צ'ינוק (קבוצה אתנית)

צ'ינוק (באנגלית: Chinook) היא קבוצה אתנית של ילידים בארצות הברית הכוללת מספר קבוצות משנה של  בארצות הברית הדוברים את שפות ה. מאז לפחות 4000 לפני הספירה התגוררו בני הצ'ינוק לאורך נהר הקולומביה התיכון והתחתון (בצ'יהנוק "Wimahl", כלומר "הנהר הגדול") מהערוץ של הנהר (ליד העיירה  באורגון של ימינו) במורד הזרם (מערבה) ועד לשפך הנהר, וכן לאורך חלקים סמוכים של החופים, מ באורגון של ימינו בדרום, צפונה עד  בדרום-מערב וושינגטון. בשנת 1805 פגשה משלחת לואיס וקלארק את שבט צ'ינוק בנהר קולומביה התחתון.

למונח "צ'ינוק" יש גם משמעות רחבה יותר בהתייחסות לשפה , המבוססת בחלקה על שפות הצ'ינוק, ומכונה גם צ'ינוק וואווה (Chinuk Wawa). ישנן מספר תיאוריות לגבי מה מקור השם "צ'ינוק". יש האומרים שזו המילה Tsinúk בשפת הקבוצה האתנית של ה שבה כונו תושבי ואתר כפר מסוים במפרץ בייקר, שפירושה "אוכלי דגים". ייתכן שזו גם מילה שמשמעותה "לוחמים חזקים".

כמה מקבוצות המשנה של הצ'ינוק הן חלק מכמה שבטים מוכרים פדרלית:  (בעיקר ),  (בעיקר ואסקו),  והאומה האינדיאנית של הצ'ינוק (Chinook Indian Nation), המורכבת מהקתלמט (Cathlamet), הקלאצופ (Clatsop), הצ'ינוק התחתון (Lower Chinook), הווהקיאקום (Wahkiakum) והווילאפה צ'ינוק (Willapa Chinooks).

האומה האינדיאנית של הצ'ינוק, המורכבת מחמשת השבטים המערביים ביותר של הצ'ינוק: הקתלמט, הקלאצופ, הצ'ינוק התחתון, הווהקיאקום והווילאפה צ'ינוק פועלת, נכון ל-2021, להשגת הכרה פדרלית. האומה האינדיאנית של הצ'ינוק זכתה בהכרה פדרלית ב-3 בינואר 2001 ממחלקת הפנים של ארצות הברית תחת הנשיא ביל קלינטון. לאחר שנבחר הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, בחנו הממונים הפוליטיים שלו את המקרה ובפעולה חריגה ביותר, ביטלו את ההכרה.

אומת צ'ינוק ביקשה את תמיכת הקונגרס בהכרה על ידי בית המחוקקים ב-2008 באמצעות הצעת חוק שהעלה חבר הקונגרס מטעם המפלגה הדמוקרטית, שייצג את מדינת וושינגטון, . הצעת החוק מתה בקונגרס.

השבט הבלתי מוכר פדרלית "האינדיאנים של צ'ינוק מאורגון" (Tchinouk Indians of Oregon) טוענים שמוצאם משתי נשים מבנות הצ'ינוק שנישאו לסוחרים קנדים צרפתים מחברת מפרץ הדסון לפני 1830. לא ניתן היה לקבוע מה קבוצת הצ'ינוק הספציפית שממנה היו הנשים או אם הן היו צ'ינוק תחתון או עליון. אנשים אלה, התיישבו באזור  בצפון-מערב אורגון, והפכו לחלק מקהילת הצרפתים-קנדים והמסטיסים (בצרפתית: Métis) בני התערובת. אין ראיות לכך שהם קהילה אינדיאנית מובהקת בפרריה הצרפתית. האומה האינדיאנית של הצ'ינוק הכחישה שלקבוצה זו יש היסטוריה משותפת איתם או כל זיקה ארגונית. ב-16 בינואר 1986 קבעה הלשכה לענייני אינדיאנים ש"האינדיאנים של צ'ינוק מאורגון" אינם עומדים בדרישות הסף כדי שיקבלו מעמד של שבט מוכר פדרלית.

שבטי הקונפדרציה של קלאצופ-נהאלם (Clatsop-Nehalem Confederate Tribes) הבלתי מוכרים נוצרו בשנת 2000. לקלאצופ-נהאלם יש כ-130 חברים רשומים והם טוענים שמוצאם מ דוברי שפות צ'ינוק ו. "האומה האינדיאנית של הצ'ינוק" חולקת על כך.  קבעה בתיק 234 (Docket 234) משנת 1957, שהקלאצופ-צ'ינוק הם חלק מ"האומה האינדיאנית של הצ'ינוק". ועדת תביעות האינדיאנים קבעה גם, בתיק 240 (Docket 240) מ-1962, שבני הנהאלם הם חלק מ.

תרבות היסטורית
מנהגים ואורח חיים
בני הצ'ינוק היו יושבי קבע יחסית וחיו באזורים גאוגרפיים שבטיים מסורתיים, שם צדו ודגו; אלתית היה עמוד התווך של התזונה שלהם. הנשים גם אספו ועיבדו אגוזים רבים, זרעים, שורשים ומזונות אחרים. החברה שלהם אופיינה בריבוד חברתי, המורכב ממספר קסטות חברתיות מובהקות בעלות מעמד גבוה או נמוך יותר. המעמדות הגבוהים כללו שמאנים, לוחמים וסוחרים מצליחים. הם היוו מיעוט מאוכלוסיית הקהילה בהשוואה לחברים פשוטי העם. נאמר כי חברי הקסטות העליונות נהגו באפליה חברתית, הגבלת מגע עם פשוטי העם ואסרו על משחק בין ילדי הקבוצות החברתיות השונות.

העבדות הייתה נהוגה בקרב כמה משבטי הצ'ינוק, מנהג שהושאל מהשבטים הצפוניים ביותר של אזור הפסיפיק נורת' וסט. הם הפכו שבויי מלחמה לעבדים, והשתמשו בהם כדי שיגנבו למען אדוניהם. האחרונים נמנעו משיטות כאלה שנחשבו שאינן ראויות למעמד גבוה.

שמאל|ממוזער|250px|ילד מבני הצ'ינוק עובר תהליך של שיטוח ראש.
באליטה של חלק מהשבטים היה מנהג של קשירת ראש, שיטוח המצח של ילדיהם והחלק העליון של הגולגולת כסימן למעמד חברתי. הם קשרו את ראשו של התינוק בלחץ בין לוחות כאשר התינוק היה כבן 3 חודשים והמשיכו עד שהילד היה בערך בן שנה. מנהג זה היה אמצעי לסימון היררכיה חברתית; בני קהילה שטוחי הראש היו בדרגה מעל לבעלי ראש עגול. בעלי גולגולת פחוסה סירבו לשעבד אנשים אחרים שסומנו באופן דומה, ובכך חיזקו את הקשר בין בעלי ראש עגול לבין עבדות. חוקרים לבנים מוקדמים באזור כינו את הצ'ינוק "אינדיאנים שטוחי ראש" (Flathead Indians).

כמי שחיו ליד חופי האוקיינוס השקט, היו הצ'ינוק ציידי איילים ודייגים מיומנים. הדג הפופולרי ביותר היה האלתית. בין היתר בשל דפוסי החיים של יישובי קבע שלהם, היו לצ'ינוק ולשבטי חוף אחרים עימותים מועטים יחסית על אדמה, מכיוון שהם לא נדדו זה דרך הטריטוריות של זה, והיו להם משאבים עשירים בסביבה הטבעית. בני הצ'ינוק התגוררו, כדרכם של שבטים יושבי קבע רבים, ב. יותר מחמישים אנשים, השייכים למשפחה מורחבת, התגוררו לעיתים קרובות בבית ארוך אחד. הבתים הארוכים שלהם היו עשויים מלוחות עץ מעצי ארז אדום מערבי. רוחב הבתים היה 6–18 מטרים ואורכם 15–45 מטרים.

שפה ומיתוסים
פרנץ בועז (1858–1942)
האנתרופולוג היהודי-גרמני, פרנץ בועז שהעביר את רוב שנותיו בארצות הברית, פרסם בשנת 1888 מאמר ב"ז'ורנל של הפולקלור האמריקני" (The Journal of American Folk-Lore), כתב עת הדן בפולקלור האמריקאי, ובו תיאר כמה "שירי צ'ינוק" כולל הטקסט הן בשפת צ'ינוק והן בתרגום לאנגלית.

אוסף "אגדות הילידים של אורגון וושינגטון נאספו" (Native Legends of Oregon and Washington Collected) של אגדות וסיפורים של הצ'ינוק שנכתבו ונאסף על ידי פרנץ בועז ב-1893, זה היה אוסף של סיפורי פולקלור שונים של הצ'ינוק שנכתבו מהתקופה בילה עם בני הצ'ינוק בין השנים 1890 ל-1891. במסעות קיץ לאורגון וושינגטון.

ב-1894 פרסם פרנץ בועז את ה"טקסטים של הצ'ינוק" (Chinook Texts). בספר עיון זה כלל בועז מיתוסים, אמונות, מנהגים, סיפורים וסיפורים היסטוריים שונים, כפי שסיפרו בני הצ'ינוק בעצמם.

ג'ורג' גיבס (1815–1873)
הגאולוג והאתנולוג האמריקני  בן תקופתו של בועז, אסף ופרסם את "המילון האלפביתי של שפת הצ'ינוק" (Alphabetical Vocabulary of the Chinook Language). הוא נעזר ברוברט שורטס וסולומן ה. סמית מאורגון וא. צ. אנדרסון מוויקטוריה שבאי ונקובר. המילים הרבות נאספו משבטים שונים בהתחשב בכך שבאותה תקופה בני הצ'ינוק דוברי השפה כמעט נכחדו. הספר נכתב בעיקר למטרות מסחר עם האינדיאנים וגיבס אסף את רוב המילים והתרגומים שלו מהסוחרים עצמם.

בני הצ'ינוק כיום
שמאל|ממוזער|500px|מפה של הטריטוריה המסורתית של שבטי הצ'ינוק.
לבני הצ'ינוק יש קהילה כבר זמן רב בנהר הקולומביה התחתון. השבטים והקבוצות של הצ'ינוק בנהר הקולומביה התחתון התארגנו מחדש במאה ה-20, הקימו צורת ממשל נבחרת והחיו את התרבות השבטית. הם ביקשו הכרה לראשונה כשבט ריבוני מוכר פדרלית בסוף המאה ה-20, שכן הכרה זו מעניקה הטבות מסוימות שהובטחו על ידי האמנה לחינוך ולרווחה. הלשכה לענייני אינדיאנים של מחלקת הפנים של ארצות הברית דחתה את בקשתם ב-1997. מאז סוף המאה ה-20, "האומה האינדיאנית של הצ'ינוק" עוסקת במאמץ מתמשך להבטיח הכרה רשמית, עורכת מחקר ומכינה תיעוד כדי להוכיח את ההיסטוריה שלה. מתייחסים אליהם בדיווחים ממשלתיים והיסטוריים, אך אמנות שנחתמו בטנסי פוינט (Tansy Point) ב-1851 לא אושרו על ידי הקונגרס באמצעות תהליך אשרור רשמי. חוסר מעש זה גרם לטריטוריות של הצ'ינוק שהוגדרו באמנות להישאר בלא שיועברו. אף על פי כן, השטחים הללו נלקחו על ידי הממשלה הפדרלית. אם הקונגרס היה מאשר רשמית את האמנות, הייתה נוצרת שמורה, שמשמעותה הייתה הכרה אוטומטית.
בשנת 2001 הכירה מחלקת הפנים של ארצות הברית ב"האומה האינדיאנית של הצ'ינוק", קונפדרציה של קבוצות האינדיאנים הקתלמט, הקלאצופ, הצ'ינוק התחתון, הווהקיאקום והצ'ינוק וילאפה כשבט, על פי כלליו שנקבעו בהתייעצות עם שבטים מוכרים אחרים. השבט תיעד את המשכיות הקהילה שלהם לאורך זמן בנהר הקולומביה התחתון. הכרה זו הוכרזה במהלך החודשים האחרונים של ממשלו של הנשיא ביל קלינטון. מאז שנות ה-30 של המאה ה-20, יש לאנשי צ'ינוק בודדים חלקות קרקע ב העשירה בעץ במחוז  בוושינגטון. הקווינולט ערערו על ההכרה בצ'ינוק באוגוסט 2001, והנושא החל להיות מטופל על ידי הממשל החדש.

לאחר שנבחר הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, בחנו הממונים הפוליטיים החדשים שלו את החומרים של צ'ינוק. ב-2002, בפעולה חריגה ביותר, הם ביטלו את ההכרה בצ'ינוק ובשני שבטים נוספים שאושרו גם הם על ידי הממשל הקודם. מאמצים של , חבר הקונגרס מטעם המפלגה הדמוקרטית, ממחוז הקונגרס השלישי של וושינגטון, כדי להעביר חקיקה ב-2011 להשגת הכרה בשבט לא הצליחו. בהחלטתו על תביעה שהוגשה בסוף 2017, קבע שופט בית המשפט המחוזי של ארצות הברית, רונלד ב. לייטון, כי ניתן להעניק הכרה רק מהקונגרס וזרועות ממשל אחרות, אך במידה רבה צידד בשבט; לייטון דחה שבע מתוך שמונה תביעות של מחלקת הפנים לדחות את התיק, כולל ערעור על חוק משנת 2015 האוסר על שבטים לבקש הכרה בשנית.

משרדי "האומה האינדיאנית של הצ'ינוק" נמצאים ב בוושינגטון. השבט מקיים מפגש חורף שנתי בבית לוחות העץ ב, בוושינגטון. הוא מקיים גם טקס אלתית ראשונה שנתי (Annual First Salmon Ceremony) בצ'ינוק פוינט (Chinook Point, פורט קולומביה) על החוף הצפוני של הנהר קולומביה. בשנת 2019, האומה האינדיאנית של הצ'ינוק רכשה 40 דונם משטח הסכם טנסי פוינט (Tansy Point treaty) משנת 1851.

קבוצות בתוך שבט הצ'ינוק
שמאל|ממוזער|250px|העתק בקנה מידה מלא של בית לוחות ארז בסגנון צ'ינוק שהוקם בשנת 2005 ב, שהיה פעם מיושב על ידי יותר מ-1,200 אנשי צ'ינוק
שמאל|ממוזער|250px|איור של פנים בית לוחות של בני הצ'ינוק
שמאל|ממוזער|250px|צ'יף מהצ'ינוק התחתון בשמורת וורם ספרינג (1886).
הקבוצות דוברות הצ'ינוק כוללות:
צ'ינוק תחתון (Lower Chinook) - בשפך הנהר קולומביה בוושינגטון של ימינו, חלק מהאומה האינדיאנית של הצ'ינוק הלא מוכרת.
קתלמט (Kathlamet או Cathlamet או Cathlahmah) - בשפך הנהר קולומביה באורגון ובוושינגטון של ימינו, חלק מהאומה האינדיאנית של הצ'ינוק הלא מוכרת.
קלקאמס (Clackamas או Cathlascans, "אלה שלאורך נהר קלקאמס"), אכלסו את עמק וילאמט בגדה המזרחית של הנהר וילאמט עד ל, מעל ומתחת למפלים עצמם בשתי גדות, ולאורך הנהרות  ו. לואיס וקלארק העריכו את אוכלוסייתם ב-1,800 נפשות בשנת 1806. באותה תקופה חי השבט ב-11 כפרים והתקיים מדגים ושורשים. ב-1855 הועברו 88 חברי השבט ששרדו ל.
 (Clatsop) - סביב השפך של הנהר קולומביה ו בצפון-מערב אורגון, הצ'יף קובוויי (Coboway) אירח את לואיס וקלארק; ב-1840, מספר האינדיאנים של קלאצופ היה 200, ב-1850 המספר ירד לחצי; היום בעיקר אחד השבטים בקונפדרציה של האומה האינדיאנית של הצ'ינוק; כמה אחרים חלק מ, ושבטי הקונפדרציה של קלאצופ-נהאלם שאורגנו לאחרונה ואינם מוכרים.
קלואוואלה (Clowwewalla), גם "האינדיאנים של המפלים" (Falls Indians, מפלי וילאמט) או "האינדיאנים של מפלי טומווטר" (Tumwater Falls Indians) - שלטו בעמק וילאמט באורגון, אולי תת-קבוצה של הקלקמאס, אולי כללו את הקושוק (Cushook), צ'הקובה (Chahcowa) ונמלקווינר (Nemalquinner) של לואיס וקלארק, שהעריכו שהם מונים 650 ב 1805–6. על בסיס זה העריך מוני (1928) שייתכן שהיו 900 בשנת 1780. הם הצטמצמו מאוד בעקבות המגפה של 1829 וב-1851 היו רק 13 וכנראה נכחדו. אולי חלקם שורדים כקלקמאס כחלק מ.

ואסקו (Wasco) - חיו באופן מסורתי על הגדה הדרומית של הנהר קולומביה, אורגון, הם חולקו לשלושה תת-שבטים: "דלס ואסקו" (Dalles Wasco) או "ואסקו פרופר" (Wasco proper), חיו ליד  במחוז ואסקו, "ואסקו של הנהר הוד" חיו לאורך הנהר  עד לשפך אל הנהר קולומביה. לפעמים מחולקים לשתי קבוצות: "קבוצת הוד ריבר" (Hood River Band) באורגון, ו"קבוצת נהר הסלמון הלבן" (White Salmon River Band) בוושינגטון. בשנת 1822 הוערכה אוכלוסייתם כ-900, משערים שכיום 200 בני שבט מתוך 4,000 חברי  הם בני ואסקו.
וישראם (Wishram) - חיו באופן מסורתי בגדה הצפונית של הנהר קולומביה בוושינגטון, כפר וישראם או Nixlúidix ("מקום מסחר" ) ליד פייב מייל רפידס (Five Mile Rapids), היה מרכז מערכת הסחר האזורית עבור שבטי חוף האוקיינוס השקט, הרמה, האגן הגדול והמישורים. במאה ה-18 מנתה אוכלוסיית הווישראם המשוערת 1,500 נפשות. בשנת 1962 נספרו רק 10 בני וישראם במפקד האוכלוסין בוושינגטון, כיום הם רשומים בעיקר כחלק מ.
צ'ילוקיטקוואו (Chilluckittequaw או Chiluktkwa) - חיים בצד הצפוני של הנהר קולומביה במחוזות  ו בוושינגטון, מכ-15 קילומטרים במורד הנהר מדה דלס ועד לסמוך לרכס הקסקייד. בשנת 1806 העריכו לואיס וקלארק את מספרם ב-2,400. לפי מוני חיו שרידים מבני השבט ליד שפך נהר  עד 1880, אז הם עברו לרכס הקסקייד, שם כמה מהם עדיין התגוררו ב-1895, שנחשבים היום לפעמים כ"קבוצת הנהר סלמון הלבן" של תת-השבט "ואסקו של הנהר הוד" בוושינגטון.
וטלאטה (Watlata) או "אינדיאנים של הקסקייד" - חיו במורד הזרם בנפרד משאר קבוצות הוואסקו וחולקו לשתי קבוצות, אחת בכל צד של נהר קולומביה ובמפלי נהר הקולומביה ונהר וילאמט באורגון; קבוצת אורגון נקראה Gahlawaihih. הווטלאטה, שהניב שדברו הוא הניב השונה ביותר מהוואסקו, אולי היה שבט נפרד אם כי זוהה כוואסקו מאז 1830, ונרשם כ"קבוצת קי-גאל-טוואל-לה של הוואסקו" (Ki-gal-twal-la band of the Wasco) ו"קבוצת דוג ריבר של הוואסקו″ (Dog River band of the Wasco) ב.
קילוקלניוק (Kilooklaniuck) – נכחד כשבט.
 (Multnomah או Cathlascans) - גרים בכ-15 כפרים באי  שבהם מתגוררים בסך הכל 2,000 אנשים שבנו והתגוררו בבתי בולי עץ ארז אדום מערבי באורך 27 מטרים על 11 מטרים רוחב. כפרים אחרים היו ממוקמים לאורך  ועמק ואפאטו (Wapato Valley) ליד שפך הנהר וילאמט (מולטנומה) אל הנהר קולומביה ובדרך כלל לאורך הגדה המערבית של הווילאמט, הידועים גם כבני ואפאטו (Wappato / Wapato people) על שם  (תפוח אדמה אינדיאני), המכונה גם ואפאטו, צמח שגדל בביצת עשב דמוי תפוח אדמה או בצל שהיה מזון בסיסי חשוב עבור העמים הילידים, כיום חלק מ, מיעוטם רשומים ב.
סקילוט (Skilloot) חיו משני צדי הנהר קולומביה, בין הנהר  (משפת צ'ינוק, "מים שוצפים") לבין הנהר ; קלארק הזכיר כפר אחד של 25 בתים, עשויים מלוחות עץ עם גגות קש. בסך הכל העריכה המשלחת את אוכלוסיית הסקילוט בשנת 1806 בכ-2,500. אומדן האוכלוסייה של 1850 קבע את גדול השבט על כ-200 חברים ששרדו. הסקילוט כבר לא קיימים כקבוצה עצמאית.
והקיאקום (Wahkiakum, או Wackiakum, או Wac-ki-cum או Wahkiaku, "עץ גבוה" בהתייחס לבתי הלוחות, מקור אחר מפרש "אזור במורד הנהר") חיו בשני כפרים לאורך הנהר  בגדה הצפונית של הנהר קולומביה בוושינגטון, מול הקתלמט באורגון; נחשבת לפעמים לקבוצת כפר קתלמט בהנהגתו של הצ'יף והקיאקום, חלק מ, ושל האומה האינדיאנית של הצ'ינוק הלא מוכרת.
וילאפה צ'ינוק (Willapa Chinook) - לאורך הגדה הצפונית של הנהר קולומביה בדרום-מערב וושינגטון מסביב ל הדרומי, מ ועד , חלקם שייכים כיום ל ולאומה האינדיאנית של הצ'ינוק הלא מוכרת.

במאה ה-21, חלק גדול מבני הצ'ינוק חיים באזורים המקיפים את העיירות ביי סנטר,  ו בדרום-מערב וושינגטון, וב באורגון.

לקריאה נוספת
 Chinookan Peoples of the Lower Columbia Published by University of Washington Press, 2013 - 
 Oral traditions from the Chinook, Nez Perce, Klickitat and other tribes of the Pacific Northwest.

קישורים חיצוניים


 Who's Who in the Chinook tribes
 Lewis and Clark PBS

הערות שוליים

קטגוריה:אינדיאנים: שבטים בארצות הברית