AMPS

מערכת טלפונים מתקדמת (באנגלית: Advanced Mobile Phone System; בקיצור: AMPS) היה תקן עבור מערכת תקשורת לטלפון סלולרי אנלוגי שפותחה במקור על ידי מעבדות בל ושונתה מאוחר יותר בשיתוף פעולה בין מעבדות בל ומוטורולה. המערכת הוצגה רשמית ביבשת אמריקה ב-13 באוקטובר 1983, בישראל ב-1986, באוסטרליה ב-1987, בסינגפור ב-1988 ופקיסטן ב-1990. זו הייתה מערכת הטלפונים הניידים האנלוגיים העיקרית בצפון אמריקה (ובמקומות אחרים) משנות ה-80 ועד שנות ה-2000. החל מ-18 בפברואר 2008, ספקים בארצות הברית לא נדרשו עוד לתמוך ב-AMPS וחברות כמו AT&T וורייזון הפסיקו את השירות לצמיתות. AMPS הופסק באוסטרליה בספטמבר 2000, בפקיסטן באוקטובר 2004, בישראל בינואר 2010, ובברזיל ב-2010.

 היסטוריה 
המאמצים הראשונים לרשת הסלולרית החלו במעבדות בל ובמחקר שנערך במוטורולה. בשנת 1960, הפך ג'ון פ. מיטשל למהנדס הראשי של מוטורולה למוצרי התקשורת הסלולרית שלה, ופיקח על הפיתוח והשיווק של הביפר הראשון שעשה שימוש בטרנזיסטורים.

מוטורולה ייצרה זה מכבר טלפונים ניידים למכוניות, אך הדגמים הגדולים והכבדים הללו צרכו יותר מדי חשמל מכדי לאפשר שימוש בהם מבלי שהמנוע של המכונית פועל. הצוות של מיטשל, שכלל את ד"ר מרטין קופר, פיתח טלפוניה סלולרית ניידת. קופר ומיטשל היו בין עובדי מוטורולה שקיבלו פטנט על עבודה זו ב-1973. השיחה הראשונה על אב הטיפוס התחברה, לפי הדיווחים, למספר שגוי.

בזמן שמוטורולה פיתחה טלפון סלולרי, מעבדות בל פיתחה מ-1968 עד 1983 מערכת בשם Advanced Mobile Phone System (AMPS), שהפכה לתקן לרשת הסלולרית הראשונה בארצות הברית. המערכת הראשונה נפרסה בהצלחה בשיקגו, אילינוי, ב-1979. מוטורולה ואחרות תכננו ובנו את הטלפונים הסלולריים עבור מערכת זו ואחרות.

מרטין קופר, שהיה מנכ"ל חטיבת המערכות במוטורולה, עמד בראש הצוות שייצר את המכשיר הסלולרי הראשון ב-1973 וביצע ממנו את שיחת הטלפון הראשונה. בשנת 1983 הציגה מוטורולה את ה- DynaTAC 8000x, הטלפון הסלולרי המסחרי הראשון שהיה קטן מספיק לנשיאה בקלות.

בשנת 1992, הטלפון החכם הראשון, שנקרא IBM Simon, השתמש ב-AMPS. פרנק קנובה הוביל את העיצוב שלו ב-IBM והוא הוצג באותה שנה בתערוכת COMDEX של תעשיית המחשבים. גרסה מעודכנת של המוצר שווקה לצרכנים בשנת 1994 על ידי חברת בלסאות' (BellSouth) תחת השם Simon Personal Communicator. ה-Simon היה המכשיר הראשון שניתן להתייחס אליו "טלפון חכם", למרות שהמונח הזה עדיין לא הומצא בזמנו.

 טכנולוגיה 
AMPS היא טכנולוגיה סלולרית מהדור הראשון המשתמשת בתדרים נפרדים, או "ערוצים", לכל שיחה. לכן היא דורשת רוחב פס ניכר עבור מספר רב של משתמשים. במונחים כלליים, AMPS היה דומה מאוד לשירות הטלפון הנייד המשופר הישן יותר "0G" שהוא החליף, אבל השתמש בכוח מחשוב רב יותר כדי לבחור תדרים, להעביר שיחות לקווים נייחים ולטפל בחיוב והגדרת שיחות.

מה שבאמת הפריד בין AMPS למערכות ישנות יותר הוא הפונקציונליות של הגדרת השיחות "בקצה האחורי". ב-AMPS, מרכזי הסלולר יכלו להקצות ערוצים למכשירים על סמך עוצמת האות, ולאפשר שימוש חוזר באותו תדר, ללא הפרעות, אם המיקומים היו מופרדים מספיק. הערוצים קובצו כך שסט ספציפי היה שונה מזה שבו נעשה שימוש בתא הסמוך. הדבר אפשר לתמוך במספר גדול יותר של טלפונים באזור גאוגרפי נתון. חלוצי AMPS טבעו את המונח "סלולר" בגלל השימוש שלו ב"תאים" (Cells) קטנים בתוך מערכת.

AMPS סבלה מחולשות רבות בהשוואה לטכנולוגיות הדיגיטליות של ימינו. כתקן אנלוגי, הייתה רגישות לסטטיות ולרעשים, ולא הייתה הגנה מפני 'האזנה' באמצעות סורק או מכשיר טלוויזיה ישן יותר שניתן היה לכוון לערוצים 70–83.

 AMPS דיגיטלי 
מאוחר יותר, רשתות AMPS רבות הומרו חלקית ל-D-AMPS, המכונה לעיתים קרובות TDMA (אם כי TDMA הוא מונח כללי המתייחס להרבה מערכות סלולריות מדור שני). D-AMPS, שנפרסה מסחרית בשנת 1993,Anton A. Huurdeman, The Worldwide History of Telecommunications, John Wiley & Sons, 31 juli 2003, page 533 הייתה תקן דיגיטלי 2G בשימוש בעיקר על ידי AT&T Mobility ו- US Cellular בארצות הברית, Rogers Wireless בקנדה, Telcel במקסיקו, טלקום איטליה (TIM) בברזיל, VimpelCom ברוסיה, Movilnet בוונצואלה וסלקום בישראל. ברוב האזורים, D-AMPS אינו מוצע יותר והוחלף ברשתות אלחוטיות דיגיטליות מתקדמות יותר.

 טכנולוגיות שהחליפו את ה-AMPS 
AMPS ו-D-AMPS בוטלו בהמשך לטובת CDMA2000 או GSM, המאפשרים העברת נתונים בקיבולת גבוהה יותר עבור שירותים כגון WAP, שירות הודעות מולטימדיה (MMS) וגישה לאינטרנט אלחוטי. ישנם כמה טלפונים המסוגלים לתמוך ב-AMPS, D-AMPS ו-GSM במקביל.

 הערות שוליים 

קטגוריה:תקשורת סלולרית: תקנים