כליפא ג'רמון-חסאן

הרב כליפא (שמעון) ג׳רמון-חסאן (כג׳ מרחשון התרט״ז, 3 בנובמבר 1855 - יד׳ בניסן התש״ז, 3 באפריל 1947) היה אחד ממנהיגיה הרוחניים של יהדות לוב בסוף המאה התשע-עשרה ובחצי הראשון של המאה העשרים.

הרב נולד בעיירה גריאן, שם שימש כחזן, שוחט, מוהל ומלמד תינוקות. התמצאותו במקצועות שימושיים של היהדות עשו אותו לאדם מבוקש בעיירות השדה וכך בסוף המאה התשע-עשרה ובראשית המאה העשרים בשלהי תקופת השלטון העות'מאני בלוב, יצא הרב כליפא ג׳רמון-חסאן לכהן בקודש בעיירות תאג׳ורה, אזאויה-אלגרבייא וזוארה. לבסוף הגיע הרב למצראתה שם שימש כרב הקהילה ובילה את שארית חייו. הרב נהג לעסוק בחוכמת הנסתר והיה כותב קמעות ולחשים נגד עין הרע וסגולות למיניהם, בקיאותו בתורה יחד עם תכונויתיו הטובות ואופיו השקט והנוח גרמו לו להיות חביב על אנשי סביבתו, יהודים ולא יהודים שחרו על פתח ביתו.

באשר לכתיבת קמעים, לא כל בעלי התורה היו תמימי דעים איתו. מבין אלה היה הכולל מארץ הקודש, הרב שמעון חי הרוש זיע"א, שבא למצראתה לאסוף תרומות למען הישיבות בא"י. כולל זה, כאשר שמע על מעשיו של רבי כליפא, הוא סרב לקחת ממנו כספים לתרומה, בנימוק שכספים אלו באו ע"י קמעים ושימוש בלחשים, שאין דעתו של הכולל נוחה מהם. הרב כליפא עמד והסביר לו, כיצד הוא עושה זאת ללא שום פסול, וללא שום מטרת רווח, והוכיח לו שמה שהוא עושה, זה על טהרת הקדושה והאמת הצרופה, וכי הכל מבוסס על דברי הראשונים ועל מה שקיבל מרבנים בעלי שם ידועים. הראה לו את כתבי היד שהיו ברשותו, כתבים שקיבל אותם בירושה מדורות עברו, והסביר לו שכל מה שהוא עושה, זה אך ורק למען טובת הציבור וקידוש שם שמים ברבים. הכולל הבין את המשמעות שבמעשיו של הרב, התפייס אתו, והכל בא על מקומו בשלום(גשר חסון עמ' 333-334)

יחסו לספר הזוהר:(גשר חסון עמ' 306-307)

הערכה מיוחדת ואהבה עזה היתה לו לספר הזוהר הקדוש. הערכה זו הוא עצמו גם נתן לה ביטוי בכתב ידו שכתב בספר שלו, וכך הוא כתב: "לימוד ספר הזוהר מרומם על כל לימוד, הודו לה' כי טוב אני לומד בעה"ו (בעזרת ה' וישועתו) בכל עת וזמן".

בכל עת ובכל זמן בשעות העבודה ובשעות הפנאי, ספר הזוהר היה צמוד אליו ואינו ניפרד ממנו. ובנוסף לתיקון חצות, לילה לילה, במשך כל ימי השבוע, עוד בטרם יבקע השחר, היה הרב כליפא קם לקרוא בספר הזוהר הקדוש. לפני שהולך לישון, הוא מכין לעצמו קנקן מים עם גיגית ליד מיטתו ומיד כשמיתעורר, עוד לפני שהוא עושה צעד אחד, נוטל ידיו שחרית.

לאחר שהרב הכין את עצמו לעבודת ה', לוקח אל מתחת לבית שחיו הטלית והתפילין וספר הזוהר, וביד השניה מחזיק פנס רוח להאיר לו, ויוצא לדרכו. כאשר כל העולם ישן, דממה ואפלה, מסביב אין כל בריה, רק הוא לבדו צועד לאטו, בשבילי עפר בין שלוליות מים בחשכה, דרך סימטאות צרות ובתי קברות של ערבים, ללא פחד וללא מורא. כך הרב כליפא עושה דרכו בקביעות, בלילות קיץ חמים, ובלילות חורף קרים ואפלים, לא וחשוב לו אם זה גשם שוטף או מזג אויר סגרירי, או כל מצב אחר. פותח את ביהכנ"ס, במפתחות שהוא מחזיק אצלו באופן קבוע, יושב שמע של שחרית, ואז הוא מצטרף למנין להתפלל עם הציבור. יושב לו כדרכו במקומו הידוע, וקורא לבדו בספר הזוהר, עד שמגיע זמן קריאת שמע של שחרית ואז הוא מצטרף למנין להתפלל עם הציבור.

לאחר התפילה הוא לא ממהר לעזוב את ביהכנ"ס, אלא הוא עוד ממשיך לשבת ולקרוא את המנה היומית שלו בספר "חוק לישראל", ורק לאחר שמסיים לקרוא גם את זה ואת "המעמדות", אז הוא חולץ את תפיליו, מקפל את טליתו ופונה לעסקיו.

לא רק בימי שלום אלא גם בימי מלחמה הוא לא נמנע מלקרוא בספר הזוהר. בימי מלחמת העולם השניה, כאשר כל העיר היתה נתונה בעוצר ובעלטה מוחלטת, ואסור היה להדליק אור או לצאת אל מחוץ לפתח הבית, הרב כליפא לא היה יכול לוותר על מינהגו הקדוש, לקום בלילה ולקרוא בספר הזוהר. הוא פנה לראש הקהילה ר' יהודה זנזורי וביקש את עזרתו. ר' יהודה המליץ בפני השלטונות לבוא לקראתו ולהעניק לו את האישור המבוקש, ואכן הרב כליפא קיבל היתר יציאה בשעות העוצר, וכהרגלו בקודש, למרות מצב המלחמה וההפגזות, הוא היה קם לילה לילה, וכמו דמות מיסתורית היה הולך לבית הכנסת עם הפנס בידו, כאשר אפילו השומרים המסתובבים בעיר, לא היו מרגישים בו.

עד כמה הוא היה מסור לספר הזוהר, הוא מספר וגם כתב זאת בכתב ידו, שפעם משום מה מה איחר לקום, והנה לפתע בזמן הנכון שהוא היה רגיל לקום, שמע קול מן השמים, שמעיר אותו לקום,ואז הוא קם והודה לה' על הנס שקרה לו.

אהבתו לארץ ישראל וכיסופיו לגאולה:(גשר חסון עמ' 287)

מספרת ביתו גליה גלאם- אבא אהב מאוד את ארץ ישראל. היה מלא געגועים לארץ הקודש וציפה ליום בו יופיע המשיח. בימי שבת אחרי הסעודה, תמיד היה יושב וקורא בספר עב כרס. היה מיקרה שראיתי דמעות זלגו לו מעיניו. אני עם אומץ לב מיוחד, הערתי לו שהיום יום שבת אסור לבכות, ואז הוא סיפר לי על המצב הקשה שעובר על עם ישראל. בין היתר הוא גם אמר לי, "אתם עוד תזכו לעלות לארץ הקודש. אבל אני לא אספיק. שם תהיינה מלחמות מאוד קשות, ועם ישראל יתגבר על זה". שאלתי אותו איך הוא יודע? וענה לי שהכל כתוב בספר.

מה בקמיע(גשר חסון עמ' 341)-

פראג'י צרור בן רחל מהעיר אשדוד מספר, שאמא שלו חלתה, ובמקרה כזה ידוע שהכתובת העיקרית בשבילה הוא הרב כליפא. היא פנתה אליו וביקשה את עזרתו. הרב כתב לה קמיע, ומיד הבריאה.

רציתי לדעת מה כתוב בקמיע, אומר פראג'י, מתוך סקרנות פתחתי את הקמיע, ומה אני רואה? כתובים בו דברים מסמרי שער. בקמיע הוא מדבר בעוז ובבטחון עם מלאכים מסויימים ששמותיהם כתובים שם, פונה להם ישירות, ומבקש מהם שיעמדו בתפילה לבקש רחמים למען אמו רחל ועוד. עמדתי המום וכולי רועד מהתרגשות, אומר פראג'י, ואז ידעתי יותר את ערכו של הרב ואת קדושתו המרגשת.

עדות ראיה(גשר חסון עמ' 346-347)

זה היה מיד אחרי המאורעות שהיו בלוב בשנת התש"ו (נובמבר 1945), אומר חיים חכמון (חוייא אל-פוואל). אז אני הייתי שוטר במישטרה הבריטית בעיר מצראתה, במיסגרת תפקידי עברתי דרך השוק, וראיתי שם את הרב כליפא ג'רמון-חסאן עובר וצועד לאיטו כהרגלו. לפתע ניגש אליו ערבי מוכר בן בליעל שהיה בגילופין, אחז בזקנו של הרב הרים לו את ראשו בתנופה חזקה למעלה, וסימן לו בידו תנועה של שחיטה. אני שראיתי את זה מאוד כאב לי, היתנפלתי על אותו ערבי, נזפתי בו, תפשתי אותו ורציתי לקחת אותו למישטרה. הרב התערב וסימן לי בידו לעזוב אותו. היה לי קשה לעשות זאת. אמרתי לרב, לא ייתכן שהוא יעשה דבר כזה ולא יבוא על עונשו. הרב חייך ואמר לי: "אל תדאג יש מישהו בשמים שתובע את עלבון הנידכאים". אני לא יכולתי לעמוד בפני בקשתו של הרב, שיחררתי את הערבי ועזבתי אותו לנפשו.

כעבור שעות מיספר, בא אלינו לתחנת המישטרה ערבי וסיפר שהוא ראה אדם מת שרוע על האדמה בחורבה עזובה ופחד לגשת אליו. אני יחד עם מפקד התחנה, הקצין אמסטרונג, עלינו מיד על הרכב ויצאנו לשטח. והנה להפתעתי הרבה מה אני רואה? זה היה אותו ערבי שהיתעלל ברב לפני מיספר שעות. הוא היה שחוט מצווארו וכולו טבול בדם. לקחנו אותו לבית-החולים ושם הרופא לא נותר לו כי אם לקבוע את מותו. מיד ניפלטו לי מהפה המילים: "כן יאבדו כל אויביך ה"".

מעצותיו:

בבוקר כשאדם הולך לבית-הכנסת, רצוי שיקרא את פרק קכב' בתהלים, "שיר המעלות... שמחתי באומרים לי" וכו' ובע"ה הוא יהיה שמח כל היום.

- בעזרת ה' וישועתו, פי מורה באצבע יזהר לקבוע לימודו בלילה, במשניות או בזוהר או שניהם כאחד טובים

- לימוד המשנה בקול רם ובנחת רוח בשפה ברורה אין ערוך אליו ואמרו ז"ל שאשר בן יעקב אע"ה  עומיד בפתח גיהנם ולכל הלומד משנה מצילו וזש"ה מאשר שמנ"ה אותיות משנה.(גשר חסון עמ' -325 326)- 

- כריכת ציצית בטלית גדול שם ה' בהתחלה עשר (כריכות) ויקשור שני קשרים, אחר כך חמש ויקשור שני קשרים, אחר שש ויקשור שני קשרים, אחר כך חמש ויקשור שני קשרים, כמו כן יקשור את ראשי הציציות כדי שלא יסתבכו.

- זהו סדר הקשרים בטלית קטן "ז'מן חיים י'א'ריך י'ג'דל"- בהתחלה שבע (כריכות) לפי האות ז', אחר-כך שמונה לפי האות ח'. אחר-כך אחת-עשרה לפי האותיות יא', אחר-כך שלושה-עשר לפי האותיות יג'.

 ם חיצוניים 

 אתר האינטרנט של מרכז מורשת יהדות לוב
 אתר האינטרנט של מרכז אור שלום למורשת יהדות לוב
 אתר האינטרנט של "שפתי רננות" לשימור מסורת הפיוט והמנהג של יהודי לוב

קטגוריה:רבנים לובים