הייזל אולירי

הייזל ריד אולירי (באנגלית: Hazel Reid O'Leary; נולדה ב-17 במאי 1937) היא אשת ציבור אמריקאית, שכיהנה כמזכירתהּ השביעית של מחלקת האנרגיה של ארצות הברית בין השנים 1993–1997, בכהונתו הראשונה של ביל קלינטון כנשיא ארצות הברית. כאשר הושבעה לתפקיד זה, הייתה האישה הראשונה והאדם האפרו-אמריקאי הראשון בתפקיד. היא כיהנה כנשיאת אוניברסיטת פיסק בשנים 2004–2013. כהונתה של אולירי באוניברסיטה חלה בצל קושי כלכלי שפקד את האוניברסיטה, במהלכו הגדילה אולירי את שיעור ההרשמה אליה והשתמשה, באופן מעורר מחלוקת, באוסף האמנות של האוניברסיטה כדי לגייס כספים.

 ביוגרפיה 
 תחילת דרכה 
הייזל ריד נולדה בניופורט ניוז שבווירג'יניה. הוריה, ראסל א. והייזל ריד, היו שניהם רופאים. הם התגרשו כשהייתה בת שנה וחצי. אביה ואמה החורגת, מורה בשם מאטי פולמן ריד, גידלו את הייזל ואת אחותה הגדולה עדנה, בעיקר בשכונה איסט אנד שבעיר הולדתה. במשך שמונה שנים למדה אולירי בבית ספר בעל הפרדה גזעית, עד אשר היא ואחותה נשלחו לגור אצל הדוד שלהן בניו ג'רזי שם למדה בבית ספר תיכון שעבר תהליך אינטגרציה גזעית. בשנת 1959 השלימה אולירי לימודי תואר ראשון באוניברסיטת פיסק השוכנת בנאשוויל, וב-1966 קיבלה תואר ראשון נוסף במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ראטגרס שבניוארק.

אולירי עבדה כתובעת בניו ג'רזי בתיקי פשע מאורגן, ומאוחר יותר נהייתה לעוזרת התובע הכללי של המדינה. ב-1969, לאחר שהשלימה תהליך גירושין, עבר אולירי אל וושינגטון הבירה, שם הצטרפה לחברת הייעוץ וראיית החשבון "Coopers & Lybrand". במהלך ממשל הנשיא ג'ימי קרטר הייתה עוזרת ראש מנהל המידע של מחלקת האנרגיה, היועצת המשפטית של מנהל שירותי הקהילה, ומנהלת סוכנות האסדרה הכלכלית במחלקת האנרגיה שזה עתה נוסדה. במחלקת האנרגיה פגשה הייזל את בעלה השלישי, ג'ק אולירי.

בשנת 1981 ייסדו אולירי ובעלה את חברת הייעוץ "O'Leary & Associates" במוריסטאון שבניו ג'רזי, שם כיהנה כסגנית נשיא ויועצת משפטית כללית. אחרי שבעלה ג'ק נפטר ממחלת הסרטן, עברה אולירי למינסוטה. בין השנים 1989–1993, בעת נשיאותו של ג'ורג' הרברט ווקר בוש הרפובליקני, עבדה כסגנית נשיא בכירה ב"חברת החשמל הצפונית", ארגון למתן שירותים ציבוריים במינסוטה.

 מזכירת האנרגיה 
במסיבת עיתונאים שהתקיימה ב-21 בדצמבר 1992 בליטל רוק שבארקנסו, הכריז הנשיא הנבחר ביל קלינטון על כוונתו למנות את אולירי למזכירת האנרגיה של ארצות הברית. מועמדותה הוצגה באופן רשמי ב-20 בינואר 1993, והסנאט של ארצות הברית אישר את המינוי פה אחד למחרת. אולירי הפכה לאישה הראשונה והאדם האפרו-אמריקאי הראשון בראש מחלקת האנרגיה. היא הייתה גם מזכירת האנרגיה הראשונה שעבדה בעברה בחברת אנרגיה. בתקופת כהונתה היו למחלקת האנרגיה תקציב שנתי של 18 מיליארד דולר אמריקני וכ-18 אלף עובדים.

אולירי שינתה את אופן ניהול המחלקה, ובמיוחד התמקדה בניסויים גרעיניים ובפיתוח נשק גרעיני. במהלך כהונתה צומצם גודל המחלקה בשליש, דבר שתאם גם לשאיפת רפובליקנים לבטל את המחלקה לחלוטין. במקביל לצמצום הגודל הכולל של המחלקה, העבירה אולירי משאבים למקורות אנרגיה מתחדשת ויעילה, בהתאם לסדר העדיפויות של ממשל קלינטון. אולירי דחפה לסיום הניסויים הגרעיניים בארצות הברית. מאמציה הביאו לכך שקלינטון חתם על איסור מוחלט על ניסויים גרעיניים, איסור שאימצו גם מדינות אחרות. בראשית כהונתה נפגשה אולירי עם חושפי שחיתויות שטענו כי הם נתונים להטרדות בשל העלאת סוגיות בריאותיות ובטיחותיות לגיטימיות במחלקת האנרגיה.

אולירי זכתה לשבחים על ביטול הסיווג של מסמכים ישנים של מחלקת האנרגיה, כולל רשומות מתקופת המלחמה הקרה שאישרו שמועות לפיהן ממשלת ארצות הברית השתמשה באזרחים אמריקאים כשפני ניסוי במסגרת ניסויי קרינה בבני אדם. הנשיא קלינטון חתם על צו נשיאותי 12891, שייסד את הוועדה המייעצת לניסויי קרינה בבני אדם (ACHRE) כדי למנוע שימוש לרעה בסמכות. אולירי הודיעה במקביל על תשלום פיצויים בסך 4.6 מיליון דולר אמריקאי למשפחות הקורבנות של ניסויי הקרינה. מסמכים אחרים שנחשפו כללו מידע על פלוטוניום שארצות הברית הותירה אחריה בדרום וייטנאם.

אולירי ספגה שוב ושוב ביקורת במהלך כהונתה. המחלקה הקצתה 43,500 דולר לחברה בוושינגטון הבירה כדי לזהות כלי תקשורת לא-ידידותיים. דובר הבית הלבן, מייקל מקארי, כינה את הפרויקט שהנהיגה מחלקת האנרגיה כ"לא מקובל". אולירי טענה מצדה כי ההקצאה נעשתה ללא ידיעתה הישירה, והגנה על פעולה זו כניסיון לחקור את יעילות המסרים של המחלקה. דו"ח של ה-GAO בנושא נסיעות על חשבון המחלקה מתח ביקורת על כך שאולירי ערכה ביקורים ונסיעות בתדירות גבוהה מדי והוציאה כספים באופן מוגזם על מקומות לינה. אולירי התנצלה בפני ועדות הקונגרס בשנת 1996 על הוצאות שחרגו ממגבלות הכספים של מחלקת האנרגיה.

אולירי התפטרה מתפקידה החל מ-20 בינואר 1997, והסבירה שאין היא מעוניינת למלא את התפקיד למעלה מארבע שנים. בשנת 1997 טען ג'וני צ'וּנג, תורם פוליטי דמוקרטי ממוצא טאיוואני, כי אולירי נועדה עם אנשי עסקים סינים מתעשיית הנפט לאחר שתרמו 25,000 דולרים לעמותה האהובה על אולירי, "אפריקר" (Africare), בשנת 1995. באוגוסט אותה שנה, התובעת הכללית של ארצות הברית ג'נט רינו סקרה את טענותיו של צ'ונג כדי להחליט האם למנות תובע מיוחד שיחקור את אולירי. רינו קבעה כי אין "שום הוכחה" לשיקול דעת לקוי מצד אולירי ואין בסיס לחקירה נוספת. חלק מהמשקיפים שפיקחו על ההחלטה של רינו, כולל עורך דין של פרויקט האחריותיות הממשלתית, ראו פגם כלשהו בהתנהלותו של אולירי לצד גזענות וסקסיזם באופן הטיפול בה.

 נשיאת אוניברסיטת פיסק 
ב-13 ביולי 2004 נבחרה אולירי לנשיאת אוניברסיטת פיסק, מוסד להשכלה גבוהה אפרו-אמריקאי השוכן בנאשוויל שבטנסי. ב-6 באוקטובר 2005 הייתה באורח רשמי לנשיאה ה-14 של האוניברסיטה. לפני כהונתה של אולירי ניסתה האוניברסיטה, בהצלחה, להגדיל את שיעור הנרשמים ללימודים גבוהים אצלה וחוותה בעיות כלכליות. בשנת 2008 בפיסק למדו 770 סטודנטים רשומים ו-264 אנשי סגל וצוות. בשנת 2011 מספר ההרשמות של פיסק עלה במקצת, אך בית הספר עדיין פעל תחת הפסד כספי בשש מתוך תשע שנות הלימוד הקודמות. בעיות כלכליות מתמשכות אלה גרמו לוועדת המכללות של איגוד הדרום לקולג'ים ובתי ספר (SACSCOC) להעמיד את חברותה של אוניברסיטת פיסק למבחן בשנת 2010 בגלל החשש למימון האוניברסיטה ולסיכוייה להמשיך לפעול. תקופת המבחן תמה בדצמבר 2013. ב-2012 הודיעה אולירי כי תפרוש בתום שנת הלימודים.

 ראו גם 
 נשים בקבינט של ארצות הברית

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פיסק
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת ראטגרס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ראטגרס
קטגוריה:תובעים אמריקאים
קטגוריה:תובעות אמריקאיות
קטגוריה:מזכירי האנרגיה של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל ביל קלינטון
קטגוריה:אפרו-אמריקאים חברי הקבינט של ארצות הברית
קטגוריה:נשיאי אוניברסיטאות בארצות הברית
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת פיסק
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1937
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1937