הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון (סרט)

הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס וד"ר ווטסון (ברוסית: Приключения Шерлока Холмса и доктора Ватсона) הוא סרט טלוויזיה סובייטי משנת 1980.

זהו החלק השני בסדרת הטלוויזיה באותו שם המבוססת על סיפוריו של ארתור קונאן דויל על שרלוק הולמס. הסרט מורכב משלושה פרקים: "מלך הסחטנות", "קרב קטלני", "המצוד אחר הנמר", המבוססים על סיפוריו של ארתור קונן דויל "פרשת צ'ארלס אוגוסטוס מילברטון", "הבעיה הסופית", "תעלומת הבית הריק", כמו גם קטעים מתוך "המתורגמן היווני"ההיכרות עם אחיו של שרלוק, מייקרופט, "כתם כסף" ו"הרפתקת מוכר הצבעים הזקן". הסרט שודר בבכורה בטלוויזיה המרכזית של ברית המועצות, בספטמבר 1980. סצנת הקרב המפורסת מתוך מפלי רייכנבאך צולמה באבחזיה, במפלי גגסקי.

 עלילה 
 מלך הסחטנות 
הולמס ווטסון חוזרים מ'מנור האוס' ללונדון ברכבת ודנים בפשע שנפתר לאחרונה ובמותו של לורד האקסלי.

בביתו, מקבל הולמס מכתב מאחיו הגדול, מייקרופט, עובד משרד החוץ וחבר במועדון השתיקה שנקרא "דיוגנס"; במכתב מבקש מייקרופט פגישה. הולמס מזכיר את מתת הדדוקציה בה ניחן, באמצעותה הוא פותר במיומנות פשעים, וממשיך לטעון בפני ווטסון כי מיקרופט עולה עליו עשרות מונים ביכולתו זו.

הפגישה עם אחיו מתקיימת במועדון "דיוגנס", שם אסור לנהל שיחות, אך בחדר אירוח מיוחד ניתן לדבר. מייקרופט נותן מכתב לגברת מסוימת בשם אווה ברקוול, ובו היא מבקשת להיפטר ממחשבותיו של צ'ארלס מילברטון - העבריין הנורא ביותר בלונדון וסחטן מיומן. בימי אנגליה הפוריטנית מילברטון מחזיק בהתכתבויות של נשים נשואות עם אוהבים והציע לפדות אותן תמורת סכום טוב. במהלך השנים צבר מלך הסחיטה אחוזה עם אנשי אבטחה ותחזוקה מעולה, כמו גם כבוד בחברה האנגלית. כעת הוא מתכנן להרוג את ליידי ברקוול. בזמן שהשיחה נמשכת, מרקר פרייס צופה בהולמס ווטסון מהרחוב.

צ'ארלס מילברטון, המתוודע לכך שמר הולמס יגן על ליידי ברקוול, מבקר את הבלש וחושף בפניו את כל ענייניו האפלים, כולל מותו של לורד האקסלי, שמת לאחר שקרא את מכתביו האומללים. לאחר ניסיון לא מוצלח לחפש בחפציו של מילברטון, הולמס מגרש אותו.

הדרך היחידה למלא אחר בקשתה של הגברת ברקוול היא לשדוד את מילברטון ולהשמיד את כל המכתבים המפלילים. בזכות יכולת האיפור המצוינת שלו, הולמס מקבל עבודה אצל מילברטון כעוזרת ומגלה את כל נקודות התורפה הדרושות. בלילה הולמס ווטסון נכנסים לאחוזתו של מלברטון, אך בדרך הם משאירים ראיות: הולמס, חוצב מנעול על דלת זכוכית, משאיר עקבות מדמו, ווטסון - סימנים על הרצפה אותם הוא מנסה להסיר ללא הצלחה.

במשרדו של מילברטון, הולמס מוצא קופסה עם אותיות, אך כשהוא מרגיש שמשהו לא בסדר, מסתתר עם ווטסון. הסחטן נכנס למשרד וקורא הצפנה כלשהי. מונוגרמה של ארבע חרבות בצורת האות "M" נכתבת תחתיה. גברת מסוימת מגיעה למילברטון, והוא מחליט שמדובר במשרת שרוצה להכפיש את המאהבת. אבל האורח מתגלה כליידי האקסלי - קורבן נוסף של מלברטון. האקסלי הורגת את "מלך הסחיטה", לוקחת את המכתב המוצפן ועוזבת, בעוד הולמס ווטסון, שהפכו למעשה לעדים, שורפים את המכתבים ועוזבים גם הם. הם מצליחים לחמוק מהמשרתים, אך הגנן מצליח לשלוף את הנעל מווטסון המטפס מעל הגדר.

למחרת בבוקר, הולמס מקבל מכתב איום ומונוגרמה הדומה לזו בהצפנה, ומבחין כי הוא נצפה. המשטרה מגלה על רצח מילברטון. ווטסון בקושי מצליח לשרוף את הנעל השנייה כאשר לסטרייד מבקר אצלם. הפקח מבקש מהולמס לעזור בפרשת הרצח, אך הבלש מסרב לחקור את רצח מלברטון. ליידי האקסלי, אצלה הולמס ווטסון מבקרים, מצהירה כי המונוגרמה אינה מוכרת לה, אך לאחר מכן שולחת להולמס הודעה מוצפנת.

 קרב קטלני 
הבלש מבין שההצפנה מורכבת משמות הפושעים. בקרב אנשים מסוכנים, הולמס מביא את הדוגמה של סבסטיאן מורן - אלוף-משנה בדימוס ואדם מכובד, אך למעשה פושע מסוכן. הולמס ווטסון מחליטים לצוד את הקולונל, ולצורך כך הם מבקרים במועדון בגטל, בו מורן היה אורח קבוע. במועדון הולמס מקבל פתק המבקש פגישה. הבלש עוזב, ווטסון נותר לצפות במורן.

הולמס מובא לאחוזת מילברטון. במשרדו של הנרצח פוגש אותו גבר שפוף. זהו פרופסור מוריארטי - ה"נפוליאון" של העולם התחתון, ראש ארגון פשע רב עוצמה הידוע ברחבי אירופה; בארגון היו חברים מלברטון ומורן. מוריארטי ניחש שהולמס נכח בבית הסוחט בזמן הרצח, ולא הסקוטלנד יארד, אלא הולמס, היה זה שלקח את המכתב המוצפן ובכך סיכל את תוכניות הארגון. תוך ניצול הרגע, הולמס מהמם את הפרופסור, לוקח את אקדחו ועוזב ואומר שלמוריארטי אין שום הוכחה לכך.

בזמן שהולמס שוחח עם הפרופסור, ווטסון היה עד לסצנה לא נעימה במועדון בגטל. האריסטוקרט הצעיר רונלד אדייר, ששיחק במקביל לקולונל מורן, האשים אותו בבגידה. אבל הוא, לאחר שגרם לו לשתוק, דורש לחלק את הרווחים בשלווה. כנקמה, אדייר, שמשחקו היה הוגן, מחזיר את הכסף למפסידים. בשובו הביתה, ווטסון מספר הכל להולמס. הולמס אומר ששניהם נפלו לידי ארגון פשע אמיתי, וכבר לא בטוח להישאר בלונדון. לאחר מתן הוראות לווטסון, הולמס בורח. השודדים מבעירים שרפה בבית שברחוב בייקר, ווטסון מכבה אותה בקושי ותורם שני שטיחים.

למחרת, ווטסון עוזב, ובהתאם להוראותיו של הולמס, נכנס לכרכרת-מונית ומצטרף לקהל הולך לצוות הממתין, מונע על ידי מייקרופט. בדרך, הרופא פוגש את לסטרייד ומבקש ממנו להגן על רונלד אדייר, תוך ציון שמו של סבסטיאן מורן. ווטסון פוגש את הולמס כבר בתחנה. הולמס משער שאנשיו של מוריארטי הציבו מארב. אחרי שנסעו מרחק מה, החברים יורדים מהרכבת. הם מצליחים לעבור ליבשת, לשווייץ. שם הם נכנסים למלון המנוהל על ידי פיטר סטילר הבן. הבעלים מברך אותם בשמחה ומזהה את הולמס: הבלש עזר לו להימנע מעונש בעבודות פרך כשסטילר גנב את ראשו של קופידון.

בשווייץ הולמס לומד שחבורתו של מוריארטי נלכדה, אך למעט המנהיג עצמו. הוא ווטסון יצאו לביקור באחת האטרקציות המקומיות היפות - מפלי רייכנבאך. הבלש מציין כי זהו "מיקום שנבחר היטב" ומרגיש תחושת אבדון, בעוד שד"ר ווטסון, מלא ברגשות חיוביים, אינו מבין את מורכבות המצב. ילד שליח רץ למפל ונותן ווטסון פתק ובו על הרופא האנגלי מוטל לבדוק מטופל בצרה. הרופא נאלץ לעזוב.

הולמס נשאר לבדו. הוא ידע שמוריארטי ישתוקק בנקמה ולהרוג את הולמס לא הספיק לו. הוא הגיע לשווייץ להולמס וניחש את מקום הקרב במפל. כשהוא פוגש את הפרופסור, הולמס מבקש ממנו כמה דקות לכתוב את מכתבו האחרון, והוא מאפשר לו. הבלש משאיר את הפתק בקופסת סיגריות ליד בגדיו החיצוניים.

הקרב הקטלני החל. פרופסור מוריארטי שולט בהיאבקות ברטיטסו וקיווה להביס את הולמס במהירות, אך הולמס גם מיומן היטב. בשובו למלון ווטסון הבין שהפתק היה הסחת דעת. הוא לוקח את האקדח איתו, ממהר לחזור למפל ואחריו פיטר עם אקדח. בינתיים הדו-קרב נמשך. מוריארטי מושך את הולמס לקצה המצוק כדי למות איתו. כאשר הקרב מתקרב לקיצו, מוצא הולמס את היורה, קולונל מורן, שהופיע במקום: הוא הופיע כאשר ווטסון עזב. בכוחות אחרונים, מוריארטי, שנאחז בהולמס, גולש מהצוק ומת במפל, בעוד הולמס נותר תלוי על קצה המצוק בידיו. מורן יורה באצבעותיו של הולמס, שצורח מחוץ לצוק. מורן עוזב. קצת אחר כך ווטסון בא בריצה ומוצא רק את חפצי חברו. חבטה נשמעת, אבל היה זה פיטר שהגיע בריצה לעזור. שניהם מתאבלים על הולמס. ווטסון קורא מכתב התאבדות בו הולמס אומר שהוא פתר את העניין העיקרי בחייו, הוא מבקש גם לטפל ברונלד אדייר האומלל.

 "המצוד אחר הנמר" 
ווטסון עומד לסגור את התיק של הולמס ומחליט להגן על אדייר. הוא מתחפש לאב קתולי והולך למועדון בגטל לראות את אדייר. למרבה הצער ווטסון מוכר על ידי מבקר במועדון, מר מאריי, שטופל פעם על ידו. בשלב זה פרייס דורש לתת חלק מהכסף שזכה בו אדייר, אך הוא מסורב. בהמשך אדייר נורה למוות בביתו.

באותו הלילה ממהרת חוליית משטרה מסקוטלנד יארד לווטסון. ווטסון הוא החשוד העיקרי ברצח סר רונלד אדייר. לסטרייד מציין גם את מעורבותו של הרופא ברצח צ'ארלס מילברטון, מכיוון שסימני הרוצח דומים לווטסון (הולמס ציין זאת, במיוחד מכיוון שהרופא לא יכול היה להסתיר את הראיות במהלך "ביקורם" במילברטון). בזירת הפשע ווטסון מנסה לרמוז שהרצח בוצע על ידי מורן, אך גרגסון שלל מיד גרסה זו, מכיוון שלסטרד היה עם הקולונל וסיפר לו על אדייר, בנוסף מורן עדיין ביבשת. לפיכך, לפקח לסטרייד יש כל סיבה לקחת את ווטסון למעצר, אך לנוכח היחסים הטובים ביניהם, המפקח מבקש ממנו לא לעזוב את לונדון עד תום החקירה.

בדרך הביתה ווטסון, שעובר ליד קהל צופים, מפיל בטעות ערימה של ספרים גדולים בידיו של זקן אחד ואז עוזר לו לאסוף אותם. בבית ווטסון מיואש משום שלא השלים את התיק האחרון של הולמס. ואז אותו זקן מגיע אליו עם ספרים כדי להודות לווטסון. ואז מרת הדסון מביאה לרופא קפה, אבל כשווטסון מסתובב, הזקן הופך... לשרלוק הולמס החי.

ד"ר וגברת הדסון מתעלפים. הולמס בעזרת אמוניה מעיר אותם. ווטסון, שכמעט איבד את דעתו, משתוקק לגלות מה קרה. כפי שהתברר, הולמס חי עם מייקרופט כבר חודש ונאלץ להסתתר. ואז השלישייה מבחינה בפרייס מחוץ לחלון, והולמס נובח לעברו, "תירה!", ואחריו נעלם פרייס במהירות. הולמס נותן לווטסון תוכנית פעולה נוספת: ללכת ללסטרייד ולומר שלרופא יש מידע חדש על הרצח, ואז לבקש מהפקח להכין חוליית משטרה ליד הבית, שנמצאת ממש מול הבית ברחוב בייקר 221 ב', שם ווטסון אמור להיות בזמן מסוים; השריקה צריכה להיות סימן קונבנציונלי עבור המשטרה. גברת ההדסון חייבת לציית למייקרופט.

הולמס אוסף את ווטסון בדרך חזרה בכרכרת-מונית, והם מגיעים לבית הנטוש המיועד. משם נראה היטב חלון חדרו של הולמס. ווטסון מבחין בבובת הולמס עשויה שעווה, שזזה גם היא, בשליטה סמויה של מייקרופט וגברת ההדסון. כאן הולמס ווטסון שומעים צעדים ומסתתרים. מתברר שזה קולונל מורן, שבא לירות בהולמס. הוא יורה את לעבר בובת השעווה של שרלוק הולמס, ואז ניטש עימות עם הולמס האמיתי. ווטסון מהמם את הקולונל, הולמס שורק במשרוקית. לסטרייד מגיע עם שוטריו והולמס ווטסון מוסרים להם את מורן. הולמס קובע כי מורן הוא זה שהרג את אדייר עם אקדח שיוצר על ידי אומן גרמני עבור מוריארטי ויורה כמעט בשקט בכדורי 9 קליבר. הולמס תוהה כיצד יכול הקולונל ליפול למלכודת בסיסית שכזו, אך מורן דורש שלא ללעוג לו ולפעול נגדו רק על פי החוק. לסטרייד מודה שזה הוגן ולוקח את הקולונל משם.

בבית, הולמס סוף סוף מספר את סיפור "תחייתו". מכך שהמכתב לווטסון היה מלכודת, הולמס הבין מיד. מתחת לקצה המצוק, הבלש גילה מדף, ועד מהרה הופיע פרופסור מוריארטי. הולמס הופתע מאצילותו כאשר זה התיר לו לכתוב מכתב. במהלך הקרב משך מוריארטי את הולמס לקצה המצוק, שם נמצא המדף. בתום הקרב, החוקר הבחין במורן. מוריארטי מת במפל. על מנת שמורן יחליט שהוא ינצח, הולמס עלה על המדף ואפשר לקולונל לירות בו בזרוע, שבהמשך היה צריך לטפל בה ברצינות. בדרך זו, הולמס זייף את מותו וצפה בווטסון מתאבל עליו. הולמס ידע שהקולונל יחזור ללונדון כדי לנקום באדייר, והוא הלך לשם, אך הסתפק במייקרופט.

הולמס ווטסון עשו עבודה נהדרת כששחררו את בריטניה מכנופיית פשע רבת עוצמה: הסוחט צ'ארלס מילברטון, פרופסור ג'יימס מוריארטי וקולונל, "צייד הנמרים" סבסטיאן מורן. ווטסון עדיין רואה את עצמו אשם במותו של אדייר, אך הולמס מנחם אותו: "שנינו אשמים במותו של אדייר המסכן." "כבר הבנו את האות 'M'," מסכם הולמס. האות הבאה היא "א", והולמס מביא כדוגמה את ליידי "אלמונית". ואז הגברת הדסון אומרת שאישה כלשהי ממתינה להולמס.

 שחקנים ודמויות 

 גרסאות 
בשנות השמונים, בברית המועצות, הסרט שוחרר בקלטות וידאו מורשות על ידי סוכנות הקולנוע הממלכתית של ברית המועצות (גוסקינו). ברוסיה בשנות התשעים היא שוחררה ב-VHS על ידי חברת "Kroopniy Plan", כאשר מאז שנת 2000 גרסאות דיגיטליות שוחררו על ידי חטיבת "Lenfilm Video" של אולפני לנפילם עם סאונד Hi-Fi-Stereo, ובמערכת PAL.

תוך שחזור מוחלט של התמונה והסאונד, הסרט שוחרר במהדורת DVD בשנת 2002 על ידי חברת "Twister" ובשנת 2007 על ידי Kroopniy Plan.

 לקריאה נוספת 
 Игорь Масленников. Бейкер-стрит на Петроградской / Любовь Аркус. — СПб.,: «Сеанс», 2007. — 255 с. — ISBN .
 קישורים חיצוניים 

 אודות צילומי הסרט ברכבת אוקטיאברסקאיה 
 אחורי הקלעים של הסרט 
 הערות שוליים 

קטגוריה:סרטי 1980