איסור נעבד

איסור נעבד הוא איסור לאכול פירות שביעית שבגידולן נעשו מלאכות האסורות בשביעית, כגון: זריעה או זמירה.

 בתורה 
מקור הדין בתורה:
מהפסוק ניתן ללמוד, שמותר לאכול רק יבול מקרקע ששבתה, כלומר שהתקיימו בה כל המצוות הקשורות להשבתת עבודת האדמה: . ופירש הרב אליהו מזרחי: .הרא"ם על רש"י על ויקרא כה ו. ולפי תוספות רי"ד על יומא פג א, הפסוק אוסר לאכול פירות משדה ששמרו עליו וביטלו את מצוות הפקרת הפירות; ראו איסור שמור.

 במשנה ובתלמוד 
במשנה נאמר:."נטייבה" הכוונה שנחרשה היטב,רמב"ם וברטנורא על המשנה והדבר אסור בשביעית מדרבנן בלבד, ולכן נחלקו בית שמאי ובית הלל אם הדבר אוסר את הפירות באכילה. אולם לא נחלקו על מלאכות האסורות מן התורה, כגון זריעה או זמירה. מקור נוסף במשנה הוא: .

 דעות הפוסקים 

 האוסרים 
מהמשניות לעיל הסיק הראב"ד, שכל יבול שנזרע בשביעית - אסור לאכלו: . וכן פסק רידב"ז, שכרם שנזמר בשביעית באיסור - פירותיו אסורים באכילה מן התורה.בית רידב"ז ג יז

 המתירים 
הרמב"ם כתב , ובהמשך כתב : בשביעית אסור לאכול ירקות גם אם גדלו בהיתר, משום איסור ספיחין. אבל בשמינית אין איסור ספיחין. לפי הרמב"ם, גם העובדה שהאדם חרש או זרע באיסור בשנה השביעית, אינה אוסרת את היבול באכילה בשמינית. בעקבותיו פסק החזון איש להקל ולהתיר באכילה פירות שנעשו בהם מלאכות.

 המתירים רק בפירות הפקר 
הרדב"ז בפירושו על הרמב"ם הסביר, שהסיבה שלא אסרו פירות של שדה שנחרשה היא, . והסביר הרב מרדכי אליהו, שכיוון שפירות השביעית הם הפקר, לא ייתכן שאדם שביצע בהם מלאכה אסורה יגרום לכך שהפירות יהיו אסורים על כולם, שכן אין אדם אוסר דבר שאינו שלו. והרב שאול ישראלי הסיק מכאן .קטיף שביעית, הוצאת מכון התורה והארץ, אשקלון ה'תשס"ח, עמ' 314 לפי זה, אם החקלאי ביצע מלאכות אסורות בשדהו, וגם לא הפקיר את שדהו לכולם - פירותיו אסורים באכילה.

 הערות שוליים 

קטגוריה:שמיטה ויובל