המסלול הבין-לאומי אנצו ודינו פרארי

המסלול הבין-לאומי אנצו ודינו פרארי (באיטלקית: Autodromo Internazionale Enzo e Dino Ferrari ידוע יותר כמסלול אימולה הוא מסלול מרוצים, באורך 4.909 ק"מ, הסמוך לעיר אימולה באיטליה. המסלול קרוי על שמם של אנצו פרארי, מייסד יצרנית הרכב וקבוצת המרוצים פרארי, ובנו אלפרדו "דינו" פרארי שנפטר בגיל 24. המסלול מדורג ברמה 1 על פי הדירוג של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). זהו אחד המסלולים הבודדים ברמה זאת בהם מתחרים בניגוד לכיוון השעון.

אימולה אירחה את גרנד פרי סן מרינו בין השנים 1981 ל-2006. בתקופה זו נערכו באיטליה שני מרוצי גרנד פרי מדי שנה, כאשר הגרנד פרי האיטלקי התקיים במונזה, ולכן המרוץ באימולה נקרא על שם הנסיכות הסמוכה. המסלול חזר ללוח המרוצים בעונת 2021 כגרנד פרי אמיליה-רומאניה. המסלול נחשב כמסלול הביתי של קבוצת פרארי, המתחרה באליפות.

היסטוריה
ממוזער|שמאל|תוואי המסלול המקורי בשנת 1953
שמו המקורי של המסלול היה אוטודרומו דה קסטלצ'יס (Autodromo di Castellaccis) והוא נבנה כמסלול חצי-קבוע בשנת 1953. במסלול לא היו פניות שיקיין, כך שבין הפניות אקווה מינרלי לריוואזה ומפניית ריוואזה עד פניית טוסה המסלול היה כמעט ישר עם עיקולים קטנים. המסלול נשאר בתצורה זאת עד לשנת 1972.

המרוץ הראשון במסלול היה מרוץ אופנועים שהתקיים באפריל 1953. ביוני שנה לאחר מכן התקיים מרוץ המכוניות הראשון. באפריל 1964 התקיים מרות הפורמולה 1 הראשון במסלול, כמרוץ שאינו חלק מהאליפות. ג'ים קלארק ניצח את המרוץ. מרוץ נוסף, שאינו חלק מהאליפות, התקיים בשנת 1979 והסתיים בניצחונו של ניקי לאודה.

המסלול נכנס רשמית לסבב מרוצי אליפות הפורמולה 1 בשנת 1980 כשאירח את גרנד פרי איטליה. נלסון פיקה ניצח את המרוץ. הגרנד פרי האיטלקי חזר למונזה שנה לאחר מכן ובמקומו התקיים במסלול גרנד פרי סן מרינו, שהיווה חלק מלוח המרוצים עד לעונת 2006.

בין השנים 2001 עד 2006 אירח המסלול מרוצים במסגרת אליפות הסופרבייק העולמית. המרוצים שחזרו למסלול החל משנת 2009. החל משנת 2018 מתקיים במסלול הסבב הסוגר של אליפות המוטוקרוס של ה-FIM.

אליפות העולם למכוניות תיור קיימה במסלול מספר אירועים: המרוץ של סן מרינו (2005), המרוץ של אירופה (2008) והמרוץ של איטליה (2009). אליפות ה-GT הבינלאומית הפתוחה קיימה במקום מרוצים בין השנים 2009 עד 2011 ובשנת 2021. אליפות ה-TCR הבינלאומית מתקיימת במסלול מאז שנת 2016.

מרוץ 6 השעות של אימולה נוסף בשנת 2011 כחלק מסבב מרוצי הלה-מאן ומרוצי הלה-מאן אנטרקונטיננטל קאפ עד לשנת 2016. בשנת 2022 חזר המרוץ לסבב מרוצי הלה-מאן האירופאי כמרוץ 4 השעות של אימולה. מרוץ 12 השעות של אימולה התקיים פעמיים בשנים 2017 ו-2018 במסגרת מרוצי ה-24H סרייס.

מלבד מרוצי מכוניות אירח המסלול גם מרוצים במסגרת אליפות העולם באופני כביש ומקטעים במרוץ ג'ירו דה איטליה.

טמבורלו
לאורך השנים נוספו למסלול פניות חדשות, דוגמת השיקיין בפניית אקווה מינרלי ופניית וריינטה אלטה. למרות השינויים עיקר העניין במסלול נשארה פניית טמבורלו (Tamburello), פנייה שטוחה וקופצנית שעוברת בסמוך לגדר הבטון שמפרידה בין המסלול לנחל סנטרנו הסמוך לו.

בעונת 1987 התרסקה מכוניתו של נלסון פיקה בפנייה במהלך האימון, כתוצאה מכשל בגלגל. בעקבות הפציעה נאלץ להחמיץ את המרוץ. שנתיים לאחר מכן התרסק בפנייה גרהרד ברגר עם מכונית הפרארי לאחר כשל בכנף הקדמית. ההתנגשות במהירות של כ-300 קמ"ש גרמה להתלקחות המכונית. הודות לתגובה מהירה של המארשלים והצוות הרפואי חולץ ברגר במהירות. עקב כוויות בידיו הוא נאלץ להחמיץ את המרוץ הבא (גרנד פרי מונקו). מישל אלבורטו התרסק בפנייה בשנת 1991, בעת שבחן מכונית עבור קבוצת Footwork Arrows, אך יצא ללא פציעות. שנה לאחר מכן התרסק באותה פנייה ריקארדו פטרזה במהלך בחינת מכונית עבור קבוצת ויליאמס.

בעקבות מותן של איירטון סנה ורולנד רצנברגר במהלך גרנד פרי סן מרינו בשנת 1994 שונתה הפניה מפנייה חזקה שמאלה לפניית שיקיין שמאל-ימין-שמאל.

גרנד פרי סן מרינו 1994
גרנד פרי סן מרינו בשנת 1994 היה רווי בתאונות ואירועים קטלניים. במהלך האימון ביום שישי סטה רכבו של רובנס באריקלו מהמסלול ופגע בגדר הצמיגים. הברזילאי איבד את ההכרה והתערבות רפואית מהירה הצילה את חייו. למחרת, במהלך מקצה המוקדמות, רולנד רצנברגר התנגש חזיתית בקיר במהירות של כ-310 קמ"ש ומת מיידית משבר בבסיס הגולגולת. במהלך ההקפה השביעית של המרוץ איבד איירטון סנה, שלוש פעמים אלוף העולם, את השליטה במכוניתו והתנגש בקיר בפינת טמבורלו. מותו נקבע בבית החולים כמה שעות מאוחר יותר. בשני אירועים נוספים נפצעו גם מספר צופים ומכונאים.

המסלול המשיך לארח את הגרנד פרי, אך נעשו בו תיקונים והתאמות, במטרה להפוך אותו לבטוח יותר. פניית טמבורלו המהירה הפכה לפניית שיקיין ומלכודת חצץ נוספה בצד החיצוני של הפנייה. פניית וילנב הפכה מפנייה מהירה ימינה, אליה נכנסו בהילוך שישי, לפנייה מתונה יותר אליה מגיעים בהילוך רביעי. גם בפנייה זאת נוספה מלכודת חצץ בצידה החיצוני. השיקיין בפניית אקווה מינרלי בוטל.

שינוי נוסף נעשה בפניית ואריינטה אלטה (Variante Alta) הנמצאת בראש הגבעה המובילה את פניית ריבאצה (Rivazza), נקודת הבלימה הקשה ביותר לאורך המסלול. לפני הגרנד פרי של עונת 2006, הונמכו השוליים במידה ניכרת והפנייה עצמה הודקה כדי להפחית את המהירות ובתקווה להפחית את מספר התאונות.

חזרה לפורמולה 1
מרוץ הגרנד פרי הוצא מלוח המרוצים של עונת 2007. הנהלת המסלול קיוותה שהמסלול יוחזר, בסופו של דבר, ללוח המרוצים, בתנאי שהשיפוצים במסלול יושלמו בזמן, אך הדבר לא קרה בסופו של דבר. מאז שנת 2007 עבר המסלול מספר שינויים: השיקיין בואריינטה באסה (variante Bassa) בוטל והמסלול בחלק זה הפך להיות ישר לחלוטין. עם זאת פניית השיקיין עדיין משמשת את המסלול במרוצי אופנועים. באפריל 2008 נהרס אזור הטיפולים הקיים ובמקומו נבנה חדש, שהתפרש על פני שטח גדול יותר. את עבודות הבנייה ליווה הרמן טילקה, אדריכל מסלולי המרוצים של אליפות הפורמולה 1. ביוני אותה שנה, עם השלמת העבודות, קיבל המסלול מהפדרציה הבין-לאומית לרכב (FIA) דירוג T1, המאפשר קיום מבחנים רשמיים לפורמולה 1 במסלול. באוגוסט 2011 קיבל המסלול את הדירוג "1", הרמה העליונה של המסלולים המאפשרת קיום מרוצי פורמולה 1.

ביוני 2015 הודיעה הנהלת המסלול כי היא נמצאת במגעים לחזור ללוח המרוצים החל מעונת 2017 במקומו של מסלול מונזה, המארח של גרנד פרי איטליה, שחוזהו עמד להסתיים בסוף עונת 2016. ביוני 2016 נחתם חוזה לאירוח הגרנד פרי החל משנת 2017, אך בספטמבר נחתם חוזה חדש עם מונזה. הנהלת המסלול החלה לפעול בהליכים משפטיים כנגד החוזה החדש בטענה לאי-חוקיות המימון שנתנה ממשלת איטליה למסלול במונזה, אך בתחילת חודש נובמבר משכו את התלונה והטיפול בנושא נפסק.

בפברואר 2020 הציעו בעלי המסלול לקיים בו מרוץ, במקומו של גרנד פרי סין שבוטל בעקבות מגפת הקורונה. ביולי אותה שנה הוכרז על הוספת המרוץ לסבב. המרוץ התקיים במקביל לגרנד פרי איטליה שהתקיים במונזה ועל כן מותג כגרנד פרי אמיליה-רומאניה. המרוץ המשיך להלחיף את הגרנד פרי הסיני גם בעונות 2021 ו-2022. במרץ 2022 נחתם חוזה לקיום המרוץ במסלול עד לעונת 2025.

 שיאי מסלול 
שיא המסלול בתצורה הנוכחית הוא 1:15.484 נקבע על ידי לואיס המילטון בגרנד פרי אמיליה-רומאניה במהלך עונת 2020
ממוזער

קטגוריהזמןנהגמכוניתמרוץמפת המסלול תצורת גרנד פרי: 4.909 ק"מ (2008–הווה) פורמולה 1  1:15.484  לואיס המילטון  מרצדס-AMG F1 W11 EQ Performance  גרנד פרי אמיליה-רומאניה (2020)  200px GP2 אסיה  1:28.097  רומן גרוז'אן  דלארה GP2/11  GP2 אסיה (2011) פורמולה 2  1:28.353  ג'האן דרוואלה  דלארה F2 2018   פורמולה 2 (2022) אוטו GP  1:32.189  קימיה סאטו  לולה B05/52  אוטו GP (2014) LMP1  1:33.112  סבסטיאן בורדייה  פיג'ו 908  מרוץ 6 השעות של אימולה (2011) פורמולה 3  1:33.129  רומן סטאנק  דלארה F3 2019  פורמולה 3 (2022) LMP2  1:33.702  לורנצו קולומבו  Oreca 07  מרוץ 4 השעות של אימולה (2022) יורופורמולה אופן  1:35.273  ג'ק קרופורד  דלארה 320  יורופורמולה אופן (2021) LMP3  1:38.235  לורן הור  דוקין M30 - D08  לה מאן קאפ (2022) פורמולה 2 (2009–2012)  1:38.576  רוברט ויקנס  ויליאמס JPH1  פורמולה 2 (2009) אליפות הפורמולה רג'יונל האירופאית  1:38.769  אדריאן דייוויד  טאטוס F.3 T-318  אליפות הפורמולה רג'יונל האירופאית (2021) אינטרנשיונל פורמולה מאסטר  1:39.946  פאביו ליימר  טאטוס N.T07  אינטרנשיונל פורמולה מאסטר (2009) GT3  1:40.375  ניקי ת'ים  אסטון מרטין ואטאג' AMR GT3  GT World Challenge Europe (2022) פורמולה רנו 2.0  1:40.686  פרנקו קולפינטו  טאטוס FR-19  פורמולה רנו יורוקאפ (2020) LM GTE  1:41.024  מתיו גריפין  פרארי איטליה 458 GT2  מרוץ 4 השעות של אימולה (2014) SRO GT2  1:43.486  אנדרס פיורדבאך  ברבהאם BT63 GT2 קונספט  GT2 אירופה (2022) פרארי צ'אלנג'  1:44.024  עמנואל מריה טבצ'י  פרארי 488 צ'אלנג'Evo  פרארי צ'אלנג' אירופה (2020) פורמולה 4  1:44.349  דינו בגנוביץ'  טאטוס F4-T014  אליפות הפורמולה 4 האיטלקית (2020) לה מאן פרוטוטייפ צ'אלנג'  1:44.443  קייל מרסלי  Oreca FLM09  מרוץ 6 השעות של אימולה (2011) JS P4  1:47.027  דימיטרי אנגלברט  ליז'ייה JS P4  ליז'ייה - הסבב האירופי (2022) GT4  1:49.524  טום קאנינג  אסטון מרטין ונטאג' AMR GT4  GT4 הסבב האירופאי (2022) TCR  1:51.647  מיקל אזקונה  סיאט קופרה לאון TCR  TCR איטליה (2021) JS2 R 1:53.793  דייוויד קוסאנל  ליז'ייה JS2 R  ליז'ייה - הסבב האירופי (2022) ETC  1:53.801  פטר פולין  סיאט לאון קפא רייסר  ETC (2016) אליפות העולם למכוניות תיור  1:55.388  ג'יימס תומפסון  הונדה אקורד אירו R  אליפות העולם למכוניות תיור (2008) מרוצי אופנועים: 4.936 km (2009–הווה) אליפות הסופרבייק העולמית  1:45.727  שאז דייוויס  דוקאטי פאניג'לה V4 R  אליפות הסופרבייק העולמית (2019)  200px אליפות הסופרספורט העולמית  1:51.101  ז'ול קלוזל  אגוסטה F3 675  אליפות הסופרספורט העולמית (2015) סופרספורט 300  2:08.200  מרי הררה  ימאהה YZF-R3  סופרספורט 300 (2018) תצורה מותאמת: 4.959 ק"מ (1995–2006) פורמולה 1  1:20.411  מיכאל שומאכר  פרארי F2004  גרנד פרי סן מרינו (2004)  200px GP2  1:33.871  ניקולא לפייר  דלארה GP2/05  GP2 (2005) F3000  1:38.936  ג'ורג'יו פנטאנו  לולה B02/50  F3000  (2002) יורוסרייס 3000  1:40.909  ג'אקומו ריצ'י  לולה B02/50  יורוסרייס 3000 (2006) פורמולה 3  1:47.137  ולריו סקסלטי  דלארה F399  אליפות נפורמולה 3 האיטלקית (2000) GT1 (GTS)  1:47.399  אוה אלזן  סאלין S7-R  אליפות ה-GT (2004) אליפות הסופרבייק העולמית  1:48.389  טרוי בייליס  דוקאטי 998 F02  אליפות הסופרבייק העולמית (2002) 500 סמ"ק  1:49.436  מיק דוהאן  הונדה NSR500  גרנד פרי סן מרינו (1997) פורמולה רנו 2.0  1:50.679  פסקל קוכם  טאטוס FR2000  רנו יורוקאפ (2004) 250 סמ"ק  1:51.872  טצויה הרדה  אפריליה RSV 250  גרנד פרי אימולה (1997) N-GT  1:52.425  לוקאס לור  פורשה 911 (996) GT3-RSR  מרוץ 500 הק"מ של אימולה (2004) אליפות הסופרספורט העולמית  1:53.122  קווין קרטין  ימאהה YZF-R6  אליפות הסופרספורט העולמית (2003) סופר טורינג  1:55.737  עמנואל נאספטי  ב.מ.וו 320i  אליפות הסופרטורינג האיטלקית (1999) 125 סמ"ק  1:58.490  ולנטינו רוסי  אפריליה RS125R  גרנד פרי אימולה (1997) סופר 2000  1:59.756  פבריציו ג'ובנרדי  אלפא רומיאו 156 GTA סופר 2000  ETCC (2004) מסלול גרנד פרי עם שיקיינים: 5.040 ק"מ(1980–1994) פורמולה 1  1:24.335  דיימון היל  ויליאמס FW16  גרנד פרי סן מרינו (1994)  200px גרופ C  1:37.840  פיירלואיג'י מרטיני  לנצ'יה LC2  מרוץ 1000 הק"מ של אימולה (1984) F3000  1:38.290  גבריאל טרקווני  מרץ 87B  F3000 (1987) פורמולה 3  1:45.429  לוקה בדואר  דלארה F391  אליפות הפורמולה 3 האיטלקית (1991) גרופ A  1:51.799  אנטוניו טמבוריני  אלפא רומיאו 155 GTA  אליפות הסופרטורינג האיטלקית (1992) 500 סמ"ק  1:53.360  קני רוברטס  ימאהה YZR500  גרנד פרי סן מרינו (1983) ב.מ.וו M1 פרוקאר  1:54.768  נלסון פיקה  ב.מ.וו M1 פרוקאר  ב.מ.וו M1 פרוקאר (1980) סופר טורינג  1:58.079  פבריציו ג'ובנרדי  פיג'ו 405 Mi16  אליפות הסופרטורינג האיטלקית (1993) 250 סמ"ק  2:03.130  אנטון מאנג  קוואסקי KR250  גרנד פרי סן מרינו (1981) 125 סמ"ק  2:06.030  אנחל נייטו  גארלי 125 GP  גרנד פרי סן מרינו (1983) 50 סמ"ק  2:21.420  ריקארדו טורמו  מורבילדלי 50  גרנד פרי סן מרינו (1983) תצורת גרנד פרי מקורית עם שיקיינים: 5.060 ק"מ (1973–1979) פורמולה 1  1:33.610  ז'יל וילנב  פרארי 312 T4  גרנד פרי דינו פרארי (1970)  200px גרופ 7  1:34.900  ג'ורג' פולמר  פורשה 917/10 TC  קופה אורו די של (1973) גרופ 5  1:40.800  ז'אן פייר ז'אר  מאטרה-סימקה MS670  מרוץ 1,000 הק"מ של אימולה (1974) גרופ 6  1:42.300  ז'אן פייר ז'אר  רנו אלפין A442  מרוץ 500 הק"מ של אימולה (1976) פורמולה 3  1:47.800  מישל אלבורטו  מרץ 793  אליפות הפורמולה 3 האיטלקית (1979) 500 סמ"ק  1:56.000  קני רוברטס  ימאהה YZR500  גרנד פרי האומות (1979) 350 סמ"ק  1:59.300  קורק בלינגטון  קוואסקי KR350  גרנד פרי האומות (1979) 250 סמ"ק  2:01.400  קורק בלינגטון  קוואסקי KR250  גרנד פרי האומות (1979) 125 סמ"ק  2:08.500  תיירי אספייה  מוטובקאן 125  גרנד פרי האומות (1979) 50 סמ"ק  2:24.500  יוגניו לצריני  קריידלר 50 GP  גרנד פרי האומות (1979) תצורת מסלול מקורית: 5.017 ק"מ (1953–1972) גרופ 7  1:27.700  הלמוט מרקו  BRM P167  אינטרסרייס (1972)  200px פורמולה 2  1:31.900  פיטר גת'ין  שברון B20  פורמולה 2 (1972) גרופ 6  1:36.900  ג'קי איקס  מיראז' M3/300  מרוץ 500 הק"מ של אימולה (1969) גרופ 4  1:41.700  פרנק גרדנר  לולה T70 Mk IIIB GT  מרוץ 500 הק"מ של אימולה (1969) פורמולה 3  1:42.300  סנדרו צ'ינוטי  ברבהאם BT35C  אליפות הפורמולה 3 האיטלקית (1972) פורמולה 1  1:48.300  טרבור טיילור  לוטוס 25  גרנד פרי אימולה (1963) גרופ 3  2:04.100  הרברט דמץ  אברת' סימקה 1300 GT  אליפות ה-GT (1965)

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:איטליה: מסלולי מרוצים