קוד הדמים

"קוד הדמים" (באנגלית: Bloody Code) הוא הכינוי למערכת העונשין באנגליה, שפעלה מהמאה ה-17 ועד לתחילת המאה ה-19. שמו ניתן במאה ה-20, בשל מספר האנשים הגבוה שקיבלו עונש מוות, אפילו בגין פשעים שנחשבו קלים או עוון בסטנדרטים של המאה ה-21.

 היסטוריה 
ב-1688, הוגדרו 50 עבירות בספר החוקים שעונשן מוות, אם כי מספר העבירות כמעט הוכפל עד ל-1776, והוא הגיע ל-220 עד לסוף המאה ה-18. מרבית החוקים החדשים שהוכנסו באותה תקופה עסקו בהגנה על רכוש, שפרשנים מסוימים פירשו כצורה של דיכוי מעמדי של העניים על ידי העשירים. ג'ורג' סביל  הביע מבט עכשווי כשאמר כי: "גברים אינם נתלים בשל גניבת סוסים, אם כי סוסים לא יכולים להיות גנובים". גניבה גדולה הייתה אחד מהפשעים שגררו עונש מוות. ההגדרה לגניבה גדולה היה גניבת סחורות ששווין עולה על 12 פני, בערך 1/12 מהשכר השבועי לעובד מיומן באותה תקופה. לא פעם העריכו המושבעים בכוונה תחילה את שווי הסחורה הגנובה על מנת למנוע עונש מוות.

בסופו של המאה ה-18, מחוקקים ביקשו עונש פחות קשה שעשוי להרתיע עבריינים פוטנציאליים; הגליה עם תקופת עבדות מוגבלת נהייתה העונש הנפוץ יותר. מגמה זו הומשכה על ידי חוק ההגליה 1717 (16 Geo. 3 c.43), שהסדיר את הנוהג, עד שהשימוש בו הושעה על ידי חוק החוק הפלילי 1776. השייה זו התרחשה בשל המרד הפעיל שהיה בשלוש עשרה המושבות. כשנחקק החוק, הפרלמנט טען כי ההמשך "נמצא כי הוא נוכח באי-נוחות שונה, במיוחד על ידי מניעת ממלכה זו מנבדקים רבים שעבודתם עשויה להועיל לקהילה, ואשר על ידי טיפול ותיקון נאותים עשויים לחזור ממסלולם הרע ". חוק זה התפרסם כחוק העבודה הקשה וכחוק ההולקס הן למטרתו והן לתוצאתו. עם הסרת חלופת ההגליה לעונש מוות, היא תדרוש בחלקה את השימוש בבתי הכלא במקום עונש, ותתחיל לתכנן לבנות בתי כלא.Drew D. Gray, Crime, Policing and Punishment in England, 1660-1914  p.298 (2016) ב-1785, אוסטרליה תיחשב כמקום שומם הולם להגליית נידונים; הגלות תתחדש, אם כי עכשיו למושבת עונשין שתוכננה במיוחד, עם צאת הצי הראשון ב-1787. ההערכה היא כי למעלה משליש מכלל הפושעים שהורשעו בין השנים 1788–1867 הוגלו לאוסטרליה, כולל לארץ ואן דימן (כיום, טסמניה). חלק מהנידונים יכלו להימלט מהעונש שהוטל עליהם, אם יסכימו להצטרף לצבא. המשפטן ויליאם בלקסטון אמר על קוד הדמים כי:

ליאון רדזינוביץ'  מצא רישומים על פני 49 עמודים מתוך "חוקי ההון של המאה ה-18", וחילק אותם ל-21 קטגוריות:Radzinowicz 1948, pp.xx–xxi and 611–659 ("Appendix I: Capital Statutes of the Eighteenth Century")

 בגידה גבוהה, כולל עבירות נגד סדר הירושה הפרוטסטנטית והממסד הפרוטסטנטי
 עבירות אחרות נגד המדינה
 עבירות נגד הסדר הציבורי, כולל התפרעות והרס הגנות שיטפונות וגשרים
 עבירות נגד ניהול משפטי
 עבירות נגד בריאות הציבור
 עבירות נגד הכנסות ציבוריות, כולל הברחות
 בגידה קטנטנה ורצח
 דקירה, פגיעה וירי לעבר כל אדם
 אונס, חטיפה בכוח ועבירות מין אחרות
 גניבה גדולה ופשעים דומים
 עבירות פריצה ופשעים דומים
 גניבה מהאדם
 גניבה ומעילה על ידי משרתים, עובדי הדואר, פקידים וסוכנים אחרים
 סחיטה
 עבירות על ידי פושטי רגל
 זיוף שטרות, איגרות חוב, צוואות, שטרות חליפין, מניות, בולים, שטרות בנק וכו'.
 התאוששות לא נכונה, בכוונה להונות
 השמדת אוניות בשל דעות קדומות על חברות הביטוח
 עבירות מטבע
 פגיעות זדוניות ברכוש, כולל הצתה
 פירטיות

 ביטול עונש המוות 
ב-1823, חוקק החוק חוק עונש המוות 1823 . חוק זה הפך את עונש המוות לשיקול דעת לכל הפשעים למעט בגידה ורצח. בהדרגה, באמצע המאה ה-19 הצטמצמו מספר עבירות ההון, וב-1861 מספר עבירות ההון ירד לחמש. ההוצאה להורג האחרונה בבריטניה התרחשה ב-1964, ועונש המוות בוטל באופן חוקי בשנים הבאות:
 רצח, באופן זמני החל מ-1965, לצמיתות החל מ-1969, בצפון אירלנד החל מ-1973
 הצתה במספנה ימית, 1971
 ריגול, 1981
 פירטיות, 1998
 בגידה גבוהה, 1998
 שש עבירות צבאיות, 1998

 ראו גם 
 האימפריה הבריטית
 בית הנובר
 גנבה

 לקריאה נוספת 







 קישורים חיצוניים 
 אמנסטי אינטרנשיונל: ההיסטוריה של ביטול עונש המוות בבריטניה
 צדק מחוספס – סגנון ויקטוריאני, חדשות BBC

 הערות שוליים 

קטגוריה:אנגליה: היסטוריה של המשפט
קטגוריה:ענישה