חוף הזהב ההולנדי

חוף הזהב ההולנדי המוכר גם בשם גינאה ההולנדית (בהולנדית: Nederlandse Bezittingen Ter Kuste Van Guinea או Nederlandse Guinea; בתרגום חופשי: הנחלה ההולנדית בחוף גינאה) היה קולוניה של האימפריה ההולנדית בחוף הזהב שבמערב אפריקה, כיום גאנה, אשר נוסדה ב-1612.

ההולנדים הראשונים הגיעו לאזור ב-1598, והתיישבו לצדם של נתיני האימפריה הפורטוגזית, אשר השתקעו במקום עשרות שנים קודם לכן, ואף בנו את תחנת המסחר הידועה, מצודת אלמינה, שהקמתה מתוארכת לסוף המאה ה-15.

לאורך הזמן הפכה המושבה לאחת העמדות ההולנדיות החשובות ביותר באפריקה, בייחוד לאחר כיבוש המצודה הפורטוגזית ב-1637. בראשית דעיכתו ההדרגתית של שוק העבדים במאה ה-19 החלה הקולוניה להתפזר, עד שבשנת 1872 סופחה באופן סופי לאימפריה הבריטית, במסגרת האדהין, 1961; עמוד 6; "תחת ההסכם שנחתם ב-17 בפברואר 1872, הועבר חוף הזהב לאנגליה ב-6 באפריל אותה שנה. בין הדברים שנכתבו בהצהרה, ; כבר בזמן כתיבת האמנה הזו נראה כי ההולנדים ניצבו בפני קשיים עליהם לא יכלו להתגבר, דבר שככל הנראה תרם להחלטתם לוותר על החזקה באזור כולו"..

 היסטוריה 
 התיישבות הולנדית 

הפורטוגזים היו האירופאים הראשונים שהגיעו למערב אפריקה, ועד ל-1471 כבר השתקעו באזור שעתיד היה להיקרא בשם חוף הזהב. הבהלה לזהב, שנהב ופלפל צמחה לממדים כה גדולים, עד שב-1482 בנו במקום תחנת מסחר קבועה, היכן שכיום שוכנת מדינת גאנה. אותו מבצר, אשר כונה תחילה בשם סאו ג'ורג' דה מינה ומאוחר יותר שונה שמו למצודת אלמינה, נבנה על מנת לבסס את המסחר הפורטוגזי באזור, ולהגן עליו מפני מתחרים אירופאים ושבטים אפריקאים עויניםלהורל, 1995; מגע אירופאי ראשוני וסחר בעבדים; עמוד 9; "הפורטוגזים היו הראשונים לדרוך במקום. עד 1471, תחת חסותו של הנסיך אנריקה הספן, הם הגיעו לאזור אשר עתיד היה להיקרא בשם חוף הזהב. האירופאים הכירו את המקום בשל מחצבי הזהב שבו, אשר הגיעו עד לצפון אפריקה המוסלמית דרך נתיבי מסחר בסהרה. המקום משך את תשומת לבם של הפורטוגזים בשל הדרישה ההולכת וגוברת לזהב, שנהב ופלפל, עד שב-1482 בנו את תחנת המסחר הקבועה הראשונה של האימפריה הפורטוגזית בחוף המערבי, כיום גאנה. אותו מבצר, מצודת אלמינה, אשר נבנה על מנת להגן על המסחר הפורטוגזי מפני מתחרים אירופאים ואפריקאים עוינים, עדיין עומד על תילו"..

ההתיישבות הפורטוגזית המקומית, המוכרת יותר בשם חוף הזהב הפורטוגזי, נותרה על כנה במשך יותר ממאה שנים. במהלך אותה תקופה, השלטונות בליסבון חיפשו להשיג מונופול על כל המסחר במערב אפריקה ולהעביר אותו לידי בית המלוכה, זאת על ידי מינוי והצבת בכירים שונים במצודתם, וכן באמצעות הפגנת יחס עוין ואלים כלפי כל ניסיון אנגלי, צרפתי או הולנדי, לקיים פעילות מסחרית על רצועת החוף.

 היה ההולנדי הראשון אשר נודע בכך שהצליח לנצל את משאביו הטבעיים של חוף הזהב, ולשוב חזרה לנמל ארצו בשלום. אריקס, סוחר ים, נלכד בשבי הפורטוגזי ב-1591 לאחר שנאלץ לעצור בחופי אפריקה בעקבות נזק כבד שספגה ספינתו. במהלך השנתיים ששהה כאסיר בסאו טומה למד לעומק את ההתנהלות המקומית ואת דרכי הפורטוגזים, ולאחר שעלה בידו להימלט חזרה להולנד במרץ 1593, השיג מימון מידי מספר משקיעים עבור הקמת משלחת ימית חדשה ושליחתה לחוף הזהב. משימתו השאפתנית הוכיחה את עצמה כהצלחה גדולה, וכעבור תשעה חודשים שב לביתו עם מטען עשיר בזהב, שנהב ופלפל, מאורע אשר סימל את פתיחת שעריה של מערב אפריקה בפני האימפריה ההולנדיתדלפלייר, 2004; היסטוריה; הרפובליקה ומערב אפריקה לפני 1624; חלוצי הספנות ההולנדית במערב אפריקה; ברנט אריקס; "לאחר שב-1590 הפליג רב החובל ההולנדי ברנט אריקס מנמל אנקהאוזן, בכוונה להגיע לחוף הברזילאי ולהעמיס את ספינתו בסוכר, נאלץ לעצור לחופי גינאה לאחר שהספינה, אשר הייתה מאוישת בשלושים ושישה אנשי צוות, ספגה נזק כבד. שם, ב-1591, נפל לידי הפורטוגזים, אשר ראו בנוכחותו ההולנדית הסגת גבול והפרה של מונופול המסחר שלהם. במהלך תקופת השבי בת השנתיים בה שהה על אי הסוכר סאו טומה, למד היטב את דרכיהם של הפורטוגזים בחוף הזהב ובמערב אפריקה, וכאשר הצליח לשוב לרפובליקה במרץ 1593, שכנע מספר סוחרים באנקהאוזן להוציא משלחת לחוף הזהב"; "משימתו השאפתנית התגלתה כסיפור הצלחה גדול: כעבור תשעה חודשים, שב בידיים מלאות בזהב, שנהב ופלפל. מסעו המוצלח של ברנט אריקס, כמו כן, היווה את גילויה ההולנדי המיידי של מערב אפריקה"..

במהרה החלו סוחרים הולנדים רבים לפקוד את חופיה של מערב אפריקה, ביניהם אישים נודעים כגון קלאס אדריאנס, ,  ו. לא חלף זמן רב בטרם החלו להפנות את מבטם לכיוון המצודה הפורטוגזית הגדולה. , טען , מגלה ארצות אשר העלה בכתב את התיעוד הראשון של מערב אפריקה בשפה ההולנדיתמארס, 1602; על הכוח והחוזק של טירת דה מינה והמסחר שיגיע עמה; עמוד 224; "אך מאחר שהאדם ההולנדי גמר אומר בלבו לדרוך על האדמה הזו, החליט הפורטוגזי לברוח עם בואו, והוא אינו מעז לחזור לשם, כך שאפילו אם אותם המקומות והערים ייפלו חזרה לידיהם מפעם לפעם, וגם אם ההולנדים היו מאבדים את הטירה דה מינה, עדיין הייתה בידיהם יותר סמכות על הארץ, מאשר מה שהיה או יהיה בידי הפורטוגזים במשך כל חייהם"..
 בין פורטוגל וספרד לבין הרפובליקה ההולנדית, אשר נמשכה מ-1609 עד ל-1621, הפריעה לפעילותם השוטפת של הסוחרים ההולנדים בחוף הזהב, מאחר שהעניקה לפורטוגזים את האמצעים להגן על מונופול המסחר שלהם. תחילה ניסו הסוחרים להתאגד לכדי חברה מאוחדת וחזקה יותרדלפלייר, 2004; היסטוריה; הרפובליקה ומערב אפריקה לפני 1624; לקראת חברה אטלנטית מאוחדת; "על אף הצלחתם, הסוחרים ההולנדים אשר הפליגו תחת דגלם הפרטי הבינו כי תוכניתם להשתלט על הטריטוריה הפורטוגזית שמעבר לים לא תוכל להתגשם בעזרתן של חברות משא פרטיות. בשל כך התאגדו סוחרי העיר אמסטרדם ב-1600 והקימו את חברת גינאה, אשר נועדה לעמוד תחת ההתקפות הפורטוגזיות, ולסלק מדרכה תחרות נוספת"., ולבסוף עתרו לסטאטן חנראל, הפרלמנט של הרפובליקה, בתחינה להקים מבצר משלהם על החוף. הפרלמנט נענה לבקשתם, וב-1611 שלח לחוף הזהב את יאקוב אדריאנס קלנטיוס, הגנרל הראשון של הקולוניה. כעבור שנה, לאחר שהצליח למסד את רשותם של מנהיגי השבטים המקומיים בדמות , הקים את  בסמוך ל, היכן שקודם לכן עמדה תחנת מסחר הולנדית אשר הפורטוגזים שרפו עד היסודדלפלייר, 2004; היסטוריה; הרפובליקה ומערב אפריקה לפני 1624; המאבק נגד האימפריה הספרדית-פורטוגזית; "ההולנדים ראו בכך הפרה עוינת של הפסקת האש של תריסר השנים ופנו לסטאטן חנראל"; "ב-1611 שלח הסטאטן חנראל משלחת לחוף הזהב בראשות ג'ייקוב אדריאנס קלנטיוס, בכדי להשגיח על האינטרסים ההולנדים במערב אפריקה. כעבור שנה נבנה המבצר ההולנדי הראשון במורי, מצודת נסאו, אשר היה הלב הפועם של הולנד בחוף הזהב עד לכיבושה של מצודת אלמינה מידי הפורטוגזים"..ממוזער|450x450 פיקסלים|מצודת אלמינה ומצודת נסאו מאת  מ-1665.בתום הפסקת האש נוסדה חברת הודו המערבית ההולנדית ב-3 ביוני 1621, אשר החלה להדק את אחיזתה מסביב לקולוניות הפורטוגזיות באפריקה ובאמריקה כחלק ממדיניות , התוכנית הגדולה. במהרה הבינו ההולנדים שבכדי לעקור את השורשים הפורטוגזים בברזיל, תחילה יהיה עליהם לקטוע את אספקת העבדים שהגיעה מאפריקהדלפלייר, 2004; היסטוריה; קרב אלמינה; המאבק ההולנדי: כישלון הגרוט דזין; "על מנת להשיג שליטה בייצוא הזהב של מערב אפריקה, החליט ב-1623 חבר המנהלים של חברת הודו המערבית ההולנדית, לפתוח במבצע צבאי קטן באלמינה. עם זאת, ההגנה על המצודה נתפשה בעיניהם כחזקה מדי. תקיפת תחנת העבדים בסאו פאולו דה לואנדה נראתה כמו מהלך סביר יותר. כמו כן, העדיפו מרבית המנהלים ליזום מתקפה בקנה מידה רחב יותר כנגד מושבותיה האחרות של פורטוגל, כגון ברזיל ואנגולה. אולם אנשי החברה הבינו במהרה כי המערכה על ברזיל תיכשל עוד בטרם תתחיל, אם לא תיקטע קודם לכן אספקת העבדים האפריקאית. רק בשלב מאוחר יותר, החליטו, ינסו לתקוף את מצודת סאו ג'ורג' דה מינה"..

לאחר  ב-25 באוקטובר 1625, בו ספגו ההולנדים תבוסה מוחלטת כאשר נטבחו בידי הכוח הפורטוגזי ששמר על המצודה, חלפו כמעט תריסר שנים בטרם ניסו את מזלם שוב. , אשר התרחש בין ה-24 ל-29 באוגוסט 1637 והובל בידי הקולונל האנס קווין, הביא לכניעתם הסופית של הפורטוגזים, לאחר שאנשי החברה תקפו והפציצו את המבצר באש תותחים במשך מספר ימים. בשנים הבאות נפלו גם מצודת סן סבסטיאן ב-1640 ומצודת סנטו אנטוניו ב-1642, עד שלא נותרה כל נוכחות פורטוגזית בחוף הזהבגרהאם, אסה, 2001; עבדות, מורשת ותיירות בגאנה; עמודים 34–35; "אף על פי שההולנדים המשיכו לבנות מצודות מבוצרות באזור חוף הזהב, הם לא פסקו במרדפם אחר הפורטוגזים. ב-1625, תקפו את מצודת אלמינה הפורטוגזית, אך נכשלו לכבוש אותה. מאוחר יותר חזרו שוב, ב-1637, והצליחו לקחת אותה מידיהם. תקיפות הולנדיות נוספות המשיכו להכות במבצרים הפורטוגזים, ועד ל-1642, נכבשו כל העמדות הפורטוגזיות בחוף הזהב, ונוכחותם נעלמה לחלוטין מהאזור"..

 תחרות אירופאית 

חברת הודו המערבית ההולנדית קיבלה ב-1621 מונופול על כל המסחר באיים הקריביים ובחוף הזהבדלפלייר, 2004; היסטוריה; הרפובליקה ומערב אפריקה לפני 1624; חברת הודו המערבית ההולנדית הראשונה; "ב-3 ביוני 1621, הסכים הסטאטן-חנראל לקונספט של הפטנט החדש, וחברת הודו המערבית ההולנדית הפכה למציאות. תוקף הסמכות שהוענקה לה הוגבל לעשרים וארבע שנים, שבסופן היה אמור הפרלמנט להחליט האם להאריך אותו. החברה החזיקה במונופול על כל הזירה האטלנטית, וכלל ההחלטות הנוגעות להקמת בריתות, קבלת זכויות לחוזי מסחר בלעדיים, מתן דין צדק, בניית קולוניות ואחזקת הכוחות הצבאיים שבהן, היו נתונות בידיה"., אך הנוכחות האירופאית הזרה לא מיהרה להיעלם מהאזור, ומספר מקרים יוצאי דופן אף זכו לפרסום, לאחר שעובדים בכירים עזבו את שורות החברה לטובת סוכנויות אירופאיות אחרותוירטה, 2018; כמו עכביש ברשת; "בזמן שנמצאו מעבר לים, לא נחשבו אינדיבידואלים לשחקנים כלכליים הבקיאים בנתיבי מסר, שווקים וכלים פיננסים בלבד, אלא גם לחלקים המרכיבים מבנה חברתי גדול יותר. מבנים חברתיים שונים חיברו בין העולם האירופאי לעולם שמעבר לאוקיינוסים, תוך כדי הענקת הזדמנויות והצבת מגבלות בעת ובעונה אחת. בשל כך, יזמות לא נתפשה כמאמץ אינדיבידואלי טהור, אלא יותר בתור תופעה אשר הייתה מוטמעת במהות החברה"..
ימין|ממוזער|350x350 פיקסלים|מצודת אלמינה מצדה הצפון-מערבי, כפי שהיא נראית מכיוון הנהר, באטלס של , 1665–1668.
אחד מהם, , היה קצין רם-דרגה לשעבר בחברה ההולנדיתהייר, 2011; מצודת ויטסן בטקוראדי 1659–1774; "המבנה האירופאי הראשון שנבנה בטקוראדי היה שוודי, והוקם ב-1653 בידי הפיסקל לשעבר, או המנהל הראשי, של חברת הודו המערבית ההולנדית בחוף הזהב, הנדריק קרלוף", אשר החל לעבוד עבור  שנוסדה ב-1649 בידי התעשיין  על מנת לקדם מסחר בקולוניה, אשר בחלוף הזמן, נודעה בשם . עם זאת, הנוכחות השוודית בחוף הזהב הוכיחה את עצמה כזמנית בלבד. אנשי המשלחת הקימו את מצודת קייפ קוסט על בסיס תחנת מסחר קודמת שנבנתה בידי הפורטוגזים, אך תככים שונים בינם לבין כוחות הדנים הובילו לערעור מעמדם האזורי, עד שלבסוף השתלטו ההולנדים לחלוטין על מצודתם ב-1663הייר, 2011; מצודת ויטסן בטקוראדי 1659–1774; "העמדה השוודית נכבשה ב-1657 בידי כוח המשלחת הדנית, אשר הובל בידי אותו הנדריק קרלוף, אשר ייסד את המצודה השוודית בעצמו, בטרם העביר את נאמנותו מהצד השוודי לצד הדני. המצודה סופחה בידי ההולנדים ב-1659, אשר שינו את שמה למצודת ויטסן מיד לאחר מכן"..

ההתיישבות הדנית באזור, עם זאת, הוכיחה את עצמה כעיקשת יותר, והפכה למטרד קבוע עבור ההולנדים. בראשית דרכם הקימו הדנים את טירת אוסו ואת לארסן, 2014; דנמרק על חוף הזהב; "בשלהי 1659 הגיעה הקולוניה הדנית להסכם עם המלך המקומי, פטו, בנוגע להקמת מבצר משלהם, מצודת פרדריקסבורג, סמוך לקרולסבורג. המצודה נותרה תחת חזקה דנית עד ל-1685, אז נמסרה לידי הכוחות הבריטים בגין חוב כספי, ושמה שונה למצודת רויאל. אולם הדנים הגיעו כבר ב-1661 כמאה וחמישים קילומטרים מזרחה, וקיבלו את רשותו של שליט אקרה, בתמורה לתשלום כספי, לבניית מצודה נוספת אשר נקראה על שמו של המלך כריסטיאן הרביעי, כריסטיאנבורג"., אשר נכבשו פעמים רבות, והשלטון בהן נודע בכך שעבר מיד ליד. לאורך שהותם במערב אפריקה איישו חמישה מבצרים שונים, עד שלבסוף מכרו אותם לידי הבריטים ב-1850לארסן, 2014; פירוק התשתיות; "בעקבות לחץ מצד גורמים מסחריים בלונדון, התקיימה המכירה ב-31 בדצמבר 1849, וב-6 במרץ 1850 נמסרה מצודת כריסטיאנסבורג. ב-30 הורד הדגל מהמוצב הדני האחרון".. הכוחות הבריטים הפכו ליריביהם העיקריים של ההולנדים, ולחמו בהם ללא הפוגה, בייחוד במסגרת , סדרת עימותים אלימים אשר התרחשו בין השנים 1694–1700 והתגלגלו לכדי מאבק אינטרסים סבוך. ההולנדים ביקשו לשמור על המונופול המסחרי שלהם, הבריטים חפצו להקים מחדש את מצודתם בקומנדה, השבטים המקומיים עסקו במאבקי שלטון פנימיים, וסוחרים אירופאים דומיננטיים התנדנדו מצד אחד לאחרתורנטון, 1999; מלחמה ביערות: חוף הזהב; עמוד 66; "לא קיימת דוגמה יותר מוצלחת להמחשת השילוב המסובך שבין היריבות האירופאית והיריבות האפריקאית, מאשר מלחמות הקומנדה אשר התרחשו בשלהי המאה השבע עשרה. האינטרסים האירופאים המשיכו להתקיים גם לכל אורך המאה השמונה עשרה, וכן ניסיונותיהם להשפיע על הפוליטיקה האפריקאית לטובת מטרותיהם והבסת יריביהם. השליטים האפריקאים יכלו לשחק במשחק המניפולציות הזה, ועשו זאת, מהצד שלהם"..

בין כל המאבקים הללו בלטה גם נוכחותה הקטנה של המשלחת הגרמנית מברנדנבורג, אשר דרכה על אדמת חוף הזהב לראשונה ב-1682, והקימה עליה שני מבצרים;  ומצודת דורותיבריגס, 2014; אשים והדרום-מערב הרחוק; "למצודת גרוס-פרידריכסבורג יש היסטוריה קטנה יחסית מאחוריה, והיא אחת משתי המצודות הגרמניות הנמצאות בגאנה (השנייה היא מצודת דורותי המוחרבת, ליד אקווידה); היא נבנתה בידי חברת אפריקה-ברנדנבורג, אשר הגיעה יחסית מאוחר למאבק השליטה על חוף הזהב, בתור נציגה של הנסיך פרידריך וילהלם הראשון".. שמה של הקולוניה שונה באופן רשמי ל ב-1701 עם התפרקות מרקיזות ברנדנבורג והיווסדות ממלכת פרוסיה. על אף שמבצרי הקולוניה נכבשו מספר פעמים, היא החזיקה מעמד עד ל-1721, אז מכר אותה פרידריך וילהלם הראשון להולנדים"ברנדנבורגר, חוף הזהב הפרוסי", מדינאי העולם, גאנה; אורכב מהמקור ב-16 באפריל 2013..

 השבטים המקומיים 
תושבי הקולוניות האירופאיות נשאבו מעת לעת אל תוך המאבקים והקונפליקטים של השבטים המקומיים, היות שבין שני הצדדים התקיימו בריתות לצורכי מסחר ושלום. הסכמים אלו, אשר לרוב היו מסובכים מטבעם, עירבו את שני הצדדים, הבריטים וההולנדים כאחד, בניסיונות לגייס את האוכלוסייה המקומית לשורותיהם, או לשכנע אותה לתקוף את הצד היריב ואת בעלי בריתו האפריקאים. הדבר פעל גם להפך, בדמות כוחות אפריקאים אשר ניסו לגייס את האירופאים בתור שכירי חרב עבור המלחמות הפנימיות שניהלו, או בתור דיפלומטים לשם בוררות והתרת סכסוכים.ממוזער|400x400 פיקסלים|ציור של חוף הזהב אשר הוזמן בידי האדמירל מיכיל די רייטר, 1666–1668.אחת הדרכים הנפוצות בה השתמשו האירופאים על מנת להימנע ממלחמות הייתה . לעיתים קרובות נהגו לקיים הסכמים עם המקומיים בעזרת טקס הנקרא  או סליזארי, שם הנגזר מהמילה הפורטוגזית סזאר, שמשמעותה להתחתןאיפסן, 2015; הקדמה: אבותיה של סוורין; עמוד 1; "המנהג לערוך נישואים בין-גזעיים בחוף הזהב החל מיד לאחר שהאירופאים הראשונים החלו לסחור באזור במאה ה-17, והמשיך לאורך דורות נוספים עם ביטול העבדות ב-1803. השיטה הייתה מכונה , או  כאשר הדבר נגע להקמת בית משותף, והן המילה הן המנהג השתרשו מדרכיהם המוקדמות של הסוחרים הפורטוגזים אשר הגיעו למערב אפריקה".. הגברים ההולנדים נהגו להינשא לנשים אפריקאיות שמשפחותיהן היו מעורבות בשוקי העבדים. בצורה זו, נהנו שני הצדדים זה מזה, ואיפשרו את המשך קיומן של שותפויותיהם הרווחיותאיפסן, 2015; הקדמה: אבותיה של סוורין; עמוד 9; "מנהג הסזארי נמשך בחוף הזהב לפחות לאורך שלוש מאות, ובשל המגוון האתני המקומי, גם התבצע בצורות שונות. הסוחרים הפורטוגזים היו הראשונים להתחתן עם נשים ממשפחות מערב אפריקאיות, בשלהי המאה החמש עשרה ובראשית המאה השש עשרה. כאשר האנגלים, ההולנדים והדנים, התיישבו בחוף הזהב במאה השבע עשרה, הם אימצו את המנהגים הפורטוגזים בעצמם"; "סזארי היה נפוץ בין נשות האקאן והפנטה לבין גברים הולנדים ואנגלים בתחנות מסחר באקרה, קייפ קוסט ואלמינה".. נשים אפריקאיות אשר הרו לגברים הולנדים במסגרת קשר נישואים היו זכאיות לכסף וחינוך עבור ילדיהן, ובמקרה שבעליהן עזבו אותן ושבו לאירופה, או שמתו, יכלו לרשת את רכושם ואת עבדיהםאיפסן, 2015; הקדמה: אבותיה של סוורין; עמוד 9; "האמידות יותר מבין הנשים האפריקאיות החזיקו בעבדים, בתים אירופאים, רהיטים, זהב וכסף, וכן בכוח ובהשפעה רבה על הקהילות המקומיות שחיו באזורי החוף. לעיתים תכופות נהגו להתחתן עם מספר גברים אירופאים בזה אחר זה, וכאשר בעליהן מתו או עזבו את אפריקה, הן ירשו את רכושם ועבדיהם. ילדיהם קיבלו שמות אירופאים אך גודלו בידי משפחות אפריקאיות, ובחלוף הזמן החלו הגברים האירופאים להתחתן רק עם נשים ממוצא אירופי-אפריקאי".איפסן, 2015; הקדמה: אבותיה של סוורין; עמוד 11; "אפילו מנהג הסזארי, על אף טבעו הפורטוגזי, חדר לממסד האפריקאי. האיחוד שהתקיים בין גברים אירופאים לנשים אפריקאיות הוכר באופן רשמי בידי השלטון המקומי, דבר שסייע למשפחות לשלב בחברה את צאצאי הזוג, בייחוד במקרים בהם הבעל האירופאי עזב או מת".. מרבית הקבוצות האתניות שחיו באזורי החוף, כגון הגה והפנטה, השתמשו בשיטה הזו על מנת לרכוש יתרונות כלכליים ופוליטיים. המנהג היה נפוץ בתרבויות המקומיות עוד קודם להגעת האירופאים לחוף הזהב, והופיע בכל פעם בה עם או שבט בעל כוח פוליטי משמעותי, פגש ביריב שווה לו. במילים אחרות, הייתה זו מעין מערכת חברתית שנבנתה בכדי להקל על צמיחתם של קשרי ידידות ועסקים.

במצודת אלמינה ירשו ההולנדים מערכת עסקית דומה מקודמיהם, הפורטוגזים, בה שילמו תשלומים סמליים ל, בני הלאום הדומיננטי באזור. אימפריית אשנטי, אשר הביסה את הדנקירה לאחר , נטלה גם את הפריווילגיות ההולנדיות שהיו בידיהם. אף על פי שקיומו של הסכם רשמי בין שני הצדדים מוטל בספק, נטען כי ההולנדים נהגו לשלם לבני האשנטי שתי אונקיות זהב מדי חודשיאראק, 1986; "אחת הסוגיות המציקות ביותר בהיסטוריה של יחסי בני האשנטי עם האירופאים במאה התשע עשרה בחוף הזהב, הייתה המקור והחשיבות של , לכאורה אסמכתה כתובה לתשלום בסך שתי אונקיות זהב שבני האשנטי גבו מדי חודש מידי השלטונות ההולנדים באלמינה"..
הקשר האדוק שנוצר בחלוף הזמן בין בני האשנטי לבין ההולנדים השפיע באופן ניכר על שאר המקומיים, וכן על הבריטים, אשר שמרו על קשר דומה עם בני הפנטה. , שהתרחשה בין השנים 1806–1807, יצרה מתחים בין כל הצדדים אשר נמשכו עד לסיפוח חוף הזהב ההולנדי לאימפריה הבריטית ב-1872.ימין|ממוזער|350x350 פיקסלים|העמוד הראשון של אמנת בוטר, אשר נחתמה ב-27 באוגוסט 1656.לאחר שסילקו את השוודים מ, החלו ההולנדים להקים במקום את מצודת בטנסטיין. מועצת המנהלים של חברת הודו המערבית ההולנדית שיערה כי נוכחות אירופאית במקום תתרום לקיום משא ומתן בדבר חתימת אמנה עם השלטון המקומי של בני ה, אשר תבטיח שלום ארוך-טווח באזור. מנהיגי שבט האהנטה אכן ראו את הרעיון בעין יפה, וב-27 באוגוסט 1656 נחתמה , אשר עיגנה את חוף הזהב בתור מדינת חסות של הולנד, והובילה ליצירת קשרים דיפלומטיים יציבים וארוכים בין שני הצדדים, אשר נמשכו יותר מ-213 שנים.

 ביטול העבדות 

חברת הודו המערבית ההולנדית התפרקה ב-1 בינואר 1792, וכל השטחים שהיו בשליטתה הועברו לבעלות הסטאטן-חנראל של הרפובליקה ההולנדית. במהלך הכיבוש הצרפתי של ארצות השפלה בשנים 1810–1814, נתיני הקולוניה ההולנדית בחוף הזהב מצאו את עצמם בעמדה יוצאת דופן, מאחר שהיו בגבולות הטריטוריה ההולנדית היחידה, למעט האי דג'ימה שביפן, אשר לא הייתה נתונה תחת שלטון צרפתי או בריטי.

חוק סחר העבדים הבריטי של 1807 עצר במהרה כל פעילות הקשורה לעבדות בחוף הזהב. וילם הראשון, מלך הולנד, הכיר בחוק על כל משמעויותיו, ואף חתם על צו מלכותי דומה ביוני 1814, ועל  במאי 1818. באותה העת מונה  לגוברנור-חנרל של חוף הזהב. דנדלס היה פטריוט הולנדי אשר לקח חלק ב; תחילה מונה לגוברנור-חנרל של איי הודו המזרחיים ההולנדיים, אולם עם התפרקות הרפובליקה הבטאווית, רקעו הרפובליקני והמהפכני הפך אותו לדמות שנויה במחלוקת בעיני השלטון של ממלכת ארצות השפלה, אשר הוקמה ב-1815. החשש כי יהפוך לסמל נפוליאוני הביא לבסוף להחלטה למנות אותו למושל חוף הזהב, כאמצעי להרחקתו מעיני הציבור.

דנדלס ניסה לפתח מחדש את הקולוניה כך שהמסחר והייצוא יתבססו על חקלאות ומטעים, ענפים אשר הפכו ללגיטימיים יותר עם ביטול העבדות. בהסתמך על הניסיון שרכש כאשר היה מוצב בג'אווה, בה בנה את דרך הדואר הגדולה, החל לעבוד על מספר פרויקטים שאפתניים לפיתוח תשתיות הקולוניה, ביניהם דרך ראשית אשר תחבר בין אלמינה ל. הממשלה ההולנדית העניקה לו יד חופשית, אולם תוכניותיו לא נשאו פרי מאחר שמת ממלריה ב-8 במאי 1818.
 גיוס לצבא איי הודו המזרחיים 

מצבו של חוף הזהב ההולנדי התדרדר בכי רע לאורך המאה ה-19, ואי סדר תמידי שרר ברחבי הקולוניה. ההתפתחות היחידה שהתרחשה באותה תקופה הייתה תהליך הגיוס המאסיבי עבור . הדרישה הנואשת ל, קרי הולנדים שחורים באינדונזית, החלה ב-1831 בתור אמצעי חירום, לאחר שהשלטון ההולנדי איבד אלפי חיילים אירופאים מצבאו, וכן מספר רב של לוחמים ילידים, ב, ובאותה העת צפה בצניחה כמותית של אוכלוסייתו עם הכרזת העצמאות של בלגיה.ממוזער|363x363 פיקסלים|דיוקן של הרמן וילם דנדלס, גוברנור-חנרל בחוף הזהב ההולנדי בין השנים 1816–1818, מאת ראדן סאלח, 1 בינואר 1838, אשר צויר על בסיס איור מאת סימון ז'אק רושאר.מאחר שההולנדים רצו שמספר הילידים בצבאם יהיה נמוך מכמות הכוחות האירופאיים, או לפחות שווה להם, וזאת על מנת לשמור על סטנדרט מסוים של נאמנות, נתפשה בעיניהם התגבורת מחוף הזהב בתור ההזדמנות האידיאלית לשמור על חוזקו של הצבא ועל מורל החיילים בעת ובעונה אחת. כמו כן קיוו כי החיילים האפריקאים יהיו חסינים לאקלים הטרופי של איי הודו המזרחיים ההולנדיים, ולמחלות הייחודיות לו. לבסוף החליטה הממשלה ההולנדית ב-1836 לגייס חיילים אפריקאים בעזרתו של מלך אשנטי. מייג'ור-חנרל  הגיע לאלמינה ב-1 בנובמבר אותה שנה במיוחד עבור מטרה זו. מהמצודה המשיך לקומאסי, בירת אשנטי, בראש משלחת בת תשע מאות אנשים. בתום משא ומתן ארוך, הגיע להסכם עם המלך קוואקו דואה הראשון. בעיר הוקמה תחנת גיוס, ולבקשת המלך לקח ורוויר את שני בניו יחד עמו חזרה להולנד, בכדי שירכשו השכלה וחינוך.

 אחרית הקולוניה ההולנדית 

בזמן שחוף הזהב ההולנדי החל להתפרק בערבוביה כאוטית, המצודות הבריטיות התגבשו לכדי קולוניה מאוחדת, בייחוד לאחר שרכשה בריטניה את המבצרים הדנים ב-1850. הנוכחות ההולנדית באזור הפכה במהרה ללא רצויה, ועד שלהי שנות ה-50 של המאה ה-19 החלו הכוחות הבריטים לרמוז על רכישת מצודותיהם, או התקדמות לקראת חילופי מבצרים, צעד אשר יהפוך את שתי הקולוניות למרוכזות יותר.

שיח על רכישה לא היה אפשרי בזירה הפוליטית בהולנד, ולפיכך החלו שני הצדדים לשקול את אלטרנטיבת חילוף המצודות. במסגרת  ב-1867, הועברו כל המצודות ממזרח לאלמינה לידי הבריטים, וכל המצודות ממערב לה לידי ההולנדיםגראמברג, 1868; חוף הזהב; עמוד 395; "בתקופה האחרונה טירת סנט ג'ורג' והעיר הכושית של אלמינה ספגו התקפה נוספת מידי בני הדנקירה והפנטה, ונאלצנו להכריח את האוכלוסייה להכיר בסמכותנו באמצעות שימוש בכוח. המקרה התרחש לאור אסדרת הגבולות החדשה שנרקמה בין הממשלה ובין אנגליה, אשר קבעה כי אנחנו, בהתאם לפסקה הראשונה של אמנת לונדון מ-5 במרץ 1867, נמסור לאנגלים את כל השטחים שעל חוף גינאה ממזרח לנהר המתוק, נחל קטן הנשפך לתוך הים, ליד אלמינה, ומצד שני, האנגלים ימסרו את כל נחלותיהם ממערב לו"..

החילוף התגלה כאסון עבור הצד ההולנדי, מאחר שבריתם ארוכת השנים עם אימפריית האשנטי לא מצאה את מקומה לצד אוכלוסיית שבט הפנטה, אשר נמצאה עתה בסמוך למצודות החדשות, ועדיין שמרה על נאמנות לבריטים.

ההולנדים גמרו אומר בדעתם לכנס משלחת אשר תצא לכיוון הבירה המקומית, קוואסי-קרום, בניסיון להרגיע את הרוחות, אולם באותו הזמן נוסדה קונפדרציית פנטה, אשר שמה לה למטרה לגרש את הכוחות ההולנדים יחד עם בני בריתם האשנטי מאלמינה, ובמהרה הקימה צבא אשר הגיע לשערי העיר במרץ 1868. אף על פי שהכוח נתפש כחזק דיו בכדי להטיל מצור ממושך שיביא לכניעתה, מאבקים פנימיים בין השבטים שהרכיבו אותו הובילו להסרת המצור במאי.ימין|ממוזער|350x350 פיקסלים|מפה של מצודת אלמינה מאת יוהנס וינגבונס, 1655.

לבסוף נחתמה ביוני אמנה בין הקונפדרציה לשלטון העיר, אשר עיגנה את הסכמת ההולנדים לשמור על נייטרליות במקרה של מלחמה בין האשנטי לפנטה. אף על פי כן, המחסום מעל העיר לא הוסר, והמסחר בין ההולנדים לאשנטי צנח במהרה. ניסיונות לצרף את אלמינה לקונפדרציה נתקלו בהתנגדות עזה. ההולנדים שלחו בקשת עזרה למלך האשנטי, וצבאו הגיע למפתן העיר ב-27 בדצמבר 1869. כצפוי, מפקדי הכוחות הפגינו גישה עוינת כלפי יריביהם, בני הפנטה, והפכו כל פשרה בין שני הצדדים לבלתי אפשרית.

באותה העת, דחפו המאבקים שהתרחשו מעבר לים את השלטון בהולנד לקדם את העברת הקולוניה כולה לידי בריטניה בהקדם האפשרי. קורנליס נחטחלס, מאחרוני המושלים במושבה, ניסה לשכנע את תושביו למסור את העיר לידי הבריטים, אולם הדבר לא עלה בידו בשל נוכחות צבא האשנטי במקום, אשר אפילו עצר את נחטחלס למשך תקופה קצרה באפריל 1871.

בפברואר אותה שנה נחתמו , אשר קבעו כי כל קולוניית חוף הזהב תסופח לאימפריה הבריטית בתמורה לסכום של כ-46 אלף גילדרים הולנדים. ב-6 באפריל 1872, לאחר אשרור ההסכם בפרלמנט, נמסרה אלמינה לידי בריטניהאדהין, 1961; עמוד 10; "לאור המתח הרב ששרר באותה העת בחוף הזהב, ההסכם הכתוב הועבר למלך ב-13 בפברואר 1871, אשר העניק את כוח הייפוי שלו כעבור עשרה ימים, כך שב-25 בפברואר בשעה 11:00 בבוקר, הגיעו מצד אחד השרים ואן בוסה וגריק, ומהצד האחר וייס-אדמירל האריס, וחתמו על האמנה אשר העבירה את חוף הזהב לידי האנגלים, בתמורה לשיפוי עבור כל הבניינים ותכולתם, בסכום שייקבע במועד מאוחר יותר. ב-1 בינואר 1873 קיבלה הולנד סכום בסך 46,939.62 גילדרים, בנוסף לריבית"..

 הפצצת מצודת אלמינה 

כצפוי, בני האשנטי לא היו מרוצים מהעברת השלטון באלמינה לידי הבריטים, אשר היו בני בריתם של בני הפנטה. מלך האשנטי טען כי מסמך אלמינה, קרי התשלום ששילמו ההולנדים לשבטו מדי חודש בדמות שתי אונקיות זהב, הצביע על זכותם לשליטה במושבה. המצב החמיר ב-1873 לאחר שצבא האשנטי החל להתקדם לכיוון העיר במטרה לכבוש אותה. בצעד זה נפתחה , ובריטניה פתחה בהפגזת המושבה ב-13 ביוני, מה שהוביל להחרבתה של העיר העתיקה, ובאופן ציורי סימל את תום העידן ההולנדי בחוף הזהב.
מרכז|ממוזער|935x935 פיקסלים|הפצצת מושבת אלמינה ב-1873.

 שלטון 
 חברת הודו המערבית ההולנדית 
במהלך השלטון של חברת הודו המערבית ההולנדית בחוף הזהב, הרשות המבצעת בה הייתה הממשלה המקומית, ובראשה עמד אדם בכיר בדרגת דירקטור-חנרל, אשר לידיו הייתה נתונה מועצה המורכבת מקצינים קולוניאלים בכיריםדורטמונט, סמית, 2007; המנהלה ההולנדית והמערכת המשפטית; עמוד 258; "בראשית דרכם כוננו ההולנדים מעין ממשלה מרוכזת בחוף גינאה דרך מינוי של  ומועצת עוזריו. אף על פי שכותרת תפקידו של השליט שונתה מספר פעמים לאורך הזמן, בנוסף לשמותיה ותפקידיה של המועצה, אותם מוסדות תמיד ייצגו את המנהלה המרוכזת של חוף גינאה".. מלבד סמכויותיו בתור השליט העליון של המושבה, פעל הדירקטור גם כמפקד הכוחות הצבאיים ביבשה וביםדורטמונט, סמית, 2007; המנהלה ההולנדית והמערכת המשפטית; עמוד 263; "בהתאם להנחיה שהתקבלה ב-1675, הפך הדירקטור-גנרל גם למפקד העליון של הכוחות היבשתיים והימיים, והמנהל הראשי של הטריטוריות בקולוניה"., ובמשך זמן מה גם בתור קצין בית הדיןדורטמונט, סמית, 2007; המנהלה ההולנדית והמערכת המשפטית; עמוד 258; "עד ל-1848 היה מושל המועצה הסמכות המשפטית הגבוהה ביותר בקולוניה, עד שב-1847 הוקם בית משפט נפרד".. הדירקטור קיבל מנדט כפול הן מידי הסטאטן-חנראל והן מידי חברת הודו המערבית ההולנדיתדורטמונט, סמית, 2007; המנהלה ההולנדית והמערכת המשפטית; עמודים 263–264; "באופן מעשי, החזיק הדירקטור-גנרל במנדט כפול, מאחר שמינויו אושר הן בידי הדירקטוריון של חברת הודו המערבית ההולנדית, והן בידי הסטאטן-חנראל; שבועתו נמסרה בפני שני המוסדות"..
ממוזער|400x400 פיקסלים|תמונה נדירה של אלמינה אשר חושפת חלקים מהעיר והמבצר לפני שהופצצו בידי הבריטים. ככל הנראה צולמה ב-1865.
בין השנים 1621–1637 שכנה הממשלה במצודת נסאו. עם כיבוש מצודת אלמינה מידי הפורטוגזים ב-1637, העבירה את מקום מושבה למבצר החדש, שם נותרה עד לאחרית ימיהדורטמונט, סמית, 2007; המנהלה ההולנדית והמערכת המשפטית; עמוד 262; "בין השנים 1621–1637 הוקמה הממשלה ההולנדית במערב אפריקה בתוך מצודת נסאו, מורי. לאחר הכיבוש ההולנדי של סנט ג'ורג' ד'אלמינה ב-1637, הפכה המצודה למקום מושבה החדש של הממשלה"..

כאשר כבשו ההולנדים את לואנדה וסאו טומה מידי הפורטוגזים ב-1641–1642, הופרדו נחלותיה של חברת הודו המערבית ההולנדית לתחומי שיפוט של שתי ממשלות שונות. הממשלה באלמינה הייתה אחראית על , והממשלה בלואנדה על כל השטחים שמדרום לה. האי סאו טומה עבר לשליטת הממשלה בלואנדה למשך זמן מה, עד שמונה לו דירקטור נפרד. בעקבות הפיצול המשולש שונה שם התואר של שליט אלמינה לדורטמונט, סמית, 2007; המנהלה ההולנדית והמערכת המשפטית; עמוד 262; "בעקבות התרחבות הטריטוריות ההולנדיות בשטחי אפריקה, בייחוד הכיבוש של סאו פאולו דה לואנדו וסאו טומה ב-1642, החליטה האספה של חברת הודו המערבית להפריד בין נחלותיה של הולנד לידי שתי ממשלות שונות. באמצעות מכתב שנשלח ב-19 באפריל 1642, מונה המפקד הראשי של גינאה לשליט של ; תואר הגוברנור שונה ל. הדירקטור נעזר במועצה שהורכבה מבכירי חברת הודו המערבית"; "הפיצול בתחומי השיפוט של גינאה, סאו טומה ולואנדו, הורחב אף מעבר לכך, כאשר החליטה אספת החברה לנתק את האי סאו טומה מתחום השיפוט של דירקטור החוף הדרומי בסאו פאולו דה לואנדו, ולמנות דירקטור נוסף".. כאשר איבדו ההולנדים את לואנדה חזרה לידי הפורטוגזים ב-1648, עברה השליטה בסאו טומה לידי הממשלה באלמינה, עד לכיבוש האי בידי הפורטוגזים בהמשך אותה שנהדורטמונט, סמית, 2007; המנהלה ההולנדית והמערכת המשפטית; עמוד 262; "בעקבות הכיבוש של לואנדה בידי הפורטוגזים ב-1648, השיבה חברת הודו המערבית את השליטה בסאו טומה לידי דירקטור החוף הצפוני ב-15 בספטמבר 1648. מאוחר יותר איבדו ההולנדים גם את סאו טומה לידי הפורטוגזים, ומאז נותרה השליטה ההולנדית באפריקה מוגבלת לחופה של גינאה ולאזורים הסובבים אותה"..

עם הקמת חברת הודו המערבית ההולנדית השנייה ב-1675, הושבה המתכונת הממשלתית בחוף הזהב לכנה. כל האזורים תחת סמכותו של הדירקטור-חנרל הוגדרו מחדש בתור ; תואר הדירקטור-חנרל שונה שוב ל; הגדרה זו טמנה בחובה חזקת בעלות על כל הטריטוריות האבודות אשר נכבשו בידי הפורטוגזים לאורך השנים, אם כי השינוי לא נעשה על מנת לדרוש חזרה את לואנדה וסאו טומה מידי הפורטוגזים, אלא רק בכדי להשליט סמכות על כל המסחר ההולנדי שנעשה באותם אזורים. מדיניות זו הייתה רלוונטית במיוחד ל, ממנה רכשו ההולנדים כמויות גדולות של עבדים החל משנות ה-70 של המאה ה-17דורטמונט, סמית, 2007; המנהלה ההולנדית והמערכת המשפטית; עמודים 262–263; "סמכות השיפוט של הדירקטור חנרל באלמינה הוגדרה במהלך היווסדותה של החברה, ופורסמה בשנית עם הקמת חברת מערב הודו השנייה: ; באמצעות מסמך זה, השיבה החברה את טענתה לחזקה על כל השטחים הדרומיים של רצועת החוף המערבית של אפריקה, אשר אבדו ב-1648. עם זאת, לא הייתה זו דרישה רשמית לבעלות על תחום השיפוט באזור, אלא אמצעי שליטה במסחר ההולנדי שבו בלבד".. עד לפירוקה הסופי של חברת הודו המערבית ההולנדית ב-1792, נותרו תואר הדירקטור-חנרל ותחומי שיפוטו ללא כל שינויים נוספים.ימין|ממוזער|350x350 פיקסלים|מפה של אלמינה בה ניתן לראות את מצודת אלמינה ומצודת קונראדסבורג, מאת ג'. ק. ברחמן, אטלס המורשת המשותפת, 1799.

 המועצה 
בהתאם להנחיית הממשלה ההולנדית מ-1722, נשלטה המועצה בידי הדירקטור-חנרל, אשר שימש בתור הנשיא שלה. תחתיו היו הפיסקאל, קצין שיפוטי בכיר אשר פיקח על ענייני הממשלה; האופרקופמן, הסוחר הבכיר; ולבסוף האופרקומיס, נציבים שונים מרחבי הקולוניה, בעיקר מפקדי המצודות. בין השנים 1746–1768 שונה מבנה המועצה כך שלקבוצת הנציבים צורפו גם מספר קצינים בכירים, ביניהם האקוויפג'ימייסטר, שר העבודה; הבוקהאודר-חנרל, הכלכלן; והואנדריג, נושא הדגל. מספר בכירים הוסרו מהרכב המועצה ב-1768, והוחזרו שוב ב-1784 לאור פרוץ המלחמה האנגלו-הולנדית הרביעיתדורטמונט, סמית, 2007; המנהלה ההולנדית והמערכת המשפטית; עמוד 264; "הדירקטור חנרל נעזר במועצה, אשר באותה העת הורכבה מהפיסקאל והנציבים. הדירקטור חנרל החזיק בכוח העיקרי, אולם היה מחויב להתייעץ עם חברי המועצה בענייני המנהלה, המסחר, המלחמה והמשפט"..
 שלטון הולנדי ישיר 
חוף הזהב ההולנדי עבר לשליטת מועצת הקולוניות של איי הודו המערביים ב-1791, זמן-מה לפני פירוקה הסופי של חברת הודו המערבית. בשנים הראשונות לא השתנה כמעט דבר, והמדיניות הארגונית הקודמת נותרה על כנהדורטמונט, סמית, 2007; המנהלה ההולנדית והמערכת המשפטית; עמוד 264; "כאשר מועצת הקולוניות של איי הודו המערביים ירשה את תפקידי הממשלה של חוף הזהב ההולנדי מחברת הודו המערבית ב-1791, הסדר המנהלתי של השלטון שמר על יציבותו"..

ניצני השינוי החלו להופיע כאשר החליפה הרפובליקה הבטאווית את הרפובליקה ההולנדית ב-1795, וממשלת חוף הזהב שונתה על פי רפורמה חדשה, אשר גובשה באופן סודי ב-12 במאי 1801. תפקיד הדירקטור-חנרל שונה לגוברנור-חנרל, והמועצה פוצלה לשתי מועצות נפרדות, קטנה וגדולה. המועצה קטנה הייתה אחראית על ענייני היומיום של ממשלת הקולוניה והורכבה מהגוברנור-חנרל וכמה משריו. חברי המועצה הקטנה, יחד עם נציגים מהמצודות השונות של הקולוניה, אשר הגיעו אחת לשלושה חודשים, הרכיבו את המועצה הגדולהדורטמונט, סמית, 2007; המנהלה ההולנדית והמערכת המשפטית; עמוד 264; "לאחר 1795 הפכה הממשלה ההולנדית ליותר ויותר מרוכזת, בתהליך מסוכן למדי אשר נמשך עד להיווסדותה של ממלכת ארצות השפלה בשלהי 1813. לפיכך, בין השנים 1795–1815 שונה המבנה המנהלתי של הממשלה בחופי גינאה לעיתים תכופות, כאשר שמות התפקידים וסמכויותיהם הוחלפו מספר פעמים רב"..

ההרכב הממשלתי שונה שוב כאשר ממלכת הולנד הנפוליאונית החליפה את הרפובליקה הבטאווית ב-1806. לפי צו מלכותי שהכתיב נפוליאון השלישי, מלך הולנד, משרד הגוברנור-חנרל הורד בדרגה לקומנדנט-חנרל, והמבנה הארגוני שונה שובדורטמונט, סמית, 2007; המנהלה ההולנדית והמערכת המשפטית; עמוד 265; "השינוי הארגוני הבא הגיע בדמות צו מלכותי מ-29 בנובמבר 1807, כאשר אחיו של הקיסר נפוליאון, לואי, הפך לשליט ארצות השפלה בתור מלכה של הולנד. הגוברנור-חנרל הפך לקומנדנט-חנרל ואסדרת ההנהלה החדשה הוכתבה ב-11 בינואר 1808"..ממוזער|קורנליס נחטחלס, מושל חוף הזהב ההולנדי החל מה-15 במאי 1869 עד ל-8 ביוני 1871. נודע בכך שניסה למסור את אלמינה לידי הבריטים בדרכי שלום, אך נעצר בידי בני האשנטי.|417x417 פיקסליםשינויים נוספים המשיכו לבוא עם הקמת ממלכת ארצות השפלה ב-1815 וביטול העבדות. הממלכה החדשה רקמה תוכנית לשנות את חוף הזהב לקולוניה מצליחה בעלת כלכלה המבוססת על מטעים. לשם כך קיבל המושל החדש, הרמן וילם דנדלס, מנדט חופשי ותקציב גדול מידי ממשלת הולנד, אולם הפרויקט נעצר עם מותו הפתאומי ב-1818דורטמונט, סמית, 2007; המנהלה ההולנדית והמערכת המשפטית; עמוד 266; "הוראותיו של דנדלס נמסרו מידי הממשלה ההולנדית, והכילו שני רעיונות עיקריים. הראשון עסק בפיתוח הטריטוריות שבחוף גינאה בצורה כזו שיהפכו לקולוניות טרופיות מן המניין, בדומה לאיי הודו המערביים. השני עסק בסילוקו של הפוליטיקאי והגנרל המשפיע והמציק, ה. וו. דנדלס. דנדלס הפיח חיים בהנהלה ההולנדית שבג'אווה, איי הודו המזרחיים ההולנדים, בסביבות 1810, ואף היה אחראי למספר פרויקטי תשתית כמו הדרך הדואר הגדולה. לכן נשלח למערב אפריקה כשבידיו מנדט פתוח ותקציב גדול, אשר בעזרתם יוכל להוביל את הקולוניה ההולנדית אל תוך המאה התשע עשרה. מותו הפתאומי במאי 1818, שנתיים לאחר הגעתו, עצר את הפרויקט"..

משנותרה הקולוניה ללא מנהיג בעל חזון, נחתכו כל תקציביה. אסדרה חדשה שנקבעה ב-1 בנובמבר 1819 הפחיתה את תקציב המושבה למינימום הנחוץ כדי שתוכל להתקיים, פיטרה את כל הקצינים שלא נמצאו נחוצים, ושחררה את העבדים המעטים שנותרו בה. כמו כן, הורד משרד הגוברנור-חנרל לדרגת קומנדר, קרי מפקדדורטמונט, סמית, 2007; המנהלה ההולנדית והמערכת המשפטית; עמוד 266; "באמצעות צו מלכותי חדש מ-1 בנובמבר 1819, מספר שלושים ושניים, אשר נכנס לתוקף ב-1 ביולי 1820, הכתיבה הממשלה אסדרה חדשה עבור חוף הזהב ההולנדי. התקציב הכספי נחתך, מספר הבכירים והחיילים אשר הוצבו במושבה הופחת באופן משמעותי, ומרבית העבדים הוכרחו לפרוש לפנסיה. תואר הדירקטור-חנרל הורד בדרגה לקומנדר".. משרדי הנהלת החשבונות, הפיסקאל, המזכירות, הגזברות וההנהלה, אוחדו לכדי משרד אחד, אשר באופן מוזר קיבל את השם המאוחד של כל קודמיו דורטמונט, סמית, 2007; המנהלה ההולנדית והמערכת המשפטית; עמוד 273; "ב-1815 הוקם משרד חדש אשר פיקח על הכלכלה והחנויות, וכן שימש בתור קצין השיפוט או הפיסקאל, וסגן הנשיא של המועצה, בזמן שמזכיר הממשלה מילא את תפקיד הגזבר. ב-1819 שונה הסכם זה, ואותו משרד קיבל את סמכויות רואה החשבון, הפיסקאל, המזכיר, והגזבר, ובאופן רשמי, גם את הכותרת של כל התפקידים הללו"..

כאשר החלו ההולנדים לגייס חיילים לצבא איי הודו המזרחיים מבין האפריקאים המקומיים, התחזק מעמד הממשלה בשנית, ולפי צו מלכותי שהוצא ב-23 במרץ 1838, קודם משרד הקומנדר חזרה לדרגת גוברנור, וקיבל תקציב נוסף להקמת משרדי שרים נוספים, זאת במטרה להפוך את ממשלת הקולוניה ליעילה יותר. המבנה הארגוני עצמו עבר רפורמה ב-1847, אשר כללה הקמה בית דין לצדק, גוף נפרד ממועצת השליט, אף על פי שמשרות מסוימות נחלקו בין שני המוסדות. כמו כן שונה שמו של משרד הפיסקאל, שבתחום אחריותו נכללה הפרקליטות, לקצין הצדקדורטמונט, סמית, 2007; המנהלה ההולנדית והמערכת המשפטית; עמוד 273; "המערכת המשפטית, אשר עסקה בעניינים אזרחיים ופליליים כאחד בהתאם לחוק ההולנדי, הייתה בידיהם של מספר משרדים, העיקרי מביניהם, בתקופתה של חברת הודו המערבית, ועד ל-1848, היה הפיסקאל. לאחר 1847, כאשר מבנה ההנהלה הפך למודרני יותר, שונה גם תפקידו של הפיסקאל לקצין הצדק".. בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-19 שונתה החלוקה המנהלתית של תחומי השיפוט בקולוניה ממצודות למחוזות, כך שהנציב אשר מונה לכל אזור שלט לא רק במבצר בו ישב, אלא גם באדמות שסבבו אותודורטמונט, סמית, 2007; המנהלה ההולנדית והמערכת המשפטית; עמוד 334; "בשלהי שנות החמישים של המאה השמונה עשרה, ניסו ההולנדים להפוך את ממשלת חוף הזהב למודרנית יותר בפעם האחרונה, ושינו את הכותרות המנהלתיות של  ל על מנת להעניק להן גוון פוליטי ותחום שיפוטי רחבים יותר"..

 כלכלה 
 תור הזהב של שוק העבדים 
אף על פי שבעת המודרנית מקושר שמה של הקולוניה בעיקר לסחר האטלנטי בעבדים, לא הייתה זו הסיבה שבגינה הגיעו ההולנדים לחוף הזהב מלכתחילה. המשאבים שלכדו את עיניהם עם הגעתם לחוף במאה ה-17 היו בעיקר זהב, שנהב ופלפל. לדבריו של הגאוגרף יוהנס דה לאט, חברת הודו המערבית שינעה סחורות בשווי של כ-14 מיליון גילדרים לרפובליקה הולנדית עד ל-1637, כאשר המשאב הדומיננטי ביותר ביניהן היה זהבדלפלייר, 2004; היסטוריה; קרב אלמינה; המתקפה הסופית של 1637; "הודות להתרחבות הכלכלית בין השנים 1625–1637, הצליחה חברת הודו המערבית להרחיב את כוחה הכלכלי במערב אפריקה ולהפוך את עצמה ליריבה חזקה יותר. יוהנס דה לאט חישב כי באותו הזמן שינעה החברה סחורות בשווי של כ-14 מיליון גילדרים ממערב אפריקה לרפובליקה, כאשר המשאב הדומיננטי ביותר היה זהב"..

מצב זה השתנה בעקבות הכיבוש ההולנדי של ברזיל, החל מ-1630 והלאה; באותן שנים הפכו העבדים לצורך חיוני עבור הישרדותה הכלכלית של הקולוניה האמריקאיתדלפלייר, 2004; היסטוריה; קרב אלמינה; המתקפה הסופית של 1637; "מצב זה הכריח את חברת הודו המערבית לייבא אספקה קבועה של עבדים אפריקאים לאותו אזור, פן הקולוניות הברזילאיות ידעכו ויהפכו לחסרות ערך".. במקרה מסוים, הנחתה חברת הודו המערבית את ניקולס ואן איפרן, אחד ממושלי חוף הזהב המוקדמים, לספק לכוחות ההולנדים בברזיל כמות גדולה של עבדים; אף על פי שב-1636 הצליח איפרן להעביר כאלף עבדים לאמריקה ממצודת נסאו, החליטו אנשי החברה שעל מנת להבטיח אספקה קבועה של כוח אדם, יהיה עליהם לכבוש את מצודת אלמינה מידי הפורטוגזים. לאחר שהצליחו לעשות זאת ב-1637, החל המסחר בחוף הזהב להתמקד בעבדות. מנהלי החברה, אשר לא חשו מרוצים מהמצב, מאחר שהפריע לשוק הזהב הרווחי שפעל בחוף, ניסו להעביר אותו לחוף העבדים, בו היו להם תחנות מסחר המיועדות לכך, אשר אוישו ב-1640פוסטמה, 1990; מסחר ופוליטיקה על החוף האפריקאי; התפתחויות פוליטיות בחוף הזהב; עמודים 95–96; "באותו הזמן החל להופיע שינוי ניכר בדפוס המסחר ההולנדי, ככל הנראה כתוצאה מאותו בלאגן פוליטי. במאה השבע עשרה רכשו ההולנדים את מרבית עבדיהם בחוף העבדים, אולם מאוחר יותר החלו לרכוש כמויות גדולות של עבדים בחוף הזהב. ב-1726 הדירקטור-חנרל מטעם חברת הודות המערבית דיווח כי ; כבר ב-1705 נכתב בדו"ח של חברת הודו המערבית כי . הרשויות בחברת הודו המערבית לא היו מרוצות מהשינוי המסחרי שנעשה, מאחר שחשבו שהוא פגע ברווחים שהפיקו משוק הזהב. במשך מספר שנים ניסו להעביר את שוקי העבדים לחוף העבדים, ובשל כך מעט סוחרים קיבלו את משלוחיהם האנושיים באלמינה בין השנים 1708–1724. אך בטווח הארוך לא השתנה דבר, מאחר שייצוא הזהב מאפריקה החל לדעוך במהירות והדרישה לעבדים התגברה אל תוך המאה השמונה עשרה"..
ממוזער|350x350 פיקסלים|מצודת ויטסן, 1668. המצודה הוקמה על ידי השוודים אך נהרסה כעבור מספר שנים, על אף שמפה מ-1791 מראה כי ההולנדים חזרו לאייש אותה.|ימין
כיבושה של ברזיל חזרה לידי הפורטוגזים לא הפריע לסחר העבדים ההולנדיפוסטמה, 1990; קוראסאו ומסחר האסיאנטו; עמוד 26; "אובדנה של ברזיל אולי עשוי היה לסיים את השתתפות ההולנדים במסחר העבדים אילולא הצליחה למצוא חברת הודו המערבית שווקים חדשים עבור סחורתה האנושית"., מאחר שב-1662 חתמו על מסמך ה עם האימפריה הספרדית, בו התחייבו לספק עבדים לאמריקה הספרדית, הבטחה אותה מילאו בעיקר דרך תחנת המסחר בווילמסטאדפוסטמה, 1990; קוראסאו ומסחר האסיאנטו; ההולנדים נכנסים למסחר האסיאנטו; עמוד 33; "בדומה לקודמיהם, גרילו ולומלין נאלצו להסתמך על אירופאים צפוניים בכדי לשנע את עבדיהם למערב. תחילה חתמו על חוזים עם חברת אפריקה המלכותית האנגלית ועם חברת הודו המערבית ההולנדית, בכדי להשיג את העבדים הנחוצים, אולם בחלוף הזמן החלו לפנות יותר ויותר לצד ההולנדי".. כמו כן, ב-1664 כבשו מידי הבריטים את סורינאם, ושקלו להפוך את ברביס ואסקיבו לקולוניות המבוססות על עבודת פרך של עבדיםפוסטמה, 1990; קולוניות המטעים ההולנדיות תחת המונופול של חברת הודו המערבית ההולנדית; ראשית המושבה בסורינאם; עמוד 179; "במהלך השנתיים שקדמו למתקפת קאריב ניסתה חברת הודו המערבית בפעם הראשונה לספק עבדים חדשים לקולוניה. אחת מספינות החברה הוקצתה לסורינאם ב-1677, וכעבור שנה שלושה סוחרי עבדים הוקצו גם הם למושבה"..

באותה העת, ניסו ההולנדים במערב אפריקה לחזק את אחיזתם סביב שוקי הזהב באמצעות בניית מצודת ראוחאוור בעומק הארץ, סמוך לנהר אנקוברה, אולם לאחר שהותקפה ונשרפה עד היסוד ב-1660, החליטו להשאיר את עבודת ההפקה בידי המקומיים. בראשית המאה ה-18 צנחה אספקת הזהב במידה ניכרת בשל מלחמות שבטיות בין התושבים המקומיים. אף על פי שניצחונם של בני האשנטי בקרב פייאס ב-1701 עזר לבסס את ההגמוניה שלהם באזור, נדרשו מספר שנים נוספות בכדי להרגיע את הרוחות בטריטוריות החדשות שנכבשו. מבחינה כלכלית, הייתה זו השנה הגרועה ביותר עבור שוקי הזהב בכל ההיסטוריה ההולנדית, לאחר שבסופה הגיעו לשפל כלכלי אשר הסתכם בייצוא זהב שנתי בשווי של כ-178 אלף גילדריםדלפלייר, 2004; היסטוריה; חברת הודו המערבית ההולנדית השנייה במערב אפריקה; המסחר בזהב ובעבדים; משימתו של יוהאן ואן סייפהאוזה; "לא היה זה צירוף מקרים, אפוא, שהמסחר הגיע לשפל היסטורי ב-1701, עם אספקת זהב בשווי של כ-530 מארקים בלבד, השווים בערך לכ-178,080 גילדרים"..

בזמן שהדרישה לזהב המשיכה לצנוח, שוקי העבדים שגשגו לכדי שיאים שטרם נראו; הדבר נבע ככל הנראה מהמלחמות שניהלו בני האשנטי, אשר נהגו לערוך , ולחטוף את התושבים המקומיים כחלק משלל המלחמה שלהם. לשם השוואה, בין השנים 1693–1701 הועברו כ-1,522 עבדים מאלמינה לאמריקה, ממוצע של כ-169 עבדים בשנה, בעוד שבין השנים 1702–1704 הועברו כ-1,213 עבדים, ממוצע של כ-404 בשנהדלפלייר, 2004; היסטוריה; חברת הודו המערבית ההולנדית השנייה במערב אפריקה; המסחר בזהב ובעבדים; וילם דה לה פלמה וציד העבדים; "בזמן שהמסחר בזהב המשיך להתדרדר מבחינה כמותית, המסחר בעבדים רק גדל. צמיחה זו נבעה מפעילותם של בני האשנטי, אשר הביאה את חוף הזהב למצב של מלחמה. ב-1705 כתב דה לה פלמה כי המלחמה אפילו עוררה ציד עבדים"..

זולת היצע העבדים הרחב, החלה לגדול גם הדרישה מצד הכתר הספרדי. בין השנים 1660–1690 היו אחראיות תחנות המסחר ההולנדיות באפריקה, וביניהן גם אלו שפעלו מתוך חוף העבדים, ארגן ו, לשליש ממספר העבדים שהועברו לאורך האוקיינוס האטלנטיפוסטמה, 1990; נפח ייצוא העבדים ומקורם; מקור העבדים בשוק החופשי; עמוד 124; "כאמור, אלמינה הייתה באופן מובהק מייצאת העבדים הגדולה ביותר כמעט בכל תקופה שתועדה, וככל הנראה הייתה אחראית ליותר משליש מסך ייצוא העבדים הכולל".. בחוף הזהב, ניסה המושל וילם דה לה פלמה להפוך את המסחר ליעיל יותר, ולהגביר את תפוקת העבדים שנשלחו לאמריקה; עבור מטרה זו אף שלח את הסוחר הראשי, יאקוב ואן דן ברוק, לתחנת המסחר אובידה שבחוף העבדים, בתור מיופה כוחודלפלייר, 2004; היסטוריה; חברת הודו המערבית ההולנדית השנייה במערב אפריקה; המסחר בזהב ובעבדים; וילם דה לה פלמה וציד העבדים; "דה לה פלמה חשש כי הצרפתים ינסו להשתלט על שוק העבדים בפידה, ושלח את יאקוב ואן דן ברוק לשם ב-1703 על מנת למצוא את הדרך הטובה ביותר להקים במקום תחנת מסחר. אף על פי שחברת הודו המערבית לא הצליחה להקים תחנה בלעדית, המסחר באזור המשיך לפעול באופן חלק".. דה לה פלמה היה ידוע בשל אישיותו הנוקשה, ולעיתים קרובות נכנס למאבקי כוח עם סוחרים ומנהיגים אפריקאים. הוא התפטר מתפקידו ב-1705, אולם מת בטרם הספיק לשוב להולנדדלפלייר, 2004; היסטוריה; חברת הודו המערבית ההולנדית השנייה במערב אפריקה; המסחר בזהב ובעבדים; וילם דה לה פלמה וציד העבדים; "מאוכזב מהמחסור בכוח אדם מוכשר ובעל יכולת בחוף הזהב, וכן מחוסר הסדר האזורי, הגיש דה לה פלמה את התפטרותו בספטמבר 1705"; "בטרם הוסדר העניין, דה לה פלמה מת בהתקף זעם אחרון".. מחליפו, פיטר נויטס, השקיע את מרב מאמציו בהחייאת שוק הזהבדלפלייר, 2004; היסטוריה; חברת הודו המערבית ההולנדית השנייה במערב אפריקה; המסחר בזהב ובעבדים; שיקום שוק הזהב תחת פיטר נויטס; "לאחר מדיניותו של דה לא פלמה, הפכה החייאת שוק הזהב לעדיפות הראשונה של הדירקטור-גנרל פיטר נויטס ושל חברת הודו המערבית ההולנדית".. בסך הכל, נאמד מספר העבדים אשר חלפו תחת ידיים הולנדיות בכחצי מיליון.
ממוזער|350x350 פיקסלים|מצודת בטנסטיין, מתוך ספרו של , סקיצות של חופי מערב אפריקה, 1861.
כאשר תם תוקפו של המונופול המסחרי שקיבלה חברת הודו המערבית מידי הפרלמנט ב-1730, הפכה  לספקית העבדים העיקריתפוסטמה, 1990; נפח ייצוא העבדים ומקורם; מקור העבדים בשוק החופשי; עמוד 123; "הרוב המוחלט של ספינות העבדים בדוגמה הנראית לעיל היה בבעלות חברת המסחר מידלבורג, אשר הייתה ללא כל ספק הגדולה ביותר מבין חברות מסחר העבדים בשוק החופשי של הרפובליקה ההולנדית"..

 עידן החופש 
עם חתימת  ב-1814, נעצרה בהדרגה פעילותם של כל שוקי העבדים בהולנד ובקולוניות המסופחות לה. בשל כך חטפה כלכלת חוף הזהב פגיעה אנושה, מאחר שמאז ראשית המאה ה-18 התבססה בעיקר על הרווחים שהפיק לה סוג מסחר זה. מספר ניסיונות שנעשו על מנת להקים אחוזות מטעים ומכרות זהב בקרבת החוף הסתיימו בכישלון מוחלט.

בין הניסיונות הראשונים בלטו מאמצי בניו של הגוברנור-גנרל הרמן וילם דנדלס, אשר ניסו להקים אחוזת מטע בשם אורניה דחראט, קרי השחר הכתום, בסימבונחטחלס, 1863; חוף גינאה; עמוד 6; "מעט לאחר הגעתו של חנרל דנדלס, ב-1816, שתלו שני בניו מטע קטן ליד סימבו, לו קראו השחר הכתום. לפי הצהרותיהם של אישים אשר עדיין חיים כיום, נהרס המטע כתוצאה מהזנחה".. דנדלס עצמו ניסה לרכוש שלוש מאות עבדים מקומאסי, אשר היו אמורים להרוויח את חירותם לאחר שיעבדו במטעיונחטחלס, 1863; חוף גינאה; עמוד 7; "מאוחר יותר ניסה החנרל לרכוש שלוש מאות עבדים מאימפריית האשנטי, ולהעניק להם את חירותם לאחר שיעבדו עבורו".. שני הפרויקטים נכשלונחטחלס, 1863; חוף גינאה; עמוד 7; "אף אחת מהתוכניות הללו לא הצליחה יותר מהאחרת, אולי בשל הקשיים הרבים אשר הופיעו עוד לפני שבכלל התחילו. בריחתם של העבדים הייתה מובטחת, ככל הנראה מפני שהיו עצלנים מדי מכדי לעבוד"..

לאחר הכישלון שחוותה עם מצודת ראוחאוור, ניסתה הממשלה הקולוניאלית בין השנים 1845–1850 להקים מכרה זהב בקרבת החוף, ורכשה חלקת אדמת מידי המנהיג המקומי. ב-1845 הוציאה משלחת שבראשה עמד דירקטור, יחד עם שלושה מהנדסים ותשעה עובדי כפיים; כולם מתו לאחר שנדבקו במחלות טרופיות, למעט הדירקטור ואחד המהנדסים, אשר עזבו את המשלחת ושבו לאירופהנחטחלס, 1863; חוף גינאה; עמוד 7; "בתקופה מאוחרת יותר, ב-1845 וב-1847, פתחה הממשלה ההולנדית בניסיון להקים מכרה זהב. התוצאה הייתה הגרועה ביותר. בשנה הראשונה נשלחו הדירקטור, שלושה מהנדסים ותשעה עובדי כפיים, אולם רגישותם לאקלים האפריקאי הובילה במהרה למותם של שני מהנדסים וכל תשעת העובדים, בטרם התחילה העבודה, כך שהדירקטור והמהנדס ששרדו שבו לאירופה מבלי שעשו דבר".. ניסיון נוסף שנערך ב-1847 נכשל גם הוא, לאחר שאחד עשר מתוך שלושה עשר חברי המשלחת השנייה מתו. עד ל-1850, ויתרה הממשלה ההולנדית על הפרויקטנחטחלס, 1863; חוף גינאה; עמודים 7–8; "המשלחת השנייה מ-1847 לא זכתה לגורל מוצלח יותר. אחד עשר עובדי כפיים מתו, מתוך השלושה עשר שנשלחו. בשל כך החליטה הממשלה ההולנדית, בייחוד לאור כמות האובדנות הגדולה וסכומי הכסף הרחבים שבוזבזו, להפסיק לאלתר את המשך הניסיונות להקמת מכרה הזהב"..

במקרה אחר, נעשה ניסיון להקים מטע כותנה מחוץ לכותלי אלמינה, ובעל מקצוע ברזילאי בשם לה רושה ויארה הובא לחוף הזהב במיוחד לשם כך. בשל היחס הקשה שספגו עובדי המטע, לא עלה בידו של ויארה למשוך פועלים נוספים, והמטע דעך במהרהנחטחלס, 1863; חוף גינאה; עמוד 8; "לאחרונה, הציעה הממשלה להקים מטע כותנה בסביבת אלמינה. לצורך הדבר הובא לה רוצ'ה ויארה, הנחשב למומחה בתחום, מבאלי עד לחוף אפריקה; אולם נאמר שאותו אדון רימה את הממשלה, וכי מעולם לא עסק בשתילת כותנה בברזיל, אלא עבד בתור מורה של ילדים. בכל מקרה, השתלשלות האירועים נותרת לא ידועה. אבל לה רוצ'ה ויארה, אשר בארץ ביתו רגילים האנשים להעניק יחס עבדותי לכושים, לא התאים בשום צורה לעבודה עם כוח העמל של הכושים החופשיים באפריקה"; "בסופו של דבר לא הצליח להשיג עוד עובדים כלל".. ניסיון להקים מטע טבק בגני הממשלה שבאלמינה ב-1848 לא צלח בשל מצבה הרעוע של האדמהנחטחלס, 1863; חוף גינאה; עמוד 9; "ב-1848 נעשה ניסיון לגדל טבק בגני הממשלה באלמינה, אך האדמה במקום היא אולי הגרועה ביותר בכל החוף המערבי של אפריקה. בגלל הסיבה הזו בלבד, אף על פי שהיו סיבות רבות אחרות, הפרויקט נכשל".. מטע טבק מוצלח יותר הוקם בסימבו, אך התפרק במהרה לאחר שנטשו כל העובדים את המקוםנחטחלס, 1863; חוף גינאה; עמוד 9; "ניסיון נוסף לגדל טבק התבצע בסימבו, במרחק הליכה של שעתיים מאלמינה. לדעת המומחים, הטבק שגודל במקום היה מאיכות מצוינת, וייתכן כי המוצר היה מוצא לעצמו שוק טוב, אלמלא נפסקה העבודה בשל עצלנותם וחוסר רצונם של המקומיים לעבוד"..
ממוזער|350x350 פיקסלים|אחוזתו של  על גדת נהר הבוסומפרה, מתוך ספרו, סקיצות של חופי מערב אפריקה, 1861.|ימין
שתי אחוזות המטע היחידות שהתפרסמו בהצלחתן היו מטע לפולי קפה אשר הוקם באקרופונג בידי מיסיונרים מבזל, ומטע פולי קפה נוסף שהוקם בקרבת אקרה, והיה שייך ליזם מולאטי בשם לוטרודט, אשר עדיין החזיק בידיו עבדיםנחטחלס, 1863; חוף גינאה; עמוד 11; "ישנם רק שני מקרים ידועים של מפעלים מוצלחים. הראשון, מטע קפה שני מיסיונרים מבזל, באקרופונג, במרחק כמה ימים מהחוף. השני, מטע קפה נוסף אשר הוקם לאחרונה במיירה, בבעלותו של מר. לוטרודט, אדם צבעוני, אשר אדמותיו נתמכות בידי עבדים"..

 חברה 
אלמינה נחשבה לעיר הגדולה ביותר בחוף הזהב עד להחרבתה בידי הבריטים ב-1873, אף יותר מאקרה וקומאסי. במאה ה-18 נאמדה אוכלוסייתה בין 12 ל-16 אלף תושבים, ובמאה ה-19 בין 18 ל-20 אלף. עם זאת, מרביתם לא היו אירופאים, ולמעשה, לכל אורך המאה ה-18, המספר הגדול ביותר של עובדי חברת הודו המערבית אשר שהו בחוף הזהב בכל זמן נתון, הגיע בשיאו לכ-377 קצינים בלבד, זאת לפני שצנח ל-20 במאה הבאה.

האוכלוסייה באלמינה הורכבה בעיקרה, אפוא, מתושבים מקומיים אשר הגיעו מכל מערב אפריקה בכדי לנסות את מזלם. כמו כן שהה בעיר ריכוז גדול של עבדים, אשר היו שייכים ברובם לבני האקאן. הקבוצה השלישית בגודלה הייתה מגזע מעורב, קרי התערובת שנוצרה בעקבות יחסיהם של אנשי חברת הודו המערבית והנשים האפריקאיות שחיו באזורי החוף. צאצאיהם נתפשו לרוב כממזרים, ונקראו בפי ההולנדים בשם טפואיג'רים, היות שצבע עורם הזכיר להם את זה של האינדיאנים. צו שהוצא ב-1700 בידי הגוברנור-חנרל, קבע כי עובדי חברה השבים להולנד היו מוכרחים לקחת את ילדיהם עמם, או לשלם לקולוניה עבור חינוכם הנוצרי. למטרה זו אף נוסד בית ספר מיוחד באלמינה.
על אף כן, מספר מקרים יוצאי דופן התקיימו במקרים של בני הגזעים המעורבים. אישים מסוימים אשר נחשבו לעיתים לאירו-אפריקאים בשל מעמדם, הפכו בהמשך חייהם לסוחרים עשירים. הבולט ביותר מביניהם היה , אשר ביקר באירופה מספר פעמים, ואף סחר באופן ישיר עם חברות אירופאיות ואמריקאיות. קבוצה נוספת שזכתה ליחס חריג הייתה הוראיבורחרים, קרי האזרחים החופשיים. אנשים אלו זכו לאותן זכויות כמו האירופאים, כולל הזכות להחזיק בחרב, ואף עבדו במשרות זוטרות שונות במנהלת המצודה. במאה ה-19 שלחו חלק ממשפחותיהם את ילדיהם לרכוש השכלה באירופה.ממוזער|350x350 פיקסלים|מצודת קונראדסבורג, מתוך ספרו של , סקיצות של חופי מערב אפריקה, 1861.
 מורשת 
לאחר הכרזת העצמאות האינדונזית ב-1949 היגרו מרבית ה להולנד, מאחר שעבדו בתור חיילים עבור הצבא המלכותי ההולנדי של איי הודו המזרחיים. מלבדם, לא זכתה ההיסטוריה של חוף הזהב ההולנדי לאזכורים רבים במאה ה-20, וכמעט שנשכחה. מצב זה השתנה מעט עם יציאתו לאור של ספרו של , שני הלבבות של קוואסי בואצ'י, ב-1997; הפרסום הרב לו זכה הספר חשף כי ראשו של מלך בני שבט האהנטה נלקח להולנד לאחר הוצאתו להורג ב-1838, ועדיין נמצא בחזקת הפקולטה הרפואית של אוניברסיטת ליידן. הראש הוחזר לידי השגריר הגנאי בטקס שנערך ב-23 ביולי 2009"הולנד מחזירה את ראשו של מלך גאנה", תאגיד השידור הבריטי, 23 ביולי 2009; אורכב מהמקור ב-30 במאי 2012..

ביום השנה השלוש מאות להיווסדות הקשרים הדיפלומטים שבין הולנד לגאנה, אשר נחגג ב-2002, הגיעו נסיך הכתר ההולנדי, וילם-אלכסנדר ואשתו מקסימה, לביקור רשמי בגאנה בין ה-14 ל-17 באפריל. בחודש יוני אותה שנה הגיע מלך בני האשנטי לביקור דומה בהולנד"ביקור רשמי של נסיך אורנג' והנסיכה מקסימה בגאנה", אתר בית המלוכה, 14 באפריל 2002; אורכב מהמקור ב-22 במאי 2013."ביקור המלוכה של זוג הנסיכים הסתיים באופן מוצלח", ארכיון אן-אר-סי, 18 באפריל 2002; אורכב מהמקור ב-24 באפריל 2013.. המאורע המדויק שמציין יום השנה הוא שליחת הדיפלומט ההולנדי  לאימפריית האשנטי ב-1701, לאחר שהפכה לכוח הדומיננטי בחוף הזהב כאשר הביסה את בני הדנקירה בקרב פייאס.

השרידים ההולנדים האחרונים שנותרו בחוף הזהב, למעט המצודות והמבצרים הניצבים לאורך רצועת החוף, הם שמות משפחה אשר הושאלו בידי צאצאיהם של הסוחרים ההולנדים ונשותיהם האפריקאיות. בוסמן, למשל, הוא אחד משמות המשפחה הנפוצים ביותר בגאנה, ומקורו בסוחר העבדים ההולנדי, . שמות שכיחים אחרים הם ברטלס, ואן דייק, ודה ויר.

 מצודות 
+שםמקוםהקמהסיפוחהערותמצודת נסאומורי15981868תחנת המסחר ההולנדית הראשונה שנבנתה על חוף הזהב. הורחבה למצודה ב-1612. בירת חוף הזהב ההולנדי בין השנים 1598–1637. נשלטה על ידי הבריטים בין השנים 1781–1785.מצודת בטנסטייןבוטר15981872תחנת המסחר ההולנדית השנייה על חוף הזהב. הורחבה למצודה ב-1656 על מנת להילחם בנוכחות השוודית שהגיעה לאזור. בין כותליה נחתמה אמנת בוטר.מצודת אלמינהאלמינה16371872תחנת המסחר הראשונה שנבנתה אי פעם בחוף הזהב. הוקמה ב-1482 בידי הפורטוגזים, ונכבשה בידי ההולנדים בקרב אלמינה השני ב-1637. בירת חוף הזהב ההולנדי בין השנים 1637–1872.מצודת קונראדסבורגאלמינה16371872מקדש מבוצר אשר נבנה בידי הפורטוגזים, נכבש בידי ההולנדים יחד עם מצודת אלמינה ב-1637. הורחב למצודה מלאה ב-1665.מצודת סן סבסטיאןשמה16401872תחנת מסחר פורטוגזית אשר נבנתה בין השנים 1520–1526 ונכבשה בידי ההולנדים ב-1642.מצודת סנטו אנטוניואשים16421872מצודה פורטוגזית אשר הוקמה ב-1515 ונכבשה בידי ההולנדים ב-1642. בין השנים 1664–1665 נשלטה בידי הבריטים. בין כותליה נחתמה אמנת אשים.מצודת קריפקוראקרה16421868פייטוריה הולנדית אשר הוקמה ב-1642 והורחבה לכדי מצודה ב-1649. בין השנים 1781–1786 נשלטה בידי הבריטים.מצודת אורנג'סקונדי16421872תחנת מסחר הולנדית אשר הוקמה ב-1642 והורחבה למצודה ב-1690. נהרסה בידי בני האהנטה ב-1694 ונבנתה מחדש עד ל-1704.מצודת ויטסןטקורדי16651872הוקמה בידי השוודים ב-1665 ונהרסה כעבור מספר שנים, אף על פי שמפה המתוארכת ל-1791 מצביעה על נוכחות הולנדית באזור.מצודת אמסטרדםקורמנטין16651868המצודה הבריטית הראשונה שהוקמה בחוף הזהב. נכבשה בידי הוייס-אדמירל ההולנדי אנגל דה רויטר ב-1665. נשלטה בידי הבריטים בין השנים 1781–1786.מצודת גוד הופסניה בראקו16671868הוקמה ב-1667 בידי ההולנדים. נשלטה בידי הבריטים בין השנים 1781–1786 ובידי בני האקים בין השנים 1811–1816.מצודת פרדנבורךקומנדה16821872תחנת מסחר הולנדית אשר הוקמה בסביבות שנת 1600 וננטשה מעט לאחר מכן. הורחבה למצודה ב-1682. נשלטה בידי הבריטים בין השנים 1781–1786.מצודת דורותיאקווידה16841872הוקמה בידי הגרמנים ב-1684 ונכבשה בידי ההולנדים ב-1687 לתקופה קצרה. נרכשה בידי ההולנדים ב-1721.מצודת לייצהמהטאפאם16971868מצודה הולנדית אשר הוקמה ב-1697. נשלטה בידי הבריטים בין השנים 1781–1786.מצודת הולנדיהפרינסס טאון16831872הוקמה בידי הגרמנים ב-1683 ונרכשה בידי ההולנדים ב-1721. מיד לאחר מכן נכבשה בידי האפריקאים המקומיים, עד ששחררו אותה ההולנדים ב-1724.

 מושלים 
+שםדרגהתחילת כהונהסיום כהונההערותיאקוב אדריאנס קלנטיוסחנרל16121614א. ז'. רוסטחנרל1614?ארנט יעקובזן ואן אמרספורטחנרל??ככל הנראה החנרל האחרון של חול הזהב ההולנדי אשר פעל תחת שלטונה הישיר של ממשלת הולנד, בדומה לשני קודמיו, בטרם הוקמה חברת הודו המערבית ההולנדית ב-3 ביוני 1621.אדריאן יאקובסוןדירקטור חנרל16241629הדירקטור חנרל הראשון של חוף הזהב ההולנדי. מונה בידי חברת הודו המערבית ההולנדית לראש הממשלה המקומית, אשר הורכבה מתפקיד הדירקטור, ומהמועצה הבכירה שפעלה תחתיו.ניקולס ואן איפרןדירקטור חנרל162918 ביולי 1639ארנד יאקובסון מונטפורטדירקטור חנרל18 ביולי 16396 בינואר 1641יאקוב ראוחהאפרדירקטור חנרל9 בינואר 164118 בדצמבר 1645יאקוב ואן דר וולדירקטור חנרל18 בדצמבר 16459 באפריל 1650הנדריק דודנסדירקטור חנרל9 באפריל 165011 ביוני 1650ארנט קוקגוברנור11 ביוני 165015 במרץ 1651יאקוב ראוחהאפרדירקטור חנרל15 במרץ 165124 בינואר 1656כהונה שנייה.יוהנס ואן ולקנברךדירקטור חנרל24 בינואר 165627 באפריל 1659שימש בתור פיסקאל חוף הזהב ההולנדי ב-1652 קודם למינויו לדירקטור חנרל.קספר ואן הוסןדירקטור חנרל27 באפריל 16597 באפריל 1662דירק וילריידירקטור חנרל7 באפריל 166223 בדצמבר 1662סוחר עבדים ומבריח הולנדי אשר הצטרף לשורות חברת הודו המערבית. שימש תחילה בתור אחד מבין האופרקומיס, הסוחרים הבכירים בחוף הזהב. מאוחר יותר מונה לדירקטור חנרל לאחר שקודמו, ואן הוסן, מת ממחלה טרופית, עד לשובו של ואן ולקנברך.יוהנס ואן ולקנברךדירקטור חנרל23 בדצמבר 16622 ביוני 1667כהונה שנייה.הרברט ואן אונגרדונקגוברנור2 ביוני 166712 בדצמבר 1668דירק וילריידירקטור חנרל12 בדצמבר 166812 ביוני 1675כהונה שנייה.יוהאן רוטדירקטור חנרל12 ביוני 167513 בספטמבר 1676אברהם מירמנסדירקטור חנרל13 בספטמבר 167626 במרץ 1680דניאל וורהאוטרטדירקטור חנרל26 במרץ 16801 באוגוסט 1683תומאס ארנסטאוסדירקטור חנרל1 באוגוסט 168315 ביולי 1685ניקולס דה סוירטסדירקטור חנרל15 ביולי 168529 בינואר 1690יובל סמיטסדירקטור חנרל29 בינואר 169025 במרץ 1694יאן סטפהורסטדירקטור חנרל25 במרץ 16949 ביוני 1696יוהאן ואן סייפהאוזהדירקטור חנרל9 ביוני 169616 במאי 1702וילם דה לה פלמהדירקטור חנרל16 במאי 170217 באוקטובר 1705פיטר נויטסדירקטור חנרל17 באוקטובר 170526 בספטמבר 1708הנריקו ואן וייזלגוברנור26 בספטמבר 170813 ביולי 1709אדריאן סכונהיידדירקטור חנרל13 ביולי 170915 במרץ 1711הירונימוס הרינגדירקטור חנרל15 במרץ 171112 במאי 1716אברהם אנגלגרף רוברטזוןדירקטור חנרל12 במאי 171611 במרץ 1718וילם בוטלרדירקטור חנרל11 במרץ 171825 בספטמבר 1722אברהם האוטמןדירקטור חנרל25 בספטמבר 172217 במאי 1723מתאוס דה קרייןגוברנור17 במאי 172314 בדצמבר 1723פיטר ולקיניירדירקטור חנרל14 בדצמבר 17237 במרץ 1727רוברט נוארדירקטור חנרל7 במרץ 17276 במרץ 1730יאן פראנגרדירקטור חנרל6 במרץ 173013 במרץ 1734אנטוניוס ואן אוברבייקהדירקטור חנרל13 במרץ 17342 באפריל 1736מרטין פרנסואה דה בורדסדירקטור חנרל2 באפריל 173616 במרץ 1740פרנסואה בארוביוסגוברנור16 במרץ 17408 במרץ 1741ברון יאקוב דה פיטרסהדירקטור חנרל8 במרץ 174110–12 באפריל 1747יאן ואן וורסטדירקטור חנרל10 או 12 באפריל 174714 ביולי 1754ניקולאס מתאוס ואן דר נוט דה חיטרהדירקטור חנרל14 ביולי 175424 באוקטובר 1755רולוף ארזהגוברנור24 באוקטובר 175515 בינואר 1758למברט יאקוב ואן טטסדירקטור חנרל15 בינואר 175812 במרץ 1758יאן פיטר תיאודור הוידקופרנשיא המועצה12 במרץ 17585 באוקטובר 1760דוד פיטר אירסמידירקטור חנרל5 באוקטובר 176019 ביולי 1763הנדריק ואלמבייקגוברנור19 ביולי 176310 בספטמבר 1764יאן פיטר תיאודור הוידקופרדירקטור חנרל10 בספטמבר 176411 ביולי 1767כהונה שנייה.וילם סוליארד ואן ליפדאל, וקורנליס קלוקנשיאי המועצה11 ביולי 176727 באוגוסט 1767הן לפידאל והן קלוק כיהנו כנשיאי המועצה לתקופה קצרה מאוד, אד אינטרים עד להגעתו של הדירקטור חנרל הבא.פיטר וורטמןדירקטור חנרל27 באוגוסט 176714 באפריל 1780השירות הארוך ביותר בתור דירקטור חנרל בכל תולדות חוף הזהב ההולנדי.יאקובוס ואן דר פוייהנשיא המועצה14 באפריל 178030 בדצמבר 1780פיטר וולקמארדירקטור חנרל30 בדצמבר 178012 במרץ 1784ז'ילס סרוואס גאלסנשיא המועצה12 במרץ 178414 בפברואר 1785אדולף תירנסדירקטור חנרל14 בפברואר 178526 במאי 1786ז'ילס סרוואס גאלסנשיא המועצה2 ביוני 178624 באוגוסט 1787כהונה שנייה.ליווה ואן ברכה ואן דר חרייפנשיא המועצה27 באוגוסט 178711–14 במרץ 1790יאקובוס אדריאן דה וירדירקטור חנרל11–14 במרץ 179031 בדצמבר 1791הדירקטור חנרל האחרון של חוף הזהב ההולנדי תחת שלטונה של חברת הודו המערבית ההולנדית, לפני פירוקה הסופי ב-1791, והעברת הקולוניה לשלטון הולנדי ישיר. בתום כהונתו הראשונה נעצר מינויו למשך מספר ימים.יאקובוס אדריאן דה וירדירקטור חנרל1 בינואר 17925 במאי 1794כהונה שנייה.ליווה ואן ברכה ואן דר חרייפגוברנור זמני5 במאי 179410 בינואר 1795כהונה שנייה.אוטו ארנולדוס דוםגוברנור10 בינואר 17952 ביוני 1796ליווה ואן ברכה ואן דר חרייפגוברנור זמני2 ביוני 179621 באוגוסט 1796כהונה שלישית.חרהארדוס הוברטוס ואן האמלדירקטור חנרל21 באוגוסט 17961 במאי 1798קורנליוס לודוויך ברטלסדירקטור חנרל1 במאי 179828 באפריל 1804מונה לנשיא המועצה של חוף הזהב ההולנדי ב-8 במאי 1798, תפקיד השמור לדרגת הדירקטור חנרל בלבד, אותה קיבל ב-1801.איזאק דה רוברגוברנור זמני28 באפריל 180415 ביוני 1805פיטר לינטהורסטדירקטור חנרל16 ביוני 180521 ביולי 1807יוהנס פטרוס הוחנבוםגוברנור זמני21 ביולי 180711 באוגוסט 1808יאן פרדריק קוניךגוברנור זמני12 באוגוסט 18085 במרץ 1810אברהם דה וירקומנדנט חנרל5 במרץ 18101 במרץ 1816הרמן וילם דנדלסגוברנור חנרל1 במרץ 18162 במאי 1818פרנס כריסטיאן אברהרד אולדנברךקומנדר2 במאי 18182 בינואר 1820יוהנס אוסטהאוטגוברנור זמני10 בינואר 182029 באוגוסט 1821פרידריך לאסטגוברנור זמני31 באוגוסט 182114 בפברואר 1822ליברכט יאן טמינקגוברנור זמני14 בפברואר 18226 ביוני 1822וילם פולמןקומנדר6 ביוני 182214 ביוני 1823הנדריק אדריאן מאוהגוברנור זמני27 ביוני 182311 בפברואר 1824יוהאן דוד קארל פכסטכרגוברנור זמני17 בפברואר 182424 בפברואר 1824פרידריך לאסטגוברנור זמני24 בפברואר 18243 בינואר 1826כהונה שנייה.יאקובוס ואן דר ברחן פאוגוברנור זמני3 בינואר 182626 בנובמבר 1827פרידריך לאסטקומנדר26 בנובמבר 182717 באפריל 1833כהונה שלישית.יאן טילמן יאקובוס קרמרגוברנור זמני17 באפריל 183317 במאי 1833אדוארד דניאל לאופולד ואן אינגןגוברנור זמני17 במאי 18332 בפברואר 1834מרטינוס סוורטהגוברנור זמני2 בפברואר 183416 במרץ 1834כריסטיאן לאנסקומנדר16 במרץ 18342 בדצמבר 1836הנדריק טונבויירגוברנור זמני2 בדצמבר 183628 באוקטובר 1837אנתוני ואן דר אבגוברנור זמני29 באוקטובר 18375 באוגוסט 1838הנדריק בוסגוברנור5 באוגוסט 18387 במרץ 1840אנתוני ואן דר אבגוברנור11 במרץ 18409 ביוני 1846כהונה שנייה.וילם ג'ורג' פרדריק דרקסגוברנור זמני9 ביוני 184610 ביולי 1847אנתוני ואן דר אבגוברנור10 ביולי 184721 בספטמבר 1852כהונה שלישית.הירו סכומרוסגוברנור21 בספטמבר 185225 בספטמבר 1856פטרוס יאקובוס רונקלגוברנור זמני25 בספטמבר 18566 בנובמבר 1865וילם ג'ורג' פרדריק דרקסגוברנור זמני6 בנובמבר 186529 באפריל 1857כהונה שנייה.ז'ול ואן דן בוסהגוברנור29 באפריל 18579 בספטמבר 1857קורנליס נחטחלסגוברנור9 בספטמבר 18577 במאי 1860קורנליס מיאוזהגוברנור זמני7 במאי 186021 בינואר 1861קורנליס נחטחלסגוברנור21 בינואר 186123 ביוני 1862כהונה שנייה.אנרי אלכסנדר אליאסגוברנור18 באוקטובר 186212 במרץ 1864קרל ואן היןגוברנור זמני12 במרץ 186413 ביוני 1864הנדריק דויירגוברנור זמני13 ביוני 18647 בדצמבר 1864אנרי אלכסנדר אליאסגוברנור7 בדצמבר 18644 במאי 1865כהונה שנייה.ארנט מגנייהגוברנור זמני4 במאי 186519 בפברואר 1866וילם הנדריק יוהאן ואן אידסינחהגוברנור19 בפברואר 186617 באפריל 1867ג'ורג' פיטר וילם בורסגוברנור17 באפריל 186715 במאי 1869קורנליס נחטחלסגוברנור15 במאי 18698 ביוני 1871כהונה שלישית.יאן אלברט הנדריק הוחהולץגוברנור זמני8 ביוני 187117 בספטמבר 1871יוהנס ויריקסגוברנור זמני17 בספטמבר 187128 באוקטובר 1871וילם לה יוןגוברנור זמני28 באוקטובר 187115 בנובמבר 1871יאן הלנוס פרחוסוןגוברנור15 בנובמבר 18716 באפריל 1872

 גלריה 
 מצודת אלמינה 

 מצודת נסאו 

 לקריאה נוספת 
עבריתEnglishW. Yarak, Larry; The "Elmina Note": Myth And Reality In Asante-Dutch Relations; 1986 ()M. Postma, Johannes; The Dutch In The Atlantic Slave Trade, 1600–1815; Cambridge University Press, 1990 ()K. Thornton, John; Warfare In Atlantic Africa 1500–1800; University College London, London, 1999 ()M. S. Dann, Graham; Essah, Patience; Slavery, Contested Heritage And Thanatourism; The Haworth Press, New York, London, Oxford, 2001 (, )R. Doortmont, Michel; Smit, Jinna; Sources For The Mutual History Of Ghana And The Netherlands, An Annotated Guide To The Dutch Archives Relating To Ghana And West Africa In The National Archief, 1593–1960's; Brill, Leiden, 2007 ()Briggs, Philip; Ghana; Bradt Travel Guide Series, The Globe Pequot Press, United States, 2014 ()Ipsen, Pernille; Daughters Of The Trade: Atlantic Slavers And Interracial Marriage On The Gold Coast; University Of Pennsylvania Press, Philadelphia, 2015 ()Odegard, Erik; Designing A New Fort On The Gold Coast; Leiden University, 2016 ()H. Wirta, Karla; Dark Horses Of Business: Overseas Entrepreneurship In Seventeenth-Century Nordic Trade In The Indian And Atlantic Oceans; Leiden University, 2018.NederlandsDe Marees, Pieter; Beschryvinghe Ende Historische Verhael Van Het Gout Koninckrijck Van Gunea Anders De Gout-Custe De Mina Genaemt Liggende In Het Deel Van Africa; 1602 ()Johannes Marius Nagtglas, Cornelis; Een Woord Aangaande De Vraag: "Wat Moet Nederland Doen Met Zijne Bezittingen Ter Kuste Van Guinea?"; 1863.Gramberg, Jan Simon Gerardus; De Gids; 1868.Adhin; De Immigratie Van Hindostanen En De Afstand Van De Goudkust; Nieuwe West Indische Gids, 1961 ()Delepeleire; Nederlands Elmina: Een Socio-Economische Analyse Van De Tweede Westindische Compagnie In West-Afrika In 1715; Universiteit Gent, 2004.Heijer, Hendrik Jacob Den; Een Dienaar Van Vele Heren: De Atlantische Carriere Van Hendrick Caerloff; Leiden University, 2011.DanskLarsen, Leif Calundann; Dansk Kolonihistorie; Guldkysten Og Danmark Indtil 1850; 2014.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:האימפריה ההולנדית
קטגוריה:אפריקה: מושבות לשעבר
קטגוריה:גאנה: היסטוריה