טביעת האונייה השלושה

האונייה הישראלית "השלושה", של קואופרטיב הספנות "אופיר", טבעה ב ב-24 בינואר 1967, עם כל 21 אנשיה. האונייה נשאה מטען בתפזורת שכלל חימר, בדרכה למרסיי. החיפושים העלו שרידים מעטים, וועדת החקירה בראשות זאב הים לא הגיעה למסקנה ברורה על סיבת הטביעה.

רקע
"השלושה" הייתה האנייה השנייה אשר נקראה בשם זה. שתיהן נקראו כך לזכר שלושת הימאים הישראלים אשר נספו בטביעת האנייה "מסדה" של חברת אופיר (קואופרטיב ספנות), אשר טבעה בדרכה מסלרנו לוויבו ולנטיה ב-28 במרץ 1950.

ההפלגה האחרונה
ממוזער|300px|נתיב ההפלגה האחרונה של "השלושה" מקימולוס ב-22 בינואר עד לטביעתה ב-24 בינואר 1967
האונייה יצאה מחיפה ב-26 בדצמבר 1966, בפיקוד רב החובל אברהם הראל. האונייה נשאה מטען של פוספטים אותו פרקה בנמל איסכנדרון בטורקיה. משם יצאה ב-31 בדצמבר, ללא מטען, לאי קימולוס ב. ב-2 בינואר 1967 הגיעה לאי מילוס הסמוך ולאחר שהשלימה הצטיידות במזון ומים המשיכה עם נתב מקומי. ב-3 בינואר 1967 הטילה עוגן בקימולוס.

האונייה שהתה כשלושה שבועות במעגן פתוח כשהיא עומדת על שני עוגנים וירכתיה קשורות לחוף. על האונייה הוטען חימר בנטוניט בתפזורת, שהיה מיועד למרסיי. הטעינה בוצעה מהחוף במשפך אל סירות שהתקרבו לאונייה. החימר הורם במשפך בד על ידי עגורני האונייה ונשפך בתפזורת למחסנים. הטעינה נמשכה 19 יום עם הפסקות שנגרמו בעטיין של רוחות שהפריעו לתנועת הסירות. יש אי בהירות לגבי נתוני השוקע שנראה כי לא נרשמו במעגן עקב הגלים.

ב־22 בינואר 1967, יצאה האנייה "השלושה" מהמעגן בדרך ליעדה, נמל מרסיי. בדרכה פגשה בשעה 21:35 את האנייה "אופיר", בפיקוד הקברניט משה פרקש של אותה חברה. בשיחת רדיו טלפון בין הקברניטים סיפר הראל על קשיי הטעינה בקימולוס וכי הוא מתקדם במהירות 11 קשר (כ-20 קמ"ש). ב-23 בינואר, בשעה 14:00, עברה "השלושה" את מצר מסינה ונכנסה ל.

ב-24 בינואר בשעה 20:40 לפי שעון גריניץ' נקלטה בתחנות החוף בנפולי ובמרסיי וכן באונייה "גל-גז" ובאוניות נוספות קריאת מצוקה של "השלושה". בתדר המצוקה נשמע רב החובל: 
בזאת, לפני מסירת קו האורך, נקטע השידור. ניסיונות ההתקשרות עם האונייה מצד תחנות החוף ואוניות אחרות שקלטו את קריאת המצוקה, נכשלו. 

החיפושים
הזמן בו עברה "השלושה" את מצר מסינה ויעד האנייה, מרסיי, היו ידועים. ממסינה למרסיי ניתן לחצות את קו הרוחב '25 40° N צפון בשני מקומות: האחד, בהפלגה לצפון מערב לכף קורס (Cap Corse) , הקצה הצפוני של קורסיקה, והשני בהפלגה דרך מצר בוניפאצ'יו, שבין סרדיניה וקורסיקה. אניית הנוסעים של צים, "מולדת", בפיקודו של רב חובל אברמסקי, אשר נמצאה במרחק של 20 מייל (כ-32 ק"מ) מהאתר האפשרי הראשון ו־75 מייל (כ-120 ק"מ) מהאתר השני, יצאה מיד לסרוק את שני המקומות האפשריים. מכלית גרמנית דיווחה שראתה אור אדום של רקטת מצוקה, בשעת שידור קריאת המצוקה. בשום מקרה לא נתגלה דבר. ב-25 בינואר בשעות הבוקר דיווחה אניה יוונית על כתם שמן באתר 40:05 צפון ו-12:30 מזרח.

רב חובל אלכסנדר ממשרד הספנות וגב' יונה הראל, אשת הקברניט, יצאו לנאפולי להיות קרוב למוקד החיפושים. החיפושים נערכו על ידי מטוסים ועל ידי הפריגטה "צ'יניו" (Cigno)  של הצי האיטלקי ואף על ידי אוניות הצי השישי של ארצות הברית. החיפושים לא נשאו פרי. ב־27 ו־28 בינואר נמצאו שתי סירות ההצלה וחפצים נוספים, אשר זוהו בוודאות כשייכים ל"השלושה". החיפושים הסתיימו ב־28 בינואר 1967.

ועדת חקירה
ב-26 בינואר מינה שר התחבורה ועדת חקירה לבדיקת סיבות האסון, בראשותו של זאב הים. הוועדה כללה את רב החובל ולטר מיכאליס, ד"ר פאול מינך, אדריכל ימי ראשי, ועו"ד דוד פרי, עוזר למשפטים ממשרד התחבורה. הוועדה נדרשה 

לאחר שחקרה את כל ההיבטים האפשריים לא הצליחה הוועדה לגלות הוכחה ישירה או נסיבתית שתצביע על סיבת הטביעה. רב החובל מיכאליס נשלח לאיטליה, שם בדק את הסירות והממצאים שנשלו מהים. הוא ביקר באיים קימולוס, בו טענה השלושה את החימר, ומילוס, בו יושבים השלטונות המפקחים על האוניות היוצאות ונכנסות לאיים השונים וקימולוס ביניהם. מיכאליס לקח דוגמה מהחימר שהוטען ושלחו לבדיקה מעבדתית בישראל.
ממוזער|250px|תרשים כיסוי פתח מחסן אונייה.

רב החובל מיכאליס בדק עם הסוורים ולפי חישובו האונייה הפליגה מן המעגן במצב של שוקע גדול יותר בחרטום מאשר בירכתיים. על פי חישוביו, החרטום היה שקוע במים בשיעור של 54 ס”מ יותר מהירכתיים. ראש קבוצת הסוורים העיד שמכסי מחסני האונייה, ה, נסגרו באמצעות לוחות עץ שמעליהם נפרשו 3 יריעות אברזין ו-3 פסים צולבים ממתכת. הוועדה תייגה עדות זאת כמוזרה; מכסה מחסן כולל חמש שורות לוחות עץ שמעליהם האברזין. התקן מחייב שמעל כל שורת לוחות עץ יהיו שני פסי נעילה ממתכת, ובסך הכל עשרה פסים לכל מחסן. כנראה שצוות "השלושה" לא הספיק לנעול למקומם את לוחות העץ, אם כי בבדיקה שנערכה לפני יציאת האונייה בחיפה היה כל הציוד במקומו.

המכלית הישראלית (הנושאת דגל נוחות של ליבריה) "גל-גז", שהייתה בגודל דומה ל"השלושה" ואשר שייטה באזור, תיארה את מזג האוויר כפי שנרשם ביומן הגשר: 

ועדת חקירה לא הגיעה למסקנה נחרצת. לאחר ששללה את כל האפשרויות, הציגה הוועדה את ההשערה שהסיבה הסבירה ביותר לאסון הייתה חדירת מי ים למחסן הקדמי של האנייה.

טביעות אחרות
טביעת האונייה "עמנואל"
רב החובל ד"ר אברהם אריאל, אשר חקר לעומק את פרשת היעלמותה ללא עקבות של הספינה "עמנואל" בתחילת פברואר 1934, מציג קווים משותפים לטביעתן של שתי אניות אלו. כל אחת, בתורה, הייתה האסון הימי הגדול ביותר של הספנות העברית עד אז, שתיהן נשאו מטענים דומים בצורתם ושתיהן אבדו בסערת חורף וירדו למצולות על כל צוותן. עם זאת, היה שוני רב בסוגם ובגודלם של שני כלי שיט אלו ובכישוריהם של ימאיהם.

טביעת האונייה "מסדה"

"מסדה" הייתה האונייה הראשונה של קואופרטיב הספנות "אופיר", נרכשה בדנמרק. ב-28 במרץ 1950, טבעה האונייה מול החוף המערבי של איטליה. סיבת הטביעה הייתה הטענה לא תקינה של מטען העצים אותו נשאה האנייה, שגרמה לה לנטות על צידה. בשל הנטייה פגעה "מסדה" במכשול תת-ימי והחלה לטבוע. בניגוד להוראות רב החובל לא הורדו סירות ההצלה אלא רק שתי סירות עבודה קטנות. אחת הסירות, ובה שמונה עשר ניצולים, הגיעה לחוף המזרחי של איטליה, ליד העיירה אמנטיאה  וביניהם אורי פרוסאור. כל ששת המלחים שירדו לסירה השנייה טבעו, כנראה, בים. שמה של האונייה "השלושה" מציין את שלושת הנעדרים הישראלים בטביעת "מסדה".

הנספים בטביעה
בטביעת האונייה נספו 21 איש: 13 אנשי צוות ישראלים, 3 יוגוסלבים, פורטוגזי, ספרדי אחד, ו־3 נשות ימאים ששרתו על האונייה.
רשימת הנספים בטביעה+שם||תפקיד באונייה||הערות||תמונהאברהם הראל, רב החובלבן 35, ניצול שואה, למד בבית ספר כדורי, שירת בחיל הים עבר קורס חובלים שירת בקבע בשנת 1958 הצטרף לצי הסוחר. היה בעל תעודת סמיכות ישראלית לרדיו טלפון משנת 1963.  שמאל|150px יאיר כפריחובל שני בן 29 יליד כפר סבא, שירת בצנחנים ומשמר הגבול. עבד בצים ובשנת 1960 הוסמך לקצונה ימיתשמאל|150px סימה כפרי (קרמר)  נישאה ליאיר כפרי, ב-2 בנובמבר 1966 והצטרפה להפלגה בחיפה.שמאל|150pxיהודה חנריןחובל שלישי  בן 27, למד במבואות ים שירת בחיל הים הפליג באוניית צים תיאודור הרצל (אוניית נוסעים) הוסמך כחובל שלישי למד והתכונן למבחן חובל שני. שמאל|150px | נפתלי לוי רב מלחים בן 26, משפחתו מגני צבי. החל כטבח ונעשה רב מלחים. תמך באביו. חשש מהים הטירני ותכנן לרדת מהים למקצוע חופי שמאל|150px | שלמה זכריה מלח כשיר בן 26, מורה לשייט מבית הספר לקציני ים עכו שהפליג כימאי ב"השלושה"  שמאל|150px |קרלוס סאנטאנו מלח כשיר יהויכים דה-איזה מלח כשיר  זאב וילי שטאלמלח פשוט  בן 19, מראשון לציון, ראה את יעודו בים. למד במבואות ים עלה כימאי בטרם גיוסו לצה"לשמאל|150px| דן בן פריץ גרינפטרנער סיפון  בן 16, קדט דן גרינפטר מבית הספר לקציני ים עכו וחניך צופי יםשמאל|150px|ולדימיר טודסקינימכונאי ראשי  גב' סילביה טודסקיני אשת קצין המכונה הראשי ניסים אביכזר,  קצין מכונה שני  בן 32 שמאל|150px|שלמה כץ קצין מכונה רביעי  בן 33 מחיפה נשוי ואב לשנייםשמאל|150px| אביהו למדנירב משמנים   בן 36 התגייס לפלמ"ח ונלחם במלחמת העצמאות, השאיר אשה ושתי בנות.שמאל|150px|אנטה וידן מנוען  גב' ורה וידן אשת מנועןהצטרפה לאנייה ביווןברונו ביננטינהמנועןחיים אזולאי טבח בן 33 יליד מרוקו. בעל מסעדה באילת בעבר. הותיר אשה וארבעה ילדים.שמאל|150px| יוסף סויסה מלצרהגיע עם משפחתו בשנת 1950 ממרוקו שמאל|150px| חיים בן בכור פיצון מלצרבן 32, עלה מטורקיה התגייס לחיל הים ושירת במשחתת. באונייה "עמל" של החברה לשירות ימי עתיד נפגע בתאונת עבודה ואיבד עין אחת אך חזר לעבודה בים.שמאל|150px|

הנצחה
הנספים באסון "השלושה" מוצבים באתר ההנצחה לימאי צי הסוחר, בפינת הרחובות ווינגיט ושדרות קיש בחיפה, כמו כן חללי האוניה מונצחים בטיילת העיר חיפה בשכונת בת גלים, בגלעד שהוקם לזכרם.

בטקס שנערך בסוף אוגוסט 1968 בנוכחות משפחות הנספים נחנך, בלשכת הספנות הישראלית בחיפה, לוח זיכרון להנצחת כ"א אנשי השלושה בעיצובו של האמן עמנואל סלע.

הימאים שלמה זכריה, מורה לשיט; ודן גרינפטר, שלמד בכיתה ב', מונצחים גם בבית הספר לקציני ים עכו שמותיהם חקוקים על המציבה במגרש המסדרים ותמונותיהם מוצגות באולם הספרייה.

גלריה

מקורות וקריאה נוספת
 סדרת מאמרים בנושא טביעת "השלושה" במעריב, ינואר 1967.
 ראובן בן-צבי, האניה "השלושה" שידרה אותות ס או ס, 25 בינואר 1967 עמ'1.
 החיפושים אחרי "השלושה" ללא תוצאות תעלומה אופפת את אבדן האניה, 26 בינואר 1967 עמ'1.
 אורי דן, מארסיי: אין כמעט סיכויים, 26 בינואר 1967 עמ'1.
 הישראלים ב"השלושה" (כולל תמונות), 26 בינואר 1967 עמ'1.
 ראובן בן-צבי,  הטראגדיה חזרה על עצמה האניה "השלושה" אבדה בים הטירני, 26 בינואר 1967 עמ' 2.
 עדה לוצ'אני, נמל נאפולי נחלץ לעזרה, 26 בינואר 1967 עמ' 2.
 צבי לביא, אלחוטני דואר חיפה גילו תושיה רבה, 26 בינואר 1967 עמ' 2.
 ראובן בן צבי, ועדת החקירה החלה בפעולתה, 27 בינואר 1967 עמ' 2. .
 עדה לוצ'אני, אניות איטלקיות והצי הששי ממשיכים בחיפושים אחרי השלושה, 27 בינואר 1967 עמ' 2.
 יעקב העליון, עמנואל הראובני, משה ויניצקי, דוד זוהר, אברהם פלג ושמעון רפפורט, השלושה-עשר של "השלושה", 27 בינואר 1967 עמ' 2.
 עדה לוצ'אני החיפושים אחרי "השלושה נפסקו האניה הוכרזה כ"טרופה", 29 בינואר 1967 עמ'3.
זאב הים (רב חובל), נתיבי ים, הוצאת מלוא בע"מ בשיתוף חבל ימי לישראל, 1972, עמ' 154–185.
 ר/ח הלל ירקוני, השלושה (2),  75 שנות ספנות עברית בארץ ישראל, הוצאת אפי מלצר בע"מ, 2005, עמ' 222.
 ר/ח הלל ירקוני, הים האנייה ועם ישראל, פרדס הוצאה לאור, 2009, עמ' 103.

קישורים חיצוניים
 "השלושה" באתר עמותת ידידי המוזיאון הימי.
  יום אבל לטביעת האנייה השלושה, יומני גבע, 383, 1967 באתר ארכיון הסרטים הישראלי.
  טקס זיכרון במלאת שלושים יום לטביעת אניית "השלושה", יומני גבע 383, 1967, באתר ארכיון הסרטים הישראלי.
 אריה קיזל,	החיים אחרי ה"שלושה",	'בין גלים' 170–171 יוני 1987, עמ' 42.

ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:אוניות משא
קטגוריה:טביעת אוניות בים התיכון
קטגוריה:1967 בישראל
קטגוריה:צי הסוחר הישראלי
קטגוריה:ישראל: טביעת כלי שיט