Honky Château

Honky Château הוא אלבום האולפן החמישי של הזמר והיוצר הבריטי אלטון ג'ון. הוא יצא לאור ב־19 במאי 1972 על ידי  ו־. החצי השני של שם האלבום קרוי על שם השאטו הצרפתי בן המאה ה־18 , שבו נמצא אולפן ההקלטות שבו הוקלט האלבום. "Honky" היא מילה שהייתה אופנתית בתקופה שבה הוקלט האלבום, והיא בעלת משמעויות שונות תלויות הקשר. האלבום היה הראשון מבין שבעה אלבומים רצופים של ג'ון שהגיעו למקום הראשון במצעד בילבורד 200.

שני סינגלים יצאו מן האלבום: "Rocket Man" ו־"Honky Cat". "Honky Château" הוא האלבום האחרון שיצא בארצות הברית וקנדה בלייבל "Uni", לפני שחברת האם, "MCA", איחדה את כל הלייבלים שלה ללייבל הגג . אלבום זה (כיתר אלבומיו המוקדמים של ג'ון) יצא לימים מחדש בלייבל "MCA".

ב־2020, דירג מגזין "רולינג סטון" את האלבום במקום ה־251 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. בארצות הברית, האלבום הגיע למעמד אלבום זהב ביולי 1972, ולמעמד אלבום פלטינה באוקטובר 1995.

 רקע 
האלבום היה הראשון שבו חברי להקת ההופעות של ג'ון מאז 1970, הבסיסט  והמתופף , הצטרפו כנגנים קבועים גם בהקלטות האולפן. באלבומי האולפן הקודמים הם הורשו להשתתף רק בהקלטת רצועה אחת, מפאת התנגדות המפיק וחברת ההקלטות. בשאר הרצועות ניגנו נגני אולפן. גם הגיטריסט  (בן 20 אז), הצטרף כחבר קבוע ללהקה. ג'ונסטון ניגן בכמה מרצועות אלבום האולפן הקודם, "Madman Across the Water", ולאחריו קיבל הזמנה להצטרף כחבר להקה קבוע. ג'ונסטון צורף על רקע אווירה לא טובה ובעיות שהתגלעו בין ג'ון לבין אולסון ומארי: , אמר ג'ון בריאיון ל־"NME". ג'ונסטון התגלה גם כמועיל מוזיקלית לג'ון, מכיוון שלהופעה בטריו היו מגבלות: . במהלך ריאיון משותף עם אלטון ג'ון סיפר ברני טופין שהם נמנעו מלצרף גיטריסט עד אז, משום שחששו שיאפיל עליהם: . עם זאת ג'ונסטון, שהיה בעל רקע בפולק (כחבר בלהקת ), ידע להשתלב מבלי להשתלט על הצליל.

האלבום הוקלט בצרפת, והיה הראשון מבין אלבומיו של ג'ון שלא הוקלט בבריטניה. שיקול מרכזי ליציאה מבריטניה היה הרצון לחסוך את עלויות המיסוי הגבוה בבריטניה לבעלי הכנסות גבוהות (כפי שג'ון הפך להיות) – מס שולי של 75% (אם כי לימים ג'ון התעלם משיקול זה, והקליט בבריטניה על אף המיסוי הגבוה). שיקול נוסף היה רצונו של ג'ון להתרחק מלונדון, בניסיון להתרחק מהלחצים שליוו את יצירת אלבום האולפן הקודם שלו. לכן ג'ון חיפש מקום רחוק ושלו, שיסייע לו להתרכז בהיבט היצירתי בלבד. המפיק גאס דאג'ן הציע את אולפן ההקלטות שבשאטו הצרפתי Château d'Hérouville, אולפן שהקליטו בו ממיטב האמנים וההרכבים שבאותה התקופה, בהם גרייטפול דד, דייוויד בואי, בי ג'יז, איגי פופ ועוד. למיקום היו יתרונות גדולים מבחינת ג'ון והצוות: הנגישות ממנו לפריז הייתה קלה, אפשר היה להתגורר בו (וכך לעבוד בכל שעה שרצו), הקייטרינג היה מפורסם באיכותו, היו בו אמצעי בידור כמו בריכת שחייה ומגרש טניס, ובשטחו נמצא כרם.

ג'ון, הלהקה ואנשי ההפקה הגיעו למקום בינואר 1972. העבודה הייתה אינטנסיבית. ג'ון וטופין הגיעו למקום עם שני שירים מוכנים, ובתוך שלושה ימים הם כתבו עוד תשעה (שירים עודפים נשארו לאלבום הבא). לפי עדות דאג'ן, השיר "Rocket Man" הולחן בכחצי שעה במהלך אחד הבקרים. שיטת העבודה התנהלה כרגיל בין הצמד: טופין כתב שיר והעביר אותו (בהקלטות אלה – באמצעות אשתו) לג'ון, שהלחין אותו. הלהקה הצטרפה ולרוב בטרם עברו שעתיים כבר הוקלט דמו. בסך הכל כתיבת והלחנת השירים ארכה חמישה ימים, תשעה ימים נערכו חזרות, ולאחר כשבוע מנוחה ניגשו להקלטות, שארכו כעשרה ימים. ג'ון מספר שחברי הלהקה עישנו מריחואנה (אם כי הוא עצמו עדיין לא התנסה בשלב זה), אף כי נדרש מהם לא להפריז, כדי שיעמדו בעומס העבודה הגדול. ג'ון היה מרוצה מהשירים ללא התזמור שעטף אותם באלבומי האולפן הקודמים – הוא הרגיש צורך להוכיח שאינו נזקק לו. ג'ון והלהקה נהנו מהמקום ומהעבודה על האלבום, שתואר עקב כך על ידי ג'ון כאחד ה"שמחים" שלו.

בנוסף לתפקידי הנגינה שלהם, אולסון, מארי וג'ונסטון שימשו גם כזמרי רקע. הצליל הייחודי והאופייני שהופק מהשילוב ביניהם (לראשונה בסינגל "Rocket Man") היה גם למאפיין של צליל הסינגלים והאלבומים של ג'ון בשנים הקרובות (עד לפיטוריהם של אולסון ומארי ב־1975, לאחר צאת האלבום "Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy").

ב־1995 יצאה גרסת רימסטר לאלבום, גרסה שאותה הפיק דאג'ן. רצועת הבונוס היחידה הייתה גרסת רוק אנד רול קצבית יותר של "Slave", שהייתה בתחילה אמורה להיות הגרסה שתכלל באלבום המקורי, אך לבסוף הוחלפה בגרסה איטית יותר. הגרסה המהירה הייתה אמורה להיות צד ב' של השיר "Hercules", שתוכנן בתחילה לצאת כסינגל מהאלבום המקורי, אך לבסוף סינגל זה לא יצא, והגרסה המהירה של "Slave" נגנזה.

 הצלחה 
"Honky Château" הוא הראשון מבין שבעה אלבומים רצופים של ג'ון שהגיעו למקום הראשון במצעד "בילבורד 200". האלבום נשאר בראש המצעד במשך חמישה שבועות, ובסך הכל שהה במצעד במשך למעלה משנה. האלבום הגיע למעמד אלבום זהב בארצות הברית ביולי 1972, ולמעמד אלבום פלטינה באוקטובר 1995. שני הסינגלים היו להיטי טופ־10 בבילבורד הוט 100: "Rocket Man" הגיע למקום השישי, ו־"Honky Cat" הגיע למקום השמיני.

בבריטניה, האלבום היה הראשון של ג'ון שהגיע לטופ־3, ובנוסף היה הראשון ששני סינגלים ממנו היו להיטים: "Rocket Man" היה הסינגל הראשון של ג'ון שהגיע לטופ־3 במצעד הסינגלים הבריטי, בהגיעו למקום השני. הסינגל היה גם הלהיט השני של ג'ון במולדתו (אחרי "Your Song"), ומבחינה זו היה חשוב במיוחד, משום שג'ון הצליח בארצות הברית מוקדם באופן ניכר מאשר בבריטניה, שבה זכה עד אז ליחס קריר יחסית (לשם השוואה, הסינגל היה הלהיט השישי של ג'ון בארצות הברית). הסינגל השני, "Honky Cat", דורג בטופ־45, בהגיעו למקום ה־31.

בקנדה, האלבום הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים הקנדי ב־29 ביולי 1972, לאחר מכן ירד שני שלבים למקום החמישי, ואז חזר למקום השלישי למשך 12 שבועות רצופים – לפני שירד למקום התשיעי ב־4 בנובמבר אותה שנה.

ב־2020, דירג מגזין "רולינג סטון" את האלבום במקום ה־251 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים, לאחר שהיה מדורג במקום ה־357 ברשימה המקורית שפרסם המגזין ב־2003, ובמקום ה־359 ברשימה המעודכנת שפרסם המגזין ב־2012.

 ביקורת 

מבחינת מבקרי המוזיקה, "Honky Château" נחשב לאחד מאלבומיו הטובים ביותר של ג'ון.

ג'ון לנדאו, מבקר "רולינג סטון", כתב ב־1972 (ראו גם ביקורתו של לנדאו ל־'Tumbleweed Connection'):

סטיבן תומאס ארלוויין, מבקר Allmusic, תיאר את האלבום (בביקורת רטרוספקטיבית) במילים , וטען שהוא . ארלוויין הביע התפעלות מהעומק של האלבום וכתב שג'ון, שנמצא בו "בשיא כושרו", . בביקורת מרומזת על ברני טופין כתב ארלוויין שהמילים שלו , אך . הוא כינה את האלבום "קלאסיקה" מפאת . ארלוויין סיכם את ביקורתו בתארו את האלבום במילים .

כריס רוברטס, מבקר "BBC", כתב בביקורת רטרוספקטיבית: 

 רשימת השירים 

 צד א' וצד ב' צורפו כרצועות 1–10 במהדורות התקליטור.

 רצועת בונוס – ההוצאות המחודשות לאור של "Mercury" ב־1995, ושל "Rocket" ב־1996 

 מהדורת SACD של האלבום (כולל רצועת הבונוס) יצאה לאור ב־2004, במיקס סראונד 5.1. מהדורת ה־SACD זכתה לביקורות טובות ממאזינים.

 משתתפים 
מספרי הרצועות מתייחסים למהדורות הקומפקט דיסק והמהדורות הדיגיטליות של האלבום.
 אלטון ג'ון – זמרה, פסנתר (1–6, 8–10), פנדר רודס (1), אורגן האמונד (2, 4), הרמוניום (6)
  – סינתיסייזר ARP  (5, 10) (מאוית כדייוויד הנצ'ל על עטיפת האלבום)
  – בנג'ו (1, 7), גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית וגיטרת סלייד (2–10), גיטרת פלדה הוואית (7), מנדולינה (9), קולות רקע (3, 5, 6, 8, 10)
  – גיטרה בס, קולות רקע (3, 5, 6, 8, 10)
  תופים (1–8, 10), תוף מרים (2, 4), תופי קונגה (7), קולות רקע (3, 5, 6, 8, 10)
 ריי קופר – תופי קונגה (8)
  – סקסופון (1)
 אלן חטוט – סקסופון (1)
  – טרומבון (1)
  – חצוצרה (1)
  –  (2, 8)
  – סטפס (3)
 גאס דאג'ן – עיבודי כלי נשיפה, קולות רקע נוספים (10), שריקה (10)
  – קולות רקע (6)
  – קולות רקע (6), קולות רקע נוספים (10)
 ליזה סטרייק – קולות רקע (6)
 לארי סטיל – קולות רקע (6)

 הפקה 
 מפיק – 
 טכנאי קול – קן סקוט
 רימסטרינג – טוני קאזינס
 צילום עטיפה – 
 עריכה – גאס סקינאס
 העתקות דיגיטליות – ריקי גרהאם
 מיקס סראונד – גרג פני
 הערות אלבום – 

 מצעדים 
 מצעדים שבועיים 

 מצעדים שנתיים 

 נתוני מכירות 
מקוםהסמכהמכירות ארצות הברית (RIAA) פלטינה 1,000,000^^אומדן היחידות המופצות מבוסס על הסמכת האלבום בלבד

 קישורים חיצוניים 

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:אלבומי אלטון ג'ון
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי גאס דאג'ון
קטגוריה:אלבומי פלטינה בארצות הברית
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200