הקונגרס הציוני העולמי העשרים ושלושה

בגב השטר נכתב: על ידי שקל של ההסתדרות הציונית נמנה כל יהודי המכיר בהצהרות בזל: "הציונות שואפת לרכוש מקלט בטוח על ידי משפט גלוי לעם ישראל שנה בארץ" ושוקל בכל את השקל. (הקונגרס הראשון, 1897) זכות הבחירה לקונגרס ניתנת לכל שוקל שמלאו. לו 18 שנה ושקל בכל אחת מהשנים של תקופת הקונגרס הנידונה. חובת המשמעת להסתדרות הציונית בכל השאלות הציוניות קודמת לחובת-המשמעת לכל הסתדרות אחרת (הקונגרס הי"ח, 1933)

הקונגרס הציוני העולמי העשרים ושלושה הוא הקונגרס הראשון מאז הקמת מדינת ישראל והראשון שהתקיים בירושלים, ב-14 - 30 באוגוסט 1951.

עד 1956 לא נבחר נשיא חדש לקונגרס ודוד בן-גוריון שימש כיו"ר ההסתדרות הציונית בפועל.

הקונגרס דן במעמדה של ההסתדרות הציונית העולמית ועל היחסים ההדדיים בינה ובין מדינת ישראל, על חובת עליית יהודים ועוד.

מאחר ש"תוכנית בזל" כבר לא תאמה למצב החדש, נתקבלה "תוכנית ירושלים" שסעיפה הראשי היה: ביצור מדינת ישראל, קיבוץ גלויות העם בארץ-ישראל והבטחת אחדותו של עם ישראל.

בקונגרס זה הוחלט לתבוע, שמדינת ישראל תעניק מעמד רשמי להסתדרות הציונית בפעולותיה במדינת ישראל. תביעה זו נתקבלה על-ידי ממשלת ישראל והכנסת ובשנת 1952 אישרה הכנסת את "חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל".

 הבחירות לקונגרס העשרים ושלושה 
ממוזער|שמאל|נחום גולדמן נשיא הקונגרס לשעבר, בקונגרס הציוני העשרים ושלושה בירושלים. יושבים מאחוריו: דוד בן-גוריון, ב' לוקר, א' שפרינצק, א' שליט, רוז הלפרין וקוזנר.

ביהדות קנדה לא נערכו בחירות ו־13 המושבים חולקו בהסכם. הציונים הכלליים קיבלו 5, הציונים העובדים 4, תנועת המזרחי 3, ו־1 לפועלי ציון שמאל – אחדות העבודה.

 קישורים חיצוניים 

 ארכיון המדינה

 הערות שוליים 

23
קטגוריה:ציונות: היסטוריה