קבורה משנית

קבורה משנית (בלשונות זרות גם "הלוויה כפולה"Duday, Henri, et al. The Archaeology of the Dead: Lectures in Archaeothanatology. United Kingdom, Oxbow Books, 2009.) היא צורה של קבורה, בה שרידיו או עצמותיו של נקבר מוּצאות מהקבורה הראשונית לקבורה מחדש, לרוב לאחר ריקבון הבשר והיעלמותו.

 סקירה כללית 
מנקודת מבט ארכאולוגית ואתנוגרפית, קבורת המתים מחולקת לשתי קטגוריות: קבורה ראשונית וקבורה משנית. קבורה ראשונית מתייחסת לקבורה הראשונה שנעשתה לגופת המת, עם ניתוק זמני או סופי של כל המגע הפיזי של בני המשפחה והקהילה עם הנפטר. קבורה משנית ניכרת בתיעוד הארכאולוגי והאתנוגרפי. ישנם התייחסויות, תהליכים ומאפייני זיהוי רבים ושונים של קבורה משנית, וכיצד היא שונה מקבורה ראשונית. הם יכולים להיות דומים במובנים מסוימים. ישנם גם מניעים רבים ושונים לביצוע הקבורה המשנית. קבורה משנית עשויה להתרחש לאחר טקס ההלוויה הראשוני, שבמהלכו ישנה עיסוק פיזי מחודש בשרידים האנושיים. העיסוק עשוי לכלול טקס הלוויה שני, הנחשב לפעמים כמשנה את מצבו הרוחני של הנפטר.Märta Strömberg: Die Megalithgräber von Hagestad. Zur Problematik von Grabbauten und Grabriten. Acta Archaeologica Lundensia, Vol. 8. Bonn and Lund, 1971.

 זיהוי קבורה משנית 
ארכאולוגים מגדירים את הקבורה המשנית במקרים רבים לפי חוסר במאפיינים מסוימים הקיימים לרוב בקבורה ראשונית. אם ישנו שלד מלא, שלם ובמנח אנטומי נכון, כנראה שמדובר בקבורה ראשונית. תרבויות מסוימות מנקות מבשר את הגופה לאחר המוות , תהליך שיכול לתפוס את מקום הקבורה הראשונית. לאחר מכן הם אוספים את כל העצמות המנוקות וקוברים אותן בקבר כשלד "שלם" ו"אנטומי" (גם אם חסרות כמה עצמות). עקב חוסר שימור, כמה עצמות קטנות, כגון הגלילים, החוליות או הצלעות עשויות להיות חסרות. לכן, היעדר עצמות קטנות עשוי שלא להעיד על קבורה משנית. כאשר יש שלד מלא, ארכאולוג יכול לבחון את האדמה מתחת לשרידים ומסביבם, על מנת לזהות נוכחות של חומר אורגני באדמה המסמל את ריקבון הבשר באתרו.Duday, Henri, et al. The Archaeology of the Dead: Lectures in Archaeothanatology. United Kingdom, Oxbow Books, 2009. בעיות של טפונומיה באתר או נסיבות מוות עלולות לתרום לשלדים לא שלמים. נזק זה עשוי להיגרם מתהליכים טבעיים (רעידת אדמה, שיטפון, בליה וסחיפה), מבעלי חיים (בדרך כלל מכרסמים אך גם נחשים), או שוד קברים והזזת עצמות,כך אולי קרה בתל נאמי; ראו מיכל ארצי, "נוהגי קבורה בתל נאמי", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 91 או מפעולות אנושיות שאינן קשורות לקבורה או או למסורות הלוויה (למשל בנייה או חקלאות).

 בסהר הפורה 
 בתרבויות טרום־היסטוריות 
ממוזער|כד קבורה
בבתי המתים של האתר האנטולי הנאוליתי צ'טלהויוק מהתקופה הנאוליתית, התרחשה קבורה משנית של גולגולת של אדם אחד עם אחר, ונוצרו גם גולגולות מכוירות בתרבות הנאוליתית הקדם־קרמית ב' .
ממוזער|קבורה כלקוליתית בכד עם מנחות קבורה מגבל (4500–3200 לפנה"ס)
ממוזער|קבורה כלקוליתית בכד מתלי אל־עֿסול (מצפון מזרח לים המלח)
שכיחות הקבורה בלבנט החלה להתגבר בתקופה הנאטופית (10,500–8,500 לפנה"ס).יצחק גלעד, "מתים ומנהגי קבורה בארץ־ישראל בתקופת האבן הקדומה", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 21 ניצני הקבורה המשנית התפתחו בתקופה זאת,אבי גופר וישראל הרשקוביץ, "מנהגי הקבורה בארץ־ישראל בתקופה הנאוליתית", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 37 והיא שכיחה בכמה אתרים בה, אך עיקר הקבורה בתקופה זאת הייתה ראשונית.אבי גופר וישראל הרשקוביץ, "מנהגי הקבורה בארץ־ישראל בתקופה הנאוליתית", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 48–50 בתקופה הנאטופית המאוחרת בעינן (שכבה Ic), בה התגלו 35 פרטים קבורים,יצחק גלעד, "מתים ומנהגי קבורה בארץ־ישראל בתקופת האבן הקדומה", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 22 התגלו שלוש קבורות משניות.יצחק גלעד, "מתים ומנהגי קבורה בארץ־ישראל בתקופת האבן הקדומה", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 24 גם במערת היונים בה הקבורה הראשונית היא הנפוצה, התגלתה קבורה משנית נאטופית, במקרים מוקדמים ומאוחרים.יצחק גלעד, "מתים ומנהגי קבורה בארץ־ישראל בתקופת האבן הקדומה", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 26 ניצני הקבורה המשנית בתקופה הנאטופית הודגשו בתקופה הנאוליתית הקדם־קרמית א' (8,000–7,500 לפנה"ס).אבי גופר וישראל הרשקוביץ, "מנהגי הקבורה בארץ־ישראל בתקופה הנאוליתית", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 41 בתקופה הנאוליתית הקדם־קרמית ב' (7,500–6,000 לפנה"ס) התקיימו קבורות ראשוניות ומשניות בו־זמנית במרבית האתרים. עיסוק בשלד שנים לאחר שהמת נדבר היה נפוץ בתקופה הנאוליתית, וב"פחי האשפה" של אתרי מגורים מהתקופה (כמו עתלית־ים, ביסמון, קריית בעל ויריחו) נמצאו, נוסף על עצמות בעלי־חיים וכלים שובים גם עצמות אדם רבות, דבר המעיד על עיסוק אינטנסיבי בשלדים ועל היותם משולבים במערכות החיים.אבי גופר וישראל הרשקוביץ, "מנהגי הקבורה בארץ־ישראל בתקופה הנאוליתית", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 42 העדויות על קבורה בארץ ישראל באלף ה־6 לפנה"ס כוללות שלדים בודדים בלבד, אך מעדויות רבות שנמצאו בגבל מהתקופה הנאוליתית הקדומה ניתן ללמוד על קבורה בקנקנים, בעיקר של ילדים ותינוקות. הממצאים מייצגים את מנהגי הקבורה באותו אלף, והקבורה בקנקנים היא חידוש בולט במסורת הקבורה בדרום הלבנט, אף שבשלב זה הופיע רק בחוף הלבנון ולא בארץ־ישראל.אבי גופר וישראל הרשקוביץ, "מנהגי הקבורה בארץ־ישראל בתקופה הנאוליתית", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 45–46 באלף ה־5 לפנה"ס בארץ ישראל בלטה, על אף קיטוע המידע מאתרי התקופה, קבורת הילדים והתינוקות בקנקנים, מהצפון (בתל דן, תל תאו ונחל זהורה) ועד הדרום (באתר קטיף Y-3).אבי גופר וישראל הרשקוביץ, "מנהגי הקבורה בארץ־ישראל בתקופה הנאוליתית", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 46 בתקופה הכלקוליתית הפכה רוב הקבורה למשנית, ומכלי הקבורה, כעת בדמות גלוסקמות, משמשים באופן נרחב לקבורת בוגרים. המכלים הם כלים מעוטרים ועמוסים בסימנים סמליים רבים.אבי גופר וישראל הרשקוביץ, "מנהגי הקבורה בארץ־ישראל בתקופה הנאוליתית", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 46–47 המעבר מקבורה ראשונית למשנית היה תהליך רציף וסדיר מהתקופה הנאטופית לכלקוליתית. קבורה משנית באותה תקופה קשורה ביישובי קבע בעוד שקבורה ראשונית קשורה בחיי נוודות.אבי גופר וישראל הרשקוביץ, "מנהגי הקבורה בארץ־ישראל בתקופה הנאוליתית", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 51–52

יש המשערים שהדולמנים שנמצאו בלבנט שימשו לקבורה ראשונית בלבד, מתוך אמונה בהבדל בין גופה עם בשרה לעצמות בלבד, ולאחר כילוי הבשר עברו העצמות לקבורה משנית.

 בתקופת הברונזה 
בתקופת הברונזה התיכונה והמאוחרת נמצאו קבורות משניות מעטות יחסית לקבורות ראשוניות,רבקה גונן, "מנהגי קבורה ושוֹנוּת תרבותית בכנען של תקופת הברונזה המאוחרת", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994 בין השאר בתל נאמי (בין נווה ים להבונים) בו נמצאו קבורות משניות של חלקי שלדים עם מנחות קבורה – שם ייתכן שהקברים רוקנו לצורך שימוש חוזר, אולם ייתכן ששם שודדי קברים הם שקברו מחדש את הנקברים מהקבורה הראשונית שנשדדה מתוך כבוד להם.מיכל ארצי, "נוהגי קבורה בתל נאמי", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 91

בארמון המלכותי שבעיר קטנה נמצאה מערת קבורה מלכותית, שממצאיה לא נבזזו. המערה הורכבה מחדר ראשי, ממנו היו כניסות לשלושה חדרים צדדיים, ולכל חדר היה תפקיד שונה. בחדר המרכזי התבצעה הקבורה ונערכו הטקסים, כולל טקס המשתה הראשי (המרזח). בצדו השמאלי של החדר נמצא ארון קבורה מבזלת ללא מכסה, ובו שרידי שלושה אנשים, שלושתם אינם שלמים – עצמותיהם נלקחו לשם מקבורתם הראשונית. הקבורה הראשונית נעשתה בחדר הימני, בו נמצאו שני ספסלי אבן שעל אחד מהם שכב השלד היחיד בכל המערה שנותר שלם ותקין מבחינה אנטומית – ככל הנראה הנקבר החדש ביותר, היחיד שלא הספיקו להזיז; כן נמצא בו ארון האבן השני במערת הקבורה, גם הוא ללא מכסה, ובו שרידי שני פרטים, מספר כלי חרס וקערות זהב. החדר השמאלי שימש כולו כגלוסקמה (כלומר, מאספהגבריאל ברקאי, "קברים וקבורה ביהודה בתקופת המקרא", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 110–111), ובו הונחו, כשהובאו מכל שאר חדרי המערה, עצמות האנשים (וכן עצמות בעלי חיים) במקום מנוחתם הסופי. כמו בשאר המערה, גם שם נמצאו קערות עם מנחות למתים. ניתן לשער מממצאי המערה על תהליך הקבורה כולו, הראשונית והמשנית: כשהמלך מת, גופתו ככל הנראה חוממה, לא ברור איפה אך כנראה בחוץ, אולי כטקס ציבורי. לאחר מכן הובאה הגופה למערה לקבורתה הראשונית, כנראה בחדר הימני. בקבורה המשנית הגופה שכבר נרקבה הועברה לארון אבן, שם נהנו ממנחות ומטקסי המשתה למתים. הקבורה השלישית (tertiary burial) בוצעה לנקברים הישנים ביותר, שהעברו לחדר השמאלי, המשמש כגלוסקמה.

 בתקופת הברזל 

בתקופת הברזל ביהודה הייתה נפוצה קבורה פתוחה (הנחת הנפטרים על מדפים, ללא כל כיסוי)גבריאל ברקאי, "קברים וקבורה ביהודה בתקופת המקרא", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 127 במערות קבורה משפחתיות (אך נמצאו גם קבורות יחידים או זוגות, כנראה למעמד העליון בעיקר).גבריאל ברקאי, "קברים וקבורה ביהודה בתקופת המקרא", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 109 הקבורה המשפחתית במערה לדורות רבים לא אפשרה הקצאת מקום לכל אחד מבני המשפחה, ולכן, בעוד שאבות ואמהות המשפחה נקברו בחדר מיוחד בקבורה ראשונית לעד,גבריאל ברקאי, "קברים וקבורה ביהודה בתקופת המקרא", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 107–109, 112 קבורת בני המשפחה הצאצאים נעשתה בשלבים: בשלב הראשון נקברה הגופה, ובשלב השני לוקטו העצמות, שללא הבשר נפחן קטן הרבה יותר, קיבוצן והבאתן לקבורה משנית.גבריאל ברקאי, "קברים וקבורה ביהודה בתקופת המקרא", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 110 בסלע נחצבו חללים מיוחדים שנועדו להוות מכלים לקליטת העצמות של שלב הקבורה המשנית – חללים אלה נקראים באנגלית repository או depository (ולעיתים גם pit אן well), ובעברית מודרנית לעיתים נקראים "מאספים", וייתכן שאיסוף העצמות בהם קשורים לביטוי המקראי "נאסף אל עמיו".גבריאל ברקאי, "קברים וקבורה ביהודה בתקופת המקרא", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 110–111 החללים נחצבו בירכתי המערה, מעבר למדפים עליהם הונחו הגוויות או מתחת למפלסי המדפים.גבריאל ברקאי, "קברים וקבורה ביהודה בתקופת המקרא", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 110 צורתם לא הייתה אחידה – נמצאו חללים עגולים, דמויי באר, חדרים מלבנים או סגלגלים, ואף חסרי צורה מוגדרת; לעיתים נחצבו בקפידה, ולעיתים מערת הקבורה נחצבה בדייקנות, בעוד שחללי הקבורה המשנית נחצבו ברישול.גבריאל ברקאי, "קברים וקבורה ביהודה בתקופת המקרא", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 110–111 למתים הוגשו מנחות קבורה – לרוב מספר גדול של בקבוקים קטנים ופכיות, ומנחות כאלה נמצאו גם במאספות.גבריאל ברקאי, "קברים וקבורה ביהודה בתקופת המקרא", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 128 ביהודה הייתה גם ידועה קבורה במתקנים דמויי שקתות חצובים באבן; במערות בהן הקבורה נעשתה בשקתות לא נמצאו חללים לליקוט עצמות, ומכאן שקבורה מסוג זה הייתה קבורה ראשונית וסופית, ללא קבורה משנית. לעיתים שקתות כאלה נמצאו במערות משפחתיות, בהן, כאמור, אבות המשפחה נקברו בקבורה ראשונית סופית, בעוד שאר בני המשפחה, בחדרים אחרים, נקברו גם בקבורה משנית.גבריאל ברקאי, "קברים וקבורה ביהודה בתקופת המקרא", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 129 לעיתים נמצאו במאספות חפצים אחרים כמו קמעות (כמו למשל לוחיות ברכת כהנים).גבריאל ברקאי, "קברים וקבורה ביהודה בתקופת המקרא", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 140

 במקרא 
לאחר מות שאול ויונתן בגלבוע וקבורתם בידי אנשי יבש גלעד תחת האשל ביָבֵשָׁה (), מוציא דוד את עצמותיהם מקבורתם הראשונית וקובר אותם בארץ בנימין בנחלת קיש: .גבריאל ברקאי, "קברים וקבורה ביהודה בתקופת המקרא", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 113

 בתקופת בית שני 
שמאל|ממוזער|250x250 פיקסלים|שרידי מערת קבורה בכנסיית דומינוס פלוויט

בתקופת בית שני הייתה נפוצה מאוד הקבורה המשנית בגלוסקמות.

ציון עוזיה מלך יהודה מצביע על הזזת גופת עוזיהו מלך יהודה מקבורתו הקדומה, בין אם הייתה ראשונית או משנית, לקבורה אחרת, כלומר קבורה משנית (או שלישית, tertiary burial).

 באירופה 

באירופה התקיימה קבורה משנית מתקופות טרום־היסטוריות, כולל בתקופה המזוליתית.Grünberg, J. M., et al. "Mesolithic burials—Rites, symbols and social organisation of early postglacial communities." Halle, Congresses of the State Museum for Prehistory (2016). המנהג ניכר שם בימי הביניים.Weiss-Krejci, Estella. "Restless corpses: ‘secondary burial’ in the Babenberg and Habsburg dynasties." Antiquity 75.290 (2001): 769-780.

 בארצות גרמאניות 
ממוזער| קבורת גזע משוחזרת חלקית – ללא תלולית קבורה – עם קבורה משנית בהרחבת חצי העיגול
ממוזער| פרט הקבורה המשנית. בחזית נראה סידור האבן של תל הקבורה הישן. ברקע זה של ההרחבה העדכנית יותרידועות דוגמות לקבורה משנית (בגרמנית: Nachbestattung או Sekundärbestattung) מהתקופה הפלאוליתית בגרמניה (כולל מהתרבות המוסטרית הפלאוליתית התיכונה ומהתרבות המגדלנית הפלאוליתית העליונה).

 בלטביה 
באתר הקבורה Zvejnieki  בלטביה נמצאו עדויות להפרעת קברים מכוונת, בה הפרט נקבר תחילה, ולאחר מכן מחולץ מקברו איבר מסוים.

 באנגליה 
קבורה משנית ניכרת בתקופת הברזל באנגליה.

 במזרח הרחוק 

חלק ניכר מתיעוד טקסי הקבורה מגיע מתצפיות של חוקרים, מיסיונרים ואנשי מנהל שחיו בקרב עמים ילידים. שלוש דמויות חשובות בניתוח דיווחים אלה היו הרץ, שרר ושטהר. חוקרים אלה אפיינו את הקבורות המשניות של קהילות נגדג'ו־דייה, שהיו חלק מתרבות הדיאק  באינדונזיה, בעלת מבנה ברור לטקסי קבורה משניים. הטקסים המובנים מאוד עזרו לקהילה להרגיש למראית עין כאילו יש לה שליטה על המוות. התרגום והפרשנות בתזה של הרץ היו מכריעים בתחום, ועדיין משמשים כבסיס להבנה ולפרשנות של פרקטיקות תרבותיות עדכניות של קבורה משנית. התמה המנחה של הרץ הייתה שבקהילות נגדג'ו־דייה קיימת חובה מוסרית הן מהמשפחה והן מהקהילה להועיל לנפטר בחיים שלאחר המוות. בנוסף לסיפוק צורכי הנפטרים, הדגיש טקס זה את טובת הקהילה על פני אינדיבידואליזם. הרץ, שרר או שטהר לא חיו בין הילידים.

קבורה משנית נראית גם בתרבויות רבות לאורך מאות שנים מחוץ לנגאדג'ה־דייה. המאפיינים הייחודיים והתדירות של קבורה משנית משמשים לעיתים קרובות כדי לסייע בזיהוי ואפיון יישובי עבר. עוד כמה דוגמאות ידועות כוללות את המגליתים מתרבות ה־Funnelbeaker , הנהלים המחמירים בקברי הבודדים בתרבות גרזן־הקרב , והייחודיות של תרבות ה־Pitted Ware . תרבויות מסוימות אף מכילות שרידים של פרטים רבים החשופים לאש, אך גם לאיכול הבשר.

קבורה משנית קיימת בתקופה המודרנית בטאיוואן.Tsu, Timothy Y. "Toothless ancestors, felicitous descendants: the rite of secondary burial in south Taiwan." Asian folklore studies (2000): 1-22.

 באפריקה 

 באמריקה 

 ראו גם 
 גלוסקמה
 ליקוט עצמות
 גולגולת מכוירת

 לקריאה נוספת 



 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:קבורה
קטגוריה:ארכאולוגיה