לא ידח ממנו נדח

לֹא יִדַּח מִמֶּנּוּ נִדָּח הוא ביטוי מקראי. משמעותו העיקרית היא שלא יאבד אדם מבני ישראל.
מקור הביטוי
הביטוי מבוסס על הפסוק ב:
.

במקורו נאמר על ידי האישה החכמה מתקוע בדבריה אל דוד המלך במטרה לשכנע אותו להחזיר את אבשלום לירושלים. לפי פירוש מצודת דוד טענה האישה שאמנון נהרג על ידי אבשלום כדי לכפר על חטאו במעשה אמנון ותמר, ואבשלום היה שליח ההשגחה ואין להאשימו כל כך.

בהגות היהודית
לפסוק זה נקשרו כמה תובנות בהגות היהודית:
 מטרת הבורא לקיים לעתיד לבוא את כל הנשמות, ושום נשמה של יהודי לא תידחה ותאבד.
 הנשמות יתגלגלו ויחזרו לחיים עד שיעשו תשובה.
 בזמן קיבוץ הגליות יתקבצו כל עם ישראל, ולא יהיו כאלה שיושארו בגלות.
 שום ניצוץ קדושה לא יאבד.
 הנשמה ששקועה בעולם הזה תחת החומר, לבסוף תיחלץ ממנו.
בהלכה
בהסתמך על הרעיון של ביטוי זה נפסקו כמה פסקי הלכה:
 מומר שחזר בתשובה יש לקרב אותו ולא להרחיק אותו מחברות בחבורה קדושה.
 יש לומר קדיש על מאבד עצמו לדעת.
 גם על מינים יש להתפלל שישובו בתשובה.
 יש לומר השכבה על חייל דרוזי שנהרג.
הערות שוליים

קטגוריה:ניבים וביטויים תנ"כיים
קטגוריה:ספר שמואל
קטגוריה:נשמה
קטגוריה:מושגים בקבלה