הרב הראשי לירושלים

תפקיד הרב הראשי לירושלים נוסד לפני מאות שנים, והחזיק בו באותם ימים בן העדה הספרדית. הרב משה גאלנטי כיהן כראשון לציון, תואר ששימש מתחילת המאה ה-17 ועד הקמת המדינה לרב הראשי של ירושלים. בשנת 1878 חזרה ומינתה העדה האשכנזית רב משלה לאחר תקופה ארוכה שדבר זה נבצר ממנה. מאז לירושלים רב אשכנזי ורב ספרדי.

מאז הקמת מדינת ישראל, תפקיד הרב הראשי לירושלים כולל ייצוג בפגישות דיפלומטיות ובטקסים. בדומה לשאר רבני ערים בישראל, גיל הפרישה הוא 75 אך ניתן להאריך את כהונת הרב הראשי עד גיל 80.

 רבנים אשכנזים 
רקע– לפני המאה ה-19
יהודים מכל התפוצות עלו לארץ ישראל לאורך כל שנות הגלות ובכללם יהודים מארצות אשכנז.

כך למשל בשנת ה'רמ"ח (1488) מספר שנים לפני עליות מגורשי ספרד ופורטוגל, עלה לירושלים רבי עובדיה מברטנורא שבאיטליה. בשל גדולתו התורנית ועקב השתדלותו לביסוס וחיזוק הקהילה תפס עד מהרה מקום של כבוד בין תושביה היהודים של ירושלים, והתמנה לרבה הראשי, מינוי שהוכר גם על ידי השלטונות הממלוכים.

בשנת ה'ר"מ (1580), עמד בראש חכמי ירושלים רבי בצלאל אשכנזי (בעל השיטה מקובצת), אשר התקבל לראשות רבנות ירושלים הן על ידי הקהילה הספרדית והן על ידי הקהילה האשכנזית.

בראשית המאה ה-17 עמד בראש חכמי ירושלים רבי ישעיה הלוי הורוביץ– השל"ה הקדוש שעלה לא"י מפראג. עם זאת לאחר זמן גזר השליט מוחמד אבן פרוך לאסור 15 מרבני העיר ודרש עבורם כופר עצום. לאחר שהצליחו לבסוף לשחררם נאלצו השל"ה ורבנים נוספים לעזוב את ירושלים ועברו לערים אחרות.

למעשה מאז ראשית המאה ה-18 בעקבות משבר עליית רבי יהודה החסיד הפסיקה להתקיים באופן רשמי קהילה אשכנזית בירושלים. מפני שבעקבות משבר העלייה הפתאומי, נותרו קהילת האשכנזים עם חובות גדולים על מיזם ההתיישבות שלהם לבנאים העֲרָבים. השלטונות בירושלים ראו בכל יהודי אשכנזי באשר הוא, כבעל חוב אשר תפח משנה לשנה. בעקבות חובות אלו, נימנע מהיהודים האשכנזים במשך כמאה שנים לגור בירושלים, מאחר שבבואם היו נאסרים על ידי השלטונות בדרישה לתשלום החובות.

כאמור בתקופה זו הייתה קהילת הספרדים בירושלים, הקהילה העיקרית, עם זאת לא פעם נמצאו אשכנזים אשר עלו לארץ מאירופה והשתלבו אפילו בבית הדין של חכמי הספרדים, בעוד בניהם למדו בישיבות ספרדיות. לדוגמה הרב יצחק הכהן רפפורט מי שלימים בשנת 1749 מונה לראשון לציון עלה בצעירותו מלובלין שבפולין ולמד אצל רבי חזקיה די סילוה, בישיבת בית יעקב פירירא בעוד אביו שימש כדיין בבית דינו של משה גאלנטי. וקדם להם הרב המקובל ר' אברהם רוויגו שעלה מאיטליה ונתמנה כבר ב-1702 לראשון לציון.

רק בשנת תקצ"ו 1836 הצליח רבי אברהם שלמה זלמן צורף מן היהודים האשכנזים שעלו בעליית תלמידי הגר"א לקבל הסכמה מהשלטונות על הסדרת החובות וביטול הגזירה, כך שיהודים אשכנזים יורשו להתיישב בירושלים. אז נגאלה החצר ונבנה בה בית הכנסת האשכנזי הגדול שנודע בכינויו "חורבת רבי יהודה חסיד" אשר שימש מרכז הקהילה האשכנזית בירושלים עד אמצע ימי המנדט הבריטי, ונחשב לבית הכנסת האשכנזי החשוב והמרכזי בירושלים.

מהמאה ה-19
ממוזער|143x143 פיקסלים| הרב שמואל סלנט
אף על פי שבית דין רבני אשכנזי בלתי רשמי התקיים בירושלים משנת 1837 בראשות הרב יוסף זונדל מסלנט, רק בשנת 1841 פתח חתנו, הרב שמואל סלנט, בית דין רשמי בחדר בחורבה. ב-1860 מינה הרב סלנט את הרב מאיר אוירבך במקומו לרב הראשי. עם פטירתו ב-1878, התפקיד חזר לרב סלנט שהחזיק בו עד פטירתו ב-1909.Rossoff, Dovid. Where heaven touches earth, Feldheim Publishers, 2001. Pg. 233.  לאחר מאמצים, הצליח הרב סלנט בשנת 1878 להשיג את האישור שהעניקה הממשלה העות'מאנית בעבר רק לספרדים, גם לאשכנזים. הוא הפך לרב הראשי האשכנזי הרשמי הראשון של ירושלים.James Finn, Arnold Blumberg. A View from Jerusalem, 1849-1958: The Consular Diary of James and Elizabeth Anne Finn, Fairleigh Dickinson Univ Press, 1970. pg. 46. 

בתחילת המאה ה-20 פנה הרב סלנט להרב יוסף חיים זוננפלד כדי לסייע לו, אך הוא סירב להצעה. בשנת 1898 נשלח מכתב לרב חיים עוזר גרודז'ינסקי מווילנה בבקשה לעצתו בעניין. כתוצאה מכך מונה הרב אליהו דוד רבינוביץ-תאומים ב-1901 לרב הראשי. הרב רבינוביץ-תאומים נפטר ב-1905 בגיל 62. ארבע שנים לאחר מכן נפטר הרב סלנט בגיל 93, הרב חיים ברלין ממוסקבה, בנו של הנציב, נכנס לתפקיד. הרב ברלין נפטר 3 שנים מאוחר יותר ב-1912. כשהרב זוננפלד עדיין סירב להיענות להצעה ומועמד נוסף, הרב יצחק ירוחם דיסקין, סירב להצעת הרבנות ונשאר לנהל את בית היתומים דיסקין, התפקיד לא אויש.

הרב אברהם יצחק קוק, רבה של יפו עד 1914, הפך לרב הראשי של ירושלים בשנת 1919. בשנת 1921 הקים את הרבנות הראשית לישראל. הוא נשאר הרב הראשי עד פטירתו ב-1935.Lifshitz, Berach. The Jewish Law Annual, Routledge, 2008, pg. 122.  בשנת 1936 נבחר הרב צבי פסח פרנק לרב הראשי האשכנזי של ירושלים, וכיהן בתפקיד עד פטירתו בשנת 1960.Berniker, Bernard. Great rabbis, 46 portraits in pen & ink, Feldheim, 1978.  הרב יצחק קוליץ מונה לרב הראשי האשכנזי של העיר בשנת 1983.Febdel, Hillel. Religious-Zionists Protest "Chief Rabbi" Grab, Arutz Sheva, (January 4, 2010) הרב אריה שטרן החליף אותו ב-22 באוקטובר 2014 לאחר שהתפקיד היה פנוי במשך אחת עשרה שנה לאחר פטירתו של הרב קוליץ ב-2003. כהונתו של הרב שטרן הסתיימה ב-27 בנובמבר 2019, וניסיונות להאריך את כהונתו לא צלחו.

 רשימת הרבנים 
מס'דיוקןשם
(תקופת חיים)תקופת כהונהתאריך עבריתאריך לועזי1אין בידינו תמונההרב מאיר אוירבך
(תקע"ה-תרל"ח)ה'תר"ךה' באייר ה'תרל"ח18608 במאי 18782לא ממוסגר|142x142 פיקסליםהרב שמואל סלנט
(תקע"ו-תרס"ט)ה' באייר ה'תרל"חכ"ט באב ה'תרס"ט8 במאי 187816 באוגוסט 19093לא ממוסגר|135x135 פיקסליםהרב חיים ברלין
(תקצ"ב-תרע"ג)כ"ט באב ה'תרס"טי"ג בתשרי ה'תרע"ג16 באוגוסט 190924 בספטמבר 19124לא ממוסגר|146x146 פיקסליםהרב אברהם יצחק הכהן קוק
(תרכ"ה-תרצ"ה)ה'תרע"טג' באלול ה'תרצ"ה19191 בספטמבר 19355לא ממוסגר|123x123 פיקסליםהרב צבי פסח פרנק
(תרל"ג-תשכ"א)ה'תרצ"וכ"א בכסלו ה'תשכ"א193610 בדצמבר 19606לא ממוסגר|100x100 פיקסליםהרב בצלאל ז'ולטי
(תר"ף-תשמ"ג)ה'תשל"חל' בחשוון ה'תשמ"גנובמבר 197716 בנובמבר 19827לא ממוסגר|148x148 פיקסליםהרב יצחק קוליץ
(תרפ"ב-תשס"ג)אלול ה'תשמ"גסיוון ה'תשס"באוגוסט 1983מאי 20028לא ממוסגר|150x150 פיקסליםהרב אריה שטרן
(תש"ה-)כ"ח בתשרי ה'תשע"הכ"ט בחשוון ה'תש"ף22 באוקטובר 201427 בנובמבר 2019

רשימת הרבנים ספרדים
 המאה ה-16 
 הרב לוי בן חביב
 הרב דוד בן שלמה אבן אבי זמרה
 הרב משה גאלנטי
 הרב חיים ויטאל
 הרב בצלאל אשכנזי
 הרב גדליה קורדוברו
 הרב יצחק גאון
 הרב ישראל בנימין
 הרב יעקב צמח
 הרב שמואל גרמיזאן

 המאה ה-17 
 הרב משה בן חביב (1689–1696)
 (הרב משה חיון) טענה באחד המקורות שלא נמצא לה מקור נוסף

 המאה ה-18 
 הרב אברהם בן דוד יצחקי (1715–1722)
 הרב בנימין הכהן מעלי
 הרב אליעזר נחום (1730–1748)
 הרב ניסים חיים משה מזרחי (1748–1754)
 הרב ישראל יעקב אלגאזי (1754–1756)
 הרב חיים רפאל בן אשר (1771–1772)
 הרב יום-טוב אלגאזי (1772–1802)

 המאה ה-19 
 הרב משה יוסף מרדכי מיוחס (1802–1805)
 הרב יעקב משה עייאש (1806–1817)
יעקב קוראל (1817–1819)
 הרב רפאל יוסף חזן (1819–1822)
 הרב יום טוב דאנון (1822–1824)
 הרב שלמה משה סוזין (1824–1836)
 הרב יונה משה נבון (1836–1841)
 הרב יהודה נבון (1841–1842)
 הרב חיים נסים אבולעפיה (1854–1861)
 הרב חיים דוד חזן (1861–1869)
 הרב אברהם אשכנזי (1869–1880)
 הרב רפאל מאיר פאניז'ל (1880–1893)
 הרב יעקב שאול אלישר (1893–1906)

 המאה ה-20 
 הרב אליהו משה פאניז'יל (1907–1909)
 הרב נחמן בטיטו (1909–1911)
 הרב משה יהודה פרנקו (1911–1915)
 הרב חיים משה אלישר (1914–1915)
 הרב נסים יהודה דנון (1915–1921)

 במסגרת מדינת ישראל 
מס'דיוקןשם
(תקופת חיים)תקופת כהונהתאריך עבריתאריך לועזי1לא ממוסגר|147x147 פיקסליםהרב אליהו פרדס
(תרנ"ג-תשל"ב)חשוון ה'תשכ"אי"א בניסן ה'תשל"ב196026 במרץ 19722לא ממוסגר|130x130 פיקסליםהרב שלום משאש
(תרס"ט-תשס"ג)ה'תשל"חי' בניסן ה'תשס"ג197812 באפריל 20033לא ממוסגר|150x150 פיקסליםהרב שלמה משה עמאר
(תש"ח-)כ"ח בתשרי ה'תשע"הטבת ה'תשפ"ד22 באוקטובר 2014דצמבר 2023

 תהליך הבחירות במאה ה-21
ממוזער|150x150 פיקסלים|הרב שלמה משה עמארממוזער|150x150 פיקסלים| הרב אריה שטרן

במערכת הבחירות בשנת 2009 – הגוף הבוחר הורכב מ-24 נציגים, מהם 19 נציגים חרדים וחמישה ציונים דתיים.Wagner, Matthew. 'Chief rabbi electing process tainted', Jeruslam Post, (January 6, 2010)

ההצבעה הובילה לבחירתו של הרב אריה שטרן ברוב של 27 מתוך 48 נציגי בתי הכנסת, מועצות העיר והבוחרים בעיר, שמינה נפתלי בנט. הוא נבחר למועמד מגזר הציונות הדתית בשנת 2009. ראש עיריית ירושלים ניר ברקת התנגד למינוי שני רבנים ראשיים חרדים ורצה שאחד הרבנים הנבחרים ישתייך לזרם הציוני-דתי. הוא ציין כי

 אחרים הציעו לאזרחי ירושלים לבחור את הרבנים בעצמם.
עם בחירתו אמר הרב שטרן: "בכוונתי לכהן כרב של כל הירושלמים: חילונים, ציונים דתיים וחרדים. רבנות ירושלים היא זכות גדולה, אבל יש לה גם אחריות לא קטנה. אדאג ששירותי הדת יהיו נגישים וידידותיים ויהוו מודל יוצא מן הכלל לכל שאר הרבנות בישראל". שטרן ספג התנכלויות מצד רבנים ועסקנים חרדים.

 ראו גם 
 הראשון לציון
 המופתי של ירושלים
 הפטריארך היווני-אורתודוקסי של ירושלים

 הערות שוליים 

*