הדחת רבן גמליאל דיבנה

הדחת רבן גמליאל דיבנה היא סיפור המובא במקורות חז"ל לפיו החכמים הדיחו את רבן גמליאל דיבנה מתפקיד נשיא הסנהדרין או ראש הישיבה ומינו במקומו את רבי אלעזר בן עזריה. אירוע זה מכונה בספרות חז"ל במספר מקומות "בו ביום", בשל ריבוי התורה שהתרחש בעקבותיו, ואף נאמר כי כל מסכת עדיות נשנתה באותו יום.

 הרקע להדחה 
רבן גמליאל דיבנה כיהן כנשיא הסנהדרין בדור שאחרי חורבן בית המקדש השני הידוע גם כ"דור יבנה". אחד החכמים הבולטים בדור יבנה היה רבי יהושע בן חנניה המוכר בתור "רבי יהושע" סתם. 
בין רבן גמליאל לרבי יהושע שררה מתיחות קשה, על רקע שלוש מחלוקות הלכתיות ביניהם שבהן רבן גמליאל כפה את דעתו בתקיפות. 

המחלוקת הראשונה נגעה לענייני קידוש החודש: 

המקרה הנידון הוא של עדים שבאו להעיד על מולד הלבנה, וטוענים כי בליל השלושים בחודש ראו את הירח החדש (משמע שכבר החל החודש הבא והחודש הקודם היה חודש חסר), אך למחרת הירח לא נראה בשמים, בניגוד למצופה. רבן גמליאל, שהיו לו חישובים אסטרונומיים מדוייקים, ידע כי יש צדק בדברי העדים שבליל השלושים כבר החל החודש הבא, והסיבה שהירח לא נראה למחרת היא כנראה בשל ענן וכדומה, ולכן קיבל את עדותם וקידש את החודש לפיה. רבי דוסא בן הרכינס סירב לקבל את עדותם, תוך שהוא ממשיל זאת לאשה שהעידו עדים שילדה אך למחרת רואים אותה כשהיא עדיין בהריון (שברור שהעדות היא עדות שקר), ורבי יהושע צידד בעמדת רבי דוסא. 

מכיוון שערעור על קידוש החודש בידי הסנהדרין עלול להוביל לערעור על עצם מעמדה וליצור מצב של שני לוחות שנה מקבילים בתוך העם היהודי, דרש רבן גמליאל מרבי יהושע לקבל באופו מופגן את עמדתו: 


רבן גמליאל הורה לרבי יהושע לבוא לרבן גמליאל מחוץ לתחום שבת ביום שבו לפי חשבונו של רבי יהושע אמור לחול יום הכיפורים, ובכך להראות באן פומבי שהוא מקבל למעשה את עמדת רבן גמליאל שיום זה אינו יום הכיפורים. לאחר התייעצות עם רבי עקיבא ורבי דוסא בן הרכינס, קיבל רבי יהושע את הוראת רבן גמליאל, והמשנה מתארת כי הסיפור הסתיים בפיוס בין השניים בכך שרבן גמליאל הביע את הערכתו לרבי יהושע. 

המחלוקת השנייה נסובה בדיני בכור בהמה טהורה בעל מום, שבה סבר רבי יהושע שכהן תלמיד חכם (רבי צדוק) אינו חשוד על הטלת מום בבכור בהמה טהורה ("חילקנו בין כהן חבר לכהן עם הארץ") ואילו רבן גמליאל סבר שאף כהנים תלמידי חכמים חשודים בכך. כשנשאל על כך בבית המדרש בפני רבן גמליאל, הכחיש רבי יהושע שחלק על רבן גמליאל: 

רבן גמליאל הטיל סנקציה על רבי יהושע: הוא הכריח אותו לעמוד על רגליו בזמן דרשתו של רבן גמליאל. צעד זה עורר מחאה מצד שאר החכמים, אשר הורו לחוצפית המתורגמן, שהיה אמון על חזרה בקול רם של דברי רבן גמליאל, שיפסיק. 

המחלוקת השלישית בין רבן גמליאל לרבי יהושע הייתה בשאלה האם יש חובה להתפלל תפילת ערבית או שהיא תפילת רשות. רבי יהושע סבר שהיא תפילת רשות ורבן גמליאל סבר שהיא חובה. גם במחלוקת הזו הכריח רבן גמליאל את רבי יהושע לעמוד במהלך הדרשה, ושוב החכמים הורו למתורגמן לחדול כאות מחאה .

 הדחת רבן גמליאל 
הדחת רבן גמליאל באה לאחר המחלוקת אודות תפילת ערבית. לסיפור ההדחה ישנן שתי גרסאות דומות, בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי. בשתי הגרסאות החליטו החכמים להעביר את רבן גמליאל מכהונתו ולמנות חכם אחר במקומו. בגרסת הבבלי, עלו מספר מועמדים לרשת את התפקיד, שנפסלו בזה אחר זה. רבי יהושע עצמו נפסל משום שהוא בעל המעשה (דבר שיגרום צער מיותר לרבן גמליאל), רבי עקיבא נפסל משום שהוא בן גרים ואינו מיוחס (ולכן עלול להיפגע מ של רבן גמליאל), ולכן בחרו ברבי אלעזר בן עזריה שהוא חכם (שיוכל לענות על קושיות שיקשו לו) עשיר (שיוכל לשחד את השלטונות הרומיים בעת הצורך) ומיוחס לעזרא הסופר. 

בגרסת התלמוד הירושלמי לא מתוארת התלבטות של החכמים את מי למנות במקום רבן גמליאל, אולם מתואר שלאחר מינוי רבי אלעזר בן עזריה רבי עקיבא הצטער שלא הוא התמנה אף על פי שהוא חכם יותר מרבי אלעזר בן עזריה,  . 

בעת מינויו, היה רבי אלעזר בן עזריה צעיר מאד –  לפי התלמוד הבבלי בן 18 ולפי התלמוד הירושלמי בן 16 – וכדי להתאימו לתפקיד נשוא פנים כמו הנשיא נעשה לו נס והחלו להלבין שערותיו. בגרסת התלמוד הבבלי התייעץ רבי אלעזר עם אשתו בטרם קיבל על עצמו את המינוי.

 בו ביום 
התרבות התורה באותו היום
החלפת רבן גמליאל ברבי אלעזר בן עזריה הובילה לשינוי במדיניות קבלת התלמידים לבית המדרש. רבן גמליאל הנהיג מדיניות נוקשה ואליטיסטית, לפיה . רבי אלעזר בן עזריה הורה להסיר את השומרים שאכפו מדיניות זו, דבר שהוביל לריבוי תלמידים. לפי התלמוד הבבלי התווספו 400 או 700 ספסלים, ולפי התלמוד הירושלמי התווספו 80 ספסלים (לדעת רבי יעקב בר סיסי) או 300 ספסלים (לעדת רבי יוסי ברבי בון) ספסלים, בנוסף לתלמידים שעמדו בחוץ. מקובל להניח שמספרים אלו מוגזמים, ונועדו לבטא את ריבוי התלמידים שחל בעקבות הרפורמה של רבי אלעזר בן עזריה. 

בתלמוד הבבלי מסופר שריבוי לימוד התורה באותו יום ציער את רבן גמליאל, שחשש שמא מדיניותו הנוקשה הביאה למניעת תורה בעם ישראל, וכדי לעודדו הראו לו משמים בחלום כדים לבנים מלאים אפר, הרומזים לכך שהתלמידים שהצטרפו אין תוכם כברם.

דינים שנשנו באותו היום
אותו היום, שהתאפיין כאמור בהגדלת לימוד התורה, מכונה בספרות חז"ל "בו ביום" או "יום שהושיבו את רבי אלעזר בן עזריה בישיבה". על פי התיאור בבבלי , ואף רבן גמליאל עצמו לא הדיר את רגליו מבית המדרש. 

בין השאר, ביום זה נשנתה כל מסכת עדויות (שחלקים ניכרים ממנה הינם עדויות מתקופת בית המקדש השני), חלקים ממסכת סוטה ומסכת ידיים ועוד. 

הלכה ידועה שהוכרעה באותו יום הייתה דינו של יהודה גר עמוני, אשר נחלקו רבן גמליאל ורבי יהושע האם דינו כעמונים המקראיים אשר אסורים להינשא לבנות ישראל אף אם נתגיירו (דעת רבן גמליאל) או שמא לאחר שסנחריב הגלה את עמי האזור ("כבר עלה סנחריב מלך אשור ובלבל את כל האומות") ולכן תושבי ארץ עמון אינם העמונים המקראיים, ומותר להם להינשא לבנות ישראל (דעת רבי יהושע). באותו יום הוכרעה הלכה כרבי יהושע. 

 הפיוס בין רבן גמליאל לרבי יהושע 
בשתי גרסאות הסיפור, רבן גמליאל החליט שברצונו להתפייס עם רבי יהושע (בגרסת הירושלמי זה היה חלק ממסע פיוס נרחב בבתי כל החכמים). 

לבסוף רבי יהושע והחכמים התפייסו עם רבן גמליאל והוא הוחזר לתפקידו כנשיא, ולצידו שימש כנשיא רבי אלעזר בן עזריה (כי מעלין בקודש ולא מורידין), ואת דרשת הנשיא המשיך רבי אלעזר בן עזריה למסור ברוטציה של שבוע אחד מכל שלושה (לפי חלק מהמקורות שבוע אחד מכל ארבעה).

 ראו גם 

 תנאים: חינוך הבנים

 לקריאה נוספת 

  (תגובה למאמרו של חיים שפירא). 

 הרב יצחק אייזיק הלוי, "עיקר ימי יבנה", דורות הראשונים - כרך חמישי, פרנקפורט דמיין תרע"ח, עמ' 203–424

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:נשיאי הסנהדרין
קטגוריה:יבנה: היסטוריה
קטגוריה:היסטוריה של התורה שבעל פה
קטגוריה:רבן גמליאל דיבנה
קטגוריה:אגדות תלמודיות