צי בעצם היותו

בלוחמה ימית, צי בעצם היותו (באנגלית: Fleet in being) הוא כוח ימי הנמנע מפעולה ומשפיע על המהלכים בזירה הימית מעצם נוכחותו ועוצמתו. הצי בעצם היותו הוא חלק מאסטרטגיה הגנתית הרתעתית המיושמת על ידי כוח ימי נחות. הצי בעצם היותו מסוגל למנוע שליטה בים, אך אינו מסוגל ליצר שליטה שכזו. הצי בעצם היותו יכול לבצע פעולות התקפיות ברמה הטקטית שמטרתן ערעור הכוח הימי החזק של היריב, אך לא לצאת להתקפה אסטרטגית.

 רקע 
במונח נעשה שימוש לראשונה בשנת 1690, בעת שארתור הרברט, הרוזן הראשון מטורינגטון נקרא להסביר בפני הפרלמנט הבריטי מדוע הפסיד בקרב ביצ'י הד ב-10 ביולי 1690. הוא הצהיר כי .

 התפתחות המושג 
האסטרטג הימי הראשון שהתייחס למונח במובנו האסטרטגי הרחב היה פיליפ הווארד קולומב , בספר שפרסם בשנת 1891, בו התייחס למהלך שביצע לורד טורינגטון בביצ'י הד, וציין כי היה די בצי בעצם היותו, על אף שהיה מוכה וחבול ונחות, לבלום את פעולתו של הצי המנצח כנגד הים והחוף. בהקדמה למהדורה השנייה של ספרו הרחיב קולומב את ההתייחסות לצי בעצם היותו, לאור תגובות שקיבל למהדורה הראשונה. בביוגרפיה של הלורד נלסון שפרסם אלפרד תייר מהן בשנת 1897, בהתייחסו לפעולת הנחיתה בקלווי שבקורסיקה בשנת 1794, טען מהן כי היה ונלסון היה עומד מול לורד טורינגטון, לא היה הצי בעצם היותו של טורינגטון מספיק כדי לעוצרו. הייתה זו ביקורת כלפי הגדרתו של קולומב. קולמוב הגיב במהדורה השלישית לספרו, שיצאה ב-1899, בה צורף נספח העוסק במלחמת ארצות הברית–ספרד שהתרחשה שנה קודם לכן, ובה שימש תייר מהן יועץ אסטרטגי לענייני אסטרטגיה ימית. בנספח הדגים קולומב בפירוט רב כיצד ציו של פסקואל סרוורה  היווה צי בעצם היותו, ומנע מצי ארצות הברית לבצע פעולות התקפיות במשך 33 ימים, על אף שהיה רחוק ימים רבים מזירת הלחימה. מהן עצמו הציב תשתית רעיונית למונח באסופת לקחיו מהמלחמה.

ב-1911 תרם ג'וליאן קורבט תרומה נוספת להתפתחות המושג, כשטען שהצי בעצם היותו היא שיטה לגיטימית לערעור השליטה בים באמצעות צעדים הגנתיים. לדבריו, מגננה ימית משמעה . קורבט הרחיב והסביר כי היכן שהאויב מחפש שליטה בים למען צרכיו ההתקפיים, ניתן למנוע ממנו שליטה זו באמצעות שימוש הגנתי בצי הכולל הימנעות מקרב ישיר וניצול כל הזדמנות להתקפת נגד.

ההיסטוריון ג'פרי טיל  זיהה בתחילת המאה ה-21 כי במונח "הצי בעצם היותו" נעשה שימוש לתיאור ארבעה סוגים שונים של מבצעים. הראשון, השגת מידה של שליטה בים לצורך השהיית הצורך בהחלטה במהלך קרב; השני, השגת יתרון אסטרטגי באמצעות פעולות כמו מתקפה על אוניות סוחר, תוך המניות מהתנגשות עם צי עדיף; השלישי, שימוש בהטרדה והתחמקות מתמידים ככלי למניעת שימוש חופשי בים מהאויב; הרביעי, ביצוע פעולות שמטרתן אך ורק הבטחת שרידותו של צי יריב נחות.

 מקרים היסטוריים 
 מלחמת רוסיה–יפן 

 מלחמת העולם הראשונה 

 מלחמת העולם השנייה 

 המלחמה הקרה ולאחריה 

 לקריאה נוספת 

 הערות שוליים 

קטגוריה:לוחמה ימית
קטגוריה:דוקטרינה צבאית