נוריס (כפר)

נוריס (בערבית: نورِِِس) היה כפר ערבי־פלסטיני בנפת ג'נין המנדטורית. ב-1945, גרו בנוריס כ-570 תושבים. הכפר רוקן מתושביו במלחמת העצמאות ב-29 במאי 1948 במסגרת מבצע גדעון. מושב נורית נבנה צפונית-מערבית למרכז הכפר נוריס ב-1950.

 מיקום 
נוריס שכן בעמק יזרעאל, כ-9 קילומטרים צפון-מזרחית לג'נין ודרום-מערב לרכבת העמק. הוא היה מקושר בעזרת מסילות בוץ לכפרים זירעין ואל-מאזר .Khalidi, 1992, p. 338
כמה מעיינות שכנו צפונית לנוריס, ואחד החשובים בהם היה מעיין חרוד, אחד הגדולים במנדט הבריטי.

 היסטוריה 
בכפר נמצאו כמה שרידים מתקופת הברונזה, וכך גם כלי חרס מהתקופה הביזנטית.Dauphin, 1998, p. 777

נוריס כונה על ידי הצלבנים "נורית". בסמוך, הממלוכים הביסו את המונגולים בקרב עין ג'אלות (1260).

 התקופה העות'מאנית 
בשנת 1517 נכלל הכפר באימפריה העות'מאנית, וב-1596, נמצאו רשומות מס בלק מנג'יה (המשנה) של ג'נין תחת ליווה (מחוז) של לג'ון, ושם היה רשום כי גרו שם כ-16 משקי בית מוסלמים; לפי הערכות, 88 אנשים. הם שילמו מס קבוע של 25% על מספר מוצרים, ביניהם חיטה, שעורה, זיתים, עיזים וכוורות; בסך של 7,500 אקצ'ה.Hütteroth and Abdulfattah, 1977, p. 161. Quoted in Khalidi, 1992, p. 338

הכפר נכבש ונשרף על ידי חיילי נפוליאון, לאחר קרב הר תבור ב-1799. פייר ז'אקוטן קרא לכפר "נוורס" על המפה שלו מאותה מסע.

הנוסע הבריטי ג'יימס סילק בקינגהאם ביקר באתר בתחילת המאה ה-19. בקינגהאם ציין שיש עוד כמה יישובים באופק, וכתב "כולם מאוכלסים על ידי מוחמדים." בשנת 1838 ציין אדוארד רובינסון את נוריס במהלך מסעותיו באזור, הממוקם במחוז ג'נין, הנקרא גם "חריתה אש- שמליה".

בשנת 1882, הקרן לחקר ארץ ישראל תיארה את הכפר כקטן, ממוקם על אדמה סלעית, חבוי הרבה בין הגבעות, כ-180 מטרים מעל עמק. בנוריס היו מסגד ובית ספר יסודי לבנים, שנוסד תחת העות'מאנים ב-1888. כמה חורבות עתיקות נותרו וטרם נחקרו נכון ל-1992.

 תקופת המנדט הבריטי 
במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה בנוריס אוכלוסייה של 364, כולם מוסלמים.

חלק משטח הכפר נרכש על פי החלטת הקונגרס הציוני הי"ב בתיווכו של יהושע חנקין, במסגרת רכישת סורסוק. ב-1921, על פי הדיווחים, היו בכפר 38 משפחות דיירים, ו-224 אנשים מתוך אוכלוסייה כוללת של 364 (מפקד 1922) עיבדו 5,500 דונם מתוך שטח כפר של 27,018. באותה שנה מכרה משפחת סורסוק חלק מאדמות הכפר לחברה לפיתוח קרקעות פלסטין (שכיום נקראת "הכשרת היישוב"). קבוצה של 35 צעירים יהודים החלה לעבד את האדמה, שהפכה לליבה של קיבוץ עין חרוד.

חלק מתושבי נוריס קיבלו פיצוי כספי ועזבו את הכפר. הנותרים חכרו גוש קרקע לתקופה של שש שנים עם אפשרות לרכוש עם פקיעת החכירה. הם שילמו דמי שכירות בשיעור של 6% מהצעת המכר שפורסמה על הקרקע, אך מאוחר יותר, לבקשת החקלאים בנוריס, שונה הדבר לחמישית מסך התשואה בתפוקה החקלאית של הקרקע. לאחר שחוזה החכירה המקורי של שש שנים הסתיים, דיווחים ב-1928 הראו שאף כפריים לא רכשו את הקרקע שהושכרה להם. חוזי השכירות הוארכו לשלוש שנים תוך העברת הבעלות לקרן הקיימת לישראל. בשנת 1921 עיבד החקלאי הממוצע 24 דונם, עד 1929 זה הצטמצם באופן דרסטי ל-4.4, אם כי האוכלוסייה גדלה באופן משמעותי. במפקד האוכלוסין של 1931, מנתה נוריס 429 נפשות ובכפר מוקמו 106 בתים מתועדים.

על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל, היו בנוריס 570 תושבים מוסלמים עם 163 בתים, אם כי השטח היה קטן בהרבה מזה שלפני 1920, עם שטח של 6256 דונם. התושבים, הועסקו בעיקר בחקלאות דגנים, אם כי חלק מהקרקעות הוקצו להשקיה ולגידול זיתים.Khalidi, 1992, p. 338

 מלחמת העצמאות ותוצאותיה 
ב-19 באפריל 1948, הוציא מטה הפלמ"ח פקודת מבצע שהורתה על השמדת "בסיסי אויב באל-מזאר, נוריס וצירין". ההיסטוריון הישראלי בני מוריס מציין כי השמדת הכפרים הייתה "חלק בלתי נפרד" מפעולות ההגנה בתקופה זו.

ב־29 במאי נכבש הכפר על ידי גדוד 13 של חטיבת גולני.

בעקבות המלחמה השתלב האזור במדינת ישראל. ב-1950 הוקם קיבוץ נורית מצפון-מערב לאתר הכפר.Khalidi, 1992, p. 339 ההיסטוריון הפלסטיני וליד ח'אלדי תיאר את הכפר ב-1992 כ-"אתר מכוסה עצי אורן ואלון, זרוע ערימות אבנים. חלק מהאדמה שמסביב מגודרת ומשמשת כשטח מרעה, בעוד שחלק אחר מעובד. ליד האתר צומחים קקטוסים ועצי זית ותאנה."

קישורים חיצוניים

 מפת עמק יזרעאל, 1926, עם סימון אדמות נוריס העברית בבעלות 'הקרן הקימת לישראל'. באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור

 הערות שוליים 

קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:הגלבוע