יוז'ף דינר-דנש

יוז'ף דינר-דנש (במקור עד 1917 דינר-DinerA Belügyminisztérium 1917. évi 75702. sz. rendelete. MNL-OL 30791. mikrofilm 841. kép 3. karton., בהונגרית: Diner-Dénes József; ליפטובסקי מיקולש, 27 ביוני 1857 – פריז, 5 באוגוסט 1937) היה פוליטיקאי סוציאל- דמוקרטי יהודי-הונגרי, היסטוריון אמנות, סופר, עיתונאי, עורך עיתון.

 ביוגרפיה 
יוז'ף דינר-דנש נולד במשפחה יהודית כבנם של מוריץ דינר, עצמאי, ושל נטי דינר. הוא למד באוניברסיטאות בווינה, דרזדן, פריז ובריסל; הוא למד הנדסה, ולאחר מכן גם פיזיקה, כימיה, ארכאולוגיה, פילוסופיה ותולדות האמנות. בשנת 1881 החל לעבוד במוזיאון הלאומי של הונגריה ומחקריו פורסמו בהונגריה ומחוצה לה. בברלין הוא עבד במגזין Freie Bühne, ואחר כך בבודפשט הקים את כתב העת Élet (חיים) עם לאיוש קטונה. בשנת 1906 התקבל לתא הבונים החופשיים "דמוקרטיה", ממנו עבר לתא "מרטינוביץ'" בשנת 1908.Berényi 2005 alapján; Palatinus 1939 csak a Martinovics páholybeli tagságáról tud. בשנים 1906 עד 1910 היה העורך של המגזין "סקירת העבודה" (Munka Szemléje), ואחר כך ניהל את ספרייה בשם "הסלון הספרותי" (Irodalmi Szalon). הוא היה גם עמית במגזין "סוציאליזם" ובכתב העת Neues Pester. הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית ובשנת 1918 הפך למזכיר מדיני (סגן שר) לענייני חוץ של הממשלה בראשותו של מיהאי קארואי. במהלך הרפובליקה הסובייטית ההונגרית שירת בפריז. מאוחר יותר - בגלל הדיקטטורה בהונגריה היגר תחילה לארצות הברית ואחר כך שב לפריז, שם הועסק בעיתון "פופולייר" (Populaire).

דינר-דנש השתייך למעגל החברים של ליאון בלום. בשנת 1927 כתב את עבודת הדוקטורט שלו בשם "Le Hongrie" על רקע שערוריית הזיוף ההונגרי של הפרנק הצרפתי, עליה כתב בלום הקדמה. הביוגרפיה שלו על קארל מרקס פורסמה בשנת 1933 בצרפתית. הוא היה מארגן המוזיאון הראשון של תנועת העבודה, "המוזיאון הפרולטרי הקומוניסטי".

אשתו הייתה אמה רייך, לה נישא בבודפשט ב-14 במרץ 1893.

 עבודותיו 
 ההיסטוריה של גילוף שנהב (אומנות ומלאכה, 1890);
 Vergangenheit und Zukunft (בודפשט, 1896);
 היווצרותו של לאונרדו דה וינצ'י והרנסאנס (בודפשט, 1906).

 לקריאה נוספת 
 לקסיקון ביוגרפי הונגרי.
 אגנש ז'וז'נה בריני: בודפשט ובנייה חופשית. בודפשט, 2005.
 יוז'ף פלטינוס: חטאי הבנייה החופשית. מהדורה רביעית בודפשט, 1938-1939

 Gárdos Mariska: Kukoricán térdepelve (Budapest, 1964).
 Berényi Zsuzsanna Ágnes: Szabadkőműves páholyok Budapesten. Budapest, Heraldika Kiadó, 2006.
 Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái. Budapest, Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete, 1939-2002. 7. kötettől sajtó alá rend. Viczián János.
 Gutenberg nagy lexikon. Minden ismeretek tára. Budapest, Nagy Lexikon Kiadóhivatal, 1931-1932.
 Nagy Csaba: A magyar emigráns irodalom lexikona. Budapest, Argumentum Kiadó-Petőfi Irodalmi Múzeum és Kortárs Irodalmi Központ, 2000.
 Művészeti lexikon. Fel. szerk. Lajta Edit. Budapest, Akadémiai Kiadó, 1965-1968.
 Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Budapest, Zsidó Lexikon, 1929.
 A Pallas nagy lexikona, az összes ismeretek enciklopédiája. 1-16 k. (17-18. pótk. Szerk. Bokor József). Budapest, Pallas-Révai, 1893-1904.
 Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, Babits, 1996-.
 Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái. Budapest, 1891-1914. Hornyánszky Viktor
 Tolnai világlexikona. Budapest, Magyar Kereskedelmi Közlöny, 1912-1919. 8 db.; Budapest, Kassák Kiadó, 1999-
 Tolnai új világlexikona. Budapest, Tolnai, 1926-1933.
 Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Budapest, Magyar Könyvklub.
 Új magyar irodalmi lexikon. Főszerk. Péter László. Budapest, Akadémiai Kiadó, 1994.
 Magyar Nemzet; 1982. július 28. (Bajomi Lázár E.)
 Magyar Nemzet; 1983. április 16. (Beregi T.)

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

קטגוריה:עיתונאים יהודים הונגרים
קטגוריה:סופרים יהודים הונגרים
קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים הונגרים
קטגוריה:מהגרים מהונגריה לצרפת
קטגוריה:חוקרי תולדות האמנות יהודים הונגרים
קטגוריה:הונגרים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1857
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1937