מנחם בן שלמה

רבי מנחם ברבי שלמה היה פרשן מקרא, מדקדק וראש ישיבה שפעל ברומא שבאיטליה במאה ה-12. חיבר את מדרש שכל טוב שהוא פירוש על התורה בדרך הדרש והדקדוק ומשולבים בו פסקי הלכה. בנוסף, חיבר ספר בשם "אבן בחן" על ענייני דקדוק ולשון.
 קורות חייו 
נולד לאביו רבי שלמה ב"ר יצחק בעיר רומא בערך בשנת 1100שנת לידתו היא על פי השערת שלמה בובר בהקדמתו למדרש שכל טוב על ספר בראשית.

רבי מנחם למד תורה מפי אביו וכן מפי עוד כמה חכמים אחרים ששמם לא ידוע אך פעמים רבות בספריו הוא מביא דברים בשמם תחת הכינויים "רבותיי" ו"מוריי". כשגדל רבי מנחם החל לשמש כראש הישיבה בעירו.

רבי אברהם אבן עזרא שביקר ברומא בשנת 1145, התיידד עם רבי מנחם ואף כתב כמה שירים לכבודו.

רבי בנימין מטודלה שביקר ברומא בשנות ה-70 של המאה השתים עשרה, מזכיר את "ר' מנחם ראש הישיבה" כאחד מראשי קהילת רומא שעימם נפגש במהלך ביקורו.

רבי מנחם שאל כמה שאלות הלכתיות את רבי שלמה ברבי אברהם ברבי יחיאל (אחיינו של ר' נתן ב"ר יחיאל בעל הערוך)שאלות רבי מנחם ותשובות רבי שלמה מופיעות בספר שיבולי הלקט חלק ב סימן נו.

לרבי מנחם היו 3 בנים- שאלתיאל ידידיה ויצחק והוא מזכירם בהקדמת ספרו אבן בוחן.

לא ידועה שנת פטירתו של רבי מנחם.

 חיבוריו 
 שכל טוב 

בשנת ד'תתצ"ט (1139) חיבר רבי מנחם את ספרו "מדרש שכל טוב" שהוא פירוש על חמישה חומשי תורה. החיבור נקרא כך על שם הכתוב בתחילת ספר משלי: ספר משלי, פרק יג, פסוק טו.
חלק מהפרושים במדרש לקוחים מהגמרא וממדרשי חז"ל, ורבי מנחם עיבד, קיצר ופירש אותם כדי שיהיו מובנים ומסודרים על סדר הפסוקים. פירושים רבים אחרים מבוססים על חוכמת הדקדוק. בתוך הפירושים על סדר הפסוקים, שילב רבי מנחם גם נושאים שלמים של פסקי הלכה שקשורים לפרשה. בראש כל פרשה כתב רבי מנחם מהלך שבו הסביר את הקשר בין סוף הפרשה הקודמת לתחילת הפרשה הזאת.
למרות שבמקורו נכתב הפירוש על כל חמישה חומשי תורה חלק מכתבי היד אבדו ושרד רק הפירוש על חומש בראשית, חלק מחומש שמות (עד פרשת יתרו) וכמה עמודים בודדים מתחילת פרשת ויקרא. בשנים ה'תר"ס-ה'תרס"א (1900-1901), הספר הודפס לראשונה על ידי שלמה בובר בעיר ברלין.
 אבן בחן 
בכ"ג בטבת ד'תתק"ג (1143) סיים רבי מנחם את כתיבת ספרו אבן בחן. לפי עדותו, כתיבת הספר ארכה חמישה חודשים. הספר עוסק בדקדוק עברי ובשלוש עשרה מידות שהתורה נדרשת בהן.
בהקדמתו הוא כותב שמטרת כתיבת הספר הייתה להכין את בניו ידידיה, שאלתיאל ויצחק ללימוד התנ"ך.

הספר מחולק לחמישים שערים.
השער הראשון מכונה על ידי המחבר "חלק היסודות"רבי מנחם נוהג לכנות במילה "יסוד" את מה שאנחנו קוראים היום שורש והוא מילון שבו כינס רבי מנחם את השורשים של השפה העברית על פי שיטתו של מנחם בן סרוק ומבאר את משמעותם. הערכים מסודרים על פי סדר הא-ב ובתוך כל אות מחולקים לארבע קבוצות המכונות "מעלות", במעלה הראשונה- שורשים בני אות אחת, במעלה השנייה-שורשים בני 2 אותיות, במעלה השלישית- שורשים בני 3 אותיות, ובמעלה הרביעית- שורשים בני 4 אותיות ומעלהחלוקה זו נובעת מכך שרבי מנחם הלך לפי שיטתו הדקדוקית של מנחם בן סרוק שנקט שיכולים להיות גם שורשים בני אות אחת או שתיים, אך היום מקובלת שיטתו של רבי יהודה חיוג' שכל השורשים הם בני שלוש אותיות.
בשערים 2–37 מבאר רבי מנחם כללי דקדוק שונים.
ובשערים 38–50 עוסק רבי מנחם בביאורם של י"ג המידות שהתורה נדרשת בהן.

הספר שרד בכתב יד יחיד שהועתק בשנת ה'שי"ב (1552). בסוף השער החמישי דילג המעתיק לאמצע שער ארבעים ותשע, כך שחלק גדול מהספר אינו בידינו כיום אך אפשר לעמוד באופן כללי על תוכנו בגלל שהמחבר כלל בהקדמתו תוכן עניינים ובו כתב במה יעסוק בכל שער מספרו.

 קישורים חיצוניים 



 כתב יד אבן בוחן באתר הספרייה הלאומית.



 הערות שוליים 

קטגוריה:מדקדקי העברית בימי הביניים
קטגוריה:ראשוני איטליה
קטגוריה:פרשני המקרא
קטגוריה:רומא: רבנים
קטגוריה:יהודי איטליה במאה ה-12