מושל ויסקונסין

מושל ויסקונסין (באנגלית: Governor of Wisconsin) הוא המושל וראש הרשות המבצעת של מדינת ויסקונסין שבארצות הברית, והמפקד העליון של כוחותיה הצבאיים. המושל אחראי על אכיפת חוקי המדינה, ובסמכותו לאשר את החוקים שמתקבלים בבית המחוקקים של המדינה או להטיל עליהם וטו, לכנס את בית המחוקקים, ולהעניק חנינות, למעט במקרים של בגידה או הדחה. ראשון מושלי ויסקונסין היה נלסון דיואי, שהושבע לתפקידו ב-7 ביוני 1848, השנה בה הייתה ויסקונסין למדינה באיחוד. קודם לכינונה של ויסקונסין כמדינה, כיהנו בטריטוריית ויסקונסין ארבעה מושלים.

מושל ויסקונסין הנוכחי, ה-46 למניין מושלי המדינה מאז הקמתה, הוא הדמוקרט טוני אוורס, שהושבע לתפקידו ב-7 בינואר 2019.

סמכויות
למושל ויסקונסין מוקנות הן סמכויות מתוקף חוקת ארצות הברית וסמכויות מנהליות שהוענקו לו בחוקים שהועברו על ידי בית המחוקקים של מדינתו. סמכויות המושל הוגדרו בפרק החמישי, סעיף 4 של חוקת ויסקונסין. באופן כללי, על המושל להבטיח שחוקי ויסקונסין מיושמים.

סמכות וטו
למושל ויסקונסין מוקנית סמכות הוטו החזקה ביותר בהשוואה לכמעט כל עמיתיו במדינות ארצות הברית האחרות. כל הצעת חוק שעוברת בבית המחוקקים המדינתי חייבת להיות מוגשת למושל, שחותם עליה והופך אותה לחוק, או שהוא מטיל עליה וטו. במקרה בו מחליט המושל להטיל וטו על הצעת החוק, היא חוזרת לבית המחוקקים, שרשאי אז להצביע כדי לעקוף את הווטו. ב-1930 תוקנה חוקת ויסקונסין כך שניתנה למושל סמכות להטיל וטו על חלקים של הצעות חוק בעלות השלכה תקציבית, ולא בהכרח לדחות את החוק בשלמותו. במסגרת סמכותו זו רשאי המושל למחוק מילים, מספרים, ואף משפטים שלמים מנוסח הצעת החוק. גם על הטלת וטו חלקית זו יכול בית המחוקקים להצביע ולעקוף אותה.

בתיקון נוסף לחוקה, שהתקבל ב-1990, נקבע שווטו חלקי כזה לא נותן למושל סמכות להטיל וטו על מילים ספציפיות בחוקים תקציביים. על אף תיקון זה, עוצמת כוח הווטו של המושל טבעה את המונח "וטו פרנקנשטיין", שמתאר את יכולתו של המושל ליצור הצעת חוק חדשה שחותרת תחת כוונת המחוקק המקורית. ב-2019 קיים בית המשפט העליון של ויסקונסין דיון אם להגביל עוד יותר את סמכות הווטו של המושל.

סמכויות נוספות
מושל ויסקונסין הוא המפקד העליון של המשמר הלאומי של המדינה. במקרה הצורך רשאי המושל לכנס את בית המחוקקים למושבים שמחוץ למניין. הוא רשאי לכנס את בית המחוקקים בכל מקום במדינה, במקרה בו הכינוס לא יכול להתקיים בבירת המדינה מדיסון בשל פלישה או מגפה.

המושל ראשי להעניק חנינה, להמתיק עונשים, או לדחות ביצוע גזרי דין, למעם במקרים של בגידה או הדחה. מדי שנה על המושל לדווח לבית המחוקקים המדינתי על החלטותיו אלו ועל הסיבות לקבלתן. במקרה של בגידה, רשאי המושל להשעות את ביצוע גזר הדין עד למושב הבא של בית המחוקקים, שיכול להצביע על הענקת חנינה, המתקת העונש, דחיית ביצועו או ביצועו.

חובתו של המושל היא גם "לדווח לבית המחוקקים, בכל מושב שלו, על מצבה של המדינה, ולהמליץ להם על נקיטת צעדים לשיקול דעתם ככל שיראו לנכון". הודעות שנתיות אלו נקראות "נאום מצב המדינה" (State of the State address).

סמכויות מנהליות ותקציביות
כראש הרשות המבצעת של ויסקונסין, מוקנות למושל גם סמכויות מנהליות, כלומר הסמכות לנהל את הסוכנויות שהוקמו על ידי בית המחוקקים של המדינה. מאז 1965, חלה הרחבה בהוראות "ליצירת תקנים ולקביעת אחידות בפעולות הסוכנויות המנהליות ובתוכניותיהן". עם זאת, מאז 2011 עשה בית המחוקקים של ויסקונסין ניסיונות להגביל את סמכויות הסוכנויות המנהליות.

מושל ויסקונסין הוא זה שממנה את ראשי הסוכנויות שהוקמו על ידי בית המחוקקים. סמכות זו לא הוענקה במפורש בחוקת ויסקונסין, כפי שהיא מצוינת במפורש בפרק 2, חלק 2, סעיף 2 של חוקת ארצות הברית, למעט במקרים של מינויים למשרות שיפוט שהתפנו. תחת זאת, המושל ממנה את ראשי הסוכנויות על פי חוק.

בחירות ותקופת הכהונה
מושל ויסקונסין נבחר בבחירות ישירות, כשהמועמד שזכה במרב הקולות מושבע כמושל. במקרה בו שני מועמדים זוכים במספר שווה של קולות, ומספר זה גבוה מכל אלו של שאר המועמדים, מצביע בית המחוקקים על זהות המושל מבין שני מועמדים אלו בישיבתו הבאה.

בחוקת ויסקונסין המקורית הוגדר אורך כהונת המושל לשנתיים. ב-1967 התקבל תיקון לחוקה בו הוארכה כהונת המושל לארבע שנים, החל מהמושל שנבחר בבחירות של 1970. אין מגבלה על מספר הכהונות בהן יכול המושל לכהן. המושל שאורך כהונתו הייתה הארוכה ביותר היה טומי תומפסון, שכיהן בסך הכול קצת יותר מ-14 שנים בין השנים 1987–2001. הכהונה הקצרה ביותר הייתה זו של ארתור מקארתור האב, שכיהן בסך הכול חמישה ימים במהלך חודש מרץ 1856.

על המועמדים למשרת מושל ויסקונסין להיות אזרחי ארצות הברית ומצביעים רשומים במדינת ויסקונסין.

סיום הכהונה
בדרך כלל מסיים המושל את כהונתו כאשר היא מגיעה לסיומה החוקי והוא לא נבחר מחדש. אך כהונת המושל עשויה להסתיים גם באופנים אחרים. לדוגמה, הוא יכול להתפטר מכהונתו. ארבעה ממושלי ויסקונסין סיימו את כהונתם באופן זה: ויליאם ברסטו התפטר עקב האשמות במעשי שחיתות, רוברט לה פולט התפטר כדי לכהן בסנאט של ארצות הברית, פטריק לוסי התפטר כדי להתמנות כשגריר ארצות הברית במקסיקו, וטומי תומפסון התפטר כדי להתמנות כמזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית. שני מושלים נפטרו במהלך כהונתם, לואיס הארווי ווולטר סמואל גודלנד. אורלנד סטין לומיס נפטר לאחר שנבחר וטרם שהושבע.

ניתן לסיים את כהונתו של המושל גם באמצעות הליך הדחה, או באמצעות בחירות חוזרות. משפט ההדחה מנוהל על ידי האספה המדינתית, הבית התחתון של בית המחוקקים, אם רוב חבריו מסכימים להליך. עד כה לא הודחו מושלים באופן זה. עם זאת, ארתור מקארתור האב, שכסגן המושל, הפך למושל בפועל עם התפטרותו של ויליאם ברסטו ב-1856, הועבר מתפקידו לאחר שבית המשפט העליון של ויסקונסין פסק שיריבו של ברסטו בבחירות הקודמות, קולס בשפורד, היה המנצח הלגיטימי בבחירות אלו.

ב-2012 היה סקוט ווקר למושל ויסקונסין הראשון שהתמודד בבחירות חוזרות, והיה המושל היחידי בתולדות ארצות הברית ששרד בחירות כאלו עד אשר גם מושל קליפורניה גווין ניוסם שרד אף הוא בחירות חוזרות. בבחירות אלו שמר ווקר על כסאו כאשר הביס את ראש עיריית מילווקי טום בארט בהפרש של שבעה אחוזים מקולות הבוחרים, אחוז אחד יותר מהבחירות בהן נבחר ב-2010.

סגן המושל

מלכתחילה נקבע בחוקת ויסקונסין שהמושל וסגן המושל ייבחרו למשרותיהם בנפרד, אך ב-1967 התקבל תיקון לחוקה שהם ייבחרו יחדיו באותו פתק הצבעה. טרם קבלת תיקון זה, היו תשעה מקרים שבהם המושל וסגנו לא היו מאותה מפלגה.

בנוסח המקורי של החוקה נאמר בה שבמקרה של הדחה, העברה מהתפקיד, מוות, התפטרות או היעדרות של המושל, או במקרה בו המושל לא כשיר למלא את תפקידו בשל מחלה, "סמכויות וחובות התפקיד יועברו לסגן המושל" למשך שאר תקופת הכהונה או עד אשר המושל יהיה מסוגל לשוב לתפקידו. ב-1979 התקבל תיקון לחוקה כך שהוגדר במפורש שבמקרה של מוות, התפטרות או העברה מהתפקיד של המושל, הופך סגן המושל למושל לכל דבר ועניין עד תום תקופת הכהונה המקורית של המושל הקודם, אך במקרה של הדחה, אי-כשירות, או היעדרות, הופך סגן המושל ל"מושל בפועל" עד שהמושל שב למלא את תפקידו. החוקה המקורית גם קבעה שבכל המקרים הללו, מזכיר המדינה הופך למושל במקרה שמשרת סגן המושל לא מאוישת, אך לאחר 1979 תוקן גם כלל זה באותו אופן כך שיהיה הבדל בין "מושל" ל"מושל בפועל".

היסטוריה
לאחר המהפכה האמריקאית, חלקים מהאזור שמהווה כיום את ויסקונסין, נתבעו על ידי וירג'יניה, מסצ'וסטס וקונטיקט. עם זאת, ב-1784 ויתרה וירג'יניה על תביעותיה אלו, וכך עשו אחריה מסצ'וסטס ב-1785 וקונטיקט ב-1786. ב-13 ביולי 1787 הוקמה הטריטוריה הצפון-מערבית, והיא כללה את שטחה הנוכחי של ויסקונסין. ויסקונסין נותרה חלק משטחה של טריטוריה זו עד 1800. מושל הטריטוריה הצפון-מערבית באותה תקופה היה ארתור קלייר. כאשר חלקים משטח הטריטוריה הצפון-מערבית הפכו למדינות באיחוד, הפכה ויסקונסין לחלק מטריטוריית אינדיאנה בשנים 1800–1809, לאחר מכן חלק מטריטוריית אילינוי בשנים 1809–1818, ולבסוף חלק מטריטוריית מישיגן בשנים 1818–1836.

ב-3 ביולי 1836 הוקמה טריטוריית ויסקונסין. במהלך שנות קיומה כיהנו בה שלושה מושלים, מתוכם אחד כיהן בשתי תקופות כהונה בלתי רצופות, ואחד המשיך לכהן כמושל בפועל לאחר שהטריטוריה חדלה מלהתקיים באופן רשמי.

ב-29 במאי 1848 התקבלה ויסקונסין כמדינה בארצות הברית. מאז כיהנו בה 45 מושלים, כולם גברים, ואחד מהם כיהן בשתי תקופות כהונה בלתי רצופות.

מלכתחילה היה משך כהונת המושל שנתיים, אך ב-1967 היא הוארכה לארבע שנים. ג'רמייה מקליין ראסק הושבע כמושל ב-1889 וכיהן שלוש שנים כאשר החוקה תוקנה כך שמועדי הבחירות הועברו משנים אי-זוגיות לשנים זוגיות, וגם לכל שאר בעלי התפקידים שנבחרו אז הותר להמשיך ולכהן שנה נוספת במקום שכהונתם תקוצר בשנה אחת. פטריק לוסי, שנבחר ב-1970, היה המושל הראשון שכיהן במשך ארבע שנים. לא קיימת מגבלה על מספר תקופות הכהונה של מושלי ויסקונסין.

רשימת מושלי ויסקונסין
 מס' תמונה שם  תחילת כהונה סיום כהונה מפלגה בחירות סגן המושל 1 מרכז|100px נלסון דיואי  7 ביוני 1848 5 בינואר 1852  1848 1849 ג'ון אדווין הולמס סמואל ביל 2 מרכז|100px לאונרד פרוול  5 בינואר 1852 2 בינואר 1854  1851 טימותי ברנס  3 מרכז|100px ויליאם ברסטו  2 בינואר 1854 21 במרץ 1856   1853 1855 ג'יימס לואיס  ארתור מקארתור האב 4 מרכז|100px ארתור מקארתור האב  21 במרץ 1856 25 במרץ 1856   5 מרכז|100px קולס בשפורד  25 במרץ 1856 4 בינואר 1858  1855 ארתור מקארתור האב  6 מרכז|100px אלכסנדר רנדל  4 בינואר 1858 6 בינואר 1862  1857 1859 ארסמוס קמפבל  בטלר נובל 7 מרכז|100px לואיס הארווי  6 בינואר 1862 19 באפריל 1862   1861 אדוארד סלומון 8 מרכז|100px אדוארד סלומון  19 באפריל 1862 4 בינואר 1864  9 מרכז|100px ג'יימס לואיס  4 בינואר 1864 1 בינואר 1866  1863 ויימן ספונר 10 מרכז|100px לוציוס פיירצ'יילד  1 בינואר 1866 1 בינואר 1872  1865 1867 1869 ויימן ספונר תדאוס פאונד 11 מרכז|100px קאדוואלדר וושברן  1 בינואר 1872 5 בינואר 1874  1871 מילטון פטיט  12 מרכז|100px ויליאם רוברט טיילור  5 בינואר 1874 3 בינואר 1876  1873 צ'ארלס פרקר 13 מרכז|100px הריסון לדינגטון  3 בינואר 1876 7 בינואר 1878  1875 צ'ארלס פרקר  14 מרכז|100px ויליאם סמית'  7 בינואר 1878 2 בינואר 1882  1877 1879 ג'יימס בינגהאם 15 מרכז|100px ג'רמייה מקליין ראסק  2 בינואר 1882 7 בינואר 1889  1881 1884 1886 סאם פיפילד ג'ורג' ריילנד 16 מרכז|100px ויליאם הורד  7 בינואר 1889 5 בינואר 1891  1888 ג'ורג' ריילנד 17 מרכז|100px ג'ורג' וילבור פק  5 בינואר 1891 7 בינואר 1895  1890 1892 צ'ארלס ג'ונאס  18 מרכז|100px ויליאם אפהם  7 בינואר 1895 4 בינואר 1897  1894 אמיל בנש 19 מרכז|100px אדוארד סקופילד  4 בינואר 1897 7 בינואר 1901  1896 1898 אמיל בנש ג'סי סטון 20 מרכז|100px רוברט לה פולט  7 בינואר 1901 1 בינואר 1906   1900 1902 1904 ג'סי סטון  ג'יימס דייווידסון  21 מרכז|100px ג'יימס דייווידסון  1 בינואר 1906 2 בינואר 1911  1906 1908 ויליאם קונור ג'ון סטריינג' 22 מרכז|100px פרנסיס מקגוורן  2 בינואר 1911 4 בינואר 1915  1910 1912 תומאס מוריס 23 מרכז|100px עמנואל פיליפ  4 בינואר 1915 3 בינואר 1921  1914 1916 1918 אדוארד דיתמר 24 מרכז|100px ג'ון בליין  3 בינואר 1921 3 בינואר 1927  1920 1922 1924 ג'ורג' קמינגס הנרי הובר 25 מרכז|100px פרד זימרמן  3 בינואר 1927 7 בינואר 1929  1926 הנרי הובר 26 מרכז|100px וולטר ג'. קולר האב  7 בינואר 1929 5 בינואר 1931  1928 הנרי הובר 27 מרכז|100px פיליפ לה פולט  5 בינואר 1931 2 בינואר 1933  1930 הנרי הובר 28 מרכז|100px אלברט שמדמן  2 בינואר 1933 7 בינואר 1935  1932 תומאס אומאלי 29 מרכז|100px פיליפ לה פולט  7 בינואר 1935 2 בינואר 1939  1934 1936 תומאס אומאלי  הנרי גונדרסון  הרמן אקרן  30 מרכז|100px ג'וליוס הייל  2 בינואר 1939 4 בינואר 1943  1938 1940 וולטר סמואל גודלנד - מרכז|100px אורלנד סטין לומיס  לא כיהן, נפטר טרם הושבע.  1942 וולטר סמואל גודלנד  31 מרכז|100px וולטר סמואל גודלנד  4 בינואר 1943 12 במרץ 1947   1944 1946 אוסקר רנבום 32 מרכז|100px אוסקר רנבום  12 במרץ 1947 1 בינואר 1951  1948 ג'ורג' סמית' 33 מרכז|100px וולטר ג'. קולר הבן  1 בינואר 1951 7 בינואר 1957  1950 1952 1954 ג'ורג' סמית' וורן נולס 34 מרכז|100px ורנון וולאס תומסון  7 בינואר 1957 5 בינואר 1959  1956 וורן נולס 35 מרכז|100px גיילורד נלסון  5 בינואר 1959 7 בינואר 1963  1958 1960 פילאו נאש וורן נולס  36 מרכז|100px ג'ון ריינולדס הבן  7 בינואר 1963 4 בינואר 1965  1962 ג'ק אולסון  37 מרכז|100px וורן נולס  4 בינואר 1965 4 בינואר 1971  1964 1966 1968 פטריק לוסי  ג'ק אולסון 38 מרכז|100px פטריק לוסי  4 בינואר 1971 6 ביולי 1977   1970 1974 מרטין שרייבר 39 מרכז|100px מרטין שרייבר  6 ביולי 1977 3 בינואר 1979  40 מרכז|100px לי דרייפוס  3 בינואר 1979 3 בינואר 1983  1978 ראסל אולסן 41 מרכז|100px טוני ארל  3 בינואר 1983 5 בינואר 1987  1982 ג'יימס פלין 42 מרכז|100px טומי תומפסון  5 בינואר 1987 1 בפברואר 2001   1986 1990 1994 1998 סקוט מקאלום 43 מרכז|100px סקוט מקאלום  1 בפברואר 2001 6 בינואר 2003  מרגרט פרו 44 מרכז|100px ג'ים דויל  6 בינואר 2003 3 בינואר 2011  2002 2006 ברברה לוטון 45 מרכז|100px סקוט ווקר  3 בינואר 2011 7 בינואר 2019  2010 2014 רבקה קליפיש 46 מרכז|100px טוני אוורס   7 בינואר 2019 מכהן  2018 2022 מנדלה ברנס  שרה רודריגז

קישורים חיצוניים


 חוקת ויסקונסין 

ביאורים

הערות שוליים

*
קטגוריה:ויסקונסין: פוליטיקה