האיקואו

הָאיקוֹאוּ (בסינית: 海口; בפין-יין: Hǎikǒu; מילולית: "פה הים") היא נציבות עירונית, עיר הבירה והעיר המאוכלסת ביותר במחוז האינאן שבדרום הרפובליקה העממית של סין. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בנציבות העירונית כ-2.87 מיליון תושבים.

האיקואו שימשה במקור עיר נמל עבור צ'יונגשאן. האיקואו התפתחה כנמל במהלך המלחמה הסינית-יפנית השנייה בעקבות הכיבוש היפני. לאחר המלחמה, האיקואו והאינאן נותרו תחת שליטה לאומנית עד למבצע הנחיתה באי האינאן, אז נפלה בידי השלטון הקומוניסטי. בעיר שוכן הקמפוס המרכזי של אוניברסיטת האינאן. מקדש חמשת האדונים שוכן בדרום-מזרח העיר.

בשנת 2013 נחתם ברית ערים תאומות בין האיקואו למודיעין-מכבים-רעות.

היסטוריה
האיקואו שימשה במקור כנמל עבור צ'יונגשאן, הבירה המנהלית העתיקה של האי האינאן, שנמצאת כ-5 קילומטרים מדרום מזרח. במהלך ההיסטוריה המוקדמת שלה, הייתה האיקואו חלק ממחוז גואנגדונג. במאה ה-13 התבצרה והפכה למוצב צבאי תחת שושלת מינג (1368-1644). הנמל ממוקם מערבית לפתחו של נהר נאנדו, הנהר העיקרי של האינאן. כאשר צ'יונגשאן נפתח לסחר חוץ על פי חוזה טיינג'ין בשנת 1858, החלה האיקואו להתחרות בעיר המנהלית הישנה. בשנת 1926 עקפה האיקואו את קיונגשאן באוכלוסייה והוכרזה כעיר מנהלית נפרדת. העיר התפתחה כנמל במהלך המלחמה הסינית-יפנית (1937–1945), כאשר היפנים פלשו לאי האינאן.

העיר והאי האינאן נשארו בשליטתם של הלאומנים עד אפריל 1950, אז נפלו בידי הקומוניסטים במהלך מבצע הנחיתה באי האינאן.

מאז 1949 שמרה האיקואו על מעמדה כנמל הראשי של האינאן, ומטפלת ביותר ממחצית הסחר הכולל של האי. היא החליפה את קיונגשאן כבירה המנהלית של האי. בשנת 1988 הפכה האיקואו לעיר במעמד מחוז, כמו גם לבירת מחוז האינאן שהוקם בתקופה זאת.

העיר העתיקה של האיקואו כוללת בניינים ישנים שנבנו ברובם על ידי סינים עשירים מהיבשת וכן על ידי סינים המתגוררים מעבר לים וחזרו למולדתם. סגנון בניית הבתים הוא שילוב סגנונות: פורטוגלי, צרפתי ושל דרום-מזרח אסיה. הרחובות חולקו בעבר לאזורים שונים המוכרים מוצרי רפואה סינית ומערבית, משי ובגדים מחויטים, דגים ובשר טרי, מכירת קטורת, נרות, נייר, דיו וסחורות אחרות.

גאוגרפיה
שמאל|ממוזער|250px|קו הרקיע של האיקואו
הנציבות העירונית האיקואו משתרעת על פני 2,240 קמ"ר בצפון-מזרח האי האינאן וגובלת ממזרח בנפה העירונית , בנפות  ו מדרום וממערב בהתאמה וב מצפון, מול  שבנציבות העירונית גָ'אנְגְ'יָאנְג שבמחוז גואנגדונג. רוב שטח העיר כמעט לחלוטין שטוח ורק מטרים ספורים מעל פני הים.  מתפתל דרך הצד המזרחי של העיר וזורם צפונה אל .

, המהווה חלק מרובע מיילאן, מופרד מהחלק העיקרי של האיקואו על ידי נהר האידיין, יובל של נהר . הגישה לאי היא באמצעות אחד מתוך ארבעה גשרים, כשהגדול מביניהם הוא , המחבר בין האי לבין שאר הרובע בשפך הנהר האידיין. ממזרח למערב, שלושת חיבורי הכבישים הנותרים מסופקים על ידי הגשרים זֶ'נְמִין, חֶפִּינְג ושִׂינְבּוּ.

ישירות לצפון-מזרח האיקואו ומזרחית לאי האידיין נמצא .

חלוקה מנהלית
הנציבות העירונית האיקואו מחולקת לארבעה רבעים:
מפה</div>שםסיניתפין-ייןאוכלוסייה (מפקד 2020)שטחצפיפותשיו-יינג秀英Xiùyīng567,108493.41,150לונגחווה龙华Lónghuá797,6843012,650צ'יונגשאן琼山Qióngshān655,553928706.4מיילאן美兰Mĕilán853,013517.81,647

ערים תאומות



גלריה

קישורים חיצוניים




הערות שוליים

קטגוריה:מחוזות הרפובליקה העממית של סין: ערי בירה
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: נציבויות עירוניות
קטגוריה:ערי מיליונים
קטגוריה:ים סין הדרומי: ערי נמל