אילנית סוויסה

אילנית סוויסה (נולדה ב-1973) היא מחזאית ובמאית תיאטרון וקולנוע ישראלית, אשת תקשורת ומפיקה.

 ביוגרפיה 
סוויסה נולדה ב-1973 וגדלה ברובע ב' באשדוד, הבכורה מבין ארבעה ילדים להורים שעלו ממרוקו. בילדותה למדה באולפנה בעיר, והשתתפה בתיאטרון הנוער של אשדוד במתנ"ס ד.

בוגרת תואר ראשון בתיאטרון מאוניברסיטת תל אביב, וכבר בשנתה הראשונה בלימודים עלתה הצגה שכתבה בתיאטרון צוותא.

סויסה הפכה לפעילה בתחומי התרבות באזור הדרום ועוטף עזה לאחר שעברה לגור בשדרות. ב-2015 השלימה תואר שני בקולנוע במכללת ספיר. לאחר סיום לימודיה שימשה גם כמרצה במכללה.

ב-2017 הייתה שותפה להפקת פסטיבל קולנוע דרום, ב-2019 זכתה במלגת קרן גרשוני לפיתוח אומנות ויצירה בשער הנגב וב-2022 הייתה שותפה להקמת אנסמבל התיאטרון באשדוד לצד ג'רום ארוש.

בשנים 2016–2017 הגישה ברשת ב' תוכנית שבועית במסגרת "שניים בשתיים" עם דודו סעדה, ולאחר מכן עברו השניים להגיש את התכנית "סוגרים פינות" בגלי צה"ל.

 קריירה מקצועית 
 האביר על הסוס הלבן - פסטיבל תיאטרון קצר בכיכובה של יעל לבנטל
 שיר פרידה - מחזה פרי עטה של סוויסה בבימויה של קארין סיגל ובהשתתפות אילן דר וחגית דסברג. בית ליסין, 2006
 100% רייטינג - מונודרמה מקורית בתיאטרונטו בבימויה של שרית וינו אלעד, 2013
 נמש בת שמש - מחזה המשלב שחקנים בשר ודם עם דמויות מצוירות בבימויו של יעקב אמסלם. תיאטרון הנגב, 2016
 בטעם של פעם - ניהול אומנותי להפקה נוסטלגית שקישרה בין האוכל של פעם לשל היום במסגרת חגיגות ה-60 לעיר אשדוד, 2016
 מדינה קטנה - בימוי מחזמר המבוסס על שירי כוורת. אנסמבל התיאטרון היבנאי, 2020
 בביוף הראשון - דרמטורגיה למחזה מאת איסי ממנוב נוריאל. תיאטרון הנגב, 2021
 הברכה של יאמנה - סרט דוקומנטרי על יאמנה איבגי, מחוללת ניסים מהעיר שדרות. HOT8 ופסטיבל דוקאביב, 2021
 אנא מן אל-יהוד - עיבוד של סויסה ליצירתו של אלמוג בהר בבימוי של סיני פתר. התיאטרון הערבי-עברי ביפו, 2021
 המנגינה היא שקובעת - מחזמר משירי הגשש החיוור ובהשראתם. אנסמבל התיאטרון היבנאי, 2022

 חיים אישיים 
אביה הביולוגי של סויסה לא היה נוכח בחייה. הוא סבל מבעיות נפשיות ותקף את אימה, שברחה ממנו וביקשה להתגרש.

האם נישאה בשנית, ועד גיל שש חשבה סויסה שבעלה של אמה הוא אביה. את אביה הביולוגי פגשה רק חמש פעמים בחייה.

בגיל 21 התחתנה סויסה עם אהוב ילדותה, ובגיל 28 התגרשה. את בן זוגה לחיים, חזי בוצר, שהיה מנהל אגף התרבות במועצה האזורית שער הנגב, הכירה לאחר שעברה לשדרות והחלה לעבוד שם כמדריכת תיאטרון.

השניים התגוררו בכפר עזה עד לפינויה במסגרת מלחמת חרבות ברזל ומגדלים את ביתם (לחזי שלושה ילדים מנישואיו הקודמים).

 קישורים חיצוניים 






 הערות שוליים 

קטגוריה:במאיות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:מחזאיות ישראליות
קטגוריה:שדרניות רדיו ישראליות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב: תיאטרון
קטגוריה:בוגרות המכללה האקדמית ספיר
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית ספיר
קטגוריה:יוצאות בשאלה
קטגוריה:אשדוד: אישים
קטגוריה:כפר עזה: אישים
קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:בוגרות אולפנות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: תיאטרון
קטגוריה:יוצאים בשאלה
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית ספיר
קטגוריה:מחזאים כותבי עברית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1974
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1974