האורטוריה של גאורגיוס הקדוש (פדובה)

האורטוריה של גאורגיוס הקדוש (באיטלקית: Oratorio di San Giorgio) היא קפלה או אולם תפילה קתולי בסגנון גותי בפדובה, אזור ונטו, בצפון-מזרח איטליה. היא ראויה לציון בשל ציורי הפרסקו שבתוכה. ביולי 2021 נכלל המבנה על ידי אונסק"ו בין אתרי המורשת העולמית כחלק מהאתר מחזורי הפרסקו של פדובה מהמאה ה-14.

היסטוריה
האורטוריה נבנתה בתחילה כמבנה העומד בפני עצמו על ידי המרקיז ריימונדינו לופי דה סורניה (marchese di Raimondino Lupi da Soragna) בשנת 1376 כקפלת הקבורה המשפחתית. האורטוריה נמצאת באותו כיכר שבו נמצא המבנה המרשים של בזיליקת סנט'אנטוניו בפדובה. הקירות הפנימיים מכוסים במחזור של עשרים ושניים ציורי פרסקו, בהזמנתו של ריימונדינו דה לופי, המתארים סצנות מחייהם של גאורגיוס הקדוש, קתרינה מאלכסנדריה, לוצ'יה הקדושה מסירקוזה (הקדושים המגנים של משפחת לופי דה סורניה) וישו. קיר המזבח מציג את צליבת ישו, והתקרה היא קמרון חבית המעוטר בכוכבים. במקור, היה במרכז המבנה גם הסרקופג של המרקיז ריימונדינו שהוצב על מבנה אדריכלי שהיה עטור עשרה פסלים של בגודל טבעי של דה לופי ומשפחתו. מבנה מרשים זה הגיע כמעט עד התקרה. עם זאת, בסוף המאה השש עשרה, המבנה פורק וכל שנותר כעת הוא הסרקופג, המוצב לאורך הקיר הימני, ושברי פסלים.

את ציורי הפרסקו השלימו האמן  ושותפיו, כולל  ו שהשלימו את מחזור הפרסקו בשנת 1384. במהלך המלחמות הנפוליאוניות כוסו הציורים בסיד עד שנחשפו מחדש בשנת 1837. כתוצאה מכך, רבים מהם ניזוקו.

תיאור
אדריכלות
מבחוץ יש לאורטוריה יש צורה פשוטה מאוד מלבנים חשופות עם חזית גמלון משולש וחלון רוזטה. החזית אינה מקושטת במיוחד למעט שלושה תבליטים שטוחים מטרקוטה המתארים את גאורגיוס הקדוש קוטל את הדרקון, ושלט האצילים של משפחת לופי דה סורניה (זאב תוקף). גם המבנה הפנימי פשוט, אולם ארוך עם תקרה בצורת קמרון חבית ורצפת אריחים. הייחודיות של המבנה היא במחזור ציורי הפרסקו שעל הקירות ובעיטורים על התקרה.

קיר המזבח – צליבת ישו
פרסקו הצליבה על הקיר שמעל המזבח מתאר את ישו על הצלב בעוד מרים, אם ישו בוכה מלמטה, ומנוחמת על ידי השליחים והמאמינים. הצלב נושא את הקיצור "INRI", ראשי תיבות של הביטוי הלטיני Iēsus Nazarēnus, Rēx Iūdaeōrum ("ישו הנוצרי, מלך היהודים"). מלאכים מקיפים את ישו בשמים, וממסגרים אותו כדמות המרכזית, ומכוונים את עינו של הצופה אליו. אלטיקיירו מנצל ציור בפרספקטיבה של המלאכים המעופפים והסוס האפור בחזית כדי ליצור אשליה של נקודת מבט מציאותית.

ציורי הפרסקו בקיר הכניסה
קיר הכניסה מתאר סצנות מילדותו של ישו. הסצנות מתקדמות מלמעלה למטה משמאל לימין ומופרדות לחמישה חלקים. הבשורה למרים בחלק העליון של הקיר; הסצנה מתייחסת לאירוע שבו המלאך גבריאל מגיע אל מרים כדי להגיד לה שהיא תוליד את בנו של אלוהים. הסצנה השמאלית האמצעית היא סגידת הרועים, כאשר בעקבות לידתו של ישו מגיעים אליו הרועים הסמוכים לחלוק כבוד למשיח שזה עתה נולד. סצנה זו משולבת לעיתים קרובות עם סגידת האמגושים, אך כאן הם נפרדים, כשהאחרונה מימין לראשונה. הסצנה השמאלית התחתונה ניזוקה, אך מתארת הבריחה למצרים. הסיפור מספר על המלך הורדוס שציווה להרוג את כל התינוקות בתחומי שיפוטו בתקווה להרוג את הילד המשיח. בתגובה נמלטה המשפחה הקדושה למצרים, מחוץ להישג ידו. הציור האחרון בפינה הימנית התחתונה הוא הסצנה שבה מוכנס ישו הרך באופן רשמי ליהדות, המכונה הצגתו של ישו הרך הנולד בבית המקדש.

חיי גאורגיוס הקדוש
בקיר הצפון-מזרחי נמצאים שבעה ציורי קיר, שרובם מפרטים את חייו של גאורגיוס הקדוש, שאליו מוקדשת האורטוריה. אחד מציורי הפרסקו הבולטים מתאר את האגדה על גאורגיוס הקדוש קוטל את הדרקון. הקדוש יושב על סוס כשחניתו, אסקלון (מאשקלון), עומדת לדקור את הדרקון בפה, כדי להציל את הנסיכה המצוירת ברקע. אחר מראה את גאורגיוס הקדוש כשעומדים לערוף את ראשו בשל סירובו להקריב לאלים רומיים והתעקשותו להישאר נוצרי. שני ציורי קיר אחרים בקיר הצפון-מזרחי מפרטים אגדות אחרות על הקדוש: גאורגיוס הקדוש מטביל את המלך ומשפחתו, וגאורגיוס הקדוש משוחרר על ידי מלאכים מהעינויים על הגלגל.

חיי הקדושות קתרינה מאלכסנדריה ולוצ'יה מסירקוזה
מול הקיר הנגדי של הציורים מחייו של גאורגיוס הקדוש יש ציורי פרסקו של ארבע סצנות מחייהן של הקדושות קתרינה מאלכסנדריה ולוצ'יה מסירקוזה.

קתרינה הקדושה מוצגת בציור אחד בתקופת מותה קשורה לגלגל השבירה שעל פי האגדה נהרס במגע שלה, בעוד מלאך טס מעל. בדומה לגאורגיוס הקדוש, גם קתרינה הקדושה מוצגת ברגעים שלפני שנערף ראשה משום מחאתה כנגד רדיפת הנוצרים. בפרסקו היא כורעת על האדמה כשידיה בתנוחת תפילה. גבר עומד מאחוריה, חרב מורמת לקראת הפעולה, ושלושה מלאכים ממתינים למעלה, ככל הנראה כדי לקבל אותה. שני מלאכים נוספים ניצבים על הר המחזיק במה שנראה כארון הברית.

הפרסקו הראשון של לוצ'יה הקדושה מראה את עמדתה בפני שופט לאחר שדווח עליה שנשבעה להישאר בתולה כמו אגאתה הקדושה. השופט מצווה לשלוח אותה לבית בושת, המוצג באמצע. התמונה השמאלית הקיצונית מציגה אותה קשורה לעמוד קלון על מוקד בוער. המדורה בוערת מתחתיה כאשר שוורים לא מצליחים להזיז אותה, אף על פי שלכאורה הייתה חסינה ללהבות בשל התערבות אלוהית. מאוחר יותר היא עברה עינויים בשמן רותח ויצאה ללא פגע, אך בסופו של דבר היא מתה כתוצאה מחרב שחדרה לצווארה. הציור השני של לוצ'יה הקדושה מראה את הלווייתה, בהשתתפות קהל רב של אנשים, כולל כמה מחברי הכנסייה, כגון נזירות. בקהל נמצאים ג'ובאני דה לופי ו, רופא מפורסם וחברו של פרנצ'סקו פטרארקה. גופתה של לוצ'יה שוכבת על במה מוגבהת באמצע הסצנה, בעוד אישה בברדס השחור מתפללת מעליה.

גלריה

 קישורים חיצוניים 



ביאורים

 הערות שוליים 

קטגוריה:ציורים
קטגוריה:פרסקאות
קטגוריה:ציור של תקופת הרנסאנס
קטגוריה:פדובה: יצירות אמנות
קטגוריה:פדובה: מבנים