ישראל 2020

ישראל 2020 היא תוכנית אב למדינת ישראל בעשור הראשון של המאה ה-21. התוכנית מהווה בסיס לרבדי התכנון הסטטוטוריים של ישראל.

שורשי התוכנית הוא בטכניון, בשנת 1988. יוזם התכנית היה פרופסור אדם מזור, אדריכל ומתכנן ערים. הצטרפו ליוזמה זו, אגודת האדריכלים ומתכנני הערים בישראל, לשכת המהנדסים האדריכלים והאקדמאיים במקצועות הטכנולוגיים בישראל, הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים והטכניון מכון טכנולוגי לישראל. כ-250 חוקרים עבדו במשך כשש שנים והגישו תוכנית המקיפה אלפי עמודים של התוויית דרך והצהרת כוונות הצופה אל ישראל של שנת 2020.

תוכנית ישראל 2020, לא הייתה תוכנית מתאר רשמית, אלא תוכנית רעיונית שביקשה להציג פתרונות לשלוש הבעיות העיקריות של מדינת ישראל לקראת המאה ה-21: גידול אוכלוסייה מואץ, מחסור בקרקע, וסגירת הפער הכלכלי בין ישראל למדינות המפותחות.

התוכנית פרשה את סוגיות התכנון השונות של ישראל, ואת תסריטי העל לדמותה העתידית של המדינה. ישראל 2020 הגדירה באמצעות סדרת חלופות, את מרחב האפשרויות מתוכו עוצבה "תמונת העתיד" הכלכלית, החברתית והסביבתית המשולבת לישראל בשנות האלפיים, תוך הצבעה על אמצעי המדיניות להגשמתה.

במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, המסקנות העיקריות של התכנית אומצו על ידי ממשלת ישראל. סיכומי הביניים של התוכנית פורסמו בשנת 1994 והיא פורסמה במלואה בשנת 1997. התכנית חלחלה לתוך תמ"א 31 שגובשה אז והפכה לתמ"א 35, תוכנית המתאר הארצית שהכינו שמאי אסיף ואריה שחר (שהיה ממובילי "ישראל 2020").
תסריטי העל
במסגרת העבודה על תוכנית "ישראל 2020" גובשו שלושה תסריטי-על עתידיים, שנועדו למפות מרחב אפשרויות אסטרטגי למדינה בטווח ארוך. התסריטים נבנו בעבודת צוות בין-תחומית, תוך שימוש בשיטות של סיעור מוחות, ניתוח מגמות והשוואות בינלאומיות, וכן סימולציות תרחישיות ("משחקי עתיד"). מטרתם לא הייתה לחזות את העתיד באופן דטרמיניסטי, אלא להציג חלופות עקביות הנשענות על הנחות יסוד שונות באשר לדמוגרפיה, כלכלה, סביבה ומדיניות חוץ, ולזהות צעדי תכנון נדרשים בכל אחד מהמצבים האפשריים.  שלושת תסריטי העל שימשו כלי ניתוחי לבחינת מדיניות ותכנון, והציגו חלופות עקביות הנשענות על מערכי הנחות שונים, ולא תחזית אחת מחייבת לעתיד מדינת ישראל.

תסריט "ישראל במסלול המדינות המפותחות"
תסריט זה התבסס על ניתוח השוואתי של מגמות פיתוח בעשרים וארבע מדינות מפותחות לאורך 40 השנים שקדמו לתוכנית. התסריט הוא בחן את האפשרות שישראל תצמצם פערים כלכליים וחברתיים ותבצע "קפיצת מדרגה" התפתחותית, תוך הימנעות מחלק מן המחירים הסביבתיים והחברתיים ששילמו מדינות מתועשות בעבר. במסגרת זו הודגש גידול האוכלוסייה כמנוף פוטנציאלי לפיתוח, בתנאי של השקעה בהון אנושי, עידוד הגירה חיובית ופיתוח תשתיות חדשניות וידידותיות לסביבה. התסריט הדגיש גם את מיצוי יתרונותיה היחסיים של ישראל בתחומי ידע וטכנולוגיה ואת התאמת מערכות המשק והמרחב ליעדי המאה ה־21.

תסריט "ישראל והעם היהודי"
תסריט זה נשען על תחזיות דמוגרפיות באשר למקומה של ישראל במרכז הכובד של העם היהודי. הוא בחן מצב שבו חלק ניכר מן העם היהודי, ובפרט רוב הדור הצעיר, מתגורר בישראל. בתנאים אלה צפויה להתחזק מרכזיותה של ישראל בקרב העם היהודי, ולהתרחב אחריותה לחינוכו ולעיצוב זהותו של הדור הצעיר. במקביל, לפי תרחיש זה יעמיק מעמדה של מדינת ישראל כרכיב מרכזי ברשת הקשרים עם קהילות התפוצות וקישור בין זרמים שונים ביהדות.  מתוך התרחיש נגזרו השלכות תכנוניות בתחומי חינוך, קליטת עלייה, תשתיות ודיור, וכן חיזוק הקשר עם קהילות יהודיות בתפוצות. התסריט הדגיש את הצורך בהיערכות לגלי עלייה אפשריים, בשימור עתודות קרקע לפיתוח עתידי ובשמירה על אתרי מורשת ונופי תרבות בעלי ערך היסטורי ודתי לנוכח לחצי פיתוח.

תסריט "ישראל בסביבה של שלום"
תסריט זה הניח התבססות שלום אזורי ופתיחת גבולות לשיתופי פעולה כלכליים ומדיניים. הוא בחן שינוי במעמדה המרחבי של ישראל מ"אי" מבודד ל"צומת" אזורי, ואת השלכותיו על ארגון המרחב, פיתוח תשתיות וקישוריות חוצת גבולות. לצד האצת צמיחה כלכלית והתבססות בענפי ידע ושירותים מתקדמים, הוצגו גם אתגרים אפשריים: העמקת פערים חברתיים בשל חלוקה בלתי שוויונית של פירות הצמיחה, צורך בתכנון אזורי משותף ובקרה על השפעות סביבתיות של פיתוח מואץ, ושיתוף פעולה בניהול משאבים מוגבלים כגון קרקע ומים.

מרחב אפשרויות לדמותה של ישראל
לפי שילוב שלושת תסריטי העל, ישראל עתידה להיות מדינה מתפותחת המהווה בית לאומי לכלל העם היהודי ונמצאת בקשרי שלום עם מדינות נוספות במזרח התיכון. לצורך הגדרת דמותה העתידית של המדינה פותחו, מעבר לשלושת תסריטי־העל, מרחב אפשרויות רב-מימדי תכנוני שכלל חמש חלופות אב. חלופות אלו נועדו להקצין יעדי תכנון מרכזיים בגבולות הסביר, וכך למפות את "פינות" מרחב האפשרויות שמהן ניתן לגבש תמהיל מיטבי - "תמונת עתיד" נבחרת לארגון המרחב הלאומי. חלופה אחת היתה "עסקים כרגיל".  ארבע החלופות האחרות היו נורמטיביות, וכל אחת מהן הדגישה יעד מרכזי אחר:

 חלופת "עסקים כרגיל", הניחה המשכיות של המגמות הקיימות והימנעות מהתערבות תכנונית משמעותית, תוך הסתמכות על כוחות השוק והמגמות החברתיות הקיימות. היא שימשה כנקודת ייחוס (ברירת מחדל) להשוואה.
 החלופה כלכלית בדגש תעשייה - חתירה לצמיחה כלכלית מרבית באמצעות פיתוח תעשיות עתירות ידע מתקדמות כמו היטק וביוטק.
 החלופה כלכלית בדגש השירותים - מטרות דומות של התוכנית הקודמית אך מיקוד בענפי שירותים יצרניים, טכנולוגיה ומו"פ כמנועי צמיחה.
 ההחלופה החברתית - קידום איכות חיים לכל, תוך מיקוד בצמצום פערים בין קבוצות בחברה הישראלית.
 החלופה הפיזית־סביבתית  - התמודדות עם צפיפות גוברת ומחסור בקרקע, תוך הדגשת עקרונות של פיתוח בר-קיימא ושמירה על ייחוד נופי וסביבתי.

הנושאים העיקריים שאותן בחנו כל החלופות היו: דגשים בפיתוח הכלכלי, התפיסה המרחבית הכוללת, הכוונת פיתוח ריכוזית או ביזורית, איזון המרחבי בין אוכלוסייה לתעסוקה, ריכוז לעומת פיזור הפיתוח המרחבי, תפקידם של המטרופולינים, יחסי גומלין בין המרחב הבנוי למרחב הפתוח, ומידת מעורבותה של הממשלה בתכנון.

החלופות נבחנו בידי צוותים רב־תחומיים, שבדקו את השלכותיהן על תחומי המשק, החברה והסביבה. ההערכה התבססה על 32 קריטריונים מתחומי הכלכלה, החברה, החינוך, המרחב, הסביבה, התחבורה, הביטחון וההיבט הבינלאומי, ונעשה שימוש בכלים אנליטיים לזיהוי קשרי גומלין בין יעדים. 

בסיכום התהליך גובשה "תמונת עתיד" כתמהיל מיטבי של מאפייני החלופות הנורמטיביות. נמצא כי חלופת "עסקים כרגיל" שונה במידה ניכרת מן התוצאה הרצויה, וכי השגת מרבית יעדי התכנון היא אפשרית אבל מחייבת התערבות תכנונית יזומה ואינה צפויה להתממש מכוח כוחות השוק בלבד.
ראו גם
 כלכלת ישראל
 תחבורה בישראל
 פרבור

 קישורים חיצוניים 
 "ישראל 2020 " תוכנית אב לישראל בשנות האלפיים , תקציר התכנית

 הערות שוליים 

קטגוריה:ישראל: אדריכלות
קטגוריה:ישראל: תכנון ובנייה