החזית לשחרור לבנון מזרים

החזית לשחרור לבנון מזרים (בערבית: جبهة تحرير لبنان من الغرباء; בתעתיק מדויק: ג'בהת תחריר לבנאן מן אל ע'רבאא; בקיצור: FLLF), היה ארגון טרור שפעל בלבנון בשנים 1980–1983. הארגון הופעל על ידי ישראל ביוזמת שר הביטחון אריאל שרון, הרמטכ"ל רפאל איתן ומפקד פיקוד צפון יאנוש בן-גל.

הארגון הפעיל מכוניות תופת כלפי מטרות פלסטיניות בלבנון, בעיקר אלו הקשורות לאש"ף שנחשב אז לאויב המרכזי של ישראל מהצד הפלסטיני. רוב פעילות הארגון התקיימה לפני מלחמת לבנון הראשונה.

שרון דחף גם להשתמש בארגון על מנת לבצע פיגוע גדול באצטדיון ספורט, אולם פעולות אלו נמנעו בשל התנגדותם של קציני צבא ומודיעין. הארגון חדל לפעול בסוף שנת 1983.

בשנת 2018 העיתונאי רונן ברגמן פרסם את ספרו השכם להורגו: ההיסטוריה הסודית של ההתנקשויות של ישראל בו נחשף כי הארגון הופעל בידי ישראל. לדבריו, הארגון הוקם בהוראת הרמטכ"ל רפאל איתן, והופעל על ידי מפקד פיקוד הצפון אביגדור בן-גל, שמינה את מאיר דגן למוביל הפעילות. הפעילות בוצעה בעידודו של שר הביטחון אריאל שרון ובידיעת ראש הממשלה מנחם בגין. בספר מובאים דברים שאמרו דגן ובן-גל ולפיהם ישראל אכן הפעילה את הארגון.

היסטוריה
לאחר הפיגוע בנהריה שהתרחש בשנת 1979 בידי חמושים מהחזית לשחרור פלסטין, הרמטכ"ל רפאל איתן הנחה את מפקד פיקוד הצפון אביגדור בן-גל להתנקש בבכירי הארגון ובפעיליו. הפעולות שאושרו על ידי הרמטכ"ל נשמרו בסוד מפני המטה הכללי של צה"ל ומרבים בממשלת ישראל. דוד אגמון, קצין אג"ם של פיקוד הצפון, היה אחד האנשים הבודדים שתודרכו על פעולותיה.

החל מיולי 1981, עם סדרת אירועי חבלה במשרדי אש"ף במערב ביירות, נשמעו הטענות שהאחראים להתקפות הם פעילי קבוצה לבנונית שנקראה "החזית לשחרור לבנון מזרים" ושהארגון מנוהל בעצם על ידי סוכנים ישראלים. פעולות הארגון כללו מכוניות תופת שהתפוצצו בשכונות הפלסטיניות בביירות ובערים לבנוניות אחרות. המטענים בהם השתמש הארגון הורכבו בבית המלאכה של קיבוץ מחניים, בו התגורר בן-גל.

ב-5 באוגוסט 1981 מונה אריאל שרון לשר הביטחון בממשלת בגין השנייה. שרון הורה לבן גל ולדגן להכפיל את מאמציהם במטרה לפגוע בצמרת אש"ף.

לפי רונן ברגמן, שרון קיווה שפעולות אלה יעוררו את ערפאת לתקוף את ישראל, שתוכל להגיב בפלישה ללבנון. בסופו של דבר אש"ף לא הגיב כמצופה, ומבצע שלום הגליל נפתח בעקבות התנקשות בחיי שגריר ישראל בבריטניה, שלמה ארגוב, על ידי ארגון אבו נידאל שלא היה חלק מאש"ף ואף נלחם בו.

ב־29 בנובמבר 1981 קיבל הארגון אחריות על פיצוץ מכונית תופת בדמשק שהרגה 90 איש ופצעה 135.

עד אוקטובר 1981 נמנו 308 הרוגים בפיגועי הארגון. פעולות הארגון נעצרו ממש לפני תחילת מלחמת לבנון הראשונה שפרצה ב-6 ביוני 1982.

במהלך 1982 הורה שרון לבן גל ולדגן לפוצץ אצטדיון בביירות שבו הייתה אמורה להתכנס צמרת אש"ף. מתחת ליציע הכבוד הוטמנו חומרי נפץ ומכוניות ממולכדות הוצבו מחוץ לאצטדיון. ברגע האחרון קצינים מאמ"ן, יחד עם סגן שר הביטחון, פנו לבגין מעל לראשו של שרון ושכנעו אותו לבטל את הפיגוע.

הארגון חזר לבצע פעולות טרור חצי שנה לאחר פרוץ המלחמה. ב-28 בינואר 1983 פצצה במטה אש"ף בשתורא שבשליטת סוריה הרגה 35 בני אדם. ב־5 בפברואר התפוצצה מכונית תופת מול משרדי מרכז המחקר הפלסטיני  בביירות, וגרמה ל-20 הרוגים, בהם אשתו של סברי ג'ריס..Lee O'Brien, Campaign of Terror: Car Bombing in Lebanon, MERIP Reports 118 (October 1983), p. 26.Middle East Record (MER), 2 October 1982, pp. 6-8. פצצה שלישית התפוצצה בבעלבכ ב־7 באוגוסט 1983, בה נהרגו כ־30 בני אדם ונפצעו כמעט 40.

הארגון היה אחראי לעשרות פיגועים ומאות הרוגים. הוא חדל לפעול בסוף שנת 1983.

רשימת פיגועים ונפגעים המיוחסים לארגון
על פי לי אובריאן שכתב על הנושא בשנת 1983, כחלק מ"פרויקט מחקר ומידע במזרח התיכון"  הדפוס של פיגועי מכוניות "פנימיים" חפף לאזורים ספציפיים שאליהם פלשה ישראל מאוחר יותר.

+
פיגועים המיוחסים לחזית לשחרור לבנון מזרים תאריך מדינה מיקום הרוגים פצועים סוג מטרה29 בינואר 1981  צרפת  פריז  1  8  ממשלה (דיפלומטי)27 באוגוסט 1981  לבנון  ביירות  0  0  ממשלה (דיפלומטי)17 בספטמבר 1981  שכא  10  10  עסק17 בספטמבר 1981  צידון  23  90  מיליציה צבאית20 בספטמבר 1981  ביירות 4  28  עסק28 בספטמבר 1981  לא ידוע  18  45  מיליציה צבאית1 באוקטובר 1981  ביירות 83  300  משטרה2 באוקטובר 1981  א-נבטיה 0  0  מוסד חינוכי29 בנובמבר 1981  סוריה חלב 90  135  אזרחים / רכוש פרטי27 בפברואר 1982  לבנון  ביירות  8  35  צבא21 במאי 1982  3  10  עסק21 במאי 1982  0  0  עסק21 במאי 1982  0  1  אזרחים / רכוש פרטי28 בינואר 1983  שתורא  12  20  אזרחים / רכוש פרטי5 בפברואר 1983  ביירות  20 100+ אזרחים / מרכז המחקר הפלסטיני 7 באוגוסט 1983  בעלבכ 35  133  אזרחים / רכוש פרטי

ניסיונות התנקשות בערפאת
באוקטובר 1982 הודיעו אנשי המוסד למפקד חיל האוויר, דוד עברי, שזיהו את יאסר ערפאת עולה לטיסה במטוס תובלה מאתונה למצרים. שני מטוסי F-15 הוזנקו וזיהו את מטוס התובלה. איתן הורה להפילו, אך עברי חשש מטעות בזיהוי והיסס. לבסוף, לאחר שעיכב את התקיפה דקות ארוכות, המוסד הודיע שיש ספקות בנוגע לזיהוי. מאוחר יותר התברר שהאדם במטוס הוא פתחי ערפאת, אחיו של יאסר, רופא ילדים ומייסד הסהר האדום הפלסטיני, שלקח עמו 30 ילדים שנפצעו בטבח בסברה ושתילה לטיפול רפואי בקהיר.

בתקופה זו החל ערפאת לטוס בטיסות נוסעים מסחריות ושרון החליט שמדובר במטרות לגיטימיות. הוא החליט להפיל מטוס כזה מעל ים פתוח, באזור ללא כיסוי מכ"ם של אף מדינה, עדיף מעל מים עמוקים שיקשו על זיהוי הסיבה להתרסקות ואיתור השרידים. שמו של הכוח שהופקד על המשימה היה "דג זהב". לפי ברגמן לצורך המבצע צויד מטוס בואינג 707 באמצעי מודיעין ומכ"ם ושהה באוויר.

במשך תשעה שבועות נערך מעקב אחר טיסותיו של ערפאת. מטוסי קרב של חיל האוויר הוזנקו לפחות חמש פעמים במטרה להפיל מטוסי נוסעים שעליהם חשבו שערפאת נמצא. בכל המקרים בכירי חיל האוויר חיבלו באופן מכוון בהפלת המטוסים מסיבות מצפוניות ובטיעונים שונים. באחד המקרים, התקשורת בין המטוסים שובשה בכוונה, ובמקרה אחר דיווחו באופן שקרי שהמטוסים הגיעו ליעד באיחור. עמוס גלבוע, שהיה אז חבר הצוות וראש חטיבת המחקר באמ"ן, הביע התנגדות עקבית למבצע בטענה שאם ישראל תפיל מטוס נוסעים זה יגרום לה נזק מדיני עצום. לפי ברגמן הקצינים סירבו בנימוק שמדובר בפקודה בלתי חוקית בעליל.

ראו גם
 Rise and Kill First
 פרשת איראן-קונטראס
 טיסה 114 של ליביאן איירליינס
 העסק הביש
 טבח סברה ושתילה

 הערות שוליים 

קטגוריה:ישראל: צבא וביטחון
קטגוריה:ארגוני טרור ישראליים
קטגוריה:יחסי ישראל–לבנון
קטגוריה:שנות ה-1980 בישראל
קטגוריה:מלחמת האזרחים בלבנון