יחסי אוקראינה–גאורגיה

יחסי אוקראינה–גאורגיה הם היחסים בין גאורגיה לבין אוקראינה ובין הגאורגים והאוקראינים, יחסים שנמשכים מימי הביניים. מאז קבלת עצמאותן מברית המועצות, שתי המדינות רואות זו בזו כשותפות אסטרטגיות ויצרו יחסים פוליטיים ותרבותיים הדוקים.
ממוזער| סלומה זוראבישווילי עם וולודימיר זלנסקי בארמון מרינסקי בקייב, 2019
ממוזער|מטבע הריבניה האוקראיני להנצחת דוד גורמישווילי. 2005

 קשרים מוקדמים 
הקשר המשמעותי הראשון בין העם הגאורגי לאוקראיני התרחש במהלך המאה ה-18 על ידי משורר גאורגי מפורסם וקצין מכובד דוד גורמישווילי. גורמישווילי, משורר גרוזיני מצטיין, שחייו ויצירתו היצירתיים היו קשורים קשר הדוק עם אוקראינה: בשנת 1760 התיישב המשורר במירהורוד, שם התגורר עד סוף ימיו. יצירתו הספרותית של גורמישווילי החלה בגאורגיה, אך כישרונו הפואטי ניכר לחלוטין באוקראינה. שירים שנאספו אוטוביוגרפית Davitiani (1787), יצירתו הבולטת ביותר של המשורר, נוצרה באוקראינה. שירו הנוסף "אביב עליז" היה מלא אהדה לאיכרים ובעל צבע אוקראיני עז. מהגר נוסף שצוין, הנסיך ניקולאי צרטלב (צרטלי, 1790–1869). אף על פי שמקורו גרוזיני ורוסי בהשכלתו, הוא גדל באוקראינה ופיתח קשרים עמוקים לאנשיה, בהיותו אחד החובבים הראשונים של הפולקלור האוקראיני ופטריוט מקומי נאמן.Subtelny, Orest (2000), Ukraine: A History, p. 128. University of Toronto Press, .

המשוררת האוקראינית המפורסמת לסיה אוקראינקה התיישבה בגאורגיה בשנת 1913 עם בעלה קלימנט קוויטקה. היא נפטרה זמן קצר לאחר מכן בטביליסי. שיריהם של אוקראינקה וטאראס שבצ'נקו תורגמו לגאורגית בשנת 1922 (רוב שיריו של שבצ'נקו נלמדו בבתי הספר הגאורגיים לפני התקופה הסובייטית ובמהלכה). אוקראינים וגאורגים מצאו את עצמם עד מהרה באותה מציאות פוליטית. שתי המדינות התנגדו לשליטה רוסית והתנגדו לניסיונות הרוסיפיקציה של האימפריה הרוסית ומאוחר יותר רוסיה הסובייטית.

 לאחר המהפכה והעידן הסובייטי 
לאחר המהפכה הרוסית של 1917, גם גאורגיה וגם אוקראינה הכריזו על עצמאות כרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה והרפובליקה העממית של אוקראינה בהתאמה. שתי הרפובליקות העניקו זו לזו הכרה דה יורה ויצרו קשרים דיפלומטיים. ויקטור טבזיה היה השגריר הראשון של גאורגיה באוקראינה. שני העמים דוכאו על ידי הסובייטים בשנת 1921 ונקלטו בברית המועצות בשנת 1922. מאז 1936, גאורגיה ואוקראינה נודעו באופן רשמי כהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.

בשנת 1942, ראש UON סטפן בנדרה פנה לאומה הגאורגית בבקשה להצטרף למאבקו נגד השלטונות הסובייטים ולמען השחרור הלאומי. גאורגים רבים שעזבו את ארצם במהלך פלישת הצבא האדום לגאורגיה בשנת 1921 התיישבו בפולין. רבים מהם שעברו השכלה צבאית עברו לאוקראינה והצטרפו לצבא המורדים האוקראיני (Українська Повстанська Армія) נגד המשטר הסובייטי. בשנת 1943 הקים גנרל ה-UPA, רומן שוכביץ', את הגדוד הגאורגי של ה-UPA (Грузинська дивізія УПА) שפעל עד 1945.

בשנה האחרונה לקיומה של ברית המועצות, אוקראינה השתתפה במשאל העם לשימור ברית המועצות בצורה אחרת שהכין מיכאיל גורבצ'וב, ואילו גאורגיה (מלבד אבחזיה) לא עשתה זאת. בחודש הבא, ב-9 באפריל, הכריזה גאורגיה על עצמאותה מברית המועצות ואילו אוקראינה, הרפובליקה השנייה בגודלה מאחורי ה-SFSR הרוסית, עשתה זאת ב-24 באוגוסט לאחר ההפיכה הכושלת במוסקבה יומיים קודם לכן. בסופו של דבר, אוקראינה קיימה משאל עם שהתקיים ב-1 בדצמבר שבו הכריעו 90% בעד עצמאות. ההפרדה סיימה את הסיכויים שהאיחוד יישאר יחד, במיוחד בהיקף מצומצם. עצמאותן של שתי המדינות הוכרה על ידי ארצות הברית ב-25 בדצמבר 1991.

 לאחר העצמאות 
 מלחמה באבחזיה 
ממוזער|250x250 פיקסלים| יוליה טימושנקו והנשיא מיכאיל סאקשווילי במהלך פסגת EPP בספטמבר 2010
בשנת 1992, במהלך מלחמת אבחזיה, האספה הלאומית האוקראינית קראה למתנדבים להצטרף לכוח צבאי חדש שנוצר שלהם UNSO-Argo מתוך כוונה לסייע לצד הגאורגי נגד הגיבוי הרוסי לבדלנים האבחזים במהלך העימות.Democratic Changes and Authoritarian Reactions in Russia, Ukraine, Belarus and Moldova (Democratization and Authoritarianism in Post-Communist Societies), Cambridge University Press, 1997,  (page 349) UNSO-Argo (שלוחמיו נקראו לאחר מכן ארגונאוטים) עם 150 לוחמיו נפרסו באבחזיה במוצבים בערים Gulripshi, Shroma, Tamishi וסוחומי. במהלך המתקפה המלאה של הצד הרוסי והאבחזי באוגוסט 1993 על שרומה, הצליחו האוקראינים להדוף את ההתקפה אך איבדו שבעה מחברי הגדוד שלהם. עם זאת, ב-15 בספטמבר 1993 נסוג הגדוד האוקראיני משרומה לאחר שהובס בידי הקוזקים של קובאן. חלק מהלוחמים של UNSO-Argo קיבלו מדליות גאורגיות של מסדר וחטנג גורגסלי מדרגה ראשונה.

 שנות התשעים ותחילת אמצע שנות האלפיים 
בתקופת אדוארד שוורדנדזה שמרה ממשלת גאורגיה על קשריה ההדוקים עם אוקראינה. עם זאת, היחסים התגברו עוד יותר לאחר מהפכת הוורדים בגאורגיה והמהפכה הכתומה באוקראינה. במהלך המהפכה הכתומה התארגנו גאורגים רבים בקייב לתמיכה בוויקטור יושצ'נקו. שתי המדינות שומרות על אוריינטציה פוליטית פרו-מערבית ושואפות להצטרף לנאט"ו ולאיחוד האירופי. הידידות ההדוקה בין הנשיאים מיכאיל סאקשווילי לוויקטור יושצ'נקו מילאה תפקיד חשוב גם באחדות הפוליטית האחרונה של שתי המדינות.

 לאחר 2014 
בשנת 2015 מינה נשיא אוקראינה פטרו פורושנקו את נשיא גאורגיה לשעבר מיכאיל סאקשווילי למושל מחוז אודסה, המחוז הגדול ביותר באוקראינה. לאחר מינויו התהדקו היחסים בין שתי המדינות (במשך כמה שנים לא היה לאוקראינה שגריר בגאורגיה).

בעקבות התפטרותו של סאקשווילי מתפקיד מושל אודסה בנובמבר 2016, היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות החלו להשתפר. במרץ 2017 הציעה אוקראינה, שהייתה באותה עת חברה זמנית במועצת הביטחון של האומות המאוחדות, החלטה התומכת בשלמותה הטריטוריאלית של גאורגיה. עם זאת, רוסיה השתמשה בכוחה כחברה קבועה במועצה כדי להטיל וטו על כל דיון נוסף בנושא. גאורגיה ואוקראינה, יחד עם אזרבייג'ן ומולדובה, נשבעו גם לחדש את קשריהן הכלכליים באמצעות GUAM, ארגון כלכלי המורכב מארבע המדינות. גאוריגה ואוקראינה שמרו גם על קשרים צבאיים. בשנת 2018, שתי המדינות השתתפו כל אחת במבצע נובל פרטנר 18, וחיילים גאורגים ונחתים אוקראינים ערכו יחד תרגילי מבצעים עירוניים.

 יחסי תרבות 
ישנם אירועי תרבות רבים בשתי המדינות, החוגגים יחסים קרובים בין הגאורגים והאוקראינים. בשנת 2007 חשפו הגאורגים פסל לטאראס שבצ'נקו בטביליסי ואילו האוקראינים הקימו את פסלו של המשורר האפי של גאורגיה שוטה רוסטוולי בקייב.

 נציגויות דיפלומטיות 
 לג'ורג'יה יש שגרירות בקייב.
 לאוקראינה יש שגרירות בטביליסי.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:ערכים ללא קטגוריות פיזיות - יחסי חוץ