קיצוץ בנטיעות

קיצוץ בנטיעות הוא מונח שגור בתורת הסוד היהודית המתאר כפירה בעיקרי היהדות בכלל, ואמונה בקיום ריבוי רשויות מלבד האל האחד בפרט.

המונח משמש במקורות רבים בארון הספרים היהודי ולרוב בהקשר של התעלות מיסטית והעמקת חקר בסודות התורה המביאות להרהורי כפירה. במיסטיקה היהודית, נחשב הקיצוץ בנטיעות לאחד מהחטאים החמורים ביותר.

 מקור הביטוי  
הביטוי מופיע לראשונה בתלמוד הבבלי, מסכת חגיגה, במעשה הידוע על ארבעה שנכנסו לפרדס.

בתהליך ההעמקה בסודות התורה, הכניסה אל אותו "פרדס" המהווה היבט רוחני ומיסטי מעבר לאורחותם של בני אדם, על התלמיד החכם או המיסטיקן להיזהר שלא להפריד את אותו העולם אליו הוא מגיע, מן העולם הממשי. חשיפת הסודות אודות טבעו של העולם עשויה לגרום לאדם לזהות את העולם הגשמי כשקרי או כאשליה ובכך לנתק היבטים מהבריאה אלו מאלו, תפיסה המכונה בספר הזוהר "מהימנותא דפירודא" (אמונת הפירוד). אותו פירוד שנעשה באלוהות הוא כהפרדת נטיעה מהגן ולכן קיצוץ בנטיעות. במקרה של אלישע בן אבויה המופיע במעשה, בא הדבר לידי ביטוי בחילול שבת בפרהסיה. טעמי המצוות נעשו עבורו עקרים לאחר שהציץ במציאות שמעבר.

עם זאת, החשש הגדול ביותר שמלווה את חכמי הסוד הוא כי האדם עשוי להאמין כי פגש באל, או כי ישנו ריבוי אלוהיות. המפגש עם ספירות נמוכות יותר כמו ההתוודעות לשכינה או כמו אותו מפגש של בן אבויה עם מטטרון, עשוי לגרום לאמונה כי קיימת יותר מרשות אחת ולהביא את האדם לידי כפירה. מנקודת מבט יהודית, זהו למעשה חטאם של הגנוסטים אשר יוצרים את הפירוד בין האל הבורא הנוכח בגשמיות ובין האל הטוב הנמצא הטרנסצנדנטי והמנותק מהעולם.

 מסורות לימוד ותפילה הנובעות מהחשש מקיצוץ בנטיעות 
החשש מהעמקת יתר בסודות ללא הבסיס האיתן שיאפשר לאדם המאמין לדבוק באמונתו, השרישו במסורת היהודית מספר פרקטיקות.

 האיסור על לימוד מעשה מרכבה לכל תלמיד 

קיים איסור על לימוד במעשה מרכבה, היינו בתורת הסוד, אפילו לתלמיד יחיד. איסור זה מסויג ומאפשר ללמד את הסוד אך ורק לתלמיד "חכם ומבין מדעתו". בפירוש ר' עובדיה מברטנורא ופירוש הרמב"ם למשנה, מצוין כי גם אז, יש ללמד את אותו תלמיד רק "ראשי פרקים" ואת השאר ילמד מעצמו.

 אמירת "לשם ייחוד" בתפילה ובמצוות 

לפני מצוות, ברכות ותפילות שונות, נהוג בקרב קהילות רבות בישראל לפתוח באמירת הנוסח  נוסח זה מהווה הכרזה על אחדות האל ושכינתו וכל אחד מן הספירות ותאריו בעולם על מנת לכוון את לבו של האדם בעת המצווה לייחוד, כדי למנוע כל אמונת פירוד.

ישנם פוסקים וחוקרים של העת האחרונה המעלים על הכתב את הבנתם בנוסח "לשם ייחוד", וטוענים כי הייחוד נעשה ממש ייחוד (זיווג שמימי) בין הקב"ה לשכינה ולשאר הפרצופים המוזכרים בספרי הקבלה .

עניין זה יכול לעורר כפירה באחדות הבורא (שהוא יחיד ואיננו מחולק) ובוודאי שלא מזדווג.

המחקרים מפקפקים באמיתותו של ספר הזוהר תורת האר"י מכיוון שישנן תקלות רבות ושגיאות בסנכרון השמות והזמנים המצוינים בספרים. דבר המעלה על הדעת את ההנחה שרבי שמעון בר יוחאי לא כתב את ספר הזוהר, אלא נכתב הרבה מאוחר מכך.

דבר המעלה בהירות לגביי נושא רבי שמעון, ובאמיתות הדברים שאדם גדול כמוהו לעולם לא היה מחלק את הווית הבורא ובוודאי לא משתף מעשה מרכבה ברבים, דבר הנאסר במשנה . "והלא על המשתף שם שמים ודבר אחר נעקר מן העולם" (בבלי, סנהדרין דף סג).

 חומרת החטא 
קיצוץ בנטיעות נתפס כחטא שאין עליו כפרה והאפשרות לחזור בתשובה סגורה בפני המקצץ בנטיעות.

בהמשך מסכת חגיגה, דורשים האמוראים את הפסוק  ומוסיפים "חוץ מאחר". כלומר, כל החוטאים רשאים לחזור בתשובה, חוץ מאלישע בן אבויה (המכונה "אחר") אשר קיצץ בנטיעות ואין לו עוד רשות לשוב.

 המונח "קיצוץ בנטיעות" בהקשרים נוספים 
המונח "קיצוץ בנטיעות" מופיע פעמים נוספות בטקסטים יהודיים, לעיתים בהקשרים שונים בתכלית ולעיתים באופן המרמז למונח המסורתי.

כאן מדובר בדיני נזיקין, במקרה בו אדם קוצץ נטיעות ממש, בגן. המקצצים בנטיעות אחרים – חייבים.

כאן מוצגת פרשנות של חטא גן העדן כמעין "קיצוץ בנטיעות". האכילה מעץ הדעת טוב ורע קיצצה בנטיעות הגן ובהקשר הרחב יותר, בגבולות המוצבים בין אל ואדם. כך נקשר המושג קיצוץ בנטיעות עם כפירה ופרשנות זו מנסה למצוא מקור אטימולוגי נוסף למונח.

 ראו גם 
 אלישע בן אבויה
 כפירה
 מעשה מרכבה
 ארבעה שנכנסו לפרדס

 לקריאה נוספת 
 ד"ר יהודה ליבס, המשיח של הזוהר, האוניברסיטה העברית בירושלים
 ד"ר מלילה הלנר-אשד, ונהר יוצא מעדן, עם עובד, 2005
 נכוה באור: פרשת חייו ומותו של אלישע בן אבויה

 קישורים חיצוניים 

 קיצוץ בנטיעות כפגיעה בסצנה הראשיתית סוד העריות

 הערות שוליים 

קטגוריה:מושגים ביהדות