קבל אוויר

קַבָּל אוויר הוא קבל בו החומר הדיאלקטרי הוא אוויר. 

 מבנה 

קבל האוויר הפשוט ביותר עשוי משני לוחות מוליכים שבינם מרווח אוויר. בדרך כלל, בנויים קבלי אוויר משתי קבוצות של לוחות מתכת בצורת חצי מעגל, סט אחד קבוע והשני מחובר לציר המאפשר את סיבוב המכלול, וכך את שינוי הקיבול. ככל שהחפיפה בין שתי קבוצות הלוחות גדולה יותר, כך הקיבול גבוה יותר. מצב הקיבול המרבי מושג כאשר החפיפה בין שתי קבוצות הלוחות היא הגבוהה ביותר, בעוד שמצב הקיבול הנמוך ביותר מושג כאשר אין חפיפה כלל.

 מאפיינים טיפוסיים 
לקבלים משתנים הקיבול המינימלי הוא בין 2pF ו-10pF בעוד שהקיבול המקסימלי הוא בין כמה עשרות pF ו-200pF. המתח המקסימלי של קבל כזה הוא בין כמה מאות וולטים ל-2,000 וולט ואף יותר.

 שימושים 
קבל אוויר יכול להיות עם קיבול משתנה או קבוע. בקבלי אוויר עם קיבול קבוע משתמשים לעיתים רחוקות מכיוון שישנם סוגי קבלים יעילים בהרבה. קבלי אוויר משתנים משמשים לעיתים קרובות יותר בגלל פשטות הבנייה שלהם. 

היישומים עבור קבלים משתנים מוגבלים בעיקר למעגלי זרם חילופין. ברוב היישומים נדרשים פעולה בתדר גבוה, בהספק גבוה ועם אובדן אנרגיה נמוך. הם משמשים ביישומי כוונון רדיו, כוונון אמפדנס של אנטנות וכן הלאה. קבלי אוויר מעניינים ליישומים צבאיים בשל ההתנגדות המובנית שלהם לפולסים אלקטרומגנטיים שיכולים להיווצר בכוונה כדי להרוס ציוד אלקטרוני או כתוצר לוואי של פיצוץ גרעיני. יישומים מודרניים כוללים רשתות התאמת RF לבקרת פלזמה בציפוי של חומרים מוליכים על פרוסות סיליקון, כמו גם סורקי דימות תהודה מגנטית רפואיים, הדורשים קבלים משתנים לא מגנטיים. מכיוון שקבלי אוויר עשויים מאלומיניום, שאינו מגנטי, הם פועלים מצוין גם בתנאי סביבה של שדות מגנטיים חזקים.

ראו גם
 קבל אלקטרוליטי

אוויר