ריאליזם ספקולטיבי

ריאליזם ספקולטיבי (באנגלית: Speculative Realism) היא תנועה פילוסופית-קונטיננטלית (או פוסט-קונטיננטלית)Paul John Ennis, Post-continental Voices: Selected Interviews, John Hunt Publishing, 2010, p. 18. שחבריה מחזיקים בעמדות של "ריאליזם אונטולוגי" אשר מציבות את האובייקט במרכזן, בניגוד לתפיסות פוסט-קאנטיאניות מקובלות (אותן חברי התנועה מכנים בביקורתיות "קורלציוניזם" או "פילוסופיה של גישה"). חברי התנועה מתנגדים לרעיון הקאנטיאני לפיו המציאות היא ביסודה תוצר בלעדי של ההכרה, ומבקשים "לשחרר" את הממשות מההכרה האנושית ולאפשר את הנגישות החלקית לממשות זו בכוח הדמיון.גדעון עפרת, ריאליזם ספקולטיבי? באתר המחסן של גדעון עפרת דצמבר 5, 2018

מקורו של שם התנועה הוא בכנס שנערך תחת שם זה במכללת גולדסמית'ס , אוניברסיטת לונדון באפריל 2007. את הכנס הנחה אלברטו טוסקאנו  ממכללת גולדסמית'ס, והרצו בו גרהם הרמן מהאוניברסיטה האמריקאית בקהיר, קוונטין מייאסו מאקול נורמל סופרייר בפריז, ריי בראסייה מהאוניברסיטה האמריקאית בביירות (אז באוניברסיטת מידלסקס), ואיאן המילטון גרנט מאוניברסיטת מערב אנגליה. הקרדיט למונח "ריאליזם ספקולטיבי" מיוחס בדרך כלל לבראסייה,Graham Harman, "brief SR/OOO tutorial." אף על פי שמייאסו השתמש קודם לכן במונח "מטריאליזם ספקולטיבי" כדי לתאר את עמדתו שלו.

כנס שני, שכותרתו "ריאליזם ספקולטיבי/מטריאליזם ספקולטיבי", התקיים באוניברסיטת מערב אנגליה ביום שישי, 24 באפריל 2009, שנתיים לאחר האירוע המקורי בגולדסמית'ס. הפאנל כלל את ריי בראסייה, איאן המילטון גרנט, גרהם הרמן ואלברטו טוסקאנו (במקום מייאסו, שלא הצליח להגיע).

 ביקורת על "קורלציוניזם" או "פילוסופיה של גישה" 
אף על פי שהוגי הריאליזם הספקולטיבי חלוקים בנוגע לסוגיות רבות, הם חולקים התנגדות משותפת למה שהם מפרשים כפילוסופיות של סופיות אנושית בהשראת ו"המהפכה הקופרניקאית השנייה" שהוביל עמנואל קאנט והמסורת הפילוסופית שצמחה מהגותו.

מה שמאחד את ארבעת חברי הליבה של התנועה הוא ניסיון להתגבר הן על "קורלציוניזם"  (correlationism; תאימות) כפי שמכנה זאת מייאסו ועל "פילוסופיות של גישה" (philosophies of access) כפי שמכנה זאת הרמן. מושגים אלו נקשרים בהגותו של קאנט. מייאסו מגדיר בספרו After Finitude (אחרי הסופיות) את הקורלציוניזם כ"רעיון שלפיו תמיד תהה לנו גישה לקורולציה בין חשיבה לבין הוויה, ולעולם לא לאחד המושגים בנפרד מהאחר".Quentin Meillassoux (2008), After Finitude, 5. "פילוסופיות של גישה" לפי הרמן הן הפילוסופיות המעניקות קדימות לאדם על פני ישויות אחרות, כלומר קדימות לגישה של האדם לעולם. שני הרעיונות מבטאים צורות של אנתרופוצנטריות, אותה הריאליזם הספקולטיבי מבקש לדחות.

כל ארבעת הוגי הליבה בתוך הריאליזם הספקולטיבי (מייאסו, הרמן, בראסייה, גרנט) פועלים לביטול צורות הפילוסופיה האלה המעניקות פריווילגיה לאדם, ומעדיפים צורות מובחנות של ריאליזם כנגד צורות האידיאליזם הדומיננטיות בפילוסופיה הקונטיננטלית העכשווית.

 וריאציות 
בעוד שהשיתוף במטרה להפוך את הרצועות הדומיננטיות של המחשבה הפוסט-קנטיאנית בפילוסופיה הקונטיננטלית, ישנם הבדלים חשובים המפרידים בין חברי הליבה של התנועה הריאליסטית הספקולטיבית וחסידיהם.

 מטריאליזם ספקולטיבי 

בביקורתו על הקורלציוניזם, קוונטין מייאסו (שמשתמש במונח מטריאליזם ספקולטיבי כדי לתאר את עמדתו) מוצא שני עקרונות כמוקד הפילוסופיה של קאנט. הראשון הוא כאמור ה"קורלציוניזם" עצמו, הטוען בעצם כי אנו יכולים להכיר רק את הקורולציה בין המחשבה וההוויה; מה שנמצא מחוץ לקורולציה זו אינו ניתן לידיעה. השני נקרא על ידי מייאסו עקרון "העובדתיות", הקובע שדברים יכולים להיות אחרת ממה שהם. עיקרון זה נתמך על ידי קאנט בהגנתו של הדבר כשלעצמו כבלתי ניתן להבנה אך כניתן להעלות על הדעת. אנו יכולים לדמות את המציאות כשונה באופן מהותי משלנו גם אם לעולם איננו מכירים מציאות כזו. לדברי מייאסו, ההגנה על שני העקרונות מובילה לקורלציוניזם "חלש" (כמו אלה של קאנט והוסרל), בעוד שדחיית הדבר כשלעצמו מובילה לקורלציוניזם "חזק". מאייסו מציין בהקשר זה את לודוויג ויטגנשטיין ומרטין היידגר.

מייאסו פועל לפי הטקטיקה ההפוכה כשדוחה את עקרון הקורלציוניזם למען עקרון העובדתיות המחוזק בשיבה פוסט-קנטיאנית לדייוויד יום. על ידי הטענה בעד עיקרון כזה מייאסו דוחה את ההכרחיות לא רק של כל חוקי הטבע הפיזיקליים, אלא את כל חוקי הלגיקה למעט חוק האי-סתירה (שכן ביטול זה יערער את עקרון העובדות הטוען כי דברים תמיד יכול להיות אחרת ממה שהם). על ידי דחיית עקרון הטעם המספיק, לא יכולה להיות הצדקה לנחיצותם של חוקים פיזיקליים, כלומר למרות שהיקום יכול להתארגן בצורה כזו וכזו, אין שום סיבה שלא יכול להתארגן באופן אחר. מייאסו דוחה "אפריורי קאנטיאני" לטובת "אפריורי יומאני", וטוען שהלקח שניתן ללמוד מיום בנושא הסיבתיות הוא ש"אותה סיבה עשויה להביא למעשה למאה אירועים שונים (ואפילו לרבים נוספים)."Quentin Meillassoux (2008), After Finitude, 90.

 אונטולוגיה מוכוונת אובייקטים 
ממוזער|גרהם הרמן אוחז בסוכרייה על מקל, 2012.
העיקרון המרכזי של "אונטולוגיה מוכוונת דברים" (object-oriented ontology, OOO) של גרהם הרמן ושל לוי בראיינט  (שטבע את המונח) הוא שאובייקטים הוזנחו בפילוסופיה לטובת "פילוסופיה רדיקלית" המנסה "לערער" על אובייקטים. בין אם בגישות פילוסופיות לפיהן אובייקטים הם רק פני השטח של מציאות בסיסית עמוקה יותר, בין מדובר במהות "מוניסטית" שטף כאוטי ובין אם תוקפים את מעמדם של האובייקטים במחשבה שאובייקט שלם הוא ביטוי לאונטולוגיה "עממית" או "ריאליזם נאיבי".

לדידי הרמן, הכל אובייקט. בין אם מדובר בסוכרייה על מקל, תיבת דואר, קרינה אלקטרומגנטית, מרחב-זמן מעוקל, חבר העמים הבריטי או טענות עממית. כל הדברים, בין אם פיזיים או בדיוניים, הם אובייקטים במידה שווה. הרמן מגלה סימפתיה לפנפסיזם , ומציע דיסציפלינה פילוסופית חדשה בשם "פסיכולוגיה ספקולטיבית" המוקדשת לחקר "השכבות הקוסמיות של הנפש " במטרה "להציף את המציאות הנפשית הספציפית של תולעי אדמה, אבק, צבאות, גיר ואבן".Graham Harman (2009), Prince of Networks, 213.

הרמן מגן על גרסה של הרעיון האריסטוטלי של סובסטנציה. שלא כמו לייבניץ, שעבורו היו גם אגרגטים, הרמן טוען שכאשר אובייקטים משתלבים, הם יוצרים אובייקטים חדשים. בדרך זו הוא מגן על מטאפיזיקה אפריורית שטוענת שהמציאות מורכבת מאובייקטים בלבד ואין "תחתית" לסדרת האובייקטים. עבור הרמן, אובייקט הוא כשלעצמו מגרעת אינסופית, שאינה ניתנת לידיעה ובלתי נגישה לכל דבר אחר. אובייקט הוא כל דבר שניחן באחדות שאינה ניתנת לרדוקציה לחלק ממנו או לדברים הקשורים בו. הנחה זו מובילה לתיאור של מה שהוא מכנה "סיבתיות עקיפה" (vicarious causality). בהשראת האוקיונליזם של הפילוסופיה האסלאמית בפילוסופיית ימי הביניים, הרמן טוען כי שני אובייקטים אינם יכולים ליצור אינטראקציה בשום מקרה, אלא בתיווך של תחליף חושי המכונה "ויקאר חושני" (sensual vicar).Graham Harman, "On Vicarious Causality," in Collapse II (1997), 201. אם כן, עבור הרמן ישנם שני סוגים של אובייקטים: אובייקטים אמיתיים והאובייקטים החושיים התחליפיים המאפשרים אינטראקציה. הראשונים הם האובייקטים היומיום, ואילו האחרונים הם המאפיינים המתווכים אינטראקציה. לדוגמה, כאשר האש שורפת כותנה, הרמן טוען כי האש אינה נוגעת במהותה של אותה כותנה אשר היא בלתי נדלית ללא תיווך, אלא שהאינטראקציה מתווכת על ידי האפיון של הכותנה הגורמת לשריפתה.

ממוזער|טימוטי מורטון ב-2021
הפילוסופיה האקולוגית של טימותי מורטון נקשרה גם היא לגישה זו. הרמן כתב והרצה על הפילוסופיה של מורטון בהקשר זה.

 מטריאליזם טרנסצנדנטיאלי 
איאן המילטון גרנט מגן על עמדה שהוא מכנה מטריאליזם טרנסצנדנטלי. עמדתו יוצאת כנגד מה שהוא מגדיר "סומטיזם" (somatism), דהיינו הפילוסופיה והפיזיקה של הגופים. בספרו Philosophies of Nature After Schelling (פילוסופיות הטבע לאחר שלינג), גרנט מספר מחדש את תולדות הפילוסופיה, החל מאפלטון ואילך, על סמך האופן בו הגדירו הפילוסופים חומר. לפיו, אריסטו הבדיל בין צורה לבין חומר באופן שבו החומר היה בלתי נראה לפילוסופיה, ואילו גרנט טוען שיש לחזור למובן אפלטוני של חומר, כלומר לחשוב על חומר לא רק כאבני הבניין הבסיסיות של המציאות, אלא גם ככוחות והעוצמות השולטים במציאות שלנו. הוא מתחקה אחר טיעון דומה שהעלו האידיאליסטים הגרמניים יוהאן גוטליב פיכטה ופרידריך וילהלם שלינג, וטען כי ההבחנה בין חומר כסובסטנטיבי לעומת החומר כפיקציה שימושית, נמשכת עד היום, וכי עלינו לסיים את ניסיונותינו להתגבר על אפלטון ובמקום זאת לנסות לגבור על קאנט ולחזור ל"פיזיקה ספקולטיבית" במסורת האפלטונית, כלומר לא פיזיקה של גופים, אלא "פיזיקת הכל [tou pantos phuseos]".

יוג'ין ת'אקר  בדק כיצד מושג "החיים עצמם" (life itself) נקבע הן בפילוסופיה אזורית והן כיצד "החיים עצמם" זוכים למאפיינים מטאפיזיים. ספרו After Life (לאחר החיים) מראה כיצד האונטולוגיה של החיים פועלת בדרך של פיצול בין "חיים" (Life) ל"[יצורים] החיים" (the living), מה שמאפשר תזוזה מטאפיזית שבה חיים נחשבים באמצעות מונח מטאפיזי אחר, כגון זמן, צורה או רוח: "כל אונטולוגיה של החיים חושבת על החיים במונחים של משהו-אחר-מחיים (something-other-than-life) [...] לרוב זהו מושג מטאפיזי, כגון זמן וזמניות, צורה וסיבתיות, או רוח ואימננטיות".Eugene Thacker (2010), After Life, p. x. ת'אקר מתחקה אחר מקורותיו של הבחנה זו החל מאריסטו ועד לסכולסטיקה, המיסטיקה ותאולוגיה השלילית, ועד לשפינוזה וקאנט. ת'אקר מראה כיצד תפיסה זו עדיין נוכחת בפילוסופיה (החיים כזמן בפילוסופיה התהליכית , בפילוסופיה של דלז, בתפיסת החיים כצורת המחשבה הביו-פוליטית, או כרוח בפילוסופיות פוסט-חילוניות של הדת). ת'אקר בוחן את היחס בין הריאליזם הספקולטיבי לאונטולוגיה של החיים, וטוען ל"קורולציה ויטאליסטי" (vitalist correlation). ת'אקר כותב: "הבה נגיד שקורלציה ויטאליסטית היא כזו שלא שכושלת בשימור ההכרח הכפול המתאם של ההפרדה וחוסר ההפרדה בין המחשבה והאובייקט, העצמי ועולם, ואשר עושה זאת על סמך מושג אונטולוגי של 'חיים'".Eugene Thacker (2010), After Life, p. 254. בסופו של דבר ת'אקר טוען לספקנות בנוגע ל"חיים" וכותב: "החיים הם לא רק בעיה של פילוסופיה, אלא בעיה עבור הפילוסופיה".

הוגים אחרים צמחו בתוך קבוצה זו, התאחדו בכך שהם אמונים על מה שמכונה "פילוסופיית תהליכית", אשר נשענת בין היתר על הוגים כמו שלינג, ברגסון, וייטהד ודלז. דוגמה עדכנית מצויה בספרו של סטיבן שבירו Without Criteria: Kant, Whitehead, Deleuze, and Aesthetics (ללא ביקורת: קאנט, וייטהד, דלז ואסתטיקה), הטוען לגישה המבוססת על תהליך הכוללת פנפסיזם (panpsychism) לא פחות מאשר ויטליזם או אנימיזם. מבחינתו של שבירו, הפילוסופיה של וייטהד בנושא קדימות וקשר היא המציעה את השילוב הטוב ביותר של פילוסופיה קונטיננטלית ואנליטית. 

דוגמה נוספת קו חשיבה זה מופיעה אצל ג'יין בנט  בספרה Vibrant Matter, הטוענת כי התרחש מעבר מיחסי אנושי לאובייקטים אל עבר "חומר מהדהד" (vibrant matter) שהופך מעבר לחיים והלא-חיים, ולגופים האנושיים והלא-אנושיים.

 ניהיליזם טרנסצנדנטלי 
ממוזער|ריי בראסייה ב-2014
ריי בראסייה מגן על עמדה שהוא מכנה ניהיליזם טרנסצנדנטלי בספרו Nihil Unbound: Enlightenment and Extinction (כלום בלתי־תחום: נאורות והכחדה).Michael Austin, Paul Ennis, Fabio Gironi (2012), Speculations III, punctum books, p. 257. בראסייה  טוען כי הפילוסופיה נמנעה מרעיון הטראומטי של הכחדה, במקום לנסות למצוא משמעות בעולם המותנה בעצם הרעיון שהוא עצמו יכחד. בראסייה  מבקר הן את הפנומנולוגיים וההרמנאוטיים של הפילוסופיה הקונטיננטלית, כמו גם את חיוניותם של הוגים כמו ז'יל דלז, הפועלים להשארת המשמעות בעולם כנגד ה"איום" של הניהיליזם. במקום זאת, בהסתמך על הוגים כמו אלן בדיו, פרנסואה לארואל , פול צ'רצ'לנד  ותומאס מצינגר , בראסייה  מגן על השקפת העולם לפיה העולם חסר משמעות מטבעו. כלומר, במקום להימנע מהניהיליזם, בראסייה  מחבק אותו כאמת העומדת בבסיס המציאות. בראסייה  מסיק מתוך קריאותיו בבאדיו ולארואל כי היקום מבוסס על כלום (Nihil),Ray Brassier (2007), Nihil Unbound, 148–149. אבל גם שהפילוסופיה היא "איבר של הכחדה", כי רק בגלל שהחיים מותנים בהכחדה יש בכלל מחשבה.Ray Brassier (2007), Nihil Unbound, 223–226, 234–238. לאחר מכן מגן בראסייה על פילוסופיה אנטי-קורלציוניסטית קיצונית המציעה שהמחשבה לא משולבת עם הוויה, אלא עם אי-הוויה.

 מחלוקת אודות המונח 
בראיון למגזין קרונוס שפורסם במרץ 2011 בראסייה הכחיש כי קיימת תנועה של "ריאליזם ספקולטיבי" ודחה בתקיפות את הממשיכים לצרף את עצמם ל"מותג":

 פרסומים 
הריאליזם הספקולטיבי מקושר עם כתב העת Collapse  שפרסם את הליכי ועידת הפתיחה בגולדסמיתס והציג מאמרים רבים נוספים של הוגים ריאליסטים ספקולטיביים; כמו גם כתב העת האקדמי Pli, שנערך והופק על ידי חברי בית הספר לתארים מתקדמים במחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת וורוויק. כתב העת Speculations, שנוסד בשנת 2010 בהוצאת ספרים Punctum, כולל באופן קבוע מאמרים הקשורים לריאליזם ספקולטיבי. הוצאת אוניברסיטת אדינבורו מוציאה סדרת ספרים בשם ריאליזם ספקולטיבי.

 נוכחות באינטרנט 
הריאליזם הספקולטיבי הופץ במהירות באינטרנט בבלוגים שונים.Fabio Gironi, "Science-Laden Theory" in Speculations 1 (2010), p. 21. אתרי אינטרנט ייעודיים נצרו כדי לספק תשתית למאמרים, הרצאות ולפרסום ספרים של חברי התנועה. נוצרו גם בלוגים ופודקאסטים שעיקרם דיון ועיסוק בנושאים והרעיונות של התנועה.

 ריאליסטים ספקולטיביים בולטים 

 ראו גם 
 אובייקטיביות
 אידיאליזם גרמני
 טרנס הומניזם

 לקריאה נוספת 
 Graham Harman, Speculative Realism: An Introduction, John Wiley & Sons, 2018.

 קישורים חיצוניים 
 גדעון עפרת, ריאליזם ספקולטיבי? באתר המחסן של גדעון עפרת דצמבר 5, 2018
 Speculative Realism: An Epitome - מבוא תמציתי לריאליזם ספקולטיבי. 
 קולות פוסט-קונטיננטליים- אוסף ראיונות עם ריאליסטים ספקולטיביים. 
 התמוטטות - כתב עת שמציג תרומות של "ריאליסטים ספקולטיביים" 
 קוונטין מייאסו בכנס הריאליזם הספקולטיבי 
 ציר הזמן של תנעות הריאליזם הספקולטיבי 

הערות שוליים

קטגוריה:מונחים בפילוסופיה
קטגוריה:היסטוריה של הרעיונות