ג'ומאנה אל-חוסייני

ג'ומאנה אל-חוסייני (2 באפריל 1932 – 11 באפריל 2018) הייתה ציירת ופסלת ממוצא פלסטיני. זכתה בפרסים רבים והציגה בתערוכות רבות במרחבי העולם. ג'ומאנה אל חוסייני נולדה בירושלים וחיה ועבדה בפריז. היא ידועה בעיקר בציוריה על ירושלים, בתיה ואנשיה.

 ביוגרפיה 
ג'ומאנה אל-חוסייני נולדה בירושלים בשנת 1932. הוריה, ג'מאל אל-חוסייני ונימאטי אל-עלמי, באו ממשפחות פלסטיניות בעלות שם. כילדה למדה ברמאללה בבית ספר לבנות. היא גדלה בבית סבה, בבית הראשון שנבנה מחוץ לחומות ירושלים. בשנת 1948 ביקרה המשפחה בבירות ואז פרצה מלחמת השחרור והיא נשארה שם עד לאחר נישואיה.

משפחת אביה של אל-חוסייני חיה בירושלים מאז המאה ה-13 ורבים במשפחה היו אנשי דת ופוליטיקה מקומיים. אביה היה מזכיר הוועד הפועל של הקונגרס הערבי-פלסטיני ומזכיר המועצה המוסלמית העליונה, ומאוחר יותר גם יושב ראש המפלגה הערבית הפלסטינית, ובשנת 1936 עמד בראש המשלחת הפלסטינית ללונדון. אמה של אל-חוסייני באה גם היא ממשפחה ירושלמית וממנה ירשה את הכשרון האומנותי שלה.

בין השנים 56–1953 למדה אל-חוסייני לימודי תעודה במדעי המדינה בקולג' לנשים בבירות. בתקופת לימודיה עודדו אותה המורים לעסוק באומנות והיא החלה ללמוד ציור, קרמיקה ופיסול. לאחר מכן המשיכה את לימודיה בפריז ובשנת 1965 הציגה שם לראשונה. מאוחר יותר, היציגה את עבודותיה בתערוכות יחיד בארצות ערב, במיוחד בירדן, ביפן ובאיטליה וגם בירושלים מקום הולדתה.

בשנת 1950 נישאה לאורפן באיאזיד ונולדו להם שלושה בנים.

 עבודותיה 
בפריז, מספר קורסים באומנות פתחו בפני אל-חוסייני עולם חדש והיא החלה לצייר תמונות מימי ילדותה בירושלים – ציפורים, פרחים, פרפרים, צמחיית האזור, את ים המלח, בתים, חלונות, דלתות ושמיים. תחילה ציירה לעצמה, אבל כבר בבירות החלה להציג בתערוכות. התערוכה הבינלאומית הראשונה שלה נערכה בשנת 1965 בלונדון. בשנת 1973 הציגה בתערוכת יחיד בגלריה ברומא ובירושלים. בשנת 1979 השתתפה בביאנלה בוונציה, בשנת 1988 בטוקיו ובשנת 1994 במוזיאון לנשים בוושינגטון DC. כמו כן היא הציגה ברחבי העולם הערבי.

בפריז השתתפה אל-חוסיינו, בשנת 1966, בתערוכה של ציירים פלסטינים צרפתיים, ובשנת 1998 בתערוכה של אומנות פלסטינית בסטוקהולם שם קיבלה את הפרס הפלסטיני Badran לאמנות חזותית. היא חברה The Sakakini’s General Assembly.

הציורים הראשונים של אל-חוסייני היו ממוסגרים במסגרות גדולות ומרובעות והיא קראה להם "מסגרות זיכרון". בשנת 1967 היא חזרה לביקור בירושלים והחלה ברישום ישיר מהביקור ולא רק מזיכרונה – היא רשמה את הארכיטקטורה, המנהגים והמסורת המשתנים של העיר כאילו לשמר דרך חיים מאותגרת. מתוך רישומים אלו צמחו ציורים של ירושלים, יריחו, יפו, חיפה, מכה ומדינה. בציורים יש סמלים רבים המתייחסים לדרך החיים של הפלסטינים. לדוגמה, סוסים מסמלים חזרה למקום המגורים וריח האדמה, נמר בתוך קקטוס מסמל את הרוח הפלסטינית הממולכדת, רימונים מסמלים נשואים, מזל ופריון.

אל-חוסייני הייתה ערה למצב הפוליטי במזרח התיכון ובציוריה מבטא הצבע את רגשותיה. לעיתים סגנונה השתנה בהתאם לנסיבות. כאשר פרצה מלחמת האזרחים בבירות, בשנת 1975, במקום לצייר היא רקמה את ההיסטוריה המשפחתית וגם סמלים שונים בתוך צעיפים ותלבושות פלסטיניות מסורתיות. העיסוק ברקמה היה עיסוק מסורתי של נשות הכפר הפלסטיניות והוא קשור להיסטוריה ולתרבות הפלסטינית. הצבעים, הדגמים והעיצוב של הרקמה הצביעו על מעמדה של האישה בחברה, למי היא נשואה והעושר בו היא מחזיקה. לכל כפר היו דוגמאות רקמה ייחודיות לו והם הועברו מאם לביתה במשך דורות. אל-חוסייני למדה את מלאכת הרקמה מאימה.

החל משנת 1987, החל הציור של אל-חוסייני להשתנות ולהיות מופשט וכהה יותר. אנשים וערים פינו מקום לדימויים המחפשים לידה מחודשת ( rebirth). בציורים ניתן לראות צורות גאומטריות השטות בחלל מוגדר - שדות מרחב שבהם עומדים סימני כתב ייחודיים, המבוססים על הקליגרפיה המסורתית של הכתב והאומנות הערבים, ומשרים הרגשה של ריחוף על פני אור פיזי ורוחני. המשחק בין המשטחים השונים תלוי בסימני הכתב שבהם השתמשה. דרך סימני הכתב השונים נראה שהמרחב המופשט בין זמננו מתערבב עם המופשט הערבי של ימי הביניים. הציורים מזכירים ערים מזרח תיכוניות בשעות הלילה. הם זוהרים והופכים לסמל של תקווה 

בשנת 1991 למדה אל-חוסייני לעבוד גם בויטראז'ים.

 תערוכות יחיד 
 Galerie Imlanbachhaus, Munich, Germany - 1971
 Galerie Antiquaire, Beirut, Lebanon - 1973
 Galleria Delta, Rome - 1973
 Redec Gallery, Jedda, Saudi Arabia - 1981;
 Arab Heritage Gallery, Dhahran, Saudi Arabia - 1984
 Addison/Ripley Gallery, Washington - 1989
 Sviet Friendship Center, Moscow - 1989
 Galerie Étienne Dinet, Paris - 1990
 Argile Gallery, London - 1990
 Shoman Gallery, Amman, Jordan - 1990
 Gallery Anadiel, Jerusalem - 1993.

 תערוכות קבוצתיות 
 Traveling to Algeria, Morocco, and Tunisia- 1975
 Japanese Society for Afro-Asian Artists, Tokyo, Japan - 1978
 United Nations, Geneva, Switzerland - 1979
 National Museum, Madrid, Spain - 1980
 Ausstellungs Zentum, Fransektum, Berlin, Germany - 1980
 Museum of Modern Art, Warsaw, Poland - 1980
 Kunstnernes Hus, Oslo, Norway - 1981
 Museum of Modern Art, Tokyo, Japan - 1988
 Centre des Unions Cretiennes, Geneva, Switzerland - 1986
 Salle d'Exposition de Sépulere, Caen, France - 1986
 Grand Palais, Paris, France - 1992
 The National Museum of Women in the Arts, Washington, DC - 1994.

 הערות שוליים 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:אמניות פלסטיניות
קטגוריה:ציירות צרפתיות
קטגוריה:נשים זוכות פרסים: אמנות
קטגוריה:ציירים פלסטינים
קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:פסלות צרפתיות
קטגוריה:פסלים צרפתים במאה ה-20
קטגוריה:פסלים צרפתים במאה ה-21
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1932
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1932
קטגוריה:פלסטינים שנפטרו ב-2018
קטגוריה:צרפתיות שנפטרו ב-2018
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2018