חררדו לדרקרמר

חררדו זלמר לדרקרמר (נולד ב-17 בספטמבר 1957) הוא ביולוג מולקולרי ישראלי העוסק בחקר התא, ופרופסור מן המניין בבית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן באוניברסיטת תל אביב.

 ביוגרפיה 
לדרקרמר נולד וגדל בבואנוס איירס שבארגנטינה.

בשנת 1975 החל את לימודיו לתואר ראשון ושני בביוכימיה באוניברסיטת בואנוס איירס, והשלים אותם בשנת 1980. מיד לאחר מכן המשיך ללימודי תואר שלישי בביוכימיה, אף הוא במוסד זה, במכון Leloir. כותרת עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה בשנת 1985 בהנחיית פרופ' ארמנדו פרודי, הייתה "ביו-סינתזה של גליקו-פרוטאינים ב-Mucor rouxii".

בשנת 1986 שהה לדרקרמר במכון ויצמן למדע כעמית בתר-דוקטורי בקבוצתו של פרופ' ויויאן טייכברג, ובשנים שלאחר מכן שהה במכון וייטהד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בהנחיית פרופ' הארווי לודיש. עם סיום תקופה זאת, בשנת 1991, עלה לישראל והצטרף כמרצה למחלקה לאימונולוגיה וחקר התא באוניברסיטת תל אביב.

בשנת 1998 קודם לדרגת מרצה בכיר, בשנת 2009 הפך לפרופסור חבר וב-2018 לפרופסור מן המניין.

כמו כן, במרוצת השנים שימש מספר פעמים כחוקר אורח בבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד.

לדרקרמר נשוי למרטין ואב לשלושה, מתגורר בשוהם.

 מחקר 
מחקרו של לדרקרמר עוסק בקיפול חלבונים ברשתית התוך-פלזמית (ER), באינדוקציה של העקה ב-ER ובפיתוח תגובה לחלבונים שמקופלים לא כשורה (UPR). העקה ב-ER מהווה שחקן מרכזי בפתולוגיה של מחלות רבות, לדוגמה מחלות ניווניות. במעבדתו של לדרקרמר נחקרת היווצרות העקה כמו גם ההתערבות האפשרית במסלולי ה-UPR במחלות אלה. העקה ב-ER מהווה חלק בלתי נפרד מהפתולוגיה של נגיפים רבים, בכללם נגיף קורונה.

יחד עם פרופ' מרסלו ארליך, חוקר לדרקרמר את הוויסות של מסלולי UPR למניעת הדבקה ושכפול של נגיף הקורונה. המחקר בודק את הפוטנציאל של מולקולות קטנות ניסיוניות שמווסתות את העקה לשנות את התגובות התאיות להדבקה ואת היכולת הנובעת מכך של הנגיפים להשלים את מחזור חייהם.

כמו כן, הוא חוקר היבטים ביופיזיקליים של הרשת התוך-פלזמית. בין היתר חקר לדרקרמר קולטן מסוג סיגמא-1 (S1R), חלבון חוצה ממברנה בעל תפקידים חשובים בייצוב תפקודי התא, הן במצב פיזיולוגי תקין הן בעת מחלה. בפרט, במחלות נוירו-דגנרטיביות (מחלות ניווניות למיניהן), פעילותו של S1R הוכחה כבעלת יכולת לספק הגנה נוירולוגית לתאי עצב על ידי שינוי של התקשורת בין התא לסביבתו (המבוססת על תנועה של יוני סידן), של שיפור התפקוד המיטוכונדריאלי ושל הפחתת הלחץ בתוך הרשתית התוך-פלזמית. בין היתר, השניים הצליחו לפענח את האוריינטציה של הקולטן בתא ובכך תרמו להבנת מנגנון בהיווצרות מחלות ניווניות.

 פרסים והוקרה 
 פרס הררו דוקלו לעבודת הדוקטורט הטובה ביותר של השנה, מטעם החברה הארגנטינאית לכימיה (1986)
 עמית קרן פוגרטי מטעם המכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית (1987)
 פרס NCI מטעם קונסורציום הסרטן המזרח תיכוני (1998)
 חבר המרכז להתמודדות עם מגפות באוניברסיטת תל אביב (2020)
 חבר האגודה הישראלית לביולוגיה של התא ISCB
 חבר האגודה הישראלית לביוכימיה וביולוגיה מולקולרית ISBMB
 חבר האגודה הישראלית למדעי המוח ISFN
 חבר הארגון האירופי לביולוגיה של התא ECBO
 חבר הרשת האירופי לחקר מחלת הנטינגטון EHDN
 חבר האגודה האמריקאית לביולוגיה של התא ASCB
 חבר האגודה האמריקאית לביוכימיה וביולוגיה מולקולרית ASBMB

 מאמרים נבחרים 

 קישורים חיצוניים 


 דף אישי באתר אוניברסיטת תל אביב

קטגוריה:ביולוגים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ארגנטינה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בואנוס איירס
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: ביו-רפואה וחקר הסרטן
קטגוריה:חוקרי סרטן ישראלים
קטגוריה:שוהם: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957