קרב שכם (1918)

תוכנית הקרב של קרב שכם כחלק מקרב מגידו|שמאל|ממוזער|250px
קרב שכם היה חלק ממערכת מגידו ונועד לכבוש את גב הרי שומרון, ושכם במרכזם, ולדחוק את הכוחות העות'מאנים המבוצרים שם מזרחה וצפונה כדי למנוע את התערבותם במאמץ העיקרי של קרב מגידו שנועד לכבוש את קו חיפה - עמק יזרעאל - עמק הירדן, לנתק בין מרכז הארץ וצפונה וללכוד כוחות טורקים רבים שישבו בהרי שומרון.

הפעולה הבריטית צלחה לבסוף ועל אף הכוחות החזקים של הטורקים והביצורים הכבדים הצליחו הבריטים להביס את הטורקים שנסוגו מגב ההר מזרחה אל מעבר לנהר הירדן או צפונה, דרך סמח', לסוריה.

 רקע 
בדצמבר 1917 כבשו הבריטים את ירושלים והשתלטו על קו נחל הירקון תוך שהם מייצבים את קו שתי העוג'ות שחתך את ארץ ישראל לשניים. משלב זה החל מפקד המערכה, גנרל אדמונד אלנבי, לתכנן את השלב האחרון של המלחמה.

במקביל לשלבי התכנון התמודד הפיקוד הבריטי עם מהלך משמעותי של חילופי כוחות כשיחידות המבוססות חיילים אנגלים הוצאו מהחזית ונשלחו לחזק את חזית המערבית באירופה ובמקביל תוגבר הכוח הבריטי בארץ ישראל ביחידות שהתבססו בעיקרן על חיילים הודים (אך גם חיילים אוסטראלים וניוזילנדים). חלק מכוחות אלו הועברו מזירות אחרות (למשל מהמערכה במסופוטמיה ומהחזית המערבית) אך יחידות אחרות כללו מתגייסים חסרי ניסיון צבאי ונדרשה תקופת אימון כדי לשפר את יכולתם המבצעית.

במקביל להתארגנות הבריטית פעל גם הצבא העות'מאני לחיזוק עמדותיו ברכס הרי שומרון ומורדותיו המזרחיים והמערביים. תוכנית הגנתית זו התבססה על ההנחה המוטעה שהמתקפה הבריטית צפונה תתקיים על רכס הרי שומרון ומורדותיו המזרחיים ונבעה מתוכנית הטעייה שרקם המודיעין הבריטי.

 תוכנית הקרב 
 תוכנית כלל המערכה 
תוכנית הקרב של אלנבי, לקראת קרב מגידו, התבססה על 3 מאמצים עיקריים:
 פריצת דיוויזיות פרשים לאורך מישור החוף, ואדי עארה, עמק יזרעאל ובית שאן תוך איגוף הכוח העיקרי הטורקי שהתבסס בהרי שומרון.
 תקיפת הביצורים הטורקים בהרי שומרון על ידי דיוויזיות הרגלים.
 חסימת הדרכים בבקעת הירדן כדי למנוע בריחת כוחות טורקים דרך נהר הירדן על ידי כוחות רגלים ופרשים.

 תוכנית קרב שכם 
למטרת כיבוש שכם וסביבתה הקצה הפיקוד הבריטי 2 דיוויזיות רגלים (במבנה של קורפוס) שתנוענה מאזור ירושלים צפונה כשדיוויזיה אחת נעה על מורדות המזרחיים של הרי שומרון והשנייה על המורדות המערביים. ממערב לקורפוס זה נע קורפוס נוסף שנועד לבלום תגבור כוחות טורקיים על גב ההר.

 הכוחות המעורבים במערכה 
 צבא בריטניה 
הכוח העיקרי שהופנה למערכה לכיבוש גב ההר ושכם היה הקורפוס ה-20 בפיקודו של גנרל פיליפ צ'טווד שכלל את היחידות הבאות:
 הדיוויזיה ה-53 בפיקוד מייג'ור גנרל סטנלי מוט (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-158, ה-159 וה-160).
 הדיוויזיה ה-10 בפיקוד מייג'ור גנרל ג'ון לונגלי (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-29, ה-30 וה-31).
 חיל ווטסון (שכלל את רגימנט הפרשים הקורפוסי ה"יומנרי" ובטליוני חפרים).
לרשות הקורפוס עמדו מטוסים לצורכי סיור, צילום ותקיפה מיחידות אוויר בשדות התעופה ברמלה ובואדי צראר.

ממערב לקורפוס ה-20 נפרשו הדיוויזיות של הקורפוס ה-21 בפיקודו של גנרל אדוארד באלפין ובמישור החוף נפרשו דיוויזיות הפרשים של קורפוס-המדבר הרכוב בפיקודו של גנרל הנרי שובל. בבקעת הירדן, ממזרח לקורפוס ה-20, נפרש "חיל צ'ייטור" בפיקוד גנרל אדוארד צ'ייטור.

 הצבא העות'מאני 
הכוח הטורקי שהתבצר בהרי שומרון ובמורדות המזרחיים התבסס על הארמייה השביעית. הארמייה, בפיקודו של [מוסטפא פבזי פאשה , מנתה כ-7,000 חיילים שנתמכו בכ-110 תותחים. הארמייה הורכבה מ-2 קורפוסים (הקורפוס השלישי והקורפוס ה-23).

ממערב נפרשה הארמייה השמינית ומעבר לירדן נפרשה הארמייה הרביעית. ארמיות אלו פעלו תחת קבוצת ארמיות ילדרים בפיקודו של אוטו לימן פון זאנדרס.

 מהלך הקרב 
 18 בספטמבר 1918 
הדיוויזיה ה-53, שעמדה להילחם בשטח סלעי בו מעטים השבילים, החלה להתקדם לעבר השטחים שהוחזקו על ידי הטורקים כדי להכין תשתית לתחילת הפעילות. לאחר ירי בין הכוחות (כולל ירי ארטילרי) נסוגו חיילי הדיוויזיה.

 19 בספטמבר 1918 
קרב מגידו החל ב-19 בספטמבר 1918 לפנות בוקר כשיחידות הפרשים של קורפוס-המדבר הרכוב החלו להתקדם צפונה לאורך מישור החוף ובמקביל החל הקורפוס ה-21 להתקדם ממזרח באזור טבסור  וטולכרם. לאחר הצלחת השלב הראשון הורה אלנבי לקורפוס ה-20 להתקדם צפונה ולתקוף את ביצורי הטורקים.

צ'טווד פיצל את כוחותיו כך שהדיוויזיה ה-10 התקדמה במורדות המערביים של הרי השומרון (ממערב לכביש 60 הנוכחי) במטרה לכבוש את שכם בעוד שהדיוויזיה ה-53 התקדמה במדרון המזרחי של רכס הרי שומרון במטרה לחסום את הדרכים היורדות לבקעת הירדן. במרווח בין שתי הדיוויזיות התקדם "כוח ווטסון".

במהלך יום זה כבשה הדיוויזיה ה-10 את פרח'ה ואת סלפית.

 20 בספטמבר 1918 
ב-20 בספטמבר 1918 המשיכה הדיוויזיה ה-10 להתקדם צפונה וכבשה את כפר חארס. במקביל התקדם "כוח ווטסון" על ציר ירושלים-שכם (כיום כביש 60) ולאחר שכוחות ההנדסה שלו פינו מוקשים שהטמינו הטורקים התקדם הכוח וכבש את לובאן א-שרקיה וא-סאוויה. הדוייוזיה ה-53 המשיכה להתקדם ממזרח לגב ההר אולם נתקלה בהתנגדות טורקית חזקה.

בניגוד לקשיים של הקורפוס ה-20 לכבוש את גב ההר הצליחו הקורפוס ה-21 וקורפוס המדבר הרכוב לעמוד במשימתם ולהתקדם תוך שהם מביסים את היחידות הטורקיות ושובים כ-25,000 חיילים טורקים. דבר זה ערער את יכולת העמידה של הדיוויזיה השביעית הטורקית וכוחותיה החלו לסגת.

 21 בספטמבר 1918 
ב-21 בספטמבר 1918 המשיך "כוח ווטסון" להתקדם על דרך ירושלים-שכם והגיע עד רוג'ייב (כ-3 ק"מ מדרום מזרח לשכם) שם נתקל באש טורקית כבד וכבש את המקום בהתקפת פרשים. במקביל התקדמה הדוייוזיה ה-10 מדרום לשכם וכבשה את הכפר בלאטה אל-בלד  (כיום בלאטה) ושטחים נוספם מדרום לשכם. במקביל התקדמה הדיוויזיה השלישית "לאהור" (מהקורפוס ה-21) התקדמה ממערב וכבשה את העיירה רפידייה  ממערב לשכם והשלימה בכך את כיתור העיר משלושת צדדיה. כדי להשלים את כיתור שכם הוזעקה בריגדת הפרשים החמישית  (מהדיוויזיה ה-60 של הקורפוס ה-21) ששהתה בטולכרם והיא כבשה את צפון שכם וניתקה את מסילת הרכבת. בצהרי היום נכנסו הכוחות לשכם וכבשו אותה. לאחר כיבוש העיר התברר שרוה הדיוויזיה השביעית הספיקה לסגת מהעיר ולנוע צפונה.

במקביל התקדמה הדיוויזיה ה-53 ממזרח לשכם כדי לחסום את הדרך היורדת לוואדי אל-פארעה ולמנוע בריחת כוחות טורקים לבקעת הירדן ועבר הירדן. בשלהי אותו יום תקפו כוחות של הדיוויזיה ה-53 וטייסות של חיל האוויר הבריטי את ההכוחות הטורקים הנסוגים במהלך הקרב בנחל תרצה וגרמו להם לפגיעות קשות.

 לקריאה נוספת 
 ג'ון גריינג'ר, "הלחימה על ארץ ישראל-1917", הוצאת מודן והמעבדה התפיסתית באגף המבצעים, 2012.
פילדמרשל ארצ'יבלד פרסיוול ויוול, מסעי המלחמה בארץ ישראל, הוצאת אריאל, 2007.


































 קישורים חיצוניים 

 קרב שכם, באתר ebrary.net

 הערות שוליים 

שכם (1918)
שכם (1918)
שכם (1918)
שכם (1918)
קטגוריה:שכם: היסטוריה
קטגוריה:מלחמת העולם הראשונה: 1918