נסיך מונקו

נסיך מונקו (בצרפתית: prince de Monaco, או נסיכת מונקו, בצרפתית princesse de Monaco) הוא המונרך וראש המדינה של נסיכות מונקו. כל הנסיכים והנסיכות שמשלו במונקו, עשו זאת כשליטים לבית גרימלדי, אם כי כמה מהם השתייכו למשפחות אחרות (גויון דה מטיניון או פוליניאק), בקו הירושה הזכרי. ב-2005, כאשר הלך לעולמו רנייה השלישי, הוא היה המונרך הוותיק ביותר באירופה. משפחת גרימלדי, ששולטת במונקו במשך יותר מ-700 שנה, היא משפחת המלוכה הוותיקה ביותר המולכת באירופה.

הנסיך המכהן הנוכחי הוא אלבר השני, שעלה לכס הנסיכות באפריל 2005.
סמכויות
מונקו, יחד עם ליכטנשטיין וקריית הוותיקן, היא אחת משלוש המדינות היחידות באירופה בה למונרך תפקיד פעיל בפוליטיקה היומיומית.

נסיך מונקו מפעיל את סמכויותיו בהתאם לחוקה ולחוקים של מונקו. הוא מייצג את הנסיכות כלפי חוץ, וכל שינוי, חלקי או מלא, של החוקה חייב להתקבל בהסכמה משותפת של הנסיך והאספה הלאומית של מונקו.

הסמכות החקיקתית במונקו מחולקת בין הנסיך, שיוזם את החוקים, לבין האספה הלאומית שמצביעה עליהם. הסמכות הביצועית מסורה בידי הנסיך, שבידיו הסמכות להטיל וטו על כל החוקים שמתקבלים על ידי האספה הלאומית.

שר המדינה ומועצת הממשלה אחראים ישירות כלפי הנסיך בכל הנוגע לניהול הנסיכות.

הסמכות השיפוטית מסורה גם היא בידי הנסיך. בחוקה הנוכחית מצוין שלנסיך מסורה הסמכות המלאה בבתי המשפט, שמבצעים את תפקידי השיפוט בשמו.

בהתאם לסעיף 16 של חוקת 1962, הנסיך מעניק תוארי אבירות, תוארי כבוד וכיבודים אחרים.

למשפחה הנסיכותית של מונקו מוקצה סכום של 43.5 מיליון אירו בשנה מתוך תקציב המדינה, נכון ל-2015.

סדר הירושה
סדר הירושה של מונקו תקף כיום על פי חוק מספר 1,249 מ-2 באפריל 2002.

על פי חוקת מונקו, כתר הנסיכות עובר על פי כלל העדפת הבן הבכור. רק צאצאיו של נסיך מושל ואחיו של הנסיך המושל וצאצאיהם, שהוריהם באו בברית הנישואים באישור הנסיך, ושהם אזרחי מונקו, נכללים בסדר הירושה. ילדים שנולדו כתוצאה מניאוף מוצאים מסדר הירושה לצמיתות. הזכות לירושה מופקעת אם בן המשפחה הנסיכותית נישא ללא הסכמת הנסיך, כולל הצאצאים שבאו לעולם כתוצאה מנישואים אלו, אך הם יכולים להיות מוחזרים לסדר הירושה אם כתוצאה מנישואים אלו לא נולדו צאצאים והם מסתיימים לפני הורשת הכתר.

בכל מקרה בו אין אף אדם הזכאי לרשת את כתר הנסיכות על פי חוקי סדר הירושה, מועצת עוצרות לוקחת על עצמה את סמכויות השלטון עד אשר מועצת הכתר של מונקו בוחרת מונרך חדש מקרב קרובי המשפחה הרחוקים של בית גרימלדי.

סדר הירושה כולל אנשים שזכאים לרשת את הכתר וילדים מחוץ לנישואים שעשויים להיכנס לסדר הירושה אם הוריהם יינשאו.

 15px רנייה השלישי, נסיך מונקו (2005-1923)
 15px אלבר השני, נסיך מונקו (נולד ב-1958)
 אלכסנדר קוסטה (נולד ב-2003, נולד מחוץ לנישואים)
 (1) ז'אק, נסיך מונקו (נולד ב-2014)
 (2) גבריאלה, נסיכת מונקו (נולדה ב-2014)
 (3) קרוליין, נסיכת הנובר (נולדה ב-1957)
 (4) אנדראה קסיראגי (נולד ב-1984)
 (5) אלכסנדר (סאשה) קסיראגי (נולד ב-2013)
 (6) מקסימיליאן קסיראגי (נולד ב-2018)
 (7) אינדיה קסיראגי (נולדה ב-2015)
 (8) פייר קסיראגי (נולד ב-1987)
 (9) סטפנו קסיראגי (נולד ב-2017)
 (10) פרנצ'סקו קסיראגי (נולד ב-2018)
 (11) שארלוט קסיראגי (נולדה ב-1986)
 רפאל אלמלח (נולד ב-2013, הוריו לא היו נשואים)
 (12) בלתזר ראסאם (נולד ב-2018)
 (13) אלכסנדרה, נסיכת הנובר (נולדה ב-1999)
 (14) סטפני, נסיכת מונקו (נולדה ב-1965)
 (15) לואי דוקרו (נולד ב-1992)
 (16) ויקטואר דקורו (נולדה ב-2023)
 (17) קונסטנס דקורו (נולדה ב-2024)
 (18) פאולין דוקרו (נולדה ב-1994)
 קמיל גוטליב (נולדה ב-1998, נולדה מחוץ לנישואים)

היסטוריה

בית גרימלדי, שאביו הקדום הוא אוטו קנלה, מדינאי מהרפובליקה של ג'נובה, וששמו לקוח משמו של בנו, גרימלדו קנלה, היה בית אצולה בולט וותיק בג'נובה. בני המשפחה הוגלו מג'נובה במהלך מלחמת האזרחים שהתחוללה בה בין הגואלפים והגיבלינים, וב-1271 מצאו מקלט במונקו.

ב-1297 תפס פרנסואה גרימלדי את השליטה על צוק מונקו, ואז החלה להתקיים שושלת גרימלדי, תחת הריבונות של ג'נובה. ב-1346 רכשו בני שושלת גרימלדי את העיר מנטון וב-1355 את רוקברן, ובכך הרחיבו את נחלתם. שתי הערים הללו, שהיוו כ-95 אחוזים משטח הנסיכות, סופחו בסופו של דבר לצרפת במסגרת ההסכם בין שתי המדינות מ-1861.

עד 1612 החזיקו שליטי בית גרימלדי בתואר לורד. באותה עת החל הלורד אונורה השני לעשות שימוש בתואר נסיך, ובכך היה לנסיך מונקו הראשון. ב-1633 זכה אונורה השני להכרה בריבונותו העצמאית מספרד, וב-1641 מצרפת, במסגרת הסכם פרונה. מאז נותרה הנסיכות תחת שליטת בית גרמילדי, למעט בתקופה בה שלטה עליה צרפת מ-24 בפברואר 1793 ועד 17 במאי 1814.

שליטי מונקו
 שם   תמונה תחילת שליטה סיום שליטה הערות פרנסואה גרימלדי   מרכז|150px 8 בינואר 1297 10 באפריל 1301 פרנסואה גרימילדי היה מנהיג קבוצה של תושבי ג'נובה שתפסו את השליטה על צוק מונקו.
 דודנו רנייר היה השליט הראשון של האזור הידוע כמונקו. רנייה הראשון   מרכז|150px מונקו הייתה בשליטה של ג'נובה מ-10 באפריל 1301 ועד 12 בספטמבר 1331

הלורדים של מונקו
 שם   תמונה תחילת שליטה סיום שליטה הערות שארל הראשון ממונקו   מרכז|150px 12 בספטמבר 1331 אוגוסט 1357 בנו של רנייה הראשון, החזיר את השליטה מג'נובה על צוק מונקו.
 השיג את השליטה על מנטון (1346) ועל רוקבורן (1355).
 החל מ-29 ביוני 1352 שלט בשותפות עם:
 אנטוניו (מת ב-1358), בנו הצעיר של רנייה הראשון
 רנייה השני ממונקו, בנו של שארל הראשון
 גבריאל, בנו של שארל הראשון. רנייה השני ממונקו   מרכז|150px 29 ביוני 1352 15 באוגוסט 1357 בנו של שארל הראשון.
 שליט שותף החל מ-29 ביוני 1352.
 ויתר על השליטה במונקו לכוחות ג'נובה שצרו עליה תמורת 20,000 פלורינים, אך החזיק בשליטה על מנטון ורוקבורן. מונקו הייתה בשליטה של ג'נובה מ-15 באוגוסט 1357 ועד ינואר 1395. לואי ממונקו   ינואר 1395 19 בדצמבר 1395 בנו של שארל הראשון
 משל בשיתוף עם ז'אן הראשון ז'אן הראשון ממונקו   מרכז|150px בנו של רנייה השני
 משל בשיתוף עם לואי מונקו הייתה בשליטה של ג'נובה מ-19 בדצמבר 1395 ועד 11 במאי 1397 לואי ממונקו   11 במאי 1397 5 בנובמבר 1402 מונקו הייתה בשליטה של ג'נובה מ-5 בנובמבר 1402 ועד 5 ביוני 1419 ז'אן הראשון ממונקו   מרכז|150px 5 ביוני 1419 8 במאי 1454 בניו של רנייה השני, ז'אן, אמברואה ואנטואן, רכשו את מונקו בחזרה מג'נובה ושלטו עליה במשותף עד 1427. לאחר מותו של אנטואן, רכש ז'אן את חלקיהם של אחיו בתמורה לשליטה על מנטון ורוקבורן.
 מ-3 באוקטובר ועד נובמבר 1436 הייתה מונקו תחת כיבושה של דוכסות מילאנו ובשליטתו של ביאג'ו אסרטו.
 ב-20 בנובמבר 1441 קיבל ז'אן את הריבונות על מונקו.
 שבועתו של ז'אן החליפה את החוק הסאלי בכלל העדפת הבן הבכור, ובכך התאפשר לנשים להיות בסדר הירושה. אמברואה ממונקו   1427 אנטואן ממונקו   קטלאן ממונקו   8 במאי 1454 יולי 1457 קלודין ממונקו   מרכז|150px יולי 1457 16 במרץ 1458 תחת העוצרות של סבתה מצד אביה, פומלינה פרגוסו.
 ויתרה על הכתר לטובת דודנה למברטו ממונקו, שב-1465 היא נישאה לו. לבמרטו ממונקו   16 במרץ 1458 מרץ 1494 ז'אן השני ממונקו   מרכז|150px מרץ 1494 11 באוקטובר 1505 בנם של למברטו וקלודין.
 נרצח על ידי אחיו, לוסיאן. לוסיאן ממונקו   מרכז|150px 11 באוקטובר 1505 22 באוגוסט 1523 בנם של למברטו וקלודין.
 רצח את אחיו ז'אן השני.
 נרצח על ידי אחיינו, ברתולומאו דוריה מדולצ'אקווה. אונורה הראשון ממונקו   מרכז|150px 22 באוגוסט 1523 7 באוקטובר 1581 בנו של לוסיאן.
 עד הגיעו לבגרות משל תחת העוצרות של:
 אגוסטין גרימלדי, בישוף גראס (22 באוגוסט 1523 - 14 באפריל 1532)
 ניקולאס גרימלדי (14 באפריל - 23 באפריל 1532)
 בלאנש גרימלדי, ברונית טורט (עוצרת שותפה, 14 באפריל - 1 ביולי 1532)
 אטיין גרימלדי (23 באפריל 1532 - 16 בדצמבר 1540) שארל השני ממונקו   מרכז|150px 7 באוקטובר 1581 17 במאי 1589 בנו של אונורה הראשון. ארקול ממונקו   מרכז|150px 17 במאי 1589 29 בנובמבר 1604 בנו של אונורה הראשון.
 נרצח. אונורה השני, נסיך מונקו   מרכז|150px 29 בנובמבר 1604 10 בינואר 1662 בנו של ארקול.
 עד 1616 משל תחת העוצרות של הנסיך פרנסואה לנדי מוואלדטר.
 החל מ-1612 היה אונורה השני השליט הראשון של מונקו שאימץ את התואר נסיך, שלו היו שליטי בית גרימלדי במונקו כבר זכאים מתוקף נחלותיהם באיטליה. ב-1633 הוכרה מונקו כנסיכות ריבונית על ידי פליפה הרביעי, מלך ספרד וב-1641 על ידי לואי השלושה עשר, מלך צרפת על פי חוזה פרונה שנחתם באותה שנה.

נסיכי מונקו
 שם   תמונה תחילת שליטה סיום שליטה הערות לואי הראשון, נסיך מונקו   מרכז|150px 10 בינואר 1662 2 בינואר 1701 נכדו של אונורה השני. אנטואן הראשון, נסיך מונקו   מרכז|150px 2 בינואר 1701 20 בפברואר 1731 בנו של לואי הראשון. לואיז איפוליט, נסיכת מונקו   מרכז|150px 21 בפברואר 1731 29 בדצמבר 1731 בתו של אנטוניו הראשון
 משלה תחת עוצרותו של בעלה, ז'אק הראשון, נסיך מונקו. ז'אק הראשון, נסיך מונקו   מרכז|150px 29 בדצמבר 1731 7 בנובמבר 1733 בעלה של לואיז איפוליט.
 עוצר של אשתו החל מ-21 בפברואר 1731.
 עזב את הנסיכות ב-20 במאי 1732, והותיר את גיסו, אנטואן גרימלדי, כעוצר בפועל.
 ויתר על הכתר ב-7 בנובמבר 1733. אונור השלישי, נסיך מונקו   מרכז|150px 7 בנובמבר 1733 19 בינואר 1793 בנם של ז'אק הראשון ושל לואיז איפוליט.
 עד 28 בנובמבר 1784 משל תחת עוצרותו של דודו, אנטואן גרימלדי. מונקו הייתה בשלטון צרפת מ-19 בינואר 1793 ועד 17 במאי 1814 האספה הלאומית של מונקו 19 בינואר 1793 24 בפברואר 1793 נשיא: ז'וזף בריירה. סיפוח לצרפת 24 בפברואר 1793 17 במאי 1814 מושלים:
 ארמנד לואי דה גונטו, המפקד הצבאי (24 בפברואר - 1 במרץ 1793)
 אנרי גרגואר (הנציב הצרפתי לאחר 1 במרץ 1793)
 גרגואר ז'גו (הנציב הצרפתי) שלטון בעלות הברית מ-17 במאי עד 17 ביוני 1814 אונור הרביעי, נסיך מונקו   מרכז|150px 30 במאי 1814 16 בפברואר 1819 בנו של אונור השלישי.
 נסיך בתואר בלבד החל מ-21 במרץ 1795
 תחת העוצרות של:
 ז'וזף גרימלדי, אחיו (17 ביוני - 23 ביוני 1814)
 מועצת המדינה (23 ביוני 1814 - 4 במרץ 1819)
 אונור החמישי, בנו, (3 במרץ 1815 - 16 בפברואר 1819) אונור החמישי, נסיך מונקו   מרכז|150px 16 בפברואר 1819 2 באוקטובר 1841 בנו של אונור הרביעי.
 עוצר על אביו החל מ-3 במרץ 1815. פלורסטאן הראשון, נסיך מונקו   מרכז|150px 2 באוקטובר 1841 20 ביוני 1856 בנו של אונור החמישי שארל השלישי, נסיך מונקו   מרכז|150px 20 ביוני 1856 10 בספטמבר 1889 בנו של פלורסטאן הראשון אלבר הראשון, נסיך מונקו   מרכז|150px 10 בספטמבר 1889 26 ביוני 1922 בנו של שארל השלישי לואי השני, נסיך מונקו   מרכז|150px 26 ביוני 1922 9 במאי 1949 בנו של אלבר הראשון רנייה השלישי, נסיך מונקו   מרכז|150px 9 במאי 1949 6 באפריל 2005 נכדו של אלבר הראשון
 החל מ-31 במרץ 2005 תחת העוצרות של בנו, אלבר. אלבר השני, נסיך מונקו מרכז|150px 6 באפריל 2005 מכהן בנו של רנייה השלישי.
 החל מ-31 במרץ 2005 היה העוצר של אביו.

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

*