יוזמת השלום הדתית

יוזמת השלום הדתית היא יוזמה לקידום דיאלוג בין ישראלים לפלסטינים המבוסס על ערכים ועקרונות דתיים, באמצעות מנהיגי דת יהודים ומוסלמים, ולא בין מנהיגים פוליטיים, כמקובל ביוזמות אחרות. בין הוגי היוזמה: הרב מנחם פרומן, הרב יעקב נגן והרב מיכאל מלכיאור. מדובר על שלושה רבנים מהזרם הדתי לאומי שהאמינו שהדרך לקיום משותף היא בהידברות בין הדתות. שניים מהם (הרב מנחם פרומן והרב יעקב נגן) אף האמינו בזכות קיומן של ההתנחלויות ופעלו למימוש זכות זו.

 ניצני היוזמה: פועלו של מנחם פרומן 
ניצני היוזמה החלו בשנות התשעים של המאה ה-20. הרב מנחם פרומן, שהיה הוגה דעות וכן פעיל פוליטי, הוביל תפיסה ייחודית שלפיה הדרך לשלום בין הישראלים והפלסטינים אמורה לעבור דרך הנתיב הדתי, ואותה יובילו מנהיגי דת יהודים ומוסלמים. פרומן ניסה לקדם מספר יוזמות שלום, ועמד בקשר קרוב עם מנהיגים בולטים בישראל ובהנהגה הפלסטינית. בשנת 1991 נפגש עם השייח אחמד יאסין עת ישב בכלא הישראלי. בשנת 1991 השתתף בוועידת השלום במדריד, ונפגש מספר פעמים עם יאסר ערפאת. בשנת 1994 ניסה לקדם מתווה לשחרור החייל החטוף נחשון וקסמן, אך יוזמתו נתקלה בהתנגדות מצד ראש הממשלה יצחק רבין. בשלהי 1997 נסע הרב פרומן להיפגש עם השייח יאסין בעזה לכבוד שחרורו מהכלא הישראלי, ואף נשא עמו מכתב מהרב הראשי לישראל, אליהו בקשי דורון, ובו בקשה לפתיחת דף חדש ביחסים בין הדתות. בשנת 1995, במסגרת הסכם טאבה, מילא תפקיד מרכזי בגיבוש המאמצים לרגיעה בין נציגי חמאס בראשות מוחמד דף ובין הרשות הפלסטינית החדשה. הוא התנגד לתוכנית ההתנתקות ואמר "עניינה של המדינה הוא לבנות ולא להרוס". ערב תוכנית ההתנתקות נפגש עם מנהיגי חמאס כדי לדון בגורלם העתידי של בתי הכנסת שיישארו בשטחים שמהם תיסוג ישראל. הוא הגיע להסכמה עם ח'אלד משעל ואיסמעיל הנייה בנוגע לשחרור החייל החטוף גלעד שליט, וכן נפגש עם ראש ממשלת טורקיה רג'פ טייפ ארדואן, שאירח אותו על אף התקרית הקטלנית על סיפון ספינת המאווי מרמרה שהפליגה לעזה כמה ימים קודם לכן. ב-2011 קרא הרב פרומן כנגד שריפת מסגדים וכנגד פעולות תג מחיר, בטענה שאלו מציגים את המתנחלים כפורעי חוק ומחלישים את האג'נדה שלהם.

תפיסתו הפוליטית של הרב פרומן נבעה מתפיסותיו הקבליות, והן אשר עמדו ביסוד קשריו העמוקים עם מנהיגי חמאס. הוא ראה במערכת הספירות הקבלית, על חלקיה השונים ועל המנגנון ההרמוני שמקיים אותה, מודל בין־דתי. בייחוד התבסס פרומן על מעשה הזיווג האלוהי בין החלק הזכרי של מערכת הספירות ובין החלק הנקבי שלה. את הזוהר כינה "ספר הזוגיות", וקבע שמיזוג העמוד הימני והעמוד השמאלי של מערכת הספירות מייצג את מיזוג הניגודים במציאות: גבר ואישה, יהודי ומוסלמי. לדבריו, מיזוג הניגודים יוצר מציאות חדשה והרמונית שנולדת כתוצאה מן המפגש, ומסומלת בספירת התפארת, אשר ממוקמת בלב המערכת, ומזוהה בקבלה עם שלום ושלמות.

פרומן הדגיש לא רק את המשותף בין היהדות והאיסלאם, אלא גם את המשותף בין המתנחלים והפלסטינים. לדבריו, שתי הקבוצות הללו קשורות לאדמת הארץ ולמסורת דתית. לדידו, הבעיה של שתי הקבוצות היא שהן נעות באופן אופקי, בניסיון לכבוש טריטוריה, דהיינו שטח, ולא באופן אנכי, בניסיון להעמיק שורשים. כל אחת משתי הקבוצות, המתנחלים והפלסטינים, צריכה לכבד את הקשר של הצד האחר לאדמה.

פרומן תיאר את תחושותיו באותן פגישות: "ישבתי ודיברתי איתם. שמעתי אותם והם שמעו אותי. היו בינינו פתיחות וכבוד... היינו יושבים ומדברים שעות באנגלית ובשפת הלב, על השלום ועל אלוהים, היינו משווים את המקורות שלנו ושלהם... ריככנו את השטח והכל על בסיס דתי".

בחלוף השנים הלך וגבר העניין בפרומן ובמשנתו. הסכסוך הנמשך בין הישראלים והפלסטינים הוביל לתחושה שיש צורך לבחון אפשרויות שטרם נוסו. בשנת 2013, לאחר פטירתו של פרומן, כתב ההיסטוריון הצבאי פרופ' דני אורבך: "תהליך השלום עם הפלסטינים תקוע. הנוסחאות הישנות מקרטעות. נחוצות לנו תעוזה, מקוריות ויצירתיות. לשם כך שווה לשבור את המונופול של ה'מקצוענים' - פוליטיקאים, עורכי דין, נושאים ונותנים מקצועיים ואנשי מודיעין, ולהיעזר גם בשירותיהם של מתווכים 'חובבנים' ואנשי חזון כמו הרב פרומן שעשויים להציע דרכי תקשורת מקוריות יותר עם הצד השני". תלמידיו של הרב פרומן הקימו כמה ארגונים של פעילות בין־דתית, כמו "ארץ שלום" ו"שורשים". פעילים מרכזיים בתחום זה, דוגמת הרב יעקב נגן, רואים בו מקור השראה. גם אלמנתו של הרב פרומן, הדסה פרומן, המשיכה את דרכו בקירוב לבבות בין מתנחלים לפלסטינים, מתוך אמונה שזו הדרך לחזק את ההתנחלויות ואת הדו-קיום.

 יעקב נגן 
בעקבות פועלו של הרב מנחם פרומן, יזם הרב יעקב נגן מפגשים בין-דתיים עם מנהיגים מוסלמים בישראל, מתוך תפיסה האומרת שמכיוון שמקורן של חלק מהבעיות במאבק הישראלי-פלסטיני הוא דתי, הרי שיש להביא גם את הפתרונות מהתחום הדתי. במסגרת זאת העלה הצעות מדיניות לסכסוך הישראלי-פלסטיני וכן למעמדו של הר הבית / אל-אקצא. במסגרת אגודות המפגש הבין-דתי ("Interfaith Encounter Association"), ריכז נגן קבוצה של רבנים שנפגשים באופן קבוע עם מנהיגי דת מוסלמיים, בעיקר מאזור חברון ורמאללה. יחד עם האימאם חליל אלבז הוא משמש יושב ראש הוועד של "איחוד מורשת אברהם", קבוצה של יהודים, מוסלמים, נוצרים ודרוזים שחיים במדינת ישראל וברשות הפלסטינית, הפועלים יחד לייצר שלום בין-דתי באזור ישראל. כחלק מפעילותו בארגון, היה אחד מנציגיהם ב-"World Parliament of Religions" שנערך בשנת 2015. נגן פעיל גם ב-URI (United Religions Initative) והיה בין הנציגים של ישראל בכנס השנתי של מדינות מזרח התיכון שהתקיים בעמאן, ירדן בנובמבר 2017. לאחר הרצח של משפחת דוואבשה בכפר דומא, היה נגן אחד מהמארגנים של עצרת תפילה ומחאה של מתנחלים נגד הרצח. הוא ניסה לבקר את משפחת הנרצחים. בשנת 2020 מונה נגן לראש מכון בליקלה לשיח בין דתי ובית המדרש 'ישראל והאנושות' מבית רשת אור תורה סטון, אשר מציב בקדמת הבמה את היחס בין ישראל ודתות העולם כנקודת מפתח להבנת ייעודו של עם ישראל בזמננו.

הרב יעקב נגן יחד עם הרב אהרון אריאל לביא היו בין מובילי האמנה שנחתמה בין אנשי דת מוסלמים לבין אנשי דת יהודים למען שלום וחיים משותפים. הרב נגן האמין שארץ ישראל לא שייכת לעם ישראל אלא להיפך - עם ישראל שייך לארץ ישראל. לדעתו העקרונות לשלום דתי כוללים:

 התנגדות לאלימות;
 הכרה בערך הדתי לחיות בשלום עם השכנים;
 הכרה בכך שהאיסלאם והיהדות מאמינים באותו אלוהים;
 שאיפה לחיות בחברה שיש בה שוויון זכויות אזרחיות מלא בין יהודים וערבים;
 הכרה בקשר הפלסטיני הדתי וההיסטורי לארץ הקודש.

 מיכאל מלכיאור 
ב-2001 קיים הרב מיכאל מלכיאור, שכיהן אז כסגן שר בממשלת ישראל, מגעים לגבי הפסקת אש ועתידה של ירושלים עם אנשי רוח, רבנים ושייחים בכירים. בשנת 2002 יזם מלכיאור, ביחד עם השייח טלאל סידר, את הפסגה הבין־דתית הראשונה במזרח התיכון, שהתקיימה אלכסנדריה, מצרים, בחסות מוחמד סעיד טנטאווי שהיה אז המופתי של מצרים, וכן האימאם של מסגד אל-אזהר, והשייח' של אוניברסיטת אל-אזהר; ובהשתתפות הארכיבישוף מקנטרברי ג'ורג' קארי, הרב מנחם פרומן, והרב אליהו בקשי דורון, הרב הראשי לישראל דאז. בסיומה הם הוציאו הצהרה משותפת שנקראה 'הצהרת אלכסנדריה'.

פסגה זו השיקה את תהליך אלכסנדריה, והפגישה מנהיגים דתיים לאמץ עקרונות משותפים שמטרתם לתווך את הסכסוכים באזור ולחפש דרך משותפת לקידום פתרון העימותים. מלכיאור הקים את מרכז הפסיפס לשיתוף פעולה בין-דתי MERPI (יוזמת השלום הדתי במזרח התיכון) לקידום יישום עקרונות הצהרת אלכסנדריה. ב-2004 נערכה פגישה נוספת, באישור ממשלת ישראל והרשות הפלסטינית. הפעם בקהיר.

מלכיאור הוא גם חבר בוועד המנהיגים הדתיים העולמיים של מכון אליהו, שהוקם כחלק מהיוזמה של קירוב לבבות בין הדתות. מכון אליהו השתתף באיסוף כספים עבור כנסיית הלחם והדגים לאחר שהועלתה באש כחלק מהסכסוך בין העמים. המכון גם נקט עמדה חד משמעית, במסגרת יוזמת השלום בין הדתות, בעקבות שריפת מנזר השתקנים בלטרון.

היוזמה מורכבת מקבוצות של אישים שונים מכל קהילה, כולל ארגון הפסיפס הישראלי המנוהל על ידי מלכיאור, ומרכז אדם המוסלמי. עמותת פסיפס נוסדה ב-1999 על ידי הרב מיכאל מלכיאור, והיו שותפים לו בהקמה פרופ' אביעד הכהן וכן אלי ויזל. המרכז לישוב סכסוכים הוקם בשנת 2003. התחום התרחב עם השנים וכלל תוכנית "מתווכי דת פנימיים" ותכניות נוספות הקשורות לדת וליישוב סכסוכים.

 הערות שוליים 

הדתית