הצלת יהודים במהלך השואה

הצלת יהודים במהלך השואה ובמהלך מלחמת העולם השנייה מתייחסת לכלל פעולות ההצלה של אנשים יחידים וקבוצות אנשים, אשר סייעו ליהודים ולאחרים להינצל מהשואה שחוללה גרמניה הנאצית. דוגמה ידועה היא אוסקר שינדלר, אחד מאלפים שהוכר כחסיד אומות העולם.

מאז 1953 הכיר יד ושם ב-28,217 אנשים כחסידי אומות העולם. רשות הזיכרון לשואה ולגבורה יד ושם, בראשות שופט בית המשפט העליון בישראל, מכירה במצילי יהודים כחסידי אומות העולם.

 לפי מדינה 
 איטליה 

למרות הברית ההדוקה של בניטו מוסוליני עם היטלר, איטליה לא אימצה את האידאולוגיה של הנאצים כלפי היהודים. הנאצים היו מתוסכלים מסירובם של הכוחות האיטלקיים לשתף פעולה כנגד היהודים, ויהודים לא גורשו מאיטליה לפני הכיבוש הנאצי במדינה בעקבות הכניעה האיטלקית בספטמבר 1943. מוסוליני הופל ביולי 1943, והנאצים עברו לכבוש את איטליה והחלו ברצח היהודים. אף שאלפים נתפסו, הרוב הגדול של יהודי איטליה ניצלו.

ג'ובאני פלטוצ'י היה קצין משטרה איטלקי ששירת בעיר רייקה (אז פיומה שבשליטת איטליה), לאחר פרסום חוקי הגזע נגד היהודים ב-1938 ובתחילת המלחמה ב-1940, כראש לשכת הזרים, זייף מסמכים וויזות ליהודים שהיו מאוימים על ידי הגירוש. הוא הצליח להשמיד את כל הרשומות המתועדות של כ-5,000 הפליטים היהודים החיים בפיומה, להנפיק להם ניירות שווא ולספק להם כספים. לאחר מכן שלח פלטוצ'י את הפליטים למחנה מעצר גדול בדרום איטליה המוגן על ידי דודו, ג'וזפה מריה פלטוצ'י. לאחר כניעת איטליה בשנת 1943, פיומה נכבשה על ידי הנאצים. פלטוצ'י נותר כראש כוחות המשטרה אך ללא סמכויות אמיתיות. הוא המשיך לסייע בחשאי ליהודים ולשמור על קשר עם תנועת ההתנגדות האיטלקית, עד שפעילותו התגלתה על ידי הגסטפו. הקונסול השווייצרי לטריאסטה, חבר קרוב שלו, הציע לו לעבור לשווייץ, אך פלטוצ'י שלח את ארוסתו היהודית הצעירה במקום ללכת בעצמו. פלטוצ'י נעצר ב-13 בספטמבר 1944. הוא נידון למוות, אך גזר הדין הומר מאוחר יותר לגירוש לדכאו, שם נפטר.

מרטין גילברט כתב, כי באוקטובר 1943, כאשר האס אס כבש את רומא ונחוש היה בדעתו לגרש את 5000 יהודי העיר, פקדו אנשי הדת בוותיקן את היהודים ופעלו בחסד רב. במנזר קפוצ'ין, הציל האב מארי-בנואה מספר רב של יהודים בכך שסיפק להם תעודות זיהוי כוזבות. עד הבוקר של 16 באוקטובר, בסך הכל 4,238 יהודים קיבלו מקלט במנזרים הרבים של רומא. 477 יהודים נוספים קיבלו מחסה בוותיקן ובמובלעותיו.

מצילים קתולים אחרים באיטליה כללו את מרי אליזבת הסלבלאד ושתי נשים בריטיות, האם ריקארדה ביושאן המברו והאחות קתרין פלנגן הסתירו עשרות משפחות יהודיות במנזרן. הכנסיות, המנזרים של הכנסייה והמנזרים של המחתרת באסיזי שימשו מקלט בטוח ליהודים. על פי גילברט, הרשת שהקימו הבישוף ג'וזפה פלאצ'ידו ניקוליני וג'וזפה ג'ירוטי מהמנזר הפרנציסקני, הצילה 300 איש. מתוך 44,500 יהודי איטליה, 7,680 נרצחו בשואה הנאצית.

 הוותיקן 
בשנות השלושים, דחק פיוס האחד עשר במוסוליני לבקש מהיטלר לרסן את הפעולות האנטישמיות המתרחשות בגרמניה. בשנת 1937 הוציא האפיפיור את מיט ברננדר זורגה, בו טען לפגיעה בזכויות האדם מצד הנאצים. פיוס השנים עשר ירש אותו ערב המלחמה בשנת 1939. הוא השתמש בדיפלומטיה על מנת לסייע לקורבנות השואה, והורה לכנסייה להעניק סיוע דיסקרטי. באנציקליקות ששלח הטיף נגד גזענות, עם התייחסות ספציפית ליהודים. גם בנאום הרדיו שלו לחג המולד בשנת 1942 גינה את רצח מאות אלפי אנשים "בעלי הפגם" בגלל "לאום או גזע". הנאצים זעמו והמשרד הראשי לביטחון הרייך, האחראי על גירוש היהודים, כינה אותו "שופרם של פושעי המלחמה היהודים". פיוס התערב כדי לנסות ולחסום את גירוש היהודים הנאצים בארצות שונות גם מעבר לאיטליה.

כאשר הנאצים הגיעו לרומא בחיפוש אחר יהודים, האפיפיור כבר הורה מספר ימים לפני כן לפתוח את מנזרי הוותיקן בפני כל ה"לא-ארים" הזקוקים למקלט ולפי מרטין גילברט, בבוקר 16 באוקטובר 477 יהודים קיבלו מקלט בוותיקן ובמובלעות שלו, בעוד ש-4,238 נוספים קיבלו מקלט במנזרים ברומא. רק 1,015 מתוך 6,730 יהודי רומא נתפסו באותו בוקר. עם קבלת הידיעה על המתרחש בבוקר 16 באוקטובר, הורה האפיפיור מיד למזכיר המדינה הקרדינל מגליונה, להעביר מחאה לשגריר גרמניה. לאחר הפגישה השגריר הורה להפסיק את המעצרים. מוקדם יותר, האפיפיור עזר ליהודי רומא בהציע 50 ק"ג כופר זהב שדרשו הנאצים.

נציגיו הדיפלומטיים של פיוס פעלו לטובת היהודים בכל רחבי אירופה, כולל בצרפת של וישי, הונגריה, רומניה, בולגריה, קרואטיה וסלובקיה, גרמניה עצמה ובכל מקום אחר שידו הגיעה. נונציו רבים של האפיפיור מילאו תפקידים חשובים בהצלתם של יהודים, ביניהם יוחנן העשרים ושלושה ואנג'לו רוטה שהיה שגריר הוותיקן (נונציו) בהונגריה בשלהי מלחמת העולם השנייה וחסיד אומות העולם.

פיוס מחה באופן נמרץ על גירושם של יהודי סלובקיה לממשלת ברטיסלבה בשנת 1942. הוא גם התערב באופן ישיר בהונגריה והביא לסיום גירוש היהודים בשנת 1944, וב-4 ביולי אמר המנהיג ההונגרי מיקלוש הורטי, שעל גירוש היהודים להיפסק, תוך ציון מחאות מצד הוותיקן, מלך שוודיה והצלב האדום.

 אלבניה 

בשונה ממדינות מזרח אירופאיות רבות אחרות שנמצאו תחת כיבוש נאצי, אלבניה – שהייתה בה אוכלוסייה מוסלמית ונוצרית מעורבת ומסורת של סובלנות – הפכה למקלט בטוח עבור יהודים בשנות השואה. בסוף שנת 1938 הייתה אלבניה המדינה היחידה שנותרה באירופה שעדיין הוציאה אשרות ליהודים באמצעות שגרירותה בברלין. בעקבות הכיבוש הנאצי באלבניה, סירבה המדינה למסור את האוכלוסייה היהודית הקטנה שלה לידי הגרמנים, לעיתים אף סיפקה למשפחות יהודיות מסמכים מזויפים. במהלך המלחמה, כ-2,000 יהודים חיפשו מקלט באלבניה, ורבים מהם תפסו מחסה באזורים כפריים במדינה בה הם הוגנו על ידי האוכלוסייה המקומית. בסוף המלחמה, אוכלוסיית יהודי אלבניה הייתה גדולה יותר מאשר לפני המלחמה, מה שהפך אותה למדינה היחידה באירופה בה גדלה האוכלוסייה היהודית במהלך מלחמת העולם השנייה. מתוך אלפיים יהודים בסך הכל, רק חמישה יהודים אלבניים נספו על ידי הנאצים. הם התגלו על ידי הגרמנים ולאחר מכן גורשו לפרישטינה.

בין פברואר למרץ 1939 העניק זוגו הראשון, מלך אלבניה מקלט ל-300 פליטים יהודים לפני שהודח על ידי איטליה הפשיסטית באפריל אותה שנה. כשהאיטלקים חזרו לממשלת הבובות האלבנית בבקשה לגרש את פליטיה היהודים, מנהיגי אלבניה סירבו, ובשנים שלאחר מכן, 400 פליטים יהודים נוספים מצאו מקלט באלבניה.

רפיק וסלי היה האלבני הראשון שזכה בתואר חסיד אומות העולם לאחר שהציל שתי משפחות יהודיות מידי השלטון הנאצי. במהלך המלחמה, בחלקים מסוימים של קוסובו ומקדוניה אשר נכבשו על ידי מעצמות הציר וסופחו לאלבניה, כ-600 יהודים נתפסו, וכתוצאה מכך נרצחו.

 בולגריה 

בולגריה הצטרפה למדינות הציר במרץ 1941 והשתתפה בפלישה ליוגוסלביה ויוון. ממשלת בולגריה בעלת ברית של גרמניה הנאצית בראשות בוגדאן פילוב, סייעה באופן מלא ופעיל בשואה באזורים כבושים. בפסח 1943 ריכזה בולגריה את הרוב הגדול של היהודים מיוון ויוגוסלביה, והעבירה אותם דרך בולגריה ומסרה אותם לתחבורה הגרמנית בדרכם לטרבלינקה, שם כמעט כולם נרצחו.

ההשתתפות הפעילה של בולגריה בשואה לא התרחבה לשטחה של בולגריה עצמה. לפני המלחמה ולאחר הפגנות שונות של הארכיבישוף סטפן מסופיה והתערבותו של דימיטר פשב, הופסק הגירוש המתוכנן של יהודי בולגריה (כ-50,000 יהודים) וגירושם למחנות הריכוז נדחה. בולגריה קיבלה הודעת תודה רשמית על ידי ממשלת ישראל למרות היותה בעלת ברית של גרמניה הנאצית.

דימיטר פשב היה סגן יושב ראש האספה הלאומית של בולגריה ושר המשפטים במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא מרד בקבינט הפרו-נאצי ומנע את גירוש 48,000 יהודי בולגריה. הוא נעזר בהתנגדות העזה של הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית. אף על פי שפשב היה מעורב בחקיקות אנטישמיות שונות שהועברו בבולגריה בשנים הראשונות של המלחמה, החלטת הממשלה לגרש את 48,000 יהודי בולגריה ב-8 במרץ 1943 הייתה יותר מדי עבור פשב. לאחר שנודע לו על הגירוש ניסה פשב מספר פעמים לפגוש את ראש הממשלה בוגדאן פילוב אך ראש הממשלה סירב לפוגשו. בהמשך הוא פנה לשר הפנים פטר גברובסקי בבקשה לבטל את הגירוש. לאחר שכנוע רב, התקשר גברובסקי לבסוף למושל קיוסטנדיל והורה לו לעצור את ההכנות לגירוש היהודים. לאחר המלחמה הואשם פשב באנטישמיות ואנטי-קומוניזם על ידי בתי המשפט הסובייטים, ונידון למוות. עם זאת, לאחר זעקה מהקהילה היהודית, עונשו הומר ל-15 שנות מאסר, אם כי שוחרר לאחר שנה אחת בלבד. מעשיו לא זכו להכרה לאחר המלחמה, והוא חי בעוני בבולגריה. רק בשנת 1973 הוא זכה בתואר חסיד אומות העולם. הוא נפטר באותה שנה.

 בלגיה 

באפריל 1943 עצרו אנשי ההתנגדות הבלגית את הטרנספורט העשרים ושחררו 231 אנשים. כמה ממשלות מקומיות עשו כל שביכולתן להאט או לחסום את תהליכי הרישום ליהודים שהיו חייבים לבצע על ידי הנאצים. אנשים רבים הצילו ילדים בכך שהסתירו אותם בבתים פרטיים ובפנימיות. מתוך כ-50,000 יהודים בבלגיה בשנת 1940, כ-25,000 גורשו - אם כי רק כ-1,250 שרדו. מארי ואמיל טאקט היו בעל ואישה שהצילו ילדים יהודים ועל כך הוענק להם תואר חסידי אומות עולם. הכומר ברונו ריינדרס היה נזיר בלגי קתולי שהתריס נגד הנאצים, כשהוא מיישם את הנחייתו של האפיפיור פיוס ה-12 להצלת היהודים, עבד עם בתי יתומים מקומיים, נזירות קתוליות והמחתרת הבלגית כדי לייצר זהויות כוזבות לילדים יהודים שהוריהם נתנו אותם ברצון בניסיון להציל את חייהם אל מול גירוש למחנות המוות. ברונו סיכן את חייו על ערכיו ועל מנת להציל את חייהם של כ-400 ילדים יהודים ומוערך כגוי צדק ביד ושם.

 דנמרק 

הקהילה היהודית בדנמרק הושפעה מעט מכיבוש גרמניה של דנמרק ב-9 באפריל 1940. הגרמנים אפשרו לממשלת דנמרק להישאר בתפקיד וקבינט זה דחה את התפיסה לגבי ה"שאלה היהודית" בדנמרק. לא הועברה חקיקה נגד יהודים והטלאי הצהוב לא הונהג בדנמרק. באוגוסט 1943 מצב זה עמד להשתנות מכיוון שממשלת דנמרק סירבה להכניס עונש מוות לחוק כפי שדרשו הגרמנים בעקבות סדרת שביתות ומחאות עממיות. גרמניה הנאצית אילצה את ממשלת דנמרק להתפטר. במהלך אירועים אלה, הדיפלומט גאורג פרדיננד דוקוויץ העביר לידידיו הדנים את הידיעה על הגירוש הצפוי של יהודי דנמרק, ובכך איפשר את הברחתם לשוודיה הנייטרלית של 95% מיהודי דנמרק והצלתם מהשמדה. על כך הוענק לו אות חסיד אומות העולם על ידי יד ושם. מספר קטן של יהודים, כ-450 בסך הכל, נתפסו על ידי הגרמנים ונשלחו לטרזיינשטט. פקידים דנים הצליחו להבטיח כי אסירים אלה לא ישלחו למחנות ההשמדה. דנמרק הצילה כ-7,200 יהודים סביב אוקטובר 1943.

 הולנד 

בהתבסס על אוכלוסיית 1940 המונה 9 מיליון נפש, 5,516 היהודים שחולצו בהולנד מהווים את המספר הגדול ביותר לנפש: 1 מכל 1,700 הולנדים זכה במדליית חסיד אומות העולם. הבולטים שבהם כוללים את וילם ארונדאוס, האמן ההולנדי ולוחם המחתרת ההולנדית שסייע בזיוף מסמכים המאפשרים למשפחות יהודיות לברוח מהמדינה.

חרטראודה וייסמילר-מאייר, שסייעה להציל כ-10,000 ילדים יהודים מגרמניה ואוסטריה רגע לפני פרוץ המלחמה בקינדר-טרנספורט ובאוניית התחבורה האחרונה שיצאה מהולנד לבריטניה במאי 1940.

יאן זווארטנדיק, אשר בתור נציג קונסולרי הולנדי בקובנה, ליטא, הוציא אשרות יציאה ששימשו לבין 6,000–10,000 פליטים יהודים לברוח מהתופת.

מיפ חיס ומשפחתה אשר עזרו לאנה פרנק ומשפחתה.

ססיליה לוץ, מורה וחברת המחתרת ההולנדית, שהצילה ילדים יהודים במהלך המלחמה.

מריון פריצ'רד סייעה להציל כ-150 יהודים הולנדים, רובם ילדים, בכל זמן הכיבוש הגרמני בהולנד.

יאן ואן הולסט שימש כגורם למניעת גירוש יהודים והריגתם במהלך השואה.

משתתפי שביתת פברואר היו חברים לשביתה הכללית שהתקיימה בהולנד הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה, ואורגנה על ידי המפלגה הקומוניסטית ההולנדית (CPN) שהייתה אז מחוץ לחוק, כנגד רדיפת היהודים ופעולותיהם האנטישמיות של הנאצים ועוזריהם. המניע לפרוץ השביתה היה סדרת מעצרים ופוגרומים שבוצעו על ידי הגרמנים בשכונות היהודיות של אמסטרדם. השביתה החלה ב-25 בפברואר 1941 ונמשכה יומיים. במהלך יומה השני של השביתה נטלו בה חלק 300 אלף איש. ביומה השלישי דוכאה השביתה באלימות על ידי הכובשים הגרמנים. שביתת פברואר 1941 נחשבת לאחת מפעולות המחאה הראשונות כנגד הנאצים באירופה הכבושה, והיא המחאה ההמונית היחידה שהתקיימה כנגד שילוחיי היהודים, אשר אורגנה על ידי לא-יהודים.

הכפר ניולנדה שהקים מכסה לתושבים להצלת יהודים. זהו אחד המקומות יוצאי הדופן שבו התגייסו תושבי כפר שלם להסתרת יהודים ולהצלת חייהם מידי משטר האימים הנאצי, תוך סיכון חיים. מאתים ושניים תושבי הכפר ניולנדה והסביבה הוכרו כחסידי אומות העולם, והוא אחד משני יישובים שהוכרו באופן קולקטיבי כחסידי אומות העולם. בשנת 1988 הוקמה ביד ושם אנדרטה לכבוד תושבי הכפר.

 הונגריה 

המחתרת החלוצית הציונית בהונגריה בתקופת השואה פעלה בתקופת השואה (1941-1945) והיא נקראת גם מחתרת תנועות הנוער הציוניות 1944.

המחתרת בהונגריה הורכבה מחברי תנועות הנוער החלוציות - מכבי הצעיר, השומר הצעיר, דרור ו"הבונים" (שנוסדה בלונדון בשנת 1929, על ידי וולסלי (פנחס) אהרון (סבו של הזמר דויד ברוזה), בני עקיבא והנוער הציוני. מטרתם הייתה להציל מספר רב של יהודים באמצעות פעולות הצלה ולא פעולות לחימה, מרד או נקמה. במחתרת תנועות הנוער הציוניות התקיים שיתוף פעולה בין תנועתי יעיל וייחודי בין חברי התנועות השונות. שיתוף פעולה בין תנועתי זה היה אחד מגורמי ההצלחה של מבצעי ההצלה הרבים של המחתרת בהונגריה. פעילות המחתרת החלה כבר בשנת 1941, כאשר הגיעו לממלכת הונגריה הפליטים הראשונים מפולין שנכבשה על ידי הנאצים ובשנת 1942 מסלובקיה. עיקר הפעילות תוכנן והתבצע בבודפשט, אך גם בערי השדה באזורי הגבול של הונגריה עם סלובקיה, אוסטריה, זקרפטיה, (קרפטורוס) רומניה, ויוגוסלביה. פעילותם של חברי המחתרת החלוצית בהונגריה הביאה להצלת מעל 30,000 נפשות.

 מאבק אזרחי 
במרץ 1942 החלו הגירושים ההמוניים של יהודי סלובקיה למחנה ההשמדה אושוויץ, מה שהביא לניסיונם של רבים מאלו שלא נשלחו, לברוח להונגריה, שטרם נכבשה אז על ידי הנאצים. מבין פליטים רבים אלו שהגיעו להונגריה, בלטו במיוחד חברי תנועות הנוער הציוניות. אלו, שכבר פגשו בסלובקיה פליטים שהגיעו מפולין. מסיפוריהם הם הבינו כי רדיפה זו שונה מאלו שהיו רגילים לה, ושאין לראות בגרוש ובהתנכלות ליהודים עוד גל של פוגרומים.

במרס 1942 קמה בהונגריה ממשלה בראשות מיקלוש קאלאי אשר דחתה בעקביות את דרישות גרמניה להחיל את הפתרון הסופי על יהודי הונגריה, ואף התירה בעצימת עין, לאלפי יהודים להיכנס לתחומה, ולארגונים יהודיים לסייע להם. באוקטובר 1942, בהתאם להחלטות ועידת ואנזה בקשר לפתרון המלא והסופי של השאלה היהודית, דרשו הגרמנים נקיטת אמצעים כלפי יהודי הונגריה בדומה לאלו שהופעלו בסלובקיה, ברומניה ובקרואטיה. הדרישה כללה בין השאר הרחקה מוחלטת של היהודים מחיי הכלכלה והתרבות, סימונם בטלאי צהוב והתחלת גירושם. ממשלת הונגריה דחתה בשלב זה את תביעתם של הגרמנים בתואנה כי השאלה היהודית היא עניין פנימי של הונגריה וכי היא תפתור אותה בדרכה שלה.

 משימות ההצלה של המחתרת החלוצית 
פעילות המחתרת נפרשה לאורך כל נקודות הגבול של הונגריה עם סלובקיה, אוסטריה, קרפטורוסיה, פולין, צ'כיה לשעבר, רומניה, ויוגוסלביה. הפעילות גם חדרה לתוך מחנות העבודה, בתי-הכלא, והגטאות. מטרתם הייתה להציל את מספר היהודים הרב ביותר, וכן להפיץ את המידע על מעשי הזוועה של הנאצים על-מנת להזהיר את היהודים, ולעודדם לברוח כל עוד הדבר אפשרי. פעילי המחתרת החלוצית אומנם קיבלו תמיכה כלכלית מסוימת מחברי קהילה שונים אשר תמכו בפעילות המחתרתית הציונית, אך לא קיבלו באופן רשמי את עזרתו של ממסד הקהילה היהודית בהונגריה, ולעיתים אלו אף סירבו לסייע להם במפעל הצלתם. חברי התנועות שקודם למלחמה עסקו בהכשרה חקלאית, קניית השפה העברית ופעולות תרבות שונות, נדרשו כאנשים צעירים חסרי ניסיון לעמוד בפני שאלות הרות גורל, כגון הבחירה בין דרכי ההצלה השונות שבהן יכלו לנקוט. הפעילות המחתרתית התבטאה בתחומים הבאים

 הטיול 
הברחת פליטים יהודים מסלובקיה להונגריה ומשם לרומניה כונתה בפי חברי המחתרת החלוצית בהונגריה טיול, והייתה לאחת המשימות החשובות בה לקחו חלק רבים מחברי תנועות הנוער השונות בהונגריה וסביבתה. הפליטים מסלובקיה וכן פליטים ממדינות אחרות, הגיעו להונגריה ופגשו את חברי תנועות הנוער אליה השתייכו, שידעו את השפה הונגרית והכירו את מקומות המסתור ודרכי המילוט. מוסדות הקהילה היהודית בהונגריה לא לקחו חלק בהברחת הפליטים מסלובקיה ובקליטתם בהונגריה, ונראה כי הפנו עורף לאותם פליטים שפנו אליהם בבקשת עזרה, זאת בשל החשש מהעונשים הכבדים אשר הוטלו על נותני חסות לפליטים בהונגריה. חברי המחתרת לעומת, זאת קלטו את הפליטים, סיפקו להם מקום דיור, תלושי מזון ומסמכים מזויפים. בשל האיום הכבד היה על הפליטים וכן על חברי המחתרת להחליף מקום מגורים ומסמכים בתדירות גבוהה על מנת שלא להיתפס. פליטים רבים אלו המשיכו את דרכם לרומניה. פעולה שנעשתה תוך שיתוף פעולה בין תנועות הנוער השונות וכן על ידי תשלום לאיכרים וסוחרים מקומיים שסייעו להעברת הגבול. מבצע ההברחה המאורגן נפסק ב-23 באוגוסט 1944 כשרומניה הפסיקה את תמיכתה בגרמנים והצטרפה להילחם לצד ברית המועצות. הגבול הרומני-הונגרי הפך לשדה קרב. לפי הרישומים בספרי הקהילות של הערים ארד ו-טורדה 15,000 בני נוער יהודי עברו את הגבול באופן בלתי לגאלי בפרק זמן שבין החודשים אפריל – אוגוסט 1944.הטיול, הציל ממות בטוח את משתתפיו והיה חסר תקדים בהיקפו במלחמת העולם השנייה באירופה הכבושה על ידי הגרמנים.

 זיוף תעודות ומסמכים 
הפליטים אשר ברחו והוברחו להונגריה ומהונגריה, נדרשו למסמכים מזויפים על-מנת לשרוד. לכן עסקו חברי המחתרת ברכישת וזיוף תעודות, מסמכים ודרכונים. שיטות זיוף התעודות היו מגוונות ויצירתיות. אחת הדרכים העיקריות להחלפת הזהות הייתה ניצול של תור האנשים הארוך שהשתרך בפתחו של משרד הרישום המרכזי בבודפשט. חברי המחתרת הסתננו לתוכו ובזמן ההמתנה הממושך בחנו בחשאי את ספרי הרישום הגדולים, ואיתרו שמות של אזרחים בעלי גיל דומה לפליטים אשר הזדקקו לתעודות. כשמצאו, היו משננים את שם האזרח, את שמות הוריו ואת מקום הולדתו. כשהגיע תורם היו מבקשים תעודת לידה לשם אותו איתרו וכשהייתה בידם התעודה יכלו להזמין באמצעות שירות הדואר את תעודות הלידה של ההורים, דבר שסיפק להם הוכחה להיותם בעלי שורשים הונגריים. מחודש אוגוסט פעל משרד של תנועות הנוער הציוניות בבית הזכוכית בניהולו של רפי בנשלום. במשרד זה חילקו פעילי המחתרת את התעודות המזויפות, קיבלו את משימותיהם, תדרכו את המועמדים לבריחה מעבר לגבול, לשם הגיעו המסרים המוצפנים על הצלחה בגניבת גבול ומשם כיוונו את השליחים-הקשרים למחנות עבודות הכפייה. לבית הזכוכית הגיעו הידיעות על חברי מחתרת שנתפסו ונכלאו ומשם דאגו לפדותם מהשבי. במשרד "החלוץ" התנהלו הדיונים והמשא ומתן עם נציגי קבוצות האנטי גרמניות והאנטי פשיסטיות על שיתוף פעולה – ללא ידיעת הנהלת בית הזכוכית גם ההתייעצויות של הנהגת מחתרת תנועות הנוער הציוניות נערכו עתה בין כותלי בית הזכוכית הבטוחים, במקום במקומות המפגש המזדמנים והמסוכנים בבתי קפה ובפארקים.

 הפיליפינים 
במעשה הומניטרי בפיליפינים, מנואל קזון, נשיא חבר העמים הראשון של הפיליפינים, הקל על כניסתם לפליפינים של פליטים יהודים שנמלטו ממשטרים פשיסטיים באירופה, תוך שהוא נתון לביקורות רבות.

 יוון 

בפרסומי הקרן לקידום לימודי יהדות ספרד ותרבותה נכתב "אי אפשר לשכוח את היוזמות החוזרות ונשנות של ראש הכנסייה המטרופוליטן הנוצרית האורתודוקסית היוונית מסלוניקי, גנאדיוס, נגד הגירושים, ובעיקר מכתב המחאה הרשמי שנחתם באתונה ב-23 במרץ 1943, על ידי הארכיבישוף דמסקינוס של הכנסייה היוונית האורתודוקסית יחד עם 27 מנהיגים בולטים מארגונים תרבותיים, אקדמיים ומקצועיים. המסמך, שנכתב בשפה ברורה, מתייחס לקשרים ההדוקים בין אורתודוקסים נוצרים ליהודים, המזהים אותם במשותף כיוונים, ללא בידול. מסמך כזה הוא ייחודי בכל אירופה הכבושה, באופיו, בתוכנו ובתכליתו".

275 יהודי האי זקינתוס, שרדו את השואה. כאשר הוצג לראש העיר של האי, לוקאס קארר (Λουκάς Καρρέρ), הצו הגרמני למסור רשימת יהודים, חזר הבישוף כריסוסטומוס לגרמנים המופתעים עם רשימה של שני שמות, שלו ושל ראש העיר. יתר על כן, הבישוף כתב מכתב להיטלר עצמו, לפיו יהודי האי נמצאים בפיקוחו. בינתיים אוכלוסיית האי הסתירה כל אחד ואחת מבני הקהילה היהודית. כשהאי כמעט ונעלם לחלוטין עקב רעידת האדמה הגדולה של שנת 1953 , העזרה הראשונה הגיעה ממדינת ישראל עם מסר שכותרתו "יהודי זקינתוס מעולם לא שכחו את ראש העיר שלכם או את הבישוף האהוב שלכם ואת מה שעשו ועשיתם למעננו".

לקהילה היהודית של וולוס, מהעתיקות ביותר ביוון, היו פחות אבדות בנפש מכל קהילה יהודית אחרת ביוון בזכות ההתערבות והדינמיות המתוזמנות של המחתרת הקומוניסטית, חזית השחרור הלאומית, והזרוע הצבאית שלה, צבא השחרור העממי היווני (ELAS), ושיתוף הפעולה המוצלח של ראש הכנסייה הנוצרית האורתודוקסית היוונית, והרב הראשי של וולוס, משה שמעון פסח.

אליס, נסיכת באטנברג, שהייתה רעייתו של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק ואמם של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, וחמותה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, שהתה באתונה הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה, והגנה על פליטים יהודים, והוכרה בהמשך כחסידת אומות העולם על ידי יד ושם. אף על פי שהגרמנים והבולגרים גירשו מספר רב של יהודים יוונים, אחרים הוסתרו בהצלחה על ידי שכניהם היוונים.

 יפן 
ממשלת יפן הבטיחה את בטיחות היהודים בסין וביפן. גנרל הצבא היפני הידקי טוג'ו קיבל פליטים יהודים בהתאם למדיניות הלאומית היפנית ודחה את המחאה הגרמנית. פומימרו קונואה וצ'יאונה סוגיהארה עזרן לאלפי יהודים לברוח מהשואה.

 ליטא 
150px|ממוזער|שמאל|צ'יאונה סוגיהארה, הקונסול הכללי היפני בקובנה, שבניגוד למדיניות היפנית, הוציא אלפי אשרות ליהודים שנמלטו מפולין הכבושה על ידי גרמניה

על פי הנתונים הקיימים ביד ושם, עד לינואר 2019 זוהו 904 מחלצים יהודים בליטא, ואילו בקטלוג שהורכב על ידי המחלקה להנצחת מצילי יהודים במוזיאון היהודי הממלכתי בליטא, מצוינים 2,300 ליטאים כמצילי יהודים בשואה, ביניהם 159 אנשי דת.

הרפובליקה של ליטא בעקבות כיבוש פולין על ידי גרמניה הנאצית וברית המועצות בספטמבר 1939, קיבלה וארחה במדינתם מספר פליטים פולנים ויהודים וכן חיילי צבא פולין שהובסו במלחמה. חלק מהפליטים האלה ניצלו מאוחר יותר מסובייטים (ובסופו של דבר מהנאצים) על ידי הקונסול הכללי היפני בקובנה צ'יאונה סוגיהארה, לאחר כיבוש ליטא בידי ברית המועצות 15 ביוני 1940. סוגיהארה הוציא אלפי אשרות ליהודים שנמלטו מקובנה לאחר כיבוש ליטא על ידי ברית המועצות, בניגוד לפקודות מפורשות של משרד החוץ היפני. סוגיהארה, הדיפלומט הזר האחרון שעזב את קובנה, המשיך להחתים אשרות מהחלון הפתוח של הרכבת היוצאת שלו. לאחר המלחמה פוטר סוגיהארה משירות החוץ היפני, לכאורה עקב קיצוצים. בשנת 1985 קיבלו אשתו ובנו של סוגיהארה את כבוד חסידי אומות העולם בירושלים, מטעם סוגיהארה החולה באותה העת שמת בשנת 1986.

כמו גם במדינות אחרות מצילים מליטא הגיעו משכבות שונות של החברה. הדמויות האיקוניות ביותר הן הספרנית אונה שימאיטה, הרופא פיאטרס באובליס, הסופר קאזיס בינקיס ורעייתו העיתונאית סופיה בינקיינה, המוזיקאי ולאדאס ורצ'יקאס, הסופר והמתרגם דנוטה זובוביינה (צ'יורליוניטה) ובעלה ולדימירס זובובאס, הרופא אלנה קוטורגינה, הרופא וולאס דרופאס. פראנאס מייז'ליס, הכומר הקתולי Juozapas Stakauskas, המורה ולאדאס ז'מאטיס, הנזירה הקתולית מריה מיקולסקה ואחרים.

נשיא ליטא מכבד מדי שנה מצילים יהודים לרגל יום הזיכרון הלאומי לרצח עם של יהודי ליטא, המצוין ב-23 בספטמבר לציון שחרור גטו וילנה באותו יום בשנת 1943.

 סין 
חה פנגשאן, היה דיפלומט סיני, שבהיותו הקונסול הכללי של הרפובליקה הסינית בווינה בין השנים 1938–1940 הציל מאות ואולי אף אלפי יהודים מציפורני הנאצים. הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם. פנגשאן החל להנפיק אשרות ליהודים לשאנגחאי, שחלקם בתקופה זו עדיין היה בשליטת הרפובליקה הסינית, מסיבות הומניטריות. בין השנים 1933–1941, שאנגחאי, תחת הכיבוש היפני, קיבלה ללא תנאי מעל 18,000 פליטים יהודים שנמלטו מהשואה באירופה, מספר גדול יותר מאלה שנלקחו על ידי קנדה, ניו זילנד, דרום אפריקה והודו הבריטית יחד במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר 1943, הגטו היפני הכובש שהשתייך לנאצים כינס את הפליטים היהודים בשאנגחאי לאזור שכונה גטו שאנגחאי. רבים מהפליטים היהודים בשאנגחאי היגרו לארצות הברית וישראל לאחר 1948 בעקבות מלחמת האזרחים הסינית.

 ספרד 
במדינה הספרדית, כמה דיפלומטים תרמו באופן פעיל מאוד להצלת יהודים בתקופת השואה. שני הבולטים שבהם היו אנחל סאנס בריס, שהציל כחמשת אלפים יהודים הונגרים בכך שסיפק להם דרכונים ספרדים בעת תפקידו כשגריר ספרד בהונגריה. ואדוארדו פרופר דה קאייחון, שעזר לאלפי יהודים להימלט מצרפת לספרד. דיפלומטים אחרים בעלי תפקיד רלוונטי היו ברנרדו רולנד דה מיוטה (קונסול ספרד בפריז), חוסה רוחאס מורנו (שגריר בבוקרשט), מיגל אנגל דה מוגירו (דיפלומט בשגרירות בבודפשט), סבסטיאן רומרו רדיגאלס (קונסול באתונה), חוליו פלנסיה טובאו (דיפלומט בשגרירות בסופיה), חואן שוורץ דיאז פלורס (קונסול בווינה) וחוסה רואיס סנטלה (דיפלומט בשגרירות בברלין).

 סרביה 

לאחר הפלישה ליוגוסלביה, המדינה נכבשה על ידי גרמניה וחלק מהאזורים נכבשו על ידי איטליה, הונגריה, בולגריה ואלבניה והתקיימה גם המדינה העצמאית של קרואטיה. לאחר מסע הפצצה על ערי סרביה הגדולות, התקיים משטר בובות גרמני בראשות מילאן נדיץ', שיחד עם הצבא הגרמני וכוחות הכיבוש רדפו את היהודים בסרביה, באזור ווביובינה הכבושה בהונגריה ובשטח שהיה בידי האוסטאשה. יהודים סרבים שלא הועברו למחנות ריכוז בגרמניה נרצחו או במחנות הריכוז הנאציים בתוך סרביה (כגון מחנה הריכוז צרווני קרסטו ומחנה הריכוז באנייצה) או הועברו למחנה הריכוז יאסנובאץ שהיה בשליטת האוסטאשה, ונרצחו שם. יהודים שחיו באזורים הכבושים בהונגריה עמדו בפני הוצאות להורג המוניות, והידוע לשמצה ביותר היה הטבח בדרום באצ'קה.

אזרחים סרבים היו מעורבים בהצלת אלפי יהודי יוגוסלביה בתקופה זו. מרים שטיינר-אביעזר, חוקרת יהדות יוגוסלביה וחברה בוועד הגויים הצדיקים של יד ושם קובעת: "הסרבים הצילו יהודים רבים. בניגוד לתדמית הנוכחית שלהם בעולם, הסרבים הם עם ידידותי, נאמן שלא יפקיר את שכנים." נכון לשנת 2017 יד ושם מכיר ב-135 סרבים כחסידי אומות העולם, המספר הגבוה ביותר מכל מדינות הבלקן.

 פולין 

בפולין הייתה אוכלוסייה יהודית גדולה מאוד, ולדברי ההיסטוריון נורמן דייוויס, יהודים רבים יותר נהרגו והוצלו בפולין מאשר בכל מדינה אחרת. בדרך כלל נתון הניצולים נע בין 100,000–150,000. האנדרטה במחנה ההשמדה בלז'ץ מנציחה 600,000 יהודים נרצחים ו-1,500 פולנים שניסו להציל יהודים. אלפים בפולין זכו לכבוד חסידי אומות העולם על ידי יד ושם, המהווים את הקונטיננט הלאומי הגדול ביותר. מרטין גילברט כתב כי "פולנים שסיכנו את חייהם להצלת היהודים הם אכן היוצא מן הכלל. אך ניתן היה למצוא אותם בכל פולין, בכל עיירה וכפר."

במהלך הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה, פולין הייתה המדינה היחידה שבה כל עזרה הניתנת לאדם בעל אמונה או מוצא יהודי הייתה עונשה מוות. עם זאת, 6,532 גברים ונשים (יותר מכל מדינה אחרת בעולם) הוכרו כמצילים על ידי יד ושם בישראל.

פולין בתקופת השואה של מלחמת העולם השנייה הייתה בשליטה מוחלטת של האויב. בתחילה מחצית פולין נכבשה על ידי הגרמנים, כמו גם גנרלגוברנמן ונציבות הרייך אוסטלנד. והחצי השני על ידי הסובייטים, יחד עם השטחים של היום בלארוס ואוקראינה. רשימת האזרחים הפולנים שהוכרה רשמית כוללת 700 שמות של אלו שאיבדו את חייהם בזמן שניסו לעזור לשכניהם היהודים. היו גם קבוצות, כמו ארגון ז'גוטה הפולני והוועד לתיאום יהודי, שנקטו בצעדים דרסטיים ומסוכנים להצלת קורבנות.

יהודים נעזרו גם בדיפלומטים מחוץ לפולין. קבוצת Ładoś הייתה קבוצה של דיפלומטים פולנים ופעילים יהודים שיצרו בשווייץ מערכת בלתי חוקית בעזרתה של אמריקה הלטינית דרכונים שמטרתם לעזור לאלפי יהודי אירופה לחמוק מן השואה. כ-10,000 יהודים קיבלו דרכונים כאלה, מתוכם מעל 3,000 ניצלו. יהודים רבים קיבלו עזרה על ידי הנריק סלביק, בכך שהעניק להם דרכונים פולניים.

 פורטוגל 
היסטוריונים מעריכים כי עד מיליון פליטים נמלטו מהנאצים דרך פורטוגל במהלך מלחמת העולם השנייה, מספר מרשים בהתחשב בגודל אוכלוסיית המדינה באותה תקופה (כ-6 מיליון). ראש ממשלת פורטוגל אנטוניו דה אוליביירה סלזאר התיר לכל הארגונים היהודים הבינלאומיים – HIAS, HICEM, ועדת ההפצה היהודית האמריקאית, הקונגרס היהודי העולמי וועדות הסיוע היהודיות הפורטוגליות – להתבסס בליסבון. בשנת 1944, בהונגריה, בעודם מסכנים את חייהם, הדיפלומטים קרלוס סמפאיו גארידו וקרלוס דה ליז , בתיאום עם סלזאר סייעו ליהודים רבים להימלט מהנאצים ובעלי בריתם ההונגרים. ביוני 1940, כשפלשה גרמניה לצרפת, קונסול פורטוגל בבורדו, ארישטידש דה סוזה מנדש הוציא אשרות, ללא הבחנה, לאוכלוסייה היהודית מבלי לבקש הרשאות קודמות מליסבון כפי שהיה אמור לעשות. לא ניתן לקבוע את מספר הויזות שהונפקו על ידי סוזה מנדש. פורטוגלים נוספים שנמנו על הצלת יהודים במהלך המלחמה הם פרופסור פרנסיסקו פאולה לייט פינטו ומשה בן-שבת אמזאלג, יהודי מסור ותומך בסלזאר שעמד בראש הקהילה היהודית בליסבון במשך יותר מחמישים שנה (משנת 1926 עד 1978). לייט פינטו, מנכ"ל הרכבות הפורטוגזיות, יחד עם אמזאלג, ארגנו כמה רכבות שהגיעו מברלין ומערים אחרות, עמוסות בפליטים יהודים.

 פינלנד 
ממשלת פינלנד סירבה בדרך כלל לגרש את יהודי פינלנד לגרמניה. נאמר כי פקידי ממשל פיניים אמרו לשליחי גרמניה כי "אין לפינלנד שום בעיה יהודית". עם זאת, המשטרה החשאית ה-ValPo גירשה בשנת 1942, 8 יהודים שהיו פליטים שביקשו מקלט בפינלנד. יתר על כן, נראה מאוד סביר כי פינלנד גירשה שבויי מלחמה סובייטים, ביניהם מספר יהודים. אולם רוב היהודים הפינים הוגנו על ידי הלחימה המשותפת של הממשלה עם גרמניה. אנשיהם הצטרפו לצבא הפיני ונלחמו בחזית.

האדם הפיני הבולט ביותר שהיה מעורב בסיוע ליהודים היה אלגות' ניסקה  (1888–1954). בסך הכל זייף ניסקה דרכונים עבור 48 יהודים במהלך שנת 1938 והרוויח 2.5 מיליון מארק פיני (890,000 דולר או 600,000 פאונד בכסף של היום) תמורתם. ידוע שרק שלושה מהיהודים שרדו את השואה ואילו עשרים נתפסו. גורלם של עשרים וחמישה האחרים אינו ידוע.

 צרפת 

האב מארי-בנואה היה צרפתי מהמסדר הקפוצ'יני שסייע להבריח כ-4000 יהודים מן הנאצים בדרום צרפת ובהמשך הוכר על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם. בעיירה הצרפתית לה שמבון-סור-ליניון הגנו גם כן על כמה אלפי יהודים, והוא אחד משני יישובים שהוכרו באופן קולקטיבי כחסידי אומות העולם. הדיפלומט הברזילאי לואיס מרטינס דה סוסה דנטאס הוציא אשרות דיפלומטיות ברזילאיות באופן בלתי חוקי למאות יהודים בצרפת של וישי והציל אותם ממוות כמעט בטוח. סי קאדור בן גבריט ראש הדת של המרכז האיסלאמי בצרפת, סייע ליותר מאלף יהודים על ידי מסירת תעודות זהות מזויפות ליהודי פריז במהלך הכיבוש הגרמני בצרפת. הוא גם הצליח להסתיר משפחות יהודיות רבות בחדרי מסגד בפריז וכן במגורים ובאזורי תפילת הנשים. אף על פי כן, לא הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם. הכומר פול ורגארה ואשתו מרסל נתנו מחסה לילדים יהודים וסיפקו תעודות זהות מזויפות ליהודים הנרדפים. בפברואר 1943 הם הצליחו להציל 63 ילדים, בעזרת חברי קהילת האורטוריה ושל תנועת הצופים והצופות המאוחדים של צרפת.« Dossier n°3980, Paul Vergara et Marcelle Vergara Roberty [archive] » Accès libre, sur Comité français pour Yad Vashem, 1988 (consulté le 15 avril 2022)

 מנהיגים ודיפלומטיים 
150px|ממוזער|שמאל|הדיפלומט השוודי ראול ולנברג ועמיתיו הצילו עד 100,000 יהודים הונגרים בכך שסיפקו להם תעודות דיפלומטיות.
 פר אנייר – דיפלומט שוודי בבודפשט, שסייע בכך שהנפיק דרכונים זמניים ליהודי הונגריה כדי להגן עליהם מפני מעצר וגירוש למחנות. אנייר שיתף פעולה עם ראול ולנברג כדי להציל את חייהם של אלפי יהודים.
 ולדיסלב ברטושבסקי, פעיל ז'גוטה פולני.
 הרוזן פולקה ברנדוט – דיפלומט שוודי, שניהל משא ומתן לשחרור 27,000 איש (שחלק ניכר מהם היו יהודים) לבתי חולים בשוודיה.
 היירם בינגהאם הרביעי – סגן קונסול אמריקאי במרסיי, צרפת, 1940–1941.
 חוסה קסטיינוס קונטררס - קולונל ודיפלומט אל סלוודורי, שתוך כדי עבודה כקונסול הכללי בז'נבה מ-1942 עד 1945, וכן בשיתוף עם ג'ורג' מנטלו, סייע ליהודים מרדיפות הנאצים על ידי מתן תעודות מזויפות של לאום סלבדורי.
 גאורג פרדיננד דוקוויץ - דיפלומט גרמני בשגרירות ארצו בדנמרק. התריע את הפוליטיקאי הנס הדטופט על התוכניות הגרמניות הממשמשות ובאות לגירוש הקהילה היהודית בדנמרק, ובכך אפשר להציל רבים מיהודי דנמרק.
 האראלד אדלסטם - דיפלומט שוודי בנורווגיה שעזר, הגן והבריח מאות יהודים והמחתרת הנורווגית לשוודיה.
 גיזי פליישמן - הובילה את קבוצת העבודה בברטיסלאבה, אחת מקבוצות ההצלה החשובות ביותר, בשותפות עם הרב חיים מיכאל דב ויסמנדל. הם ניהלו משא ומתן בהצלחה עם הנאצים בתחילת 1942 להפסקת ההובלות מסלובקיה וכעבור כמה חודשים, באמצעות התוכנית האירופית, לנסות לעצור את ההובלות מאזורים אחרים באירופה. הם דרשו להפציץ את קווי הרכבת לאושוויץ וחיברו והפיצו את דו"ח ורבה-וצלר בשנת 1944.
 פרנק פולי - סוכן MI6 בריטי סמוי כקצין דרכונים בברלין, הציל כ-10,000 איש על ידי הנפקת דרכונים מזויפים לבריטניה ולמנדט הבריטי בארץ ישראל.
 רפאל טרוחיו - שליט הרפובליקה הדומיניקנית שהבטיח לקבל 100,000 פליטים יהודים לרפובליקה הדומיניקנית בשנת 1938 לאחר שפרנקלין רוזוולט ארגן ועידה בינלאומית כדי לדון ברדיפת היהודים. הרפובליקה הדומיניקנית הייתה האומה היחידה שקיבלה מהגרים יהודים לאחר הכנס.
 אלברט גרינג - איש עסקים גרמני שעזר ליהודים ולמתנגדי הנאצים לשרוד בגרמניה. גרינג הוא אחיו הצעיר של הרמן גרינג, פושע מלחמה נאצי, איש צבא ופוליטיקאי שהיה מראשי משטרו של אדולף היטלר, מפקד הלופטוואפה ומשרד התעופה.
 פאול גרינינגר - מפקד משטרה שווייצרי שסיפק מסמכים כוזבים ליותר מ-3,000 פליטים כדי שיוכלו להימלט מאוסטריה בעקבות האנשלוס.
 וילם הוזנפלד - קצין גרמני שעזר לפסנתרן ולדיסלב שפילמן, יהודי פולני ולרבים אחרים.
 סיישרו איטגאקי - שר ביפן שאימץ יחד עם ראש הממשלה פומימרו קונואה מדיניות לאומית יפנית לקבלת פליטים יהודים.
 לינדון ג'ונסון - הנשיא העתידי של ארצות הברית אשר, כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1938, סייע למנצח האוסטרי אריך ליינסדורף להשיג תושבות קבע בארצות הברית. בהמשך סייע ג'ונסון ליהודים להיכנס לארצות הברית דרך אמריקה הלטינית ולהפוך לעובדים בפרויקטים של מינהל הנוער הלאומי בטקסס.
 קונסטאנטין קאראדז'ה - דיפלומט רומני, שהציל למעלה מ-51,000 יהודים מגירוש והשמדה.
 קרל לוץ - קונוסול שווייץ בהונגריה הגן על רבבות יהודים בהונגריה.
 לואיס מרטינס דה סוסה דנטאס - דיפלומט ברזילאי, שבתקופת שירותו בצרפת במהלך מלחמת העולם השנייה הציל חייהם של יהודים רבים כאשר סיפק להם ויזות בניגוד לעמדתה המוצהרת של ממשלתו.
 ג'ורג'ה מנדל-מנטלו - היה איש עסקים, בנקאי, נדבן ודיפלומט יהודי-רומני, יליד טרנסילבניה, מאוחר יותר איטלקי, ששימש בימי מלחמת העולם השנייה והשואה כקונסול כבוד של אל סלוודור בשלוש ארצות במזרח אירופה וסידר הגנה ומסמכים לרבים מהיהודים.
 סלאחטין אולקומן - דיפלומט טורקי שהציל את חייהם של כ-42 משפחות טורקיות יהודיות, יותר מ-200 נפשות, בקרב קהילה יהודית שמנתה כ-2,000 נפשות לאחר שהגרמנים כבשו את האי רודוס בשנת 1944.
 ראול ולנברג - דיפלומט שוודי. ולנברג הציל את חייהם של רבבות יהודים שנידונו למוות בטוח בידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה. בינואר 1945, ולנברג נכלא במטה של רודיון מלינובסקי בדברצן ומאז נעלם.
 ניקולס וינטון - סוכן בורסה בריטי שארגן את הקינדר-טרנספורט הצ'כי ששלח 669 ילדים (רובם יהודים) לאומנה באנגליה, משוודיה, צ'כוסלובקיה ואוסטריה לאחר ליל הבדולח. ניקולס וינטון היה מועמד לפרס נובל לשלום לשנת 2008.

 מנהיגים דתיים 
 פיוס השנים עשר - הטיף נגד גזענות באנציקליקה. השתמש ברדיו הוותיקן כדי להוקיע את רציחות הגזע ונגד האנטישמיות. פעל באופן ישיר אל מול פקידי הציר על מנת להפסיק את גירוש היהודים. פתח את מקדשי הוותיקן ליהודי רומא במהלך הפלישה הנאצית.
 יוחנן העשרים ושלושה - הבריח מספר רב של יהודים קרואטים, בולגרים והונגרים על ידי סיוע להגירה שלהם לארץ ישראל המנדטורית. יוחנן העשרים ושלושה ירש את פיוס ה-12 בתפקיד האפיפיור, ותמיד אמר שהוא פעל על פי פקודותיו של פיוס ה-12 במעשיו להצלת יהודים.
 פייר-מארי ז'רלייה - קרדינל קתולי צרפתי שסירב למסור ילדים יהודים על ידי כך ששמר עליהם בבתים קתוליים.
 אלויזיה סטפינאץ - הארכיבישוף מזאגרב שגינה את מעשי הזוועה של הקרואטיים נגד הסרבים והיהודים, והוא עצמו הציל קבוצת יהודים. הוא הכריז בפומבי באביב 1942 כי "אסור להשמיד צוענים ויהודים והם אינם שייכים לגזע נחות".
 פאבל גוידיץ' - כומר רוסיני, שמחה על רדיפת יהודי סלובקיה. גוידיץ' הוכרז על ידי הכנסייה והוכר על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם.
 אנג'לו רוטה - שגריר הוותיקן בהונגריה. מחה באופן אקטיבי על התעללות ההונגרית בהיהודים, ועזר לשכנע את האפיפיור פיוס ה-12 לשדל את מנהיג הונגריה מיקלוש הורטי להפסיק את גירושם. הוא הוציא דרכונים ליהודים ו-15,000 מקומות מחסה. הוא הקים "גטו בינלאומי", הכולל יותר מ-40 בתים בטוחים המסומנים על ידי הוותיקן וסמלים לאומיים אחרים. 25,000 יהודים מצאו מקלט בבתים הבטוחים הללו. במקומות אחרים בעיר הסתירו מוסדות קתוליים עוד כמה אלפי יהודים.
 מטילדה גטר - אחת האחיות פרנציסקניות למשפחת מרי  עזרה ליהודים להימלט מגטו ורשה. המנזר של גטר חילץ יותר מ-750 יהודים.
 אלפרד דלפ - כומר ישועי שעזר ליהודים לברוח לשווייץ בזמן שהיה רקטור כנסיית גאורגיוס הקדוש בשכונת בוגנהאוזן במינכן. היה גם חלק מחוג קרייזאו. הוצא להורג ב-2 בפברואר 1945 בברלין.
 רופינו ניקאצ'י - כומר שנתן מקלט לפליטים יהודים באסיזי, איטליה, מספטמבר 1943 עד יוני 1944.
 ברנהרד ליכטנברג - כומר קתולי גרמני בקתדרלת ברלין. נשלח לדכאו משום שהתפלל למען היהודים בתפילת הערב.
שרה שלקהאזי - נזירה קתולית הונגרית שהגנה בבודפשט על כ-100 יהודים.
הארכיבישוף דמסקינוס - ארכיבישוף אתונה בתקופת הכיבוש הגרמני. הוא מחה רשמית על גירוש יהודים והורה בשקט בכנסיות שבסמכותו להוציא תעודות טבילה נוצריות מזויפות ליהודים שנמלטו מהנאצים. אלפי יהודים יוונים באתונה ובסביבתה יכלו לפיכך לטעון שהם נוצרים וכך ניצלו.
המטרופוליט סטפן - הבישוף של סופיה והאקזרך של בולגריה, ביוזמתו תמכו באופן פעיל על דימיטר פשב ונגד ממשלת בולגריה לבטל את הגירוש של 48,000 יהודי בולגריה.
כריסוסטומוס דימיטריו - הבישוף של זקינתוס שזייף מסמכים לאחר כניעת איטליה לגרמניה. כתוצאה מכך, כל 275 יהודי המקום ניצלו.
אנדריי שפטיצקי - היה ארכיבישוף מטרופוליטני, שפטיצקי נתן מחסה למאות יהודים בביתו ובמנזרים היוונים הקתוליים. הוא גם פרסם את המכתב הפסטורלי "לא תרצח", כדי למחות על זוועות הנאצים.
מגדה ואנדרה טרוקמה - כומר צרפתי רפורמי ואשתו שהובילו את תנועת הכפר לה שמבון-סור-ליניון שהצילה 3,000-5,000 יהודים.
יליזבטה סקובצובה - נזירה אורתודוקסית רוסית שניהלה מקלט לאלכוהוליסטים, למכורים לסמים ולחסרי בית. המקלט היה פתוח גם לפליטים שברחו מברית המועצות. בשלוש השנים הראשונות למלחמה היא לקחה גם כמה מאות יהודים מחשש לרדיפה. היא נפטרה במחנה הריכוז ראוונסבריק בסוף המלחמה, לאחר כמעט שנתיים במחנה. סקובצובה הוכרה על ידי הכנסייה האורתודוקסית המזרחית כקדושה והיא זכתה בתואר חסידת אומות העולם על ידי יד ושם.

 אחרים 
150px|ממוזער|שמאל|אוסקר שינדלר, הציל 1,200 יהודים בכך שהעסיק אותם במפעליו.
 אוסקר שינדלר – הציל 1,200 יהודים בכך שהעסיק אותם במפעליו. סיפור חייו הפך לסרט ההוליוודי המפורסם "רשימת שינדלר".
 דיטריך בונהופר – תאולוג גרמני שהצטרף לאבווהר, שהיה גם מרכז ההתנגדות נגד היטלר, והיה מעורב בפעולות לסיוע ליהודי גרמניה לברוח לשווייץ. נעצר על ידי הנאצים, ונתלה ב-5 באפריל 1945, זמן לא רב לפני סיום המלחמה.
 לאופולד סוחה – היה מפקח שפכים פולני בעיר לבוב (כיום לבוב, אוקראינה). במהלך השואה השתמש סוחה בידיעותיו על מערכת הביוב בעיר כדי להגן על קבוצת יהודים מגרמנים נאצים ותומכיהם בלאומים שונים. בשנת 1978 הוכר על ידי מדינת ישראל כחסיד אומות העולם.
אדולפו קמינסקי – יהודי-צרפתי פעיל המחתרת הצרפתית, שהתמחה בזיוף תעודות זהות, בין היתר עבור יהודים שניסו להימלט מהנאצים.
ח'אלד עבד אל-והאב – ערבי מוסלמי אזרח תוניסאי, שהציל ממוות שתי משפחות יהודיות (בוכריס ואוזן), בסך הכל כמה עשרות יהודים. הוא הערבי הראשון שהוכר כחסיד אומות העולם.
אלברט גוסטב בדיין – תושב ג'רזי שסיפק מחסה לאישה יהודייה, כמו גם לאחרים אותם ביקשו הכובשים הגרמנים באיי התעלה.
ויקטור בודסון – עזר ליהודים לברוח מגרמניה דרך דרך בריחה תת-קרקעית בלוקסמבורג.
קורי טן בום – חילצה יהודים רבים בהולנד על ידי מחסה בביתה.
צ'ארלס קווארד – המכונה "הרוזן מאושוויץ", הבריח למעלה מ-400 יהודים מאושוויץ מונוביץ.
אוטו האן – פרופסור לכימיה מברלין שעזר למדענים יהודים להימלט ולמנוע את גירושם, בסיוע רעייתו אדית האן, שאספה במשך שנים מזון ליהודים שהסתתרו בברלין.
אוגוסט פרידריך קלנר – פקיד גרמני במחלקת המשפטים שעזר ליוליוס ולוסי אבט ובנם התינוק, ג'ון פיטר, לברוח מלובאך .
יאניס ליפקה – מלטביה, ריגה, שהגן על למעלה מ-40 יהודים.
דורותיאה נף – שחקנית אוסטרית, שהסתירה את חברתה היהודייה לילי שיף.
אירנה גוט אופדייק – פולנייה, הסתירה שנים עשר יהודים במרתף.
יאפ פנראט – אדריכל הולנדי שזייף תעודות זהות ליהודים ועזר לרבים לברוח לספרד.
מקס שמלינג – מתאגרף גרמני שהסתיר שני ילדים יהודים בדירתו בברלין והתנגד לפקודותיו של היטלר לפטר את המאמן היהודי שלו, ג'ו ג'ייקובס.
אירנה סנדלר – עובדת סוציאלית פולנייה שהצילה כ-2500 ילדים יהודים מגטו ורשה.
סוזן ספאק – פעילה במחתרת הצרפתית עשירה שהצילה ילדים יהודים בצרפת.
קונרד ויידט – השחקן הגרמני (הידוע למרבה האירוניה כמי ששיחק את האנטגוניסט הנאצי בקזבלנקה), הבריח את משפחת אשתו היהודיה מגרמניה במכוניתו. הוא זכה לאזרחות בריטית בשנת 1939 והשתמש בכספו ובתפקידו כדי לעזור ליהודים אחרים וללהט"ב להימלט מגרמניה.
הטי פאוטה – הבריחה יחד עם המחתרת ההולנדית חלק מהילדים ממחנה וסטרבורק בתוך שקי תפוחי אדמה, כדי חלב ושקי כביסה. לאחר שהצליחו להוציא את הילדים ממחנה הריכוז, העבירו אותם למשפחות הולנדיות שהסתירו אותם.

 ראו גם 
 חסיד אומות העולם
 הצלה של יהודים על ידי מוסלמים בתקופת השואה
 ג'וינט
 אות גיבור השואה הבריטי

 קישורים חיצוניים 
 דף הבית של המחלקה לחסידי אומות העולם ביד ושם
 רשימה מלאה של שמות חסידי אומות העולם, לפי מדינות, באתר יד ושם
 חסידי אומות העולם - מבחר סיפורים, באתר יד ושם
 חסידי אומות העולם, באתר מט"ח


 הערות שוליים 

*
קטגוריה:אנשים בשואה
*