הרעב הגדול של הר לבנון

הרעב הגדול של הר הלבנון (בערבית: مجاعة لبنان; בטורקית: Dağı'nın Büyük Kıtlığı) היה תקופה של רעב המוני במהלך מלחמת העולם הראשונה, בין השנים 1915–1918, שגרמה למותם של כ־200,000 בני-אדם, באזור הר הלבנון, שהיה באותה תקופה תחת שליטת האימפריה העות'מאנית.

הרעב נוצר כתוצאה משילוב גורמים שונים ובניהם אסונות טבע וגורמים כלכליים בעקבות מלחמת העולם הראשונה. כוחות בעלות הברית הטילו מצור על מזרח הים התיכון, כפי שעשו עם האימפריה הגרמנית באירופה, כדי לחנוק את כלכלתם. המצור פגע קשות בכלכלה הלבנונית ויצר אבטלה בשיעור גבוה במדינה, מכיוון שכלכלתה הייתה מבוססת במידה רבה על גידול משי לשווקים האירופאים. המצב הוחמר אף יותר כאשר ג'מאל פאשה, מפקד הארמייה הרביעית של האימפריה העות'מאנית, מנע כניסה של יבולים מסוריה השכנה לתוך הר לבנון, והצבא העות'מאני תעדף את המזון שהיה לו לטובת אנשי הצבא. בנוסף לזאת, שנת 1915 הייתה שנה שחונה בגשמים, ומכת ארבה קשה תקפה את כל אזור הלבנט.
ממוזער|מיצג "עץ הזכרון" בביירות, אנדרטה לנספי הרעב

היסטוריונים שונים מעריכים, כי בסביבות 200,000 בני אדם גוועו ברעב, בזמן שאוכלוסיית הר לבנון נאמדה אז בכ-400,000 איש. הרעב בהר לבנון גרם לשיעור ההרוגים הגבוה ביותר מקרב אוכלוסייה אזרחית במהלך מלחמת העולם הראשונה. גופות נערמו ברחובות, וגם דווח כי אנשים ניזונו מחיות רחוב מחוסר ברירה, ואף יש עדויות לקניבליזם.

ב-2018 הוקם בביירות מיצג "עץ הזכרון", כאנדרטה לנספי הרעב. המיצב נוצר בידי האומן יאזן חלוואני.

 קישורים חיצוניים 






הערות שוליים

קטגוריה:רעב המוני
קטגוריה:הזירה המזרח תיכונית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:לבנון: היסטוריה
קטגוריה:פשעי מלחמה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:פשעי מלחמה של טורקיה