המקורות והסחר בבדיל בעת העתיקה

בדיל הוא מתכת חיונית ביצירת ארד, והרכש שלו היה חלק חשוב בתרבויות העת העתיקה מתקופת הברונזה ואילך. השימוש בבדיל החל במזרח התיכון ובבלקן בסביבות תחילת האלף ה-3 לפנה"ס.

 מקורות וצורתו בטבע 
בדיל הוא יסוד כימי נדיר יחסית בקרום כדור הארץ, שיעורו בא לידי ביטוי בכ-2 חלקים למיליון (ppm). לשם השוואה:
+שיעור היסודות בקרום כדור הארץ שם היסודשיעור בקרום כדור הארץ (ppm)בדיל2 חלקים למיליוןאבץ94 חלקים למיליוןברזל50,000 חלקים למיליוןנחושת70 חלקים למיליוןעופרת16 חלקים למיליוןארסן5 חלקים למיליוןכסף0.1 חלקים למיליוןזהב0.005 חלקים למיליון
מקורות בדיל ידועים בימי קדם כללו את חגורת הבדיל הדרום-מזרחית שיוצאת מיונאן בסין לחצי האי המלאי; דבון וקורנוול באנגליה; ברטאן בצרפת; הגבול בין גרמניה לצ'כיה; ספרד; פורטוגל; איטליה; מרכז ודרום אפריקה (; ). סוריה ומצרים הוצעו כמקורות משניים של בדיל, אך הראיות הארכאולוגיות לכך אינן חד משמעיות.

חפצי ברונזה מבוססי ארסן מופיעים לראשונה במזרח התיכון, בה בדרך כלל נמצא ארסן בעפרות נחושת, אך כאשר הסיכונים הבריאותיים מהארסן נהיו ברורים, החל החיפוש אחר מקורות לעפרות בדיל מסוכנות פחות . מגמה זו יצרה את הביקוש הגבוה למתכת הבדיל הנדירה במרחב הים תיכוני וגרמה לרשת סחר ענפה שקשרה בין מקורות הבדיל הרחוקים לשוקי תרבויות תקופת הברונזה.

המינרל קסיטריט (SnO2), בדיל מחומצן, היה ככל הנראה המקור הראשוני לבדיל בימי קדם. צורות אחרות של עפרות בדיל כגון סטניט (סולפיד של נחושת, ברזל ואבץ) היו פחות עשירות בסולפידים, ולכן הצריכו תהליך התכה מסובך יותר. מרבצי קסיטריט לרוב מצטברים בסחף ערוצי נחלים בשל שילוב התכונות שלהם: העובדה כי הם קשים יותר, כבדים יותר, ועמידים יותר מבחינה כימית מאשר הגרניט, בסביבתו הם בדרך כלל נוצרים . ניתן למצוא בקלות מרבצים של קסיטריט בגדות נהרות, ואולי המחפשים השתמשו באותן שיטות ששימשו לזיהוי זהב במרבצי חול. תכונה בולטת של הקסיטריט אשר נוצלה על ידי מחפשי הבדיל בתקופת הברונזה המוקדמת היא צבעו, בדרך כלל בגוון כהה; שחור או סגול.

 שימוש בעת העתיקה 
ממוזער|200x200 פיקסלים| גבישי קסיטריט וקוורץ
ניתן לתארך מיצוי ושימוש בבדיל לתחילת תקופת הברונזה בסביבות שנת 3000 לפני הספירה, במהלכן היו לחפצי נחושת שהופקו מעפרות תכונות פיזיקליות שאינן עקביות . הברונזה של העת המוקדמת הכילה פחות מ-2% של בדיל או ארסן, ולכן היא נתפסה על ידי חוקרים כתוצאה של סגסוגת שנוצרה שלא במתכוון, זאת בין השאר בשל הימצאות עקבות בעפרות נחושת כגון tennantite, המכילה ארסן . התוספת של מתכת שנייה לנחושת מגבירה את קשיותה, מורידה את טמפרטורת ההיתוך שלה ומשפרת את תהליך היציקה על ידי קבלת מתכת שבמצב צבירה נוזלי היא דלילה יותר וכאשר היא מתקררת, מתקבלת מתכת מוצקה דחוסה יותר וספוגית פחות . זו הייתה המצאה חשובה שאפשרה יציקה של צורות מורכבות הרבה יותר בטכניקת השעווה האבודה של תקופת הברונזה.

 חשיבות ארכאולוגית 
חשיבותו של הבדיל להצלחת תרבויות תקופת הברונזה והמחסור במשאב זה מציעה הצצה לאינטראקציות המסחריות והתרבותיות של אותה תקופה, ולכן היוותה מוקד למחקרים ארכאולוגיים אינטנסיביים. עם זאת, מספר בעיות הטרידו את מחקר כריית הבדיל בעת העתיקה כמו שרידים ארכאולוגיים נדירים של כריית מרבצי חול, הרס מכרות עתיקים על ידי פעולות כרייה מודרניות, ושימור לקוי של חפצי בדיל טהורים עקב תכונת הבדיל לשנות את האלוטרופיה שלו בשל מה שנקרא "הדבר של הבדיל". לבעיות אלו מצטרף הקושי בחיבור בין חפצי בדיל ועפרות למוצא הגאולוגי שלהם באמצעות ניתוח על ידי שימוש באיזוטופ או בעזרת יסוד קורט. הוויכוח הארכאולוגי הנוכחי עוסק במקורות הבדיל בתרבויות הקדומות ביותר מתקופת הברונזה של המזרח הקרוב (; ; ; ; ; ).

 מקורות קדומים 
 אירופה 
ממוזער| פגיון טקסי ענקי מסוג פלוגרסקנט-אוממרשאן, פלוגרסקנט, צרפת, 1500–1300 לפני הספירה.
ממוזער| מכרה בדיל בו עשו שימוש בגלגל להסבת אנרגיית תנועת המים למעלית לכורים מתקופת ימי הביניים בדרטמור, בריטניה
באירופה יש מעט מאוד מקורות לבדיל. לכן, לאורך העת העתיקה הבדיל יובא ממרחק רב, ממחוזות הידועים כעשירים במרבצי הבדיל שלהם. אלה היו הרי העפרה לאורך הגבול המודרני בין גרמניה לצ'כיה, חצי האי האיברי, ברטאן בצרפת המודרנית, ודבון וקורנוול בדרום מערב בריטניה ( ; ). ישנם מספר מרבצים קטנים יותר של בדיל בבלקן  וידוע על מקור מינורי אחר של בדיל במונטה ולריו בטוסקנה, איטליה. המקור הטוסקני נוצל על ידי כורים אטרוסקים בסביבות שנת 800 לפנה"ס, אך הוא לא היה מקור משמעותי של בדיל לשאר חלקי הים התיכון . באותה תקופה נאלצו האטרוסקים לייבא בדיל מצפון מערב חצי האי האיברי, ומאוחר יותר מקורנוול .

נטען כי בדיל נכרה לראשונה באירופה בסביבות שנת 2500 לפני הספירה בהרי האורה, והידע על טכניקות כריית בדיל והפקת ארד מבוסס בדיל התפשט משם לברטאן וקורנוול בסביבות שנת 2000 לפנה"ס, ובמקביל מצפון מערב אירופה לצפון מערב ספרד ופורטוגל בערך באותו זמן. . עם זאת, החפץ היחיד מתקופת הברונזה ממרכז אירופה שמקור הבדיל שלו הוכח מדעית הוא דיסק השמיים של נברה, ורכיב הבדיל שבו (וכן הזהב, אם כי לא הנחושת שמרכיבה אותו), הוכח על ידי איזוטופים של בדיל שמקורם מקורנוול . בנוסף, ממצא נדיר של מטיל בדיל טהור בסקנדינביה הוכח בפני קורנוול . עדויות זמינות, אם כי מוגבלות מאוד, מצביעות על כך על קורנוול כמקור המוקדם היחיד של בדיל במרכז וצפון אירופה.

ברטאן – ממול קורנוול על גדות הים הקלטי – בה יש מרבצים משמעותיים של בדיל שמראים עדויות למיצוי נרחב לאחר הכיבוש הרומי של גאליה בשנות ה-50 לפני הספירה ואילך . ברטאן נותרה מקור משמעותי של בדיל לאורך כל ימי הביניים.

במסגרת מחקר גיאוכימי הוכח על קבוצה של 52 ממצאי ברונזה מתקופת הברונזה המאוחרת בבלקן כי הבדיל שלהם הגיע ממקורות מרובים. המחקר התבסס על המתאם בין הבדלי איזוטופ בדיל למיקומים השונים של הממצאים. בעוד שמיקומם של מקורות בדיל אלה הם נפרדים, אך אינם ודאיים. ניתן להסיק כי רובה של קבוצת החפצים הסרבית והגדולה יותר נגזרת ממקורות בדיל ממערב סרביה (למשל הר Cer), בעוד שהחוקרים מסיקים מהממצאים כי מקורות הבדיל של קבוצת החפצים הקטנה יותר, ממערב רומניה, מקורם במערב רומניה .

בדיל מחצי האי האיברי נסחר ברחבי הים התיכון בתקופת הברונזה, והופק באופן נרחב בתקופה הרומית. אך מרבצי הבדיל האיבריים נשכחו ברובם במהלך תקופת ימי הביניים, ולא התגלו מחדש עד המאה ה-18, וקיבלו חשיבות מחודשת רק באמצע המאה ה-19 .

קורנוול ודבון היו מקורות חשובים של בדיל לאירופה ולאזור הים התיכון בתקופת העת העתיקה, וייתכן שהיו המקורות הראשונים לבדיל במערב אירופה, עם עדויות למסחר למזרח הים התיכון עד לתקופת הברונזה המאוחרת. מקורות אלו שלטו רק מהתקופה הרומית המאוחרת במאה ה-3 לספירה בשוק האירופי, בשל מיצוי עד תום של מכרות בדיל ספרדיים רבים . קורנוול שמרה על חשיבותה כמקור בדיל לאורך ימי הביניים ועד לתקופה המודרנית .

 אסיה 
במערב אסיה יש מעט מאוד עפרות בדיל; המקורות המעטים שנמצאו בתקופה האחרונה הם חסרי משמעות מכדי להסביר שמילאו תפקיד מרכזי ברוב תקופת העת העתיקה . עם זאת, ייתכן שמקורות אלו נוצלו בתחילת תקופת הברונזה והם אחראיים על פיתוח טכנולוגיית הייצור בתקופת הברונזה המוקדמת ( ; ). קסטל, בדרום טורקיה, הוא אתר מכרה עתיק לקסיטריט ששימש בין השנים 3250 עד 1800 לפני הספירה. הוא מכיל קילומטרים של מנהרות, חלקן רק גדולות מספיק לילד. באתר נמצא קבר המכיל שלדי ילדים שכנראה היו פועלים במכרה. המכרה ננטש, כאשר נותרו מצרפים וכלים נוספים באתר. העדות הבאה להוכחת ייצור בדיל טהור במזרח התיכון היא מטיל שנמצא על הספינה הטרופה מאולו-בורון לחופי טורקיה ומתוארך לשנת 1300 לפני הספירה ().

אמנם ישנם מספר מקורות של גבישי קסיטריט במרכז אסיה, כלומר באוזבקיסטן, בטג'יקיסטן ובאפגניסטן, אשר מראים סימנים של כרייה החל משנת 2000 לפני הספירה , הארכאולוגים חלוקים בשאלה אם הם היו מקורות משמעותיים של בדיל עבור תרבויות הברונזה המוקדמות של המזרח התיכון ( ;  ;  ; ).

בצפון אסיה מרבצי הבדיל היחידים שנחשבים ככאלו שהתאימו למיצוי על ידי עמי קדם ממוקמים באזור המזרחי הרחוק של סיביר . נראה כי מקור בדיל זה נכרה על ידי אנשי הערבה האירואסייאתית (סְטֶפָּה), אלה מכונים בספרות המקצועית תרבות סיימה-טורבינו ופעלו בסביבות שנת 2000 לפני הספירה, וכמו כן על ידי נכרו על ידי היושבים בצפון סין בערך באותה תקופה .

במזרח אסיה יש מספר מרבצים קטנים של גבישי קסיטריט לאורך הנהר הצהוב. מרבצים אלו נכרו על ידי תרבות הברונזה הסינית הקדומה ביותר של ארליטו ושושלת שאנג (שנת 2500 עד 1800 לפני הספירה). עם זאת, המרבצים העשירים ביותר באזור, וכן בכל כדור הארץ, נמצאים בדרום מזרח אסיה, ומשתרעים מיונאן בסין עד חצי האי המלאי. מרבצי יונאן לא נכרו עד סביב שנת 700 לפנה"ס, אך על פי טקסטים היסטוריים של שושלות האן, ג'ין, טאנג, וסונג, היו למקור העיקרי של בדיל בסין החל מתקופת שושלת האן, . תרבויות אחרות בדרום מזרח אסיה ניצלו את המשאבים המשופעים בגבישי הקסיטריט בין האלף השלישי לשני לפני הספירה, אך בשל היעדר חפירות ארכאולוגיות באזור, מעט מאוד ידוע על כריית בדיל בעת העתיקה בחלק זה של העולם.

נעשה שימוש בבדיל בתת היבשת ההודית החל משנת 1500 עד 1000 לפני הספירה ( ; ). אמנם בהודו יש כמה מרבצים קטנים ומפוזרים של בדיל, אך הם לא היו מקור עיקרי של בדיל לתרבויות תקופת הברונזה ההודית, כפי שמראה תלותם בבדיל מיובא.

 אפריקה 
אומנם קיימים עורקי מחצבי בדיל עשירים במרכז ובדרום אפריקה, אך השאלה פתוחה האם נכרו בעת העתיקה . עם זאת, ידוע כי תרבות הבנטו בזימבבווה כרתה, התיכה וסחרה באופן פעיל בבדיל בין המאות ה-11 וה-15 לספירה .

 אמריקה 
מרבצי בדיל קיימים בחלקים רבים של דרום אמריקה, אלו כוללים מרבצים צנועים בדרום פרו, קולומביה, ברזיל וצפון מערב ארגנטינה, ומרבצים עשירים של גבישי הקסיטריט הניתנים לכרייה בצפון בוליביה. פיקדונות אלה נכרו כבר בשנת 1000 לספירה בייצור ארד מבוסס בדיל על ידי תרבויות האנדים, כולל אימפריית האינקה המאוחרת יותר, אשר ראתה את ארד הבדיל כ"סגסוגת הקיסרות". במרכז אמריקה, המקור היחיד הידוע לכרייה של בדיל בימי קדם נמצא במחוז הבדיל סקטקס בצפון מרכז מקסיקו, שסיפק לתרבויות מערב מקסיקו מספיק בדיל לייצור ארד .

 אוסטרליה 
חגורת הבדיל של דרום מזרח אסיה משתרעת עד לטסמניה, אך מתכות לא נכרו באוסטרליה עד להגעת האירופאים בשנות ה-80 של המאה ה-19.

 סחר עתיק 
בשל האופי המפוזר של מרבצי הבדיל ברחבי העולם ואופיו החיוני ליצירת ארד מבדיל, סחר הבדיל מילא תפקיד חשוב בהתפתחות התרבויות בעת העתיקה. ארכאולוגים שיחזרו חלקים מרשתות הסחר הנרחבות של תרבויות עתיקות מתקופת הברונזה ועד ימינו, תוך שימוש בטקסטים היסטוריים, חפירות ארכאולוגיות, ניתוח איזוטופ לצד ניתוח יסודות קורט כדי לקבוע את מקורם של חפצי בדיל ברחבי העולם (; ; ).

 המרחב הים תיכוני 
המקורות המוקדמים של בדיל בתקופת הברונזה המוקדמת במזרח הקרוב עדיין לא ידועים וזהו נושא לוויכוחים רבים בשדנ המחקר הארכאולוגי (; ; ; ; ; ; ). האפשרויות למקורות אלו כוללות מקורות מצומצמים, שכיום מוצו עד תום במזרח הקרוב, סחר ממרכז אסיה , אפריקה שמדרום לסהרה , אירופה או במקומות אחרים.

ייתכן שכבר בשנת 2500 לפני הספירה החלו המכרות בהרי האורה לייצא בדיל, תוך שימוש בדרך הענבר הבלטית המבוססת זה מכבר, כדי לספק לסקנדינביה וכן לים התיכון בדיל . בשנת 2000 לפני הספירה החלה הפקת הבדיל בבריטניה, צרפת, ספרד ופורטוגל ובדיל נסחר לים התיכון באופן ספורדי מכל המקורות הללו. ניתן לראות עדויות על סחר בדיל בים התיכון במספר ספינות טרופות מתקופת הברונזה המכילות מטילי בדיל כמו זו הטבועה באולו-בורון מול חופי טורקיה, המתוארכת לשנת 1300 לפני הספירה. ספינה זו הובילה מעל 300 מטילי נחושת במשקל 10 טון, וכ 40 מטילי בדיל במשקל 1 טון. . ממצאים של סחר בדיל ישיר בין אירופה למזרח הים התיכון הוכחו באמצעות ניתוח מטילי הבדיל המתוארכים למאות 12–13 לפני הספירה מאתרים ארכאולוגיים בישראל, בטורקיה וביוון של ימינו; למשל, מטילי בדיל מישראל חולקים הרכב כימי עם בדיל מקורנוול ודבון (בריטניה). אף על פי שנראה כי בסרדיניה אין הרבה מבחינת מרבצים משמעותיים של בדיל, יש לה נחושת עשירה ועושר מינרלי אחר והיא שימשה כמרכז לסחר במתכות בתקופת הברונזה וככל הנראה ייבאה בדיל באופן פעיל מחצי האי האיברי לשם ייצוא אל שאר מרחב הים התיכון .
ממוזער|200x200 פיקסלים| מפת אירופה על פי הגאוגרפיה של סטראבו, המציגה את גבישי הקסיטריט ממש בקצה הצפון-מערבי של איבריה
בתקופת יוון העתיקה, מקורות הבדיל היו מבוססים היטב. נראה כי יוון וארצות מערב הים התיכון סחרו בבדיל ממקורות אירופיים, ואילו המזרח התיכון רכש את הבדיל שלו ממקורות מרכז אסיה באמצעות דרך המשי . לדוגמה, ליוון מתקופת הברזל הייתה גישה לבדיל מאיבריה באמצעות הפיניקים שסחרו בה רבות, מהרי האורה בדרך היבשתית באמצעות דרך הענבר הבלטית, או מברטאן וקורנוול דרך נתיבים יבשתיים מהמושבה שלהם בקולוניה האיונית מאסליה (כיום מרסיי) שהוקמה במאה ה-6 לפני הספירה . בשנת 450 לפני הספירה תיאר הרודוטוס את הבדיל כמגיע מאזור צפון אירופה מאיים בשם איי הבדיל (Cassiterides) לאורך גבולות העולם המוכרים לו, מה שמרמז על סחר למרחקים ארוכים מאוד, ככל הנראה מבריטניה, צפון מערב איבריה או ברטאן, שסיפקו בדיל ליוון ותרבויות ים תיכוניות אחרות . לרעיון שהפיניקים נסעו לקורנוול לשם סחר בבדיל וסיפקו אותו לים התיכון כולו אין שום בסיס ארכאולוגי והוא נחשב במידה רבה למיתוס .

אספקת הבדיל של העולם הרומי בעת העתיקה נשענה בעיקר על הפרובינקיות האיבריות שלו גלסיה ולוסיטניה ובמידה פחותה מהן אף טוסקנה. פליניוס מזכיר כי בשנת 80 לפנה"ס, צו סנטורי עצר את כל הכרייה בחצי האי האיטלקי, והפסיק את כל הפעילות של כריית בדיל בטוסקנה וכך הגדיל את התלות הרומית בבדיל מברטאן, איבריה וקורנוול. לאחר הכיבוש הרומאי של גאליה, מרבצי הבדיל של ברטאן עברו כרייה מוגברת לאחר המאה הראשונה לפני הספירה . עם מיצוי מכרות הבדיל האיבריים, לאחר המאה ה-3 לספירה הפכה קורנוול לספקית גדולה של בדיל עבור הרומאים .

לאורך תקופת ימי הביניים, הביקוש לבדיל גדל ככל שסגסוגת הפיוטר צברה פופולריות. ברטאן וקורנוול נותרו היצרניות והיצואניות העיקריות של בדיל ברחבי הים התיכון ועד ימינו .

 אסיה 
שמאל|ממוזער| כלי "גואי" מברונזה להגשת מנחה משושלת שאנג
התפתחות טכנולוגיית הפקת הברונזה במזרח הקרוב התפשטה אל רחבי מרכז אסיה דרך הערבות האירואסיות, ואיתה הגיע הידע והטכנולוגיה לחיפוש ומיצוי בדיל. משנת 2000 עד שנת 1500 לפני הספירה נראה כי אוזבקיסטן, אפגניסטן וטג'יקיסטן ניצלו את מקורות הבדיל שלהן, והובילו את המשאבים מזרחה ומערבה לאורך דרך המשי בחצותן את מרכז אסיה . קשר סחר זה עקב ככל הנראה על דרך סחר קיימת של לפיס לזולי, אבן חן כחולה יקרה למחצה, וכן כלי כלוריט מעוטרים בטורקיז ממרכז אסיה שפרטים שלהם נמצאו עד מצרים ומתוארכים לאותה תקופה .

בסין הופק בדיל לאורך הנהר הצהוב בתקופות ארליטו ושנג בין השנים 2500 ל-1800 לפנה"ס. עד שושלת האן ואף לאחר מכן, סין ייבאה את הבדיל שלה מהאזור שכיום הוא מחוז יונאן. זה נשאר מקור הבדיל העיקרי של סין לאורך ההיסטוריה ועד ימינו .

אין זה סביר כי בדיל שמקורו בדרום-מזרח אסיה ונכרה בחצי האי האינדו-סיני, נסחר באופן נרחב ברחבי העולם בעת העתיקה, שכן האזור נפתח רק בפני סוחרים הודים, מוסלמים ואירופאים בסביבות שנת 800 לספירה .

יחסי המסחר ההודו-רומיים ידועים מטקסטים היסטוריים כגון תולדות "הטבע" של פליניוס הזקן (ספר VI, 26), והבדיל מוזכר כאחד המשאבים המיוצאים מרומא לדרום חצי האי ערב, סומלילנד, והודו ( ; ).

 לקריאה נוספת 
































 הערות שוליים 

קטגוריה:ארד
קטגוריה:בדיל: תרכובות
קטגוריה:בדיל
קטגוריה:העת העתיקה
קטגוריה:כרייה
קטגוריה:מטלורגיה
קטגוריה:מכרות
*
קטגוריה:סחר בין-לאומי בעת העתיקה
קטגוריה:תקופת הברונזה