האפוטרופסות ההאשמית על המקומות הקדושים בירושלים

250px|ממוזער|שמאל|טקסט=הלווית השריף עלי בן חוסיין בהר הבית בשנת 1931
ממוזער|250px|המלך עבדאללה הראשון פוגש את ראשי הכנסיות הנוצריות בעיר העתיקה של ירושלים, 29 במאי 1948
האפוטרופסות ההאשמית על המקומות הקדושים בירושלים מתייחסת לתפקיד של השושלת ההאשמית בניהול ושמירה על המקומות הקדושים לאסלאם ולנצרות בעיר ירושלים. האפוטרופסות החלה בשנת 1924, כאשר המועצה המוסלמית העליונה, הגוף האסלאמי העליון לניהול כל העניינים הדתיים של הציבור הערבי בארץ ישראל המנדטורית מינה את השריף חוסיין בן עלי להגן על המקומות הקדושים בירושלים, וכאפוטרופוס של מסגד אל-אקצא, להעניק לו חסות ולשקמו. זאת לאחר שהפסיד את התפקיד של שומר המקומות הקדושים לאסלאם במכה ואל-מדינה לעבד אל-עזיז אל סעוד ובית סעוד. האפוטרופסות הפכה למורשת האשמית המנוהלת מאז על ידי מלכי ירדן ברציפות.

בהסכם השלום בין ישראל לירדן שנחתם ב-26 באוקטובר 1994, הכירה מדינת ישראל באפוטרופסות ההאשמית, בהסכם נכתב:
ב-31 במרץ 2013 נחתם הסכם בין הרשות הפלסטינית לירדן, המעגן בכתב את האפוטרופסות ההאשמית על המקומות הקדושים בירושלים.

אל-אקצא וכיפת הסלע שופצו ארבע פעמים על ידי השושלת ההאשמית במהלך המאה ה-20. בשנת 2016 השתתף המלך עבדאללה השני במימון שיפוץ מבנה קבר ישו שבתוך כנסיית הקבר, בשנת 2017 תרם עבדאללה 1.4 מיליון דולר לוואקף בירושלים וב-2019 השתתף במימון שיפוץ מבנה כנסיית הקבר עצמו. דוח עצמאי מעריך את הסכום הכולל שההאשמים הוציאו מאז 1921 על ניהול ושיפוץ אל אקצא והר הבית במעל מיליארד דולר.

היסטוריה
ההסכם בתקופת המנדט 1924—1948
למן המאה ה-10 התפתחה מסורת בהסכמה של מינוי "בני האשם" לתפקיד השריף והאמיר של מכה. טרם מלחמת העולם הראשונה משל בחג'אז חוסיין בן עלי, ראש אחד מענפי שבט ההאשמים, שב-1908 מונה בידי חצר השלטון העות'מאני ("השער הנשגב") לתפקיד אמיר מכה, אך לאחר מהפכת הטורקים הצעירים הסתכסך חוסיין עם השלטון החדש באיסטנבול ופנה עורף נגדם. בשיתוף פעולה בריטי (ובתיווכו של לורנס איש ערב) הנהיג במהלך מלחמת העולם הראשונה את המרד הערבי נגד האימפריה העות'מאנית, מרד שסייע משמעותית לבריטים בכיבוש עבר הירדן, ארץ ישראל וסוריה.

לאחר המלחמה הכריז חוסיין בן עלי על עצמו כמלך חיג'אז, בגיבוי רופף של בני בריתו הבריטים, שלא מיהרו להיחלץ לעזרתו כשאוים בידי יריבו ממזרח אבן סעוד, שליט נג'ד. הוא אחז בתואר זה בין 1917 ל-1924. בנו עלי ירש אותו בעודו בחייו, למשך שנת קיומה האחרונה של הממלכה הרעועה. ב-1925 סופחה חיג'אז בידי אבן סעוד ליצירת מה שהפך, לימים, לממלכת ערב הסעודית בראשותו. חוסיין בן עלי הגיע להסכם בעל פה עם המועצה המוסלמית העליונה שהוא יספק מימון לשיפוץ ותחזוקה של אל-אקצא ובתמורה יוכר כנותן החסות והאפוטרופוס. הוא מת ב-1931, ונקבר בהר הבית. בנו השני, עבדאללה הראשון, מלך ירדן, ירש אותו והפך למלך הראשון של מלכת ירדן עם היווסדה, ב-1946.
 בשלטון ירדן 1948—1967
לאחר שנתקבלה ההחלטה על תוכנית החלוקה לקראת תום המנדט הבריטי, פעל עבדאללה להרחיב את ממלכתו על חשבון שטחי ארץ ישראל המנדטורית. בתחילה פעל לקבל את הסכמת נציגי היישוב לקבלת שליטה בגדה המערבית. באשר למקומה של ירושלים ביחסי הצדדים במלחמת השחרור, הגם כי רוב כוחו של הלגיון הערבי הירדני רוכז בגזרת ירושלים, נמנעו הצדדים ממאבק של הכרעה, הגיעו בשלב מוקדם יחסית של המלחמה להקפאת המצב הבלתי מוכרע, והסכימו תחילה במשתמע ואחר-כך במפורש בהסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות, לחלוקת העיר ביניהם. עבדאללה הראשון נתן חסות גם על המקומות הקדושים לנצרות בירושלים, ומספרים כי ניהל באופן אישי מאבק בשריפה שפקדה את כנסיית הקבר בנובמבר 1949. ב-20 ביולי 1951, נרצח עבדאללה, על ידי קבוצת מתנקשים פלסטינים קיצונים, שהיו בקשר עם המופתי של ירושלים לשעבר חאג' אמין אל-חוסייני, בשעה שעמד להיכנס לתפילה במסגד אל-אקצא. הרוצח ירה במלך, שמת במקום, לעיני נכדו חוסיין.

לאחר תקופת שלטונו הקצרה של אביו, הומלך חוסיין בשנת 1953. בשנת 1955 יזמה ממשלת ירדן תוכנית שיפוץ נרחבת של כיפת הסלע, עם כספים שסופקו על ידי ממשלות ערב וטורקיה. העבודה כללה החלפה של מספר רב של אריחי קרמיקה מתקופת שלטונו של הסולטאן סולימאן המפואר, שנעקרו ממקומם עם שנים. בשנת 1964, במסגרת שיפוץ זה, הושלם כיסוי הכיפה בסגסוגת ברונזה ואלומיניום עמיד, תוצרת איטליה, שהחליפה את הכיפה המקורית מעופרת. לפני 1959, הייתה הכיפה מכוסה בעופרת מושחרת ולא הייתה מוזהבת. במהלך שיקום מהותי שנערך בין השנים 1959—1962, הוחלפה העופרת בלוחות ברונזה מאלומיניום בציפי זהב.

לאחר 1967

לאחר סיום מלחמת ששת הימים וכיבוש הר הבית בידי ישראל, פעל שר הביטחון משה דיין, לעצב הסדר בהר שנועד למנוע את גלישת הסכסוך הטריטוריאלי-לאומי לכיוון דתי, ולמלחמת דת חסרת מעצורים{{הערה|מירון בנבנישתי,מול החומה הסגורה'', הוצאת ידיעות אחרונות, 1973 ,עמ‘ 230}}. עיקרו של ההסדר היה אישור למנגנון הואקף הירדני, להמשיך ולנהל את האתר. הווקף המשיך להיות מנוהל וממומן על ידי משרד ההקדשים הירדני בעמאן.

במסגרת הסכם השלום בין ישראל לירדן, הכירה ישראל במעמד המיוחד של ירדן במקומות הקדושים בירושלים. הרשות הפלסטינית שהוקמה שנה קודם, ראתה בהסכם הכרה ירדנית בריבונותה של ישראל במזרח ירושלים, ומכאן פגיעה בסיכויי הפלסטינים לכונן בה את בירתם במסגרת הסדר הקבע. הרשות הפלסטינית מחתה בפני מזכירות הליגה הערבית ונשיאות הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי שהתכנסה בקזבלנקה בדצמבר 1994. בסוף ינואר 1995, חתמו ירדן והרשות הפלסטינית על הסכם בו נתנה ירדן את תמיכה ל"מימוש זכות ההגדרה העצמית של העם הפלסטיני, ובזכותו להקים מדינה עצמאית שבירתה ירושלים. אך סוגיית המקומות הקדושים בירושלים לא נכללה בהסכם.

באפריל 2012, אפשרה מדינת ישראל לנסיך האשם בן-חוסיין, אחיו של מלך ירדן עבדאללה השני, לבקר בהר הבית ובמקומות הקדושים לנצרות בירושלים.

בספטמבר 2014, הורה ראש הממשלה על פירוק גשר עץ חדש לשער המוגרבים, המוביל להר הבית, בעקבות לחץ מבית המלוכה הירדני. זאת לאחר שהירדנים העבירו מסר לפיו הקמת הגשר הארעי יוצרת רגישויות רבות בממלכה, ועלולה לפגוע ביציבותה. הירדנים הבהירו כי גורמים שונים בממלכה מנסים לנצל את האירוע כדי לטעון שישראל מנסה לבצע שינויים בסטטוס-קו בהר הבית. חודש אחר כך העלתה חברת הכנסת מירי רגב הצעת חוק, המבקשת לשנות את הסטטוס קוו בהר הבית ולאפשר ליהודים להתפלל בו.

בנובמבר 2014, הגישה ירדן תלונה למועצת הביטחון של האו"ם על כניסת כוחות משטרת ישראל למסגד אל-אקצא, והחזירה את שגרירה מישראל בגלל "ההפרות הישראליות בהר הבית", כולל הצעת חוק של מירי רגב, שביקשה לשנות את הסטטוס קוו בהר הבית. אחרי כמה ימים של מתיחות התקשר ראש הממשלה בנימין נתניהו למלך ירדן עבדאללה השני. במהלך השיחה הביע נתניהו את מחויבותה של ישראל לשמירה על הסטטוס-קוו בהר הבית. לאחר מהומות בהר הבית, בספטמבר 2015, במהלכם פרצו כוחות הביטחון להר, ביקש נתניהו מירדן והרשות הפלסטינית שיצהירו שישראל לא פגעה בסטטוס-קוו בהר הבית, כדי להרגיע את המצב. בעקבות הפיגוע בהר הבית, בו נורו למוות שני שוטרים, שוחח נתניהו בטלפון עם מחמוד עבאס, והבטיח שוב לשמור על הסטטוס-קוו בהר, כדי להרגיע את השטח ולמנוע הסלמה נוספת. עבאס מצדו גינה את הפיגוע.

במרץ 2018, פרסמו ראשי הפלגים הנוצרים בכנסיית הקבר הצהרת תמיכה בעבדאללה השני, לאחר שעיריית ירושלים גנזה הצעה לגבות ארנונה על הרכוש הכנסייתי בירושלים, שפטור מהמס כארגון דתי. בהודעה נכתב כי: "ההגנה שלך על חופש הדת וההנהגה שלך, בהבטחת כיבוד ושמירה על הסטטוס קוו, הייתה מכריעה בניסיונות המתמשכים שלנו לשמור ולהגן על הנוכחות הנוצרית במיוחד בעיר הקודש ירושלים".

בדצמבר 2018, הביע הפטריארך תיאופילוס השלישי מירושלים את תמיכתו בחסות ההאשמית, במהלך חגיגת חג המולד הירדנית-פלסטינית המשותפת. הפטריארך תיאופילוס אמר כי: "אתה, הוד מלכותך, מלך הירדן האהוב, האפוטרופוס לאתרים הקדושים האסלאמיים והנוצרים בירושלים, כולל הקבר הקדוש והפטריארכיה היוונית האורתודוקסית של ירושלים. אפוטרופסות זו המהווה מגן הגנה והרחבה לברית אומרי שהתרחשה בין המכפלה סופרוניוס לח'ליף עומר אבן אל חטאב. אנו שומרים את הברית הזו איתך עד שאלוהים יורש כדור הארץ".

במרץ 2021, בוטל ביקור מתוכנן של יורש העצר הירדני, חוסיין בן עבדאללה, נסיך ירדן, בהר הבית, על ידי מדינת ישראל, עקב מחלוקת על סידורי האבטחה במקום. בתגובה הערימה ירדן קשיים על מעבר טיסתו של ראש הממשלה בנימין נתניהו במרחבה האווירי בדרכו לאיחוד האמירויות, באופן שהוביל בסופו של דבר לביטולו.

לקריאה נוספת
 ראובן מרחב, רותם גלעדי, הממלכה ההאשמית הירדנית ותפקידה בהסדר קבע עתידי בירושלים: היבטים משפטיים, מדיניים ומעשיים''',  מכון ירושלים לחקר ישראל, 1999

הערות שוליים

*
קטגוריה:ירדן: יחסי חוץ
קטגוריה:יחסי ירדן–ישראל
קטגוריה:הר הבית
קטגוריה:העיר העתיקה
קטגוריה:כנסיית הקבר