קפה פלש

"קפה פלש" (באנגלית: "Café Flesh". בתרגום חופשי לעברית: קפה בשר) הוא סרט מדע בדיוני פורנוגרפי אמריקאי משנת 1982. את הסרט ביים האמן סטיפן סייאדיאן  שגם עיצב את התפאורה (תחת הפסבדונים "רינס דרים" ("Rinse Dream"). את התסריט כתבו סייאדיאן והסופר ג'רי סטאהל  את המוזיקה לסרט הלחין מיטשל פרום  (המוזיקה הופיעה בהמשך באלבומו Key of Cool)."Succinct Bits of Melody in Search of a Film Score", by Jon Pareles, December 17, 2005, Retrieved 2007-09-25

לסרט שני סרטי המשך, "Café Flesh 2" ו-"Café Flesh 3" שיצאו לאקרנים ב-1997 וב-2003, אך היוצרים המקוריים לא לקחו חלק ביצירתם. את ההמשכים כתב וביים אנתוניו פזוליני, אך הם לא הגיעו למידת הפופולריות או למעמד של סרטי פולחן, כמו הסרט המקורי.

תקציר העלילה
לאחר מלחמה גרעינית, 99% מהניצולים הם "שליליים לסקס" - כלומר, הופכים חולים מאוד אם הם מנסים לקיים יחסי מין. האחוז הנותר של ה"חיוביים לסקס" מאולצים להשתתף במופעי בידור מיניים להנאתם של השליליים לסקס, במועדון "קפה פלש". במועדון כולם נרגשים מהופעתו הקרובה של החיובי המפורסם ג'וני ריקו, ואחת הנשים השליליות חוקרת את עצם שליליותה כשהיא ובן זוגה מתרחקים זה מזו.

היסטוריה
בשנות ה-70 המוקדמות החלו סרטים פורנוגרפיים צוברים יותר ויותר פופולריות, בזכות הצלחתם של סרטים כמו "מאחורי הדלת הירוקה"  ו"גרון עמוק". באותה תקופה נעשו ניסיונות רבים ליצור סרטי פורנוגרפיה אומנותיים, כמו "השטן במיס ג'ונס" . גם סרטים שלא הוגדרו כפורנוגרפיים כללו סקס הארדקור, כמו "I Am Curious (Yellow)" השוודי ו"אימפריית החושים" היפני. עד לתחילת שנות ה-80 הביאה פריחת שוק הווידאו לשינוי בשוק הפורנוגרפיה, ואולמות קולנוע שהציגו סרטי פורנו הפכו פחות ופחות מצליחים.

ב-1982 יצר לאקרנים הסרט "קפה פלש" שעירב בתוכו פורנוגרפיה, סאטירה ואוונגרד. את הסרט יצר וכתב סטיפן סייאדיאן תחת השם "רינס דרים","The Next Best Thing To Being There", by Robert Rossney, Wired 3.05, May 1995. Retrieved 2007-09-25. יחד עם העיתונאי ג'רי סטאהל שסייע בכתיבה תחת שם העט "הרברט ו' דיי"."Alfspotting" , by Kim Morgan, Willamette Week, 1998-09-30. Retrieved 2007-09-25. השניים יצרו את הסרט בשני חלקים נפרדים והשתמשו באלמנטים שאינם פורנוגרפיים, במטרה למשוך משקיעים.

שניים מהשחקנים שהשתתפו בסרט המשיכו לקריירה משמעותית בקולנוע הרגיל. השחקנית הראשית מישל באואר  (שהשתתפה סרט תחת הפסבדונים "פייה סנו") הפכה לשחקנית פופולרית בסרטים דלי תקציב.Cafe Flesh (1982) film review by Alan Jones, BBC Radio Times, Retrieved 2007-09-25Michelle Bauer IMDb listing, accessed June 24, 2007Michelle Bauer Atomic Cinema profile , accessed June 24, 2007 השחקן ריצ'רד בלזר שכבר נחשב אז לקומיקאי מפורסם, התפרסם בהמשך בתפקידים שגילם בסדרות "רצח מאדום לשחור" ו"חוק וסדר: מדור מיוחד" הופיע בסרט כאחד מהצופים בקהל, אך הוא לא משתתף בסצנות סקס.Peary, Cult Movies 3, plus Philadelphia Weekly repertory film review , accessed June 24, 2007

ביקורות
פרופ' בראדפורד ק' מאדג' אמר ש

במאמרו משנת 2007, "Sound and performance in Stephen Sayadian's: Night Dreams and Cafe Flesh", כינה חוקר הקולנוע ג'ייקוב סמית מאוניברסיטת טקסס באוסטין את הסרט (יחד עם "Night Dreams" שיצא שנה לפניו, גם הוא של סייאדיאן) "פורנו לאדם החושב" וציין לטובה את גישתו של סייאדיאן למשחק ולסאונד, שנחשבה פורצת דרך. החוקר כתב על גישתו המיוחדת והשונה של היוצר עם קהל הצופים, שקיבל מסייאדיאן סרט שונה מזה שציפה לו.Jacob Smith, Sound and performance in Stephen Sayadian's: Night Dreams and Cafe Flesh, Velvet Light Trap (Issue 59), University of Texas at Austin (University of Texas Press)

מבקר הקולנוע דני פירי כלל את הסרט בספרו "Cult Movies 3" , כחלק מרשימת הסרטים יוצאי הדופן שזכו למעמד של סרט פולחן.

פרסים
"קפה פלש" זכה בפרס AVN  לשנת 1984 עבור העיצוב החזותי הטוב ביותר. הסרט נכנס להיכל התהילה של איגוד מבקרי הפורנוגרפיה (XRCO). 

סרט ההמשך, "קפה פלש 2", זכה בפרס סרט הווידאו הטוב ביותר ופרס האפקטים המיוחדים של איגוד מבקרי הפורנוגרפיה לשנת 1999.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1982
קטגוריה:סרטים פוסט-אפוקליפטיים
קטגוריה:סרטי סאטירה
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים פורנוגרפיים