ג'ודית לואיס הרמן

ג'ודית לואיס הרמן (באנגלית: Judith Lewis Herman; נולדה ב-31 במרץ 1942) היא פסיכיאטרית, חוקרת, פרופסור באוניברסיטת הארוורד, סופרת ואקטיביסטית בתחומי הפסיכולוגיה של האישה, התעללות בילדים, אלימות במשפחה, גילוי עריות והפרעות פוסט-טראומטיות. במשך עשרות שנות הקריירה שלה היא טיפלה וחקרה את האוכלוסייה של קורבנות פגיעה מינית ואלימות במשפחה. הרמן כתבה שני ספרים זוכי-פרסים: Father-Daughter Incest ו-Trauma and Recovery, אשר תורגם לשפות רבות. הרמן ידועה בתרומתה המשמעותית לתחום המחקר והטיפול בטראומה ובטביעת המושג "פוסט-טראומה מורכבת".

 חיים אישיים 
ג'ודית לואיס נולדה בשנת 1942 בניו-יורק, ארצות הברית, להורים יהודים ילידי אמריקה, שהגיעו ממשפחות מהגרים מאירופה. אביה, נפתלי לואיס , היה פרופסור ללימודים קלאסיים באוניברסיטת ניו יורק, שנודע בכתיבת ההיסטוריה של מצרים התלמית והרומאית באופן נגיש לציבור הרחב. אמה, הלן בלוק לואיס , הייתה פסיכולוגית ופסיכואנליטיקאית שלימדה באוניברסיטת ייל והייתה פעילה פוליטית פרוגרסיבית. הרמן למדה במכללת רדקליף והמשיכה משם ללימודי פסיכיאטריה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד. כסטודנטית, היא החלה להשתתף בצעדות למען זכויות אדם ונגד המלחמה בווייטנאם, התנדבה בבית חולים פסיכיאטרי.

הרמן התחתנה לראשונה ב-1963 עם חברה ללימודים, פיטר הרמן. בשנת 1978 היא התחתנה בשנית עם צלם העיתונות ג'רי ברנט  ונולדה להם בת אחת. בשנת 2005, הרמן נישאה בשלישית לאלן גראוברד. נישואים אלו הסתיימו עם מותו בשנת 2012.

 קריירה 
 זיהוי וחשיפה של היקף תופעת גילוי העריות 
ב-1970, החלה הרמן את ההתמחות שלה בפסיכיאטריה בבית החולים של אוניברסיטת בוסטון. במסגרת ההתמחות, שתי המטופלות הראשונות שלה, שהגיעו לבית החולים על רקע ניסיון אובדני, חשפו בפניה היסטוריה של גילוי עריות, ומטופלות נוספות החלו לחשוף בפניה היסטוריה של פגיעות מיניות. במקביל, הרמן הצטרפה לתנועה הפמיניסטית שהחלה להתפתח בקיימברידג', מסצ'וסטס וברחבי ארצות הברית. הרמן סיפרה כי המודעות הפמיניסטית שפיתחה אפשרה לה לחשוב על סיפורי הטראומה של מטופלותיה בהקשר פמיניסטי של יחסי כוחות ודיכוי, ומתוך כך פיתחה את גישתה הטיפולית.

בסיום ההתמחות, הרמן קיבלה מלגה בפסיכיאטריה קהילתית, שאפשרה לה לעבוד בקליניקה שמציעה טיפול בחינם לנשים. קליניקה זו הייתה אחת מתוך מרכזים רבים לנפגעות אונס ואלימות במשפחה שהוקמו על ידי נשים אקטיביסטיות בשנות ה-70. בשנים אלה, הרמן הייתה חלק מקבוצת הנשים "הקולקטיב לבריאות הנפש של נשים", שמטרתה הייתה לספק ייעוץ וטיפול איכותי מנקודת מבט פמיניסטית לנשים מאוכלוסיות מוחלשות. גם במסגרת הזו הרמן עבדה עם מטופלות רבות בעלות היסטוריה של פגיעה מינית.

במהלך עבודתה, הרמן הבחינה שמספר משמעותי של מטופלות מבוגרות דיווחו על כך שנפגעו מינית בתור ילדות, בדרך כלל על ידי גבר מתוך המשפחה הגרעינית. נתונים דומים על שכיחות התופעה החלו לעלות גם מנשות מקצוע נוספות, והיא החלה לחקור את התופעה ביחד עם הקולגה שלה, ליזה הירשמן. ממצאיהן על היקפי התופעה עמדו בניגוד לידוע באותה התקופה, אז ספרי הפסיכיאטריה העריכו את השכיחות של גילוי עריות כמקרה של אחד מתוך מיליון. הרמן והירשמן פרסמו מאמר על הממצאים שלהן ב-1976 בכתב עת בשם "Signs"  העוסק בלימודי נשים. עוד לפני שיצא לאור, המאמר הועתק והופץ באופן לא פורמלי במשך כשנה, והרמן והירשמן החלו לקבל מכתבים מנשים מכל רחבי ארצות הברית שחשפו את הפגיעה המינית שעברו, והופתעו לגלות שהן לא היחידות. ב-1981, גילוייהן המשותפים של הרמן והירשמן הובילו לכתיבת הספר "Father-daughter incest" ("גילוי עריות בין אב לבת"). ספר זה תרם להכרה בתופעת גילוי העריות כבעיה חברתית.

 הנחת היסודות למחקר וטיפול בטראומה 
ב-1981, לאחר סיום הכשרתה, מונתה הרמן כחברת סגל בבית הספר לרפואה באוניברסיטת הארוורד. במקביל החלה הרמן לעבוד במחלקה לפסיכיאטריה בבית החולים קיימברידג'. ב-1984, הקימה הרמן ביחד עם שותפתה הפסיכולוגית מארי הארווי את "התכנית לקורבנות אלימות" המיועדת להגברת הידע בתחום הפסיכולוגיה של הטראומה על ידי מחקר ייעודי, מתן טיפול ייחודי לנפגעות ונפגעי טראומה והכשרת מטפלות ומטפלים בתחום הטראומה. הרמן שימשה כמנהלת ההכשרה של התכנית לקורבנות אלימות במשך 30 שנה.

באותם ימים הוכרה לראשונה הפרעת דחק פוסט-טראומטית כאבחנה פסיכיאטרית בספר האבחנות הפסיכיאטריות DSM-III, וחוקרים שונים התעניינו בשאלת ביטויה של האבחנה בקרב אוכלוסיות שונות. באותה תקופה, החלה הרמן לשתף פעולה גם עם הפסיכיאטר בסל ואן דר קולק, שעבד עם ותיקי מלחמת וייטנאם . הרמן וואן דר קולק ערכו מחקר אודות הפרעת אישיות גבולית, הפרעה אשר אובחנו בה בעיקר נשים. במחקרם הם מצאו כי הפרעת אישיות גבולית קשורה במידה גבוהה ובאופן ספציפי להיסטוריה של התעללות, וכי התמונה הקלינית של הפרעת אישיות גבולית דומה לתמונה הקלינית הנובעת מהתעללות ממושכת. ב-1989 הם פרסמו את ממצאיהם בכתב העת American Journal of Psychiatry , וממצאים אלו שוחזרו מאז בידי חוקרים רבים.

בנוסף למחקרם המשותף, הרמן וואן דר קולק הקימו קבוצת חשיבה משותפת של אנשי מקצוע, שנפגשה מדי חודש בבתי חבריה במשך 3–4 שנים. בזכות הרעיונות אליהם נחשפה בקבוצה זו, החליטה הרמן לייצר גוף ידע שיסקור ויסביר את המאפיינים העיקריים של טראומה פסיכולוגית, מה שעמד בבסיס ספרה החשוב ביותר – "טראומה והחלמה".

 חידושים וטביעת המושג "פוסט-טראומה מורכבת" 
בספר "טראומה והחלמה", ספרה השני של הרמן, שפורסם בשנת 1992, טבעה הרמן לראשונה את המושג ""פוסט-טראומה מורכבת", כהצעה לאבחנה נפרדת מהפרעת דחק פוסט-טראומטית. לפי הרמן, הפרעת דחק פוסט-טראומטית מאפיינת טראומות חד פעמיות, כגון תאונות, אסונות טבע, טראומה צבאית או על רקע טרור ואירועי אונס או אלימות יחידים. עם זאת, אבחנה זו אינה מקיפה בצורה מלאה את מהותן של טראומות מתמשכות וחוזרות, כגון התעללות והזנחה בילדות, גילוי עריות, חשיפה לאלימות במשפחה, חטיפה ושבי, כליאה בכתות, סחר בבני אדם וניצול מיני מאורגן. טראומה מורכבת מתפתחת בתנאי שבי (פיזי או פסיכולוגי), בהם הנפגע או הנפגעת מצויים תחת שליטת הפוגע ואין ביכולתם להימלט. בספר "טראומה והחלמה" מנתה הרמן רשימה של קבוצות תסמינים המאפיינות טראומה מורכבת, הכוללת שינויים בסומטיזציה, בוויסות רגשי, בדפוסי התנהגות, בקוגניציה ובתודעה ותפיסה, ודפוסים בלתי מסתגלים ביחסים בין-אישיים. בנוסף, בספר הציעה הרמן מודל לטיפול בפוסט-טראומה מורכבת. במשך שנים רבות אבחנה זו נחקרה וחלחלה לשיח המקצועי והמחקרי בתחום הטראומה אך לא הוכרה על ידי ספרי האבחנות הפסיכיאטריות. בשנת 2019 האבחנה הוכרה לראשונה בסיווג המחלות הבינלאומי ICD-11.

כמו כן, במסגרת עבודתה בתוכנית לקורבנות אלימות שהקימה בבית החולים קיימברידג', עסקה הרמן בפיתוח מודלים טיפוליים לנפגעות ונפגעי טראומה. בשנים 2011 ו-2018 הייתה שותפה בפרסום שני ספרי הדרכה לאנשי מקצוע בנושא של טיפול קבוצתי מכוון-טראומה.

לאחר פרישתה מעבודתה ב"תוכנית לקורבנות אלימות", החלה הרמן לעבוד על כתיבת ספר שעוסק בתפיסת צדק מנקודת המבט של נפגעות ונפגעי טראומה.

 פעילות אקטיביסטית נוספת 
כחלק מפעילותה האקטיביסטית של הרמן, בשנת 2017 היא הייתה שותפה משמעותית לכתיבה של הספר "המקרה המסוכן של דונלד טראמפ: 27 פסיכיאטרים ואנשי מקצועות בריאות הנפש מעריכים את הנשיא" . ספר זה עסק בטענה כי הנשיא טראמפ מסכן בהתנהגותו את הבריאות הנפשית של אזרחי ארצות הברית.

 פרסים 
הרמן זכתה בפרסים רבים לאורך הקריירה שלה על עבודתה פורצת הדרך. בשנת 1996 זכתה הרמן בפרס מפעל חיים מטעם האגודה הבינלאומית לחקר לחץ טראומטי . בשנת 2000 זכתה הרמן בפרס "נשים במדע" מטעם אגודת הנשים האמריקאית לרפואה . בשנת 2007 הרמן הוכתרה כחברת כבוד באגודה האמריקנית לפסיכיאטריה.

 מפרסומיה 
 ספרים 
בעברית
 הרמן, ג'. ל. (1992). טראומה והחלמה. עם עובד.
באנגלית

 פרקי ספרים 

 מאמרים נבחרים 

קישורים חיצוניים


 הערות שוליים 

קטגוריה:בוגרות מכללת רדקליף
קטגוריה:פסיכיאטריות יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:רופאות אמריקאיות במאה ה-20
קטגוריה:בוגרות בית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בוגרי בית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:פסיכיאטרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1942
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1942