True Love (פרק בסדרה דוסון קריק)

True Love (בתרגום לעברית: "אהבת אמת" או "אהבה אמיתית") הוא הפרק ה-23 בעונתה השלישית של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "דוסון קריק". הפרק שודר לראשונה ברשת The WB ב-24 במאי 2000 הפרק בוים על ידי ג'יימס ויטמור ג'וניור על פי תסריט מאת טום קפינוס וג'ינה פטור, שבוסס על סיפור מאת גרג ברלנטי וג'פרי סטפקוף. לדברי התסריטאית פטור, הפרק נכתב במאמץ קבוצתי. הפרק היה הראשון שהציג נשיקה בין שני גברים (אית'ן וג'ק) בשידור בפריים טיים, מה שהוגדר כ"אבן דרך בייצוג להט"ב בטלוויזיה". הפרק בולט גם בהיותו המקור לתמונת "דוסון הבוכה" שהפכה למם אינטרנטי נפוץ.

שחקנים
ג'יימס ואן דר ביק בתפקיד דוסון לירי
קייטי הולמס בתפקיד ג'ואי פוטר
מישל ויליאמס בתפקיד ג'ן לינדלי
ג'ושוע ג'קסון בתפקיד פייסי ויטר
קר סמית' בתפקיד ג'ק מקפי
מרדית' מונרו בתפקיד אנדי מקפי
מרי מרגרט יומס בתפקיד גייל לירי
ג'ון וסלי שיפ בתפקיד מיטש לירי
מרי בת' פיל בתפקיד אוולין ריאן
נינה רפטה בתפקיד בסי פוטר

כוכבים אורחים
דילן ניל בתפקיד דאג ויטר
מייקל פיט בתפקיד הנרי פרקר
אדם קאופמן בתפקיד אית'ן ברודי
אובי נ'דפו בתפקיד בודי וולס
דייוויד דיוקס בתפקיד ג'וזף מקפי

המם

רקע
במהלך הפרק מסיים דוסון את מערכת היחסים הרומנטית הארוכה שניהל עם ג'ואי, ומאפשר לה להתחיל בזוגיות עם חברם המשותף פייסי. כשהוא מסיים את דבריו הוא נשבר ובוכה, ואומר לה "פשוט לכי" ("Just go"). הפרק סימל שינוי מהותי בסדרה, שמתכונתה עד לאותו רגע הייתה שליטה ובעלות לכאורה של דוסון על יתר הדמויות, לפחות באופן בו התייחסו הכותבים לדמויות. השינוי בהתייחסות היה מהותי כל כך עד שהוא הוגדר ככזה שערער את כל יציבותה של הסדרה. שש שנים לאחר שידור הפרק פרסם יוטיובר בשם notdatbigyet סרטון קצר בשם "Dawson's Crying Face" שזכה מאז לקרוב למיליון צפיות. בעקבות הסרטון החלו בלוגים ואתרים שונים להשתמש בתמונה של דוסון בוכה הן בהקשר של הסדרה והן בהקשרים אחרים, וב-2009 היא זכתה לפרסום רב כשבקי יממוטו הציבה את התמונה בראש מאמר שלה בשם "אין בכי בחיים" (There's no crying in life"). התמונה נוספה לאתר הממים הפופולרי "Meme Generator" בשנת 2011. בשנת 2012 התראיין ג'יימס ואן דר ביק שגילם את דמותו של דוסון להפינגטון פוסט וסיפר שהבכי לא היה מתוסרט, אלא תגובה אמיתית שלו לסצנה. הוא ציין שהוא משועשע מהמם שנוצר בעקבות התמונה.

שימוש
המם משמש במקרים שבהם יוצר המם רוצה להביע רחמים, עצב או חרטה באופן סרקסטי. תפוצתו של המם בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 ותחילת העשור השני שלה הייתה כה רחבה עד כי הוא הוגדר כאחד הממים ש"נמצאים על הר ראשמור של הגיפים". ההאפינגטון פוסט השתמש בגיף המדובר במקרים שבהם לחיצה על קישור לכתבה באתר הובילה לקישור שבור.

הנשיקה
שמאל|ממוזער|ג'ק (קר סמית') ואית'ן (אדם קאופמן) מתנשקים במהלך הפרק.
בפרק הוצגה "הנשיקה מלאת התשוקה הראשונה בין שני גברים בפריים טיים" כפי שהוגדרה בדיעבד. קדמו לה נשיקות בין נשים בסדרות "Relativity" ו"פרקליטי אל איי", ואף נשיקה בין שני גברים בסדרה "ויל וגרייס" שבה ויל וג'ק התנשקו על מנת להביע מחאה על היעדרן של נשיקות הומוסקסואליות בטלוויזיה, אך נשיקה בעלת משמעות רומנטית/מינית בין שני גברים הומוסקסואלים לא הוצגה עד לאותו פרק.
רקע עלילתי
ג'ק מתגלה כהומוסקסואל עוד במהלך עונתה השנייה של הסדרה, אך אינו יוצא מהארון בפומבי, ואינו מנהל מערכת יחסים עם גבר לאורך העונות השנייה והשלישית. במהלך הפרק, שמסיים את עונתה השלישית של הסדרה, מתוודה ג'ק על רגשותיו כלפי אית'ן ומבקש להוכיח שהוא מוכן לצאת מהארון בפומבי בכך שהוא מנשק אותו. הסיפור מסתיים במפח נפש, שכן אית'ן חוזר לבן זוגו לשעבר. דמותו של ג'ק אמנם ניהלה מערכת יחסים רומנטית עם ג'ואי זמן מה, אך לדברי קר סמית' שגילם את דמותו של ג'ק, קווין ויליאמסון, יוצר הסדרה, התכוון לגלות שאחת הדמויות היא להט"בית בשלב מסוים בסדרה.

הפקה
ג'ינה פטור, אחת מכותבות הפרק, ציינה שיום לפני תחילת הצילומים ביקשה רשת "The WB" ששידרה את הסדרה שהנשיקה תצולם ממרחק (מעבר לרחוב) על מנת שלא ליצור נשיקה "מלאת תשוקה מדי". פטור סיפרה שבבוקר הצילומים קרא לה גרג ברלנטי, הכותב הראשי של הסדרה, וצעק עליה שעל הנשיקה להיות נשיקה אמיתית, וכי הוא דורש לראות בה תשוקה.

קר סמית', ששיחק את ג'ק, מספר שבמהלך צילומי העונה השנייה הגיע ויליאמסון וביקש לשוחח איתו בנפרד. סמית' היה משוכנע שהוא מפוטר, אך ויליאמסון סיפר לו שהתוכנית היא להפוך את דמותו להומוסקסואלית. בעוד שסיפורו של דוסון עצמו הוא סיפורו של ויליאמסון, הרי שסיפורו של ג'ק מזכיר יותר את זה של ברלנטי. לקראת צילומי הפרק "True Love" התייעץ סמית עם "כל מי שדעתו נחשבה בעיניו" ושאל לדעתם, והאם כדאי לו לעשות זאת. בדיעבד, ציין, שמח שעשה זאת ונחקק בדפי ההיסטוריה של הטלוויזיה.

ברלנטי עצמו סיפר שנאלץ להילחם באולפנים, ואף שקל לאיים להתפטר, אם הנשיקה לא תהיה חלק מהתסריט. לשמחתו האולפנים הסכימו והאיום לא יצא אל הפועל.

מורשת
בראיון שנערך 20 שנה לאחר שידור הפרק ציין סמית' שכיום ניתן לראות דמויות להט"ביות בכל סדרת טלוויזיה, בין או קומית ובין אם דרמטית, ושזה המצב הנכון. הוא ציין שזו הייתה מטרת הכותבים באותו הפרק, וכי הוא שמח שהיא הוגשמה.

ביקורות
לפרק ציון 8.8 באתר IMDb, מהגבוהים בסדרה.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:פרקי טלוויזיה
קטגוריה:The WB
קטגוריה:טלוויזיית להט"ב
קטגוריה:יצירות משנת 2000