הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1950)

הבחירות לרשויות המקומיות בישראל התקיימו לראשונה במדינת ישראל ב־14 בנובמבר 1950. בבחירות אלו שיטת הבחירות הייתה דומה לשיטת הבחירות לכנסת, ואחוז ההצבעה עמד על כ־80%. לאחר לחץ של מפלגת השלטון מפא"י, גיל הבחירה הורד מ־21 ל־18. מפא"י התמודדה בשם "רשימת ההסתדרות", זאת למרות התנגדותה של מפ"ם. בבחירות אלו כלל המפלגות הדתיות התמודדו במסגרת החזית הדתית המאוחדת. בבחירות אלו הציונים הכלליים גדלו באופן משמעותי ביחס לכוחם הארצי.

עד הבחירות כל ראשי העיריות המכהנים כיהנו מתוקף החלטות המנדט הבריטי טרם הקמת המדינה. בבחירות אלו המפלגות הדומיננטיות היו המפלגות הארציות, אך בחלק מן הערים התמודדו גם רשימות מקומיות.

בערים באר שבע, מגדל גד (אשקלון) ועכו, בהן הוקמו עירייות מספר חודשים קודם למועד הבחירות לרשויות, נדחו הבחירות ליולי 1951.

 הבחירות ברשויות השונות 
 ירושלים 

בירושלים התקיימו הבחירות על 21 מושבי המועצה. הסיעה הגדולה ביותר הייתה מפא"י שהובלה על ידי יצחק בן-צבי וראש העירייה המכהן דניאל אוסטר וקיבלה כ־5 מושבים. למרות זאת ולאור הקמת קואליציה של הימין והדתיים, שלמה זלמן שרגאי נבחר לעמוד בראשות העיר. באותן הבחירות החזית הדתית המאוחדת ומפלגת המרכז קיבלו כארבעה מושבים לכל רשימה, החירות והמפלגה הפרוגרסיבית – 2 לכל אחת, מפ"ם ופאג"י – מושב אחד לכל רשימה. מפלגות נוספות קיבלו כשני מושבים, ואילו המפלגה הקומוניסטית הישראלית לא נכנסו למועצה.

מגדל גד
במגדל גד (לימים אשקלון) נערכו בחירות במרץ 1950, בהם נבחרו 7 חברי מועצה, בהם 4 ממפא"י ונציג בודד מהחזית הדתית המאוחדת, תנועת החרות ומפ"ם. בנוסף היה בה נציג ממונה של האוכלוסייה הערבית בעיר ונציגים מטעם הממשל הצבאי, הסוכנות היהודית והאפוטרופוס הממונה על נכסי נפקדים. חילוקי דעות בין החזית הדתית ששר הפנים חיים משה שפירא השתייך אליה למפא"י עכבו את התחלת פעילות המועצה, ורק ביולי 1950 הועמד בראשה אפרים צור ממפא"י.

עקב קיום בחירות אלו נדחו הבחירות במגדל גד ליולי 1951, ערב הבחירות לכנסת השנייה. בבחירות זכתה מפא"י ב־8 מושבים והפועל המזרחי ב־2, בעוד מפ"ם זכתה במושב בודד והייתה לאופוזיציה העירונית. חברי מפ"ם עתרו לבית המשפט המחוזי בתל אביב בטענה שחשאיות הבחירות הופרה עקב השימוש במעטפות שקופות בקלפיות. העתירה התקבלה ובית המשפט הורה על קיום בחירות חוזרות. הבחירות החוזרות התקיימו ב־22 באוגוסט 1951, בהם זכתה מפא"י ב־6 מושבים (818 קולות), בעוד הפועל המזרחי זכתה ב־3 (320 קולות), והציונים הכלליים (159 קול) ומפ"ם (124 קול) במנדט בודד. תנועת החירות (59 קול) ומק"י לא עברו את אחוז החסימה. לאחר הבחירות החליף אליעזר מילרוד את צור בראשות המועצה, שנבחר למועצה אף על פי שלא התגורר בעיר.

אחרים

בעיריית תל אביב-יפו היו אלו הבחירות הראשונות המשותפות לתל אביב וליפו שסופחה אליה. בבחירות אלו ניצח ראש העירייה ישראל רוקח, חבר תנועת הציונים הכלליים שכיהן כראש העיר עוד משנת 1936.

בחיפה הושלמה בחירתו של אבא חושי (חבר מפא"י) לתפקיד ראש העיר רק בינואר 1951, יותר מחודשיים לאחר הבחירות.

בפתח תקווה התמודדו מספר רב של מפלגות תנועת העבודה על 17 מושבי המועצה, אך לבסוף הושג תיקו בין הציונים הכלליים (בהובלת יוסף ספיר) למפא"י בהובלת פנחס רשיש שבסופו של דבר נבחר לתפקיד ראש העיר.

בראשון לציון נבחר אריה שפטל ממפא"י לתפקיד ראש העיר לאחר שרשימתו קיבלה כארבעה מושבים מתוך 15 מושבי המועצה. שפטל הצליח לגבש קואליציה עם מפ"ם ובכל להדיח את ראש העיר המכהן אליקום אוסטשינסקי. בסופו של דבר, שפטל התפטר לאחר שנה וחצי מסיבות בריאותיות.

בכפר סבא מפא"י קיבלה כ־5 מושבים, מפ"ם – 3, הפועל המזרחי – 2 והציונים הכללים קיבלו כמושב אחד.

בבני ברק הסיעה הגדולה ביותר הייתה הסיעה הדתית המאוחדת. סיעה זו קיבלה כשישה מושבים מתוך 13, והקימה קואליציה ביחד עם סיעות הימין, וראש העירייה המכהן יצחק גרשטנקורן המשיך בתפקידו. מפא"י ומפ"ם (4 מושבים בסך הכל) נשארו באופוזיציה.

בטבריה משה צחר נבחר לראשות העיר מטעם מפא"י שקיבלה כחמישה מתוך תשעת מושבי המועצה.

בלוד התקיימו בחירות על כ־11 מושבים שמתוכם מפא"י זכתה בחמישה ומנהיגה פסח לב נבחר לראשות העיר. רשימות הפרוגרסיבית וחירות כלל לא נבחרו למועצה.

 ראו גם 
 הבחירות למועצת עיריית ירושלים (1950)

 קישורים חיצוניים 

 תוצאות הבחירות המלאות
 ידיעות מאתר עיתונות יהודית היסטורית:
14 בנובמבר 1950:

; 

15 בנובמבר 1950:



 הערות שוליים 

קטגוריה:1950 בישראל
קטגוריה:1950 בפוליטיקה
1950