שזכתה לשם "צעדת המליון" ובה נשמעו קריאות: "נמאס, די לשסות פולנים זה בזה, רוצים חופש". הבחירה בטוסק מסמלת את סופו של עידן בפולין, עם סיום שמונה שנות שלטונה של מפלגת "חוק וצדק" הימנית הפופוליסטית, שבמהלכן החלישה את מערכת המשפט והתקשורת, צמצמה את זכויות הנשים וזכויות להט"ב בפולין, והפכה את פולין לדמוקרטיה חלולה. ראש הממשלה הנבחר התחייב להציל את הדמוקרטיה הפולנית, לבטל חלק מהשינויים שביצעה הממשלה היוצאת כולל החקיקה האנטי-דמוקרטית, ולתקן את הקו הלאומני והאנטי־ליברלי שאליו הובילה את פולין.

בעקבות השינוי המסתמן באופי השלטון, חלה עליה בבורסת ורשה ובשער המטבע הפולני.

טורקיה
ממוזער|הפגנת סולידריות עם פעילי זכויות אדם ועיתונאים שנעצרו בשל התבטאויות נגד שלטונות של ארדואן, 21 ביוני 2016
ב-2016 בוצע בטורקיה ניסיון הפיכה על ידי "מועצת השלום הטורקית", קבוצה המשתייכת לצבא טורקיה ומטרתה המוצהרת הייתה "להציע לעם הטורקי חוקה חילונית ודמוקרטית". ניסיון ההפיכה נבלם אולם בעקבותיו יצא נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, בשורת צעדים שנועדו לבצר את שלטונו.

ב-2017 ציין האיחוד האירופי כי טורקיה נוקטת צעדים לעבר משטר אוטוקרטי, וביוני 2018 הודיע האיחוד האירופי שוב כי "בעקבות המדיניות שלה טורקיה מתרחקת מחברות באיחוד".

שוויון זכויות
בחודש שלאחר ניסיון ההפיכה בוצעו מעצרים ופיטורים המוניים בכל מוסדות השלטון והצבא, לדוגמה: גודלו של הצבא פחת בכ-150 אלף חיילים, כ-15,000 אנשי חינוך הושעו ובוטלו הרישיונות של כ-21,000 מורים שהואשמו בנאמנות ליוזם המהפכה.

חופש הביטוי ועיתונות חופשית
במהלך ניסיון ההפיכה נחסמו לשימוש במדינה השירותים של טוויטר, פייסבוק ויוטיוב ומאוחר יותר בשנת 2019 חוקק חוק שמאפשר לרשות ממשלתית לחסום תוכן אשר משודר דרך האינטרנט, כמו יוטיוב ונטפליקס.

בהמשך נקט הממשל בהעמדה לדין וכליאה של אנשים שהתבטאו נגד שלטונו של ארדואן. כ-60 אלף בני אדם נעצרו ויותר מ-150 אלף אולצו לעזוב את עבודתם.

גופי תקשורת גדולים אולצו לעבור לידי בעלים חדשים שהם בני בריתו של ארדואן, ובמקביל השתלטה המדינה על העיתון זמאן, מהיומונים הגדולים במדינה ונסגרו כלי תקשורת המזוהים עם האופוזיציה.

לאחר רעידות האדמה הגדולות שאירעו בטורקיה בשנת 2023, השלטון ספג ביקורת רבה על היערכות חסרה של המדינה לרעידות אדמה ולטיפול בנפגעי אסונות ועל כך שבניינים שהיו אמורים להיות עמידים לרעידות אדמה קרסו לחלוטין. על רקע הביקורת הרבה נגד הממשלה נחסמה הגישה לרשת החברתית טוויטר מכל רחבי המדינה.

מערכת המשפט
כחלק מצעדי החירום שננקטו אחרי ניסיון ההפיכה ב-2016 פוטרו כ-36% מהשופטים שכיהנו במדינה באותה עת והוחלפו בשופטים שנתפסו כנאמנים לשלטון. מינוי ופיטורים של שופטים, לרבות שופטי בית המשפט העליון, מבוצע על ידי "מועצת השופטים והתובעים" אשר נשלטת בפועל על ידי ארדואן: 4 מתוך 13 חבריה נבחרים על ידי הנשיא ארדואן וכל היתר על ידי הפרלמנט שהמפלגה השלטת בו היא מפלגתו של ארדואן.

הפרדת רשויות
באפריל 2017 התקיים משאל עם לגבי 18 שינויים בחוקה. במשאל העם התקבל רוב קטן (51.4%) בעד השינויים שמשמעותם העיקרית היא העברה של סמכויות שהיו בעבר בידי הממשלה אל הנשיא. לדוגמה: סמכות לקבוע את תקציב המדינה, להכריז על מצב חירום, ולמנות שרים ללא אישור הפרלמנט.

בחירות דמוקרטיות
לכאורה מתקיימות בטורקיה בחירות דמוקרטיות חופשיות אולם על רקע השליטה של מפלגת השלטון בכלי התקשורת ובמערכת המשפט, היא זוכה ליתרון מובנה שמקל עליה לנצח בבחירות ומקשה על האופוזיציה, בין היתר בשל אחוז החסימה גבוה במיוחד, כאשר בשנת 2002 הנהיגה אחוז חסימה של 10%.European Commission for Democracy through Law, Report on Thresholds and Other Features of Electoral Systems which Bar Parties from Access to Parliament, March 15th 2010, accessed: December 31st 2018.

יתרונה של מפלגת השלטון בא לידי ביטוי גם בחשיפה תקשורתית גדולה יותר של מפלגת השלטון, וצמצום תכנים אשר מבקרים את השלטון הנוכחי. במערכת הבחירות שהתקיימה בחודש יוני 2023, בתקשורת נמנעו כמעט לחלוטין מלראיין את המועמד שהתמודד מול ארדואן. מעל 90 אחוזים מההופעות התקשורתיות היו של ארדואן, ורק השאר הוקדש למועמד האופוזיציה כמאל קיליצ'דראולו. כמו כן בוצע שימוש בתקציבי ממשלה לצורך קיום תעמולת בחירות למפלגת השלטון.

 הודו 
ממוזער|מחאת החקלאים בהודו (2020–2021)
על פי חוקר מדע המדינה ארנד ליפהרט הצלחתה של הדמוקרטיה בהודו התאפשרה בעיקר בזכות חוקת הודו, שנכתבה עוד לפני הקמת המדינה. החוקה התבססה על שורת הסכמות בין קבוצות לשוניות, אזוריות ודתיות שונות במדינה, ואפשרה מתן זכויות למיעוטים דתיים ולשוניים, ושוויון הזדמנויות בתעסוקה, בחינוך ובשירות הציבורי.

גם לאחר אישור החוקה המשיכה להתקיים בהודו אפליה של בני הקאסטות הנמוכות ומעמד הדלית. ב"ר אמבֶּדְקָר, המחבר העיקרי של חוקת הודו, עמד על פגמיה של הדמוקרטיה בהודו בנאומו מיום 25 בנובמבר 1949, בו הוא דחק בבני עמו להנהיג "דמוקרטיה שאינה רק פורמלית אלא גם מתקיימת למעשה". אמבדקר האמין שדמוקרטיה היא "גם ערך ולא רק פרוצדורה, היא מימוש יומיומי של תפיסת השוויון בין בני אדם".

מנגנון השלטון הדמוקרטי בהודו ספג פגיעה בולטת ב-25 ביוני 1975, כאשר אינדירה גנדי הכריזה על מצב החירום בהודו והשעיית זכויות חוקתיות. הכרזה זו גרמה לאינפלציה גבוהה ואבטלה רחבה, מעצר של מאות מנהיגים ופעילי אופוזיציה, עינויים של יריבים פוליטיים, הרס שכונות מצוקה, תוכנית עיקור כפוי וצנזורה על העיתונות והטלוויזיה. מצב החירום נמשך כשנתיים.

חוקת הודו, אף שהיא נחשבת למתקדמת, כוללת חוקים רבים המאפשרים שימוש בכוח כפייה: חוק הפעילויות הלא-חוקיות (מניעה) (1967) , החוק למניעת עלבונות לכבוד הלאומי (1971) , החוק לקיום הביטחון הפנימי (1971) , חוק הביטחון הלאומי (1980) , חוק הטרור ופריעת הסדר (מניעה) (1985) , והחוק למניעת טרור (2002) . דיווחים של ארגוני זכויות האדם, בהם אמנסטי אינטרנשיונל ו-Human Rights Watch, חשפו כי עינויים, מוות במעצר והוצאות להורג של חשודים הפכו לשגרה בדמוקרטיה ההודית.

במאה ה-21 התרחשו אירועים רבים שערערו את אמון האזרחים בשלטונות בהודו, בהם מקרים של רעב, מחאת החקלאים, אלימות משטרתית, עלייה בשיעורי האבטלה, אפליה מתמשכת של בני הדלית, וערעור מעמדה של הרשות השופטת. מאמר המנתח את אופי השלטון הדמוקרטי בהודו מציין כי אירועים אלה עלולים לשחוק את מערכת הבלמים והאיזונים ולפגוע במעמדה של חוקת הודו, בין השאר בגלל אדישות האזרחים. כל אלה עלולים לדרדר את המדינה לדמוקרטיה חלולה.

 בוסניה והרצגובינה 
ממוזער|מפגינים מול משרד הנציג העליון בבוסניה והרצגובינה ב-24 באוקטובר 2022
במאמר הבוחן את אופי השלטון בבוסניה והרצגובינה, הפילוסוף הפוליטי אלדר סארג'ליק (Eldar Sarajlic) מציין כי בוסניה והרצגובינה היא מדינה דמוקרטית רק מבחינה טכנית, ובפועל היא דמוקרטיה חלולה בלבד, ומבוססת על תפיסה לפיה "דמוקרטיה מבוססת רק על נהלים ולא על תוצאות". קיימות בה בחירות חופשיות, קיים חופש ביטוי, והאזרחים לכאורה שווים זה לזה, אולם בדמוקרטיה הבוסנית פגמים רבים. אחת הבעיות המרכזיות בה היא הדרת מיעוטים בייצוג הפוליטי. רק שלוש קבוצות אתניות מיוצגות במוסדות השלטון: בוסניאקים, קרואטים וסרבים. קבוצות מיעוטים, בהם יהודים וצוענים, אינן יכולות לבחור את נציגיהן במוסדות השלטון. כמו כן, במדינה שולטת אליטה פוליטית מושחתת וחסרת עכבות, חברי הפרלמנט אינם קשובים לצורכי הציבור, קיימים פערי אי-שוויון גדולים כתוצאה ממדיניות ציבורית לקויה ומנגנון בירוקרטי מסורבל, והליכים פוליטיים בדרך כלל מועילים לקבוצות קטנות של פוליטיקאים ומקורביהם ולא לאוכלוסייה בכללותה.

כמחאה על מצב זה מתקיימות בבוסניה הפגנות רבות נגד השלטון. חלק ניכר מהמחלוקות במדינה הן על רקע העימותים בין הקבוצות האתניות הגדולות, והחשש מהתלקחות מחודשת של מלחמת בוסניה. משתתפי המחאה הציבורית בבוסניה והרצגובינה מבקשים שההליכים הדמוקרטיים הקיימים במדינה יצליחו להניב תוצאות חברתיות טובות יותר, תפקוד יעיל של מוסדות השלטון, שירותים חברתיים טובים יותר, והגברת השקיפות והאחריות.

ישראל
שליטתה של מדינת ישראל על מיליוני פלסטינים מבלי להעניק להם זכויות אזרח, הופכת אותה, לפי חלק מהדעות, לדמוקרטיה חלולה בפועל. לדוגמה, לפי מחקרם של אורן יפתחאל, אסעד גאנם, ונדים רוחאנא משנת 2000, למרות שבישראל קיימים סממנים דמוקרטיים, מבנה המשטר בפועל הוא אתנוקרטיה, בשל אי־השוויון האזרחי המתבטא בתהליכי ה"ייהוד", שיוצרים חוסר איזון בין זכויות הקבוצות האתנית במדינה: 

בינואר 2023 בעקבות פרסום הרפורמה המשפטית בישראל העריכו מומחים בתחומי המשפט, הכלכלה ומדעי המדינה כי רפורמה זו וצעדים נוספים של הממשלה עלולים לחזק את כוחה של ממשלת ישראל על חשבון מערכת המשפט והדרג המקצועי בממשלה ולפגוע בעצמאותם של האחרונים, תוך גרימת נזק לחופש העיתונות, החופש האקדמי, זכויות אזרח, מעמד הנשים, מערכת הבריאות ויחסי החוץ של ישראל. בתקופה זו החלה מחאה ציבורית נרחבת אשר מתבססת בין היתר על הבעת חששות כי ישראל תהפוך לדמוקרטיה חלולה. המוחים מתארים את פעולות הממשלה כניסיון לביצוע הפיכה משטרית או אף הפיכה עצמית.

מהלכי הממשלה והמחאה מולה זכו לתשומת לב מצד מומחים, גופי מקצוע ומדינות אחרות. בפברואר 2023 בנק "ג'יי פי מורגן צ'ייס", הגדול בארצות הברית, פרסם סקירה בעקבות השינויים הצפויים במערכת המשפט, וגם חברת השירותים הפיננסיים "ברקליס" פרסמה סקירה המתייחסת לשינוי במערכת המשפט וכן לאפשרות להסלמת המחאה נגדה, באופן שעלול להוריד את דירוג האשראי הישראלי. שתי הסקירות השוו את המתרחש לשחיקה הדמוקרטית שחלה בפולין, והירידה במצבה הכלכלי.

ב 19 במרץ 2024 פורסם הדוח השנתי של מדד הדמוקרטיה העולמי, ובו ישראל ירדה בדירוג הדמוקרטיה שלה ועברה מקטגוריה של דמוקרטיות ליברליות לקטגוריה של דמוקרטיה אלקטורלית, אשר נשמרות בה בחירות דמוקרטיות אך בפועל הממשל אינו מחויב לשמירה על שוויון, זכויות מיעוט וחופש דיבור.

ראו גם 
 הפיכה עצמית
 דמוקרטיה ליברלית
 דמוקרטיה לא ליברלית
 זכויות האדם בהונגריה
 ספין-דיקטטורים

לקריאה נוספת

 קים ליין שפלי, רודנות בחסות החוק, מאנגלית: מיטל שרון, הוצאת תלם, תשפ"ג 2023.
 Steven Levitsky; Daniel Ziblatt. How Democracies Die. New York: Crown. 2018. .


קישורים חיצוניים
 . 

אורן נהרי, דמוקרטיות נופלות מהר, באתר "ליברל"
 דב גיל-הר ואיתמר מאירי, "דמוקרטיה. סוף" (סדרת כתבות על הדמוקרטיות הדועכות בפולין ובהונגריה), באתר כאן 11

 ביאורים 

הערות שוליים

תהליכית
קטגוריה:שיטות ממשל
קטגוריה:מדע המדינה