אגרת הקודש

אגרת הקודש היא חיבור בענייני קדושת הזיווג מחברה אינו ידוע, רבים מייחסים אותה לרמב"ן.

 היסטוריה 
האגרת נדפסה לראשונה ברומא ה'ש"ו ואחריה במהדורות רבות.

החיבור הוכנס למספר חיבורים קדומים: מנורת המאור הקדמון, שבילי אמונה לרבי מאיר אבן אלדבי, ספר המוסר לרבי יהודה כלץ וספר ראשית חכמה, האגרת תורגמה ללטינית וגרמנית ונדפסה פעמים רבות.

שמו המקורי של הספר אינו אגרת הקודש, הספר נודע גם בשמות נוספים: 'חבור האדם אל אשתו', 'חופת חתנים', 'מלמד לאדם לדעת', 'פתח הקודש', 'שער הקדושה', 'שערי צדק'.

הרצי"ה קוק המליץ שלא לקרא את החיבור בדור הזה בנימוק שאינו מתאים לדור.

 תוכן האגרת 
היחס ליחסי מין ביהדות בתקופת חיבור הספר היה כדבר טכני הנצרך לצורך הבאת ילדים וכדבר מאוס ובזוי באדם, כך למשל כתב הרמב"ם בספר מורה נבוכים (חלק ב פרק לג): .

בתורת הקבלה שהמקור הקדום לנושא זה הוא בספר אגרת הקודש היחס ליחסי מין הוא כדבר קדוש ונשגב, וכלשון המחבר בפרק א:

האגרת מתחלקת לחמישה פרקים, הקדמה וחמש דרכים: 

 הקדמה למהות הספר ושיר פתיחה
 דרך א במהות החיבור – ביאור ענייני החיבור על פי תורת הסוד
 דרך ב בזמן החיבור – המלצות המחבר לזמן קיום החיבור
 דרך ג במזון החיבור – המחבר ממליץ על מאכלים המועילים לחיבור 
 דרך ד בכוונת החיבור – המלצות על מחשבות קדושות בעת הזיווג
 דרך ה באיכות החיבור – המחבר ממליץ שאדם ישמח את אשתו בעת הזיווג

 מחבר האגרת 
זהות מחבר האגרת אינה ברורה, הדעה המקובלת בעבר הייתה שמחבר האגרת הוא רמב"ן וכך כתב גם רבי ישראל אלנקווה בספר מנורת המאור.

כיום הוכח שמחבר האגרת אינו רמב"ן, במחקר הועלו מספר טענות לכך:

גרשום שלום העלה מספר טענות. הראשונה, שהאגרת עושה שימוש נרחב במילה "סוד", בעוד הרמב"ן אינו נוהג לבאר את סודותיו אלא רק בקיצור. עוד טען שהריקאנטי אשר בכל מקום שמצטט מהרמב"ן מביאו בשם אומרו, אך בהביאו את איגרת הקודש אינו מציין שהיא לרמב"ן.

טענתו העיקרית של רח"ד שעוועל היא שיחס המחבר ליחסי מין הוא כדבר קדוש וזה הבסיס העיקרי של האגרת, ויתרה מכך מתקיף את הרמב"ם שטען שהמין הוא חרפה לאדם ודבר מאוס, אך רמב"ן עצמו מסכים עם הרמב"ם וכותב בפירושו "כי המשגל דבר מרוחק ונמאס בתורה".

כך טען גם שדרך רמב"ן לצטט את דברי חז"ל בצורה מדויקת מה שלא נראה באגרת הקודש, ואף הלשון "הקבלה הפנימית" המופיעה בספר אינה לשונו הרגילה של רמב"ן.

 אחד מהאחים רבי עזרא ורבי עזריאל 
שעוועל יחס את האיגרת לאחד מהרבנים עזרא ועזריאל זאת מדברי הריקאנטי בספר טעמי המצוות אשר מביא קטע מאיגרת הקודש ולאחר מכן מביא קיצור של קטע זה בשם רבי עזריאל. כך הוכיח גם שרגא אברמסון מתוך מובאה בשם רבי עזרא בדרשות רבי יהושע אבן שועיב אשר נמצאת באיגרת.

יהונתן גארב טען שמחבר האגרת הוא בן חוגם אך לא בהכרח הם עצמם.

 רבי יוסף ג'יקטליה 
גרשם שלום שיער באופן לא ודאי שמחברה הוא רבי יוסף ג'יקטיליה, מתוך הסתמכות על דימויים בין האיגרת לספר טעמי המצוות, אך חזר בו בספרו פרקי יסוד בהבנת הקבלה וסמליה. יהודה ליבס כתב שמחקרו של שלום שנדפס מחדש לאחר מותו לא רלוונטי לאחר שהוכח שמחבר ספר טעמי המצוות הוא רבי יוסף הבא משושן הבירה.

רויטל טויטו הוכיחה מתוך השוואות לשוניות שונות שמחבר האגרת הוא רבי יוסף ג'יקטליה.

יהודה זייבלד כתב על השערות אלו שבאותה מידה ניתן לייחס את הספר לרבי יצחק החסיד שהשתמש בביטוי הנדיר לתקופתו "ריבונו של עולם" בדומה למחבר האגרת.

 קישורים חיצוניים 


 יעקב שמואל שפיגל, האם לפנינו קטע חדש מאגרת הקודש המיוחסת לרמב"ן?, קריית ספר, נא, ירושלים תשל"ז, 188-191.
 אגרת הקודש באתר דעת.

 הערות שוליים 

קטגוריה:ספרות הראשונים