מילת מתים

מילת מתים היא מנהג יהודי למול תינוקות שנפטרו בטרם הספיקו למול אותם כהלכה. שורשי המנהג בימי הגאונים והוא מופיע ב.

בישראל, כל חברות החברא קדישא מבצעות ברית מילה לתינוקות שלא הגיעו לגיל שמונה ימים.

היסטוריה
המקור הראשון למנהג זה נזכר בדברי רב נחשון גאון סורא שכתב בתשובה שנוהגים בקהילתו לעשות ברית מילה לתינוקות שמתו לפני יומם השמיני על הקבר, ללא כל ברכה. רבי יצחק אבן גיאת הוסיף וכתב בשמו, שנערים אלו קיבלו שמות עבריים, "כאשר ירחמו עליו בשמים, והמתים יקומו לתחייה, יהיה ידע בילד ההוא והוא יבחין באביו".

בספר "אור זרוע" הובא מכתב מאת רבי שלמה יצחקי למספר רבנים ברומא, שבו שאל רבי שלמה האם ראוי לבצע ברית מילה בתינוקות שמתו לפני שנמולו. במכתב התשובה נכתב גם שזה לא מועיל, גם שזה בסדר וגם שזה אסור. שייע כהן סבור שהאיסור נוסף על ידי עורך מאוחר יותר.

תשובה זו התפרסמה מאחר שנראה ממנה שרש"י שאל שאלה את חכמי רומא. אך אברהם גרוסמן ואחרים טענו שאין הוכחה שאכן כותב שאלה זו הוא רש"י. שמחה עמנואל שיער שכותב השאלה הוא רבי שמואל בן נטרונאי.

טעמים למנהג
למנהג זה נתנו במהלך הדורות מספר טעמים:
לפי רבי יהודה אלברצלוני טעם המנהג הוא להסיר את "חרפת" המת ממנו מפני כבוד המת.
 לפי רבי יצחק אבן גיאת, מנהג זה נועד לסייע לילד בתחיית המתים לזהות את הוריו.
 טעמו של אבן גיאת עוּבַּד על ידי רבינו ירוחם שכתב שהמילה "לזכר שירחמוהו מן השמים ויחיה בתחיית המתים ויהיה בו דעה ויכיר את אביו", כלומר שהמילה גורמת לתחיית המתים. דבריו הובאו בשולחן ערוך ללא הנימוק של הכרת האב.

הלכה
מכיוון שמתים פטורים ממצוות, פעולה זו היא מנהג ולא חובה. במילה זו אין פריעה ולא מברכים עליה. קוברים את הערלה יחד עם התינוק. יש שנהגו לקוברה מחוץ לארון ויחד עם סכין המילה, ויש שלא הקפידו על כך.

רבי גרשום הגוזר סבר שיש לבצע את הברית רק לתינוקות מחודש תשיעי. רבי עקיבא איגר סבר שאם שכחו לבצע את המילה, פותחים את הקבר ומלים את התינוק.

ביקורת
במהלך ההיסטוריה מנהג זה ספג ביקורת מכמה סיבות. אבן עזרא כתב: . פרשנים אחרים ביקרו את המנהג בהסתמך על מדרש שבו נכתב שאברהם אבינו עומד בשערי גן עדן, ומסיר את הערלה מתינוקים אלו. רבי מנחם בן שלמה במדרש שכל טוב כתב אף הוא שאין צורך בפעולה זו. הרמב"ם לא הביא מנהג זה בחיבורו משנה תורה.

החכם הקראי יהודה הדסי כתב שהיהודים הרבניים נוהגים למול את תינוקיהם המתים בנימוק שרק ככה יקומו לתחיית המתים, ותקפם על כך בטענה שאין לכך מקור, ומתים פטורים ממצוות.

בדתות אחרות
מנהג זה נהוג בצורה דומה גם בדתות אחרות. רמי ריינר טען שאין זיקה בין המנהגים וכל אחד מהם התפתח בצורה עצמאית.
בנצרות
הטבילה בנצרות היא חלק בלתי נפרד מהשתייכות האדם לכנסייה ולפיכך קשורה בגאולת נשמתו, כך בבשורה על-פי יוחנן . אוגוסטינוס (חי במאות ה-4, 5) הקצין את הדברים וטען שאם אדם שלא נטבל, נשמתו לא תגיע לגן עדן אלא ללימבו (מעין גיהנום קל). בהמשך במאה השתים עשרה תומאס אקווינס ואחרים קבעו שמכיוון שמי שאינו טבול לא חטא, הוא נהנה מהאושר המובטח למי שלא חטא אך לא זוכה לאור האלוהי. חשיבותה של הטבילה הביאה לכך שבנצרות רבים נהגו לטבול תינוקים מתים. הורים חששו שללא טבילה, נשמתו של התינוק נדונה לגיהנום נצחי, ואילו הטבילה, גם לאחר המוות, תבטיח את מקומו של התינוק המת בגן העדן.

באסלאם
באסלאם מילה זו אינה נהוגה, אך אבן קיים אלג'וזיה כתב: .

קישורים חיצוניים
  (להורדה)




הערות שוליים

קטגוריה:ברית מילה
קטגוריה:גופת מת והטיפול בה