נין

נין של אדם הוא הבן או הבת של נכדו או נכדתו של אותו אדם.

בתרבויות רבות, אדם מתייחס לא רק כבן להוריו אלא כנכד ונין לזקניו, ובכך מציין את ייחוס האבות של האדם לאורך תקופת זמן ארוכה. למשל, חלק מהדמויות המוצגות בתנ"ך, מוצגות באופן המזכיר את שם אביהן ושם סבן ושם אבי סבן, לדוגמה ב מוזכר ייחוסו של מרדכי: .

נין ביהדות
מקור המילה מן התנ"ך, בשבועת אברהם לאבימלך מלך פלשתים () . במפרשים אין התייחסות מפורשת לזהות הנין, היחידי שייתכן ומזהה אותו כבן הנכד הוא במדרש לקח טוב שבו נכתב "הם ג' דורות. עד כאן רחמי האב, על הבן, בנו ובן בנו", בו ניתן להבין כי נין הוא בנו של הנכד.

אך הרד"ק בביאורו ומרבית פרשני המקרא מסבירים כי נין הוא בן: "לי ולניני ולנכדי, שהם שלשה דורות, נין הוא הבן, נכד הוא בן הבן" ולראיה הוא מביא את הפסוק   ושם מרבית המפרשים ורש"י בכללם מסבירים כי נין הוא הבן ולא בן הנכד.

נקרא בתנ"ך גם ריבע, ב . שלישים אלו הנכדים וריבעים הנינים. על אותו משקל קבע ועד הלשון העברית כי נכדו של הנכד הוא חימש.

 בשפה העברית 
בשנת ה'תש"ג פרסם ועד הלשון העברית רשימת מונחי קרבת משפחה ובה קבע כי בן הנכד הוא שילש, ובו אף צוינה הערה כי נין הוא "זרע האב בכל הדורות".

בשנת התשע"ה - 2014, אישרה האקדמיה ללשון העברית את השימוש במילה נין במשמעות בן הנכד, וכן נקבע כי בן הנין הוא חִמֵּשׁ.

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה:משפחה