גולי האימפריה האשורית לשומרון

גולי האימפריה האשורית לשומרון הם קבוצות, שעל־פי המסופר במקרא הוגלו על־ידי מלך אשור מבבל, כותה, עוא, חמת וספרוים, אל שטחי ממלכת ישראל שהוחרבה בידי האימפריה האשורית החדשה בשלבים בין 734 לפנה"ס ל-721 לפנה"ס במקום תושבי ממלכת ישראל, כחילופי אוכלוסיות. לאור המתואר בספר מלכים, הם מקושרים לעיתים עם השומרונים.

 רקע 

לאחר התפלגות הממלכה בימי רחבעם וירבעם בן נבט, הציב ירבעם עגלי זהב בבית אל ובדן, שאליהם עלו תושבי ממלכת ישראל לרגל במקום בית המקדש שבירושלים. כיוון שהדבר היה מנוגד למצוות התורה, על פי המסופר בנביאים שלח ה' כמה נביאים להזהיר את ישראל לבל יחטאו בזה, אך כעבור כמה מאות שנים שבהן התמידו ישראל בפולחן זה, הוגלו מעל אדמתם על ידי שלמנאסר מלך אשור לערים שבשליטת ממלכתו, ובמקומם הביא מלך אשור כמה קבוצות ממסופוטמיה לשומרון.

 הסיפור המקראי 
ההגליה לשומרון
על פי העולה מהמקרא ומדברי חז"ל, מדיניותו של מלך אשור הייתה להעביר את העמים שתחת שלטונו לארצות שזרות להם, על מנת להקטין סיכוי למרידה. כחלק מכך הגלה מלך אשור את יושבי בבל, כותב, עוה, חמת וספרוים, לערי השומרון ששם ישבה ממלכת ישראל קודם לכן:

 פגיעת האריות בגולים והפנייה למלך אשור והפתרון שסיפק להם 
על פי המתואר במקרא, כשהגיעו הגולים לשומרון שלח ה' בהם אריות שהרגו בהם. הגולים הכירו בכך שהאריות באו עליהם משום שאינם יודעים "את משפט אלוהי הארץ", ולכן פנו למלך אשור בבקשה לטפל בכך. מלך אשור ציווה להשיב לשם את אחד הכהנים שהוגלו עם ממלכת ישראל, כדי שילמד אותם את "משפט אלוהי הארץ":

 הפולחן המשותף לה' אלוהי ישראל ולאלוהי ארצות המוצא 
בעקבות הלימוד של הכהן, יראו הגולים מה' ושמרו את החוקים שלימד אותם הכהן, אך לצד זאת המשיכו בפולחן האלילים שהיו עובדים להם בארצותיהם:

 עבודה זרה בשיתוף 

מעשה הגולים היווה מודל לפולחן המשתף עבודה לה' לצד עבודת אלילים. פולחן זה מכונה בספרות ההלכתית עבודה זרה בשיתוף, וישנה מחלוקת האם הוא מותר לגויים בניגוד לעם ישראל, ולכן האריות חדלו מלפגוע בגולים כששילבו בין עבודת ה' לפולחן האלילים, או שגם לגויים מעשה זה אסור, אלא שהוא נסלח יותר מאשר עבודה זרה ללא שיתוף עם עבודת ה', ולכן חדלו מהם האריות.

 יושבי השומרון בימי שיבת ציון 
על פי המסופר במקרא, "צרי יהודה ובנימין" (), שהם לפי חלק מהדעות צאצאי הגולים לשומרון, תחילה לא התנגדו אלא ביקשו להשתתף במלאכת בניית בית המקדש, בנימוק שמאז שהם חיים בשומרון, הם מתפללים וזובחים לאלוהי ישראל: . זרובבל בן שאלתיאל וראשי האבות סירבו לבקשה, בנימוק שאישורו של כורש היה לבניית מקדש בירושלים אשר במחוז יהודה, ולא במחוז השומרון ().

בעקבות סירובו של זרובבל, החלו בפעילות כנגד שיקום חומות ירושלים ובניית המקדש. בספר עזרא מוזכר "מכתב שטנה" אשר כתבו אל המלך  (). מכתב זה גרר אחריו את הפסקת פעולות השיקום ודחייתם. העיכוב נמשך עד לימי ארתחששתא בן אחשורוש.

בימי ארתחששתא, חלו כמה וכמה מרידות כנגד השלטון הפרסי. בין המורדים ניתן למנות את המצרים, היוונים האתונאים, ומלכי קפריסין, שסייעו זה לזה כנגד הפרסים. המרד דוכא במאמצים לא קטנים, ורק בשנת 448 לפנה"ס נחתם הסכם שלום. אירועים אלו יצרו תחושת ביטחון אצל היהודים, וככל הנראה, עודדו אותם לחדש את עבודות בניית החומה והמקדש. חידוש הבנייה הביא בעקבותיו להתנגדות אקטיבית של יושבי השומרון, אשר שלחו מכתב שטנה לארתחששתא, ובו הם מזהירים כי אם הבנייה תבנה והחומות יושלמו, אזי ירושלים תחדל לשלם מיסים, והמלך יינזק (). הם לא הסתפקו בכך, והוסיפו כי אם העיר תבנה על חומותיה, המלך יאבד את אחיזתו בשומרון ().

מאמציהם נשאו פרי, ובפקודתו של ארתחששתא הופסקו כל העבודות. המלך העביר צו אל רְחוּם המפקד, שִׁמְשַׁי הסופר "ושאר חבריהם", ואלה עלו מיד לירושלים והפסיקו את עבודות הבנייה בכוח הזרוע ().

 מהלכיהם של עזרא ונחמיה לביטול הצו 
עזרא ונחמיה התאמצו לשכנע את המלך לבטל את הצו, ובשנה השביעית למלכות ארתחששתא (458 לפנה"ס) נשלח עזרא מטעם המלך, ובידיו ייפוי כוח, המעניק לעזרא אוטונומיה משפטית לדון את כל היהודים היושבים בעבר הנהר (הלבנט) הן בדיני ממונות והן בדינים פליליים על פי חוקי התורה (), וכן הרשאה חדשה, המרחיבה את זכויות המקדש בירושלים, ומתירה להעביר כסף וזהב לצורכי המקדש והקורבנות. בנוסף תרם המלך כסף וזהב לעבודת המקדש ().

מאמציו של נחמיה הצליחו מאוחר יותר, ורק ב-445 לפנה"ס מינה אותו ארתחששתא לפחה ביהודה והתיר לו לבנות את חומות ירושלים (). נחמיה חילק את המלאכה בין אנשי העם אשר הציבו את הקירות, השערים, והדלתות. אך הדבר לא מצא חן בעיני כמה ממנהיגי המחוזות השכנים: סַנְבַלַּט הַחֹרֹנִי, גֶשֶׁם הָעַרְבִי, וטוֹבִיָּה הָעַמּוֹנִי, אשר קשרו קשר להרוג את העושים במלאכה. הדבר נודע לנחמיה, והוא חילק את העם לשניים, חצי העם המשיך במלאכת הבניין והחצי השני אחז בנשק, כדי להגן על הבונים מפני הקושרים.

ממצאים ארכאולוגיים לקיום הגולים
באתרים שומרון, תל חדיד, תל גזר ועין כושי נמצאו תעודות עתיקות בכתב יתדות ובשפה האשורית המזכירות את הגולים הללו בשמותיהם המסופוטמיים והארמיים הלא-שמיים-מערביים בעודם מבצעים רכישת קרקעות בארץ והלוואותבינם לבין עצמם ולבין אדם בשם "נתניהו", שייתכן והיה ישראלי שנשאר על אדמתו.

בתל מגידו בשכבה 4 נתגלו מבנים אשוריים שקמו לאחר חורבן ממלכת ישראל בשכבה 5; ייתכן שישבו בהם גולים אלה שנדב נאמן מתארם כבבלים ועילמים. גם בקאקון ובבן שמן התגלו שרידי נוכחות אשורית עם מצבות שבורות, ייתכן שגם שם יושבו גולי אשור לארץ ישראל.

לפי מחקר של גלעד יטאח מ-2015, על סמך חפירות רבות ברחבי ארץ ישראל (ובעיקר ביהודה ושומרון) נדמה כי קערות מחורצות מסופוטמיות הן סממן תרבותי שאפשר לקשור בגולים אלה. רובן התגלו בתרצה (תל אל-פארעה (צפון)) ובמעגל היישובים סביבה, ואז בשכיחות הולכת ופוחתת בשומרון, בשרון ואף בשטחי ממלכת יהודה: בירושלים וסביבתה (תל א-נצבה בחבל בנימין ואבו גוש), ובשפלה עד לצפון הנגב (חורבת עוזה).

 זיהויים מאוחרים 

בימי הבית השני שימש הכינוי "כותי" – על שם אחת מקבוצות הגולים – שם גנאי לשומרונים, כפי העולה מכתביו של יוסף בן מתתיהו המכנה את סנבלט החורני, מנהיג השומרונים בימי שיבת ציון, "כותי לפי גזעו".

גם בבשורה לפי מתי, ישו הורה שלא להטיף לגויים או שומרונים אלא ליהודים בלבד.

ייתכן שהסיבה שלאחר תקופת המקרא התייחסו לכל קבוצות הגולים בשם "כותים", אף שלא כולם היו כותים מהעיר כותה, היא שהכותים היו הקבוצה המשמעותית ביותר מבחינה מספרית בקרב הגולים.מלאכת שלמה, ברכות ז, אתפארת ישראל, כתובות ג, א

על פי המתואר בדברי חז"ל, הכותים הקפידו על שמירת מצוות התורה שבכתב, אך כפרו בסמכותם של חכמי התורה שבעל פה לפרש את התורה. הכותים גם הכריזו על הר גריזים כמקום שבו בחר ה' לבנות לו בית, ולכן מקדשם הוצב שם. לטענת חז"ל, בשלב כלשהו הייתה שם דמות יונה שאליה היו עובדים.

השומרונים רואים עצמם צאצאי שבטי אפרים, מנשה ולוי שנותרו בארץ לאחר גלות עשרת השבטים, ותולים את הקרע בינם לבין היהודים בהתרחשויות שאירעו בימי עלי הכהן.

ממחקרים גנטיים עולה כי לשומרונים ולבני רוב העדות היהודיות ישנו מקור אבהי משותף, ובהתאם לכך הציעו החוקרים שמוצאם נעוץ בשילוב של שארית הפליטה של שבטי ישראל הצפוניים שהתערבו באוכלוסיות נוכריות שהוגלו לשומרון.

ראו גם
 שומרונים
 מסכת כותים

 קישורים חיצוניים 
 הכותים, באתר מכון המקדש 
 הכותים, באתר מרכז שטיינזלץ 
 הרב אליעזר מלמד, הכותים, באתר פניני הלכה
 הרב יאיר וייץ, היחס לכותים ולעובדי אלילים בארץ, באתר ישיבת הר ברכה


 הערות שוליים 

קטגוריה:סיפורי התנ"ך
קטגוריה:סיפורי ספר מלכים
קטגוריה:שומרונים
קטגוריה:האימפריה האשורית החדשה