פול איריב

פול איריב (צרפתית: Paul Iribe:  8 ביוני  1883 - 21 בספטמבר 1935) היה מאייר ומעצב צרפתי באמנות הדקורטיבית. הוא עבד בהוליווד בשנות העשרים והיה המאהב של קוקו שאנל משנת 1931 ועד מותו.Charles-Roux, Edmonde, "Chanel and her world," Hachette-Vendome, 1981, p. 242

 ביוגרפיה 
ג'וזף פול איריב נולד באנגולם, צרפת בשנת 1883. איריב קיבל את השכלתו בפריז בשנים 1908 עד 1910 כשלמד באקול דה בו-ארט ובקולג' רולין.

 מאייר ומעצב 
בגיל שבע-עשרה סיפק איריב איורים לכתב עת פופולרי ותרם רישומים וקריקטורות למאמרים סאטיריים צרפתיים. המוניטין שלו הלך וגדל, סגנונו המודרניסטי, התבסס על חיוניות תנועות האמנות המהפכניות של התקופה, והן על ידי המינימליזם המזוהה עם הציור היפני. אלה שימשו אצלו כדי להחיות את הפופולריות של איור האופנה.

ציורי האופנה שלו נצבעו בעבודת יד באמצעות תהליך שבו נעשה שימוש בשבלונות ולוחות מתכת המאפשרים בניית צבעים וגוונים בהדרגה בהתאם לעיצוב האמן. לוחות האופנה, שהיו בשימוש זמן מה, היוו כלי פרסום - יצירת אמנות המשמשת לפרסום מראה פריטי הלבוש החדשים המיועדים לקהל של אופנתיים ובעלי ממון.Vaughan, Hal, "Sleeping With The Enemy, Coco Chanel's Secret War," Alfred A> Knopf, 2011, p. 78

עבודתו של איריב מזוהה בעיקר על ידי האיורים שביצע עבור כתבי עת כגון La Gazette du Bon Ton. הייחודיות של איוריו אלה נעוץ בתיאורן של נשים מסוגננות ואמידות העוסקות בפעילויות היומיום. קריירת העיצוב של איריב הייתה פורייה, ותרמה עושר ויזואלי למגזין "ווג", והשפיעה על עיצוב בדים, רהיטים, שטיחים ועבודות עיצוב פנים עבור לקוחות עשירים.

בשנת 1933 שיתף איריב פעולה עם קוקו שאנל בעיצוב תכשיטים מפוארים שהוזמנו על ידי הגילדה הבינלאומית של סוחרי היהלומים. האוסף, שהתבסס אך ורק על יהלומים ופלטינה, הוצג לצפייה לציבור ומשך קהל רב.

 קשר עם פול פורה 
המעצב פול פורה ( Paul Poiret ) זיהה את כישרונו של איריב והביא אותו ליצור רישומים, שייצגו באופן משכנע את הדגמים החדשים באוסף שלו. איורים אלה נאספו מאוחר יותר לאלבום, "Les Robes de Paul Poiret racontée par Paul Iribe" שפורסם בשנת 1908. הספר יצר מחלוקת, שכן האסתטיקה העיצובית של פורה קידמה לבוש עם קו רגוע, והוקיע באופן נחרץ את מראה המחוך שהודגש כל כך באופנה, כצללית הנשית הקלאסית. אולם המחלוקת הניבה דיון ציבורי שהעניק לפורה את הפרסום שהביא בסופו של דבר להצלחתו שהייתה הצלחה גם עבור איריב.Charles-Roux, Edmonde, "Chanel and her world," Hachette-Vendome, 1981, p. 242-243

 הוליווד 
בשנת 1919 עבר איריב להוליווד ונרתם לעבודות עיצוב על ידי במאי הקולנוע ססיל ב. דה-מיל. איריב ודה-מיל שיתפו פעולה באופן אידיאלי. דה-מיל אפשר לאיריב חופש יצירתי מלא. בהוליווד, איריב נהג באותן רגישויות עיצוביות שבהן היה ידוע בפריז. תיאורו של מצרים בסרט "עשרת הדברות" של דה-מיל בשנת 1923 לא היה הפקה תנ"כית אלא פנטזיה הוליוודית טהורה, כולה זוהר ושפע.

איריב היה אדם הנוטה לכעוס, לצעוק ונאבק עם עמיתיו. הוא היה במריבה מתמשכת עם מעצב התלבושות המרכזי של דה-מיל, מיטצ'ל לייזן, מה שגרם לפיטוריו של לייזן על ידי דה-מיל בשנת 1923. עם זאת דה-מיל שכר מחדש את לייזן לסרטו "מלך המלכים" (1927). מאוחר יותר דה-מיל ואיריב הסתכסכו, ואיריב עזב את הוליווד וחזר לפריז.Charles-Roux, Edmonde, "Chanel and her world," Hachette-Vendome, 1981, p. 244

 כתב העת Le Témoin 
 1906–1910 
בגלגול הראשון כתב העת של איריב - Le Témoin ("העד"), פורסם בשנים 1906 עד 1910. העיתון היה מכלול של סאטירה חברתית ופוליטית עם יצירות אמנות של איריב ותרומות של מאיירים ידועים אחרים מאותה תקופה.Charles-Roux, Edmonde, "Chanel and her world," Hachette-Vendome, 1981, p. 273

האיורים המרכזיים בלה טמוין בוצעו תמיד בשלושה צבעים, הכחול, הלבן והאדום כמו הדגל הצרפתי. הכריכה האחורית הייתה פרסומת מסחרית - בעיקר של מוצרי התעשייה מתוצרת צרפת. קריקטורה שצייר ז'אן קוקטו שפורסמה ב Le Témoin בשנת 1910 של השחקנית שרה ברנאר, התקבלה היטב והביאה לו הכרה מיידית.

 1933–1935 
ממוזער|איורים של עיצוב אופנה שעשה פול פורה
בגלגול השני של Le Témoin, הוא הופיע ב -10 בדצמבר 1933, ושישים ותשעה גיליונות הודפסו עד סגירתו ב-30 ביוני 1935. האיורים של איריב היו פופולריים, ובוצעו במונוטונים כהים של שחור ולבן ומנוקדים באדום עז. שלא כמו הגרסה הקודמת שלו, הגרסה השנייה של Le Témoin הכילה יצירות אמנות אך ורק של איריב עצמו. הוא הכניס מחדש נושאים של פטריוטיות תוקפנית, שהניע פחד לא רציונלי מפני זרים והטיף לאנטישמיות. היהודים מוצגים תמיד בצורה האנטישמית הסטריאוטיפית שלהם "בעלי קרס" המאיימים על צרפת.Vaugan, Hal, "Sleeping With the Enemy, Coco Chanel's Secret War," Alfred A. Knopf, 2011, p. 79-80

 קוקו שאנל: מוזה ודוגמנית 
ממוזער|משפטה של מריאן (שאנל)
בציוריו איריב הציג את הדמיון שניתן לזיהוי בקלות של אהובתו קוקו שאנל, כמריאן - הסמל האייקוני של החירות הצרפתית. ציור כזה הראה לדוגמה את מריאן (שאנל) עומדת למשפט וגזר דין על ידי בית המשפט של מנהיגי העולם, נוויל צ'מברלין מבריטניה, אדולף היטלר הגרמני, בניטו מוסוליני האיטלקי ופרנקלין רוזוולט מארצות הברית. בהמחשה אחרת, דמותה של מריאן (שאנל) מונחת לרגליו של קברן המתכונן לקבור את כבודה ותפארתה של צרפת; הקברן הוא אדוארד דלאדיה, ראש ממשלת הרפובליקה הצרפתית.

 חיים פרטיים 
איריב היה חלק מקליקה פריזאית, בוהמית, תערובת קוסמופוליטית של אישים מעולם האמנות והחברה הגבוהה. זו הייתה קבוצה ליברטינית משופעת בתככים רגשיים ומיניים - כולם מונעים על ידי שימוש בסמים.Vaughan, Hal, "Sleeping With the Enemy, Coco Chanel's Secret War," Alfred A. Knopf, 2011, p. 63

המעורבות של איריב עם קוקו שאנל הייתה אינטנסיבית במיוחד. שאנל מצאה שהשנינות הפרובוקטיבית והניסיון המקצועי של איריב תואמות את שלה. היה להם קשר רומנטי שחלקו אותה פוליטיקה ימנית ואנטישמית. שאנל מימנה את פרסום כתב העת של איריב - Le Témoin בשנות השלושים.

 נישואים 
בשנת 1911 התחתן איריב עם השחקנית והבדרנית ז'אן דיארי אך הם התגרשו בשנת 1918.

אשתו השנייה הייתה מייבל הוגאן, שהייתה בעבר נשואה לפרנסיס ג' קופיקוס, מנהל תיאטרון ומלחין. נולדו להם שני ילדים, פאבלו (יליד 1920) ומייבל (ילידת 1928). הם נפרדו בשנת 1928, כתוצאה מקשריו של איריב עם קוקו שאנל.

 מוות 
איריב היה עם קוקו שאנל, בווילה שלה, בריביירה הצרפתית, ב -21 בספטמבר 1935, כאשר הוא התמוטט פתאום ומת בזמן ששיחק טניס. שאנל הייתה עדה למותו, והרגישה את אובדנו והתאבלה עליו במשך תקופה ממושכת.Vaughan, Hal, "Sleeping With The Enemy, Coco Chanel's Secret War," Alfred A. Knopf, 2011, p. 81

 גלריה 

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:מאיירים צרפתים
קטגוריה:מאיירי אופנה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1883
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1935