מיעוט רבים שניים

מיעוט רבים שניים הוא כלל שמרבים להשתמש בו פרשני המקרא והתלמוד, ופשוטו: במקום שנקט הטקסט לשון רבים – היחידה הקטנה ביותר של לשון הרבים היא: שניים.
הכלל איננו מופיע כלשונו המדויק בתלמוד ובמדרשים,גד בן־עמי צרפתי, "עוללות מן האפיגרפיה העברית", לשוננו, כר' נ"ה, (תשנ"א) עמ' 43–53, בהערה מס' 4: "נעיר דרך אגב כי רגילים לראות את האמרה 'מיעוט רבים שניים' כמאמר תלמודי, אבל אין היא נמצאת בספרות התלמוד"תורה שבעל פה : הרצאות בכינוס הארצי השני לתורה שבעל פה, בעריכת הרב י"ל הכהן מימון (פישמן), מוסד הרב קוק, תש"ך, ראו עמ' 198: "ואמרו מיעוט רבים שנים " [...] כאילו הוא נמצא בתלמוד בבלי וירושלמי ובמדרשות ההלכה. לאמתו של דבר הוא אינו נמצא במקורות התנאים והאמוראים" אך תוכנו והוראתו קיימים בשניהם, ורמז לכלל זה ניתן למצוא במקרא.

בית המשפט הישראלי נעזר גם הוא בכלל.החלטה בתיק רע"פ 248/04 : "הרשעתם של המבקשים התבססה על הכלל לפיו מיעוט רבים הם שניים" 

 מקורות לכלל 
 תנ"ך 
 נאמר: "וַיְהִי, אַחֲרֵי מוֹת שָׁאוּל, וְדָוִד שָׁב, מֵהַכּוֹת אֶת-הָעֲמָלֵק; וַיֵּשֶׁב דָּוִד בְּצִקְלָג, יָמִים שְׁנָיִם. וַיְהִי בַּיּוֹם הַשְּׁלִישִׁי... " יונתן שגיב העיר על הפסוק, שהוא "היחידי בכל המקרא שניתן ללמוד ממנו ש'יָמִים' הם היחידה המינימלית"."בין משנה למדרש; קריאה בספרות התנאים" האוניברסיטה הפתוחה

 תלמוד 
  "ויהי לתקופות הימים מיעוט תקופות שתים ומיעוט ימים שנים" - אותה משמעות וביטוי דומה, שאינו כוללני: במקום "רבים" נוקט התלמוד בפריט עצמו: ימים או שנים.
  "כמה כוכבים יצאו ויהא לילה? רבי פינחס בשם רבי אבא בר פפא: כוכב אחד ודאי יום. שנים ספק לילה. שלשה ודאי לילה. שני ספק?! והכתיב 'עד צאת הכוכבים' אלא מיעוט כוכבים שנים. קדמיא לא מתחשב [אין התנא מונה הראשון]"

 פרשנים 
 אבן עזרא כותב בפירושו לפסוק : "אוֹ מִכֹּל אֲשֶׁר-יִשָּׁבַע עָלָיו לַשֶּׁקֶר וְשִׁלַּם אֹתוֹ בְּרֹאשׁוֹ וַחֲמִשִׁתָיו יֹסֵף עָלָיו לַאֲשֶׁר הוּא לוֹ יִתְּנֶנּוּ בְּיוֹם אַשְׁמָתוֹ" - וחמשתיו - מיעוט רבים שנים והנה הם שתי חמישיות ועוד אפרשנו"אבן עזרא על ויקרא ה', כ"ד - ספריא
 ב דנים חז"ל בפסוק בבמדבר: "וישאהו במוט בשניים". "ממשמע שנאמר 'במוט' איני יודע שבשנים? שהרי נושאים במוט רק בשנים. מה אם כן תלמוד לומר "בשנים" — בשני מוטות, שנשאוהו ארבעה אנשים" ואומר על כך בעל ה"משכיל לדוד"דוד פארדו, שחיבר פירוש על רש"י בשם "משכיל לדוד". חי במאה ה-18 בוונציה: "דר"ל אינו יודע שבשנים אנשים? ולאו ממשמעות דמוט אלא מ'וישאוהו' קא דריש שהוא לשון רבים ומיעוט רבים שנים".
  "תנו רבנן [שנו חכמים]: נאמר: "ייקח שני שעירי עזים" (ויקרא טז, ה), מיעוט "שעירי" — שנים, שכן מיעוט לשון רבים שלא נתפרש מניינה הריהי שנים. אם כן מה תלמוד לומר: "שני" — ללמד שיהיו שניהן שוים". את הכלל מביא הרב עדין שטיינזלץ שמפרש את הטקסט התלמודי.
 גם הרמב"ם נעזר בכלל זה, על אף שהביא אותו במקור בערביתראו גד בן־עמי צרפתי, "עוללות מן האפיגרפיה העברית... (ראו לעיל) : "זהו באמת לשון הרמב"ם בפירוש המשנה נגעים ו, א "

 שימושים בעברית המודרנית 
 בעיתון הצופה, מאי 1969, במדור "תצפית" התפרסמה כתבה בשם: "ניב המדרשייה" - שמו של כתב עת חדש שיוצא וכולל פרקי ספרות. אבל בגיליון פורסם רק סיפור אחד, מתלונן העיתון, והמדור אינו מצדיק את השימוש בלשון רבים (פרקי) - "והרי מיעוט רבים - שניים""תצפית", הצופה, 26 במאי 1969
בעיתון מעריב, אוגוסט 1972, מסופר על השוודים שדווחו שיש בארצם 600 פליטים, מתוכם ישראלים. כאשר נשאלו כמה "פליטים" הגיעו מישראל, השיבו: שניים. "ומדוע 'פליטים', בלשון רבים? כי מיעוט רבים שניים""מיעוט רבים - שניים..." מעריב, 16 ביוני 1971
יהודה ברנדס כותב בספרו על ברכת המזון: "בשני הפסוקים מדובר על יחיד הפונה לרבים, ומיעוט רבים שניים".יהודה ברנדס, מדע תורתך - ברכות, תבונות, 2020, ע' 277

הערות שוליים

קטגוריה:כללים ועקרונות בהלכה
קטגוריה:ניבים וביטויים חז"ליים