באבכ ח'ראמדין

באבכּ ח'ראמדין (בפרסית: بابک خرمدین, השם "באבכּ" מקורו בפרסית האמצעית - פאפכּ= "אב קטן", "אבא'לה", נולד בסביבות 795 או 798 - ינואר 838) היה מנהיג ממוצא פרסי של המורדים בני התנועה ח'רמיה, שנלחמה בשטחי אזרבייג'ן ואיראן של ימינו נגד שלטון הכיבוש הערבי של הח'ליפות העבאסים ונגד האסלאם הסוני הרשמי.
התנועה ח'רמיה - חסידי "דת השמחה" - הייתה תנועה דתית ששילבה יסודות שיעים ויסודות של הדת הזורואסטריות, ונחשבת לפיתוח של הנאו-מזדקיות, דת בעלת מסרים חברתיים רדיקליים. בסיס המרד היה בשטח האזרבייג'ן האיראני של היום - בצפון-מערב איראן. בהנהגתו של באבכ קראו המורדים לתחיית גדולתה של איראן. ההתקוממות התפשטה לדרום מערב ולאזורים הכספיים של איראן ובמזרח ארמניה ונמשכה מעל עשרים שנה. הצטרפו אליה כורדים ופרסים, במיוחד ממעמד האיכרים וייתכן גם דהקאנים (אצולה קטנה). מלחמת הח'ליפות הערבית נגד האימפריה הביזנטית והמרד במצרים בשנים 830–833 הפריעו לשלטון לדכא את המרד. באבכ הביס ארבעה מהגנרלים של הח'ליפה אל מאמון. רק הח'ליפה אל-מעתצם (842-833) הצליח לגייס מספיק כוחות כדי לשים קץ להתקוממות. באבכ סבל אבדות כבדים בקרב על יד המדאן ובהמשך בעזרת סיוע מבעלי אחוזות מקומיים הצליח הגנרל אל-אפשין (חיידר אבן קווס) לנצח את באבכ ובשנת 837 לכבוש את מעוזו הכמעט בלתי נגיש בהרי אזרבייג'ן, באז. באבכ הוצא להורג בשנת 838 בסמארא, בירתו של הח'ליפה אל-מעתצם.
המרד של באבכ היה לסמל לחוזקת הזהות המקומית בפרס ובאזרבייג'ן.
המידע המפורט ביותר על באבכ הגיע מספרו האחרון של ואקיד אבן אמר תמימי " אחבאר באבכ", המצוטט בספר "כיתאב אל-פהרסת" של אבן א-נדים ושימש גם את אל-מסעודי. מקורות אחרים הם פחות מפורטים וכוללים מידע שלא ניתן לאמת.

השם
באבכ הוא גרסה של השם הפרסי פאפק/פאבאג = "אב צעיר", "אבא'לה" בשפה הפרסית האמצעית. הוא היה נהוג באיראן הטרום-אסלאמית. כך קראו, למשל, לאביו של מייסד האימפריה הפרסית הסאסאנית, ארדשיר הראשון (242-224).

קורות חייו
ילדות וצעירות
באבכ בשמו בלידה " אל-חסן", נולד בשנת 795 או אולי 798 ביישוב בילאלאבאד במחוז מימאד שבחבל ארדביל, בחלק המזרחי של האזרבייג'ן האיראני שבצפון-מערב איראן.
בימי הפלישה הערבית-מוסלמית בפרס בשנים 633–654 סיפק מחוז מימאד כוחות צבאיים למושל (מרזבאן) הססאני של ארדביל. בסופו של דבר שלטון הססאנים בפרס נפל וגם אזרבייג'ן נפלה גם בידי הערבים המוסלמים.
בשנים 730–731 נכבשה ארדביל לזמן קצר על ידי הכוזרים. החל מאמצע המאה ה-8 התנחלו באזור ערבים מן הקלאן רוואדיד. באותה תקופה אזרבייג'ן הייתה מאוכלסת בעם איראני בשם "אד'רים" המקורבים לפרסים. הם דיברו באד'רית או אזרית עתיקה, שלפי דברי הגאוגרף מוקדסי מן המאה ה-10, הייתה דומה לפרסית

קורב לוודאי שבאבכ לא היה פרסי אלא אד'רי. אמו מהרו (שמשמעות שמה הוא "פני ירח") הייתה מינקת לא מוסלמית ילידת אזרבייג'ן. מקורות מוסלמים עוינים וא-טברי תיארו אותה כ"בעלת עין אחת" וטענו שבנה נולד בכתוצאה מאונס שלה על ידי שכיר חרב.,
באשר לאביו, נפוצו עליו סיפורים רבים וסותרים. אל-ואקדי, מצוטט על ידי אבן אל-נדים, טען שהיה מוכר שמן מאל-מדאין (קטסיפון) שהתיישב באזרבייג'ן. . פטרישה קרון סברה שהוא היה ממוצא ארמי . עם זאת אבו חניפה דינווארי, בן זמנו של באבכ, טען שמקורות רבים מעידים כי היה צאצא של אבו מוסלם באמצעות בתו, פאטמה. בוסוורת' תמך בהשערה זו, בעוד שמקורות אחרים, עוינים, מהרו ליחס לו מוצא נחות או פחות מכובד. שמו היה, לפי מקורות שונים, עבדאללה, מרדאס, מאטא, אמיר אבן עבדאללה או אמיר אבן אחאד, קרוב לוודאי שם מוסלמי.

לא ברור מה הייתה דתו המקורית של באבכ. הוא נולד עם השם המוסלמי אל-חסן, בעוד אחיו נקראו גם כן בשמות מוסלמים: מואווייה, עבדאללה ואיסחק. שם מוסלמי אינו בפני עצמו עדות להשתייכות דתית, מכיוון שלעיתים קרובות גם בני דתות אחרות, כולל יהודים או נסיכים ארמנים נשאו שמות מוסלמים או גרסה ערבית של שמות תנ"כיים, כתופעת הסתגלות לחברה המוסלמית הסובבת
לפי קרון, בעקבות אל-ואקדי, הוריו של באבכ היו כפריים חסרי אדמה. הם גידלו את בניהם בדת האסלאם, על מנת להבטיח להם עתיד טוב יותר באזור שנשלט על ידי הכובשים הערבים.

כילד התיתם באבכ כשאביו נרצח על יד סבלאן בעת מסע. עד גיל שתים עשרה עבד באבכ כבוקר ואחר כך הועסק כשרת וסייס אצל מפקד ערבי בשם שיבל אבן אל-מותאנה אל -אזדי ביישוב סרב. העבדים (גילמן) של שיבל לימדו את האהאכ לנגן בע'וד.
הוא למד גם לדלקם שירים, ייתכן בניב האד'רי המקומי. לפי דיווחו של הסופר אבו ל-מאעלי שחי במאה האחת עשרה, באבכ ניגן בע'וד ושר שירים בפני קהל מקומי ובו בזמן מכר פירות בכפר.

מאוחר יותר התיישב בעיר תבריז. שם עבד במשך שנתיים בשרות מפקד ערבי נוסף. מוחמד אבן ארוואד אזדי. אחרי שהגיע לפרקו שב באבכ לכפר הולדתו, בילאלאבאד. הוא פגש בו בעל אחוזות אמיד ומשפיע בשם ג'אוידאן שהתרשם מפקחותו וגייס אותו לשירותו. ג'אוידאן היה איראני מקומי שהנהיג אחד הפלגים של תנועת הח'רמייה באזרבייג'ן. הוא נקלע לעימותים צבאיים עם מנהיג אחר מבני הח'רמייה, בשם אבו עמראן. באחד הקרבות ביניהם הובס אבו עמראן ונהרג, בעוד ג'אוויד'אן נפצע אנושות ומת כעבור שלושה ימים. באבאכ, שאימץ את אמונת הח'רמייה ירש את מקומו כמנהיג. ייתכן שבאותה תקופה שינה באבאכ את שמו מאל-חסן לבאבאכ

250px|ממוזער|שמאל|הנוף שנשקף ממעוזו של באבכ
250px|ממוזער|שמאל|מעוזו של באבכ בבאז, כיום קלייבאר
250px|ממוזער|שמאל|מעוזו וטירתו של באבכ

ההתקוממות
200px|ממוזער|מפגש בין באבכ לבין אפשין חיידר, במיניאטורה בספר "תאריך-נאמה" של מוחמד בלעמי, המאה ה-14
בשנת 755 נרצח אבו מוסלם. אף-על-פי שהוא סייע לעבאסים לנצח את בית אומאיה, הח'ליפה הורה לרצוח אותו, ייתכן בגלל עליית הפופולריות שלו בקרב האיראנים והלא מוסלמים. איראנים רבים, שציפו ליותר חופש וליותר זכויות מהשליטים החדשים, התקשו להאמין שגיבורם נרצח על ידי הח'ליפה שנחשב לידיד של איראן ושל האיראנים.
עם זאת, ברפובליקה האסלאמית של איראן נשאר באבכ דמות שנויה במחלוקת ופולחנו עורר בקורת בקרב כהני דת שיעים. באזרבייג'ן של ימינו באבכ המשיך להיות דמות פולחן והוא נחגג כגבור לאומי. גם באיראן המודרנית דמותו נתגלתה מחדש בימי שלטונו של רזא שאה פהלווי ונחגג אז גם כן כגבור לאומי.

ראו גם
ח'רמיה
המעוז של באבכ

לקריאה נוספת
Abu'l-Faraj Muhammad bin Is'hāq al-Nadim Kitab al-Fihrist mit Anmerkungen herausgegeben von Gustav Flügel. Leipzig 1872. .(הטקסט של "אל-פהריסט" בערבית, עם מקדמה והערות בגרמנית, לייפציג 1872)
כולל ציטוטים מתוך Waqid al Amr at-Tamimi - Akhbar Babaq
Abū Ḥanīfah Aḥmad ibn Dāwūd Dīnawarī Kitāb al-Aḥbār aṭ-Ṭiwāl (Ignace Krachkovsky (ed.) in Arabic and French). E. J. Brill, Leiden 1912:.

Abbas Amanat, Farzin Vejdani (ed)- Iran Facing Others:Identity Boundaries in a Historical Perspective ,Palgrave MacMillan, New York 2012
 Kathryn Babayan, "Mystics, monarchs, and messiahs ", Harvard CMES, 2002. :
Ali Bahramian, Stephen Hirtenstein and Rahim Gholami, “Bābak Khurram-Dīn”, in: Encyclopaedia Islamica, (Editors-in-Chief: Wilferd Madelung and, Farhad Daftary) 2013
C.E.Bosworth "Azerbaijan iv. Islamic History to 1941". Encyclopaedia Iranica. III, Fasc. 2-3. 1987 pp. 224–231.
 1902, Edward Browne, A Literary History of Persia: From the Earliest TImes until Firdawsi Elibron Classics London .
, Patricia Crone. "Bābak". In Kate Fleet; Gudrun Krämer; Denis Matringe; John Nawas; Everett Rowson (eds.). The Encyclopedia of Islam. 3. Brill 2011.\
Arthur Goldschmidt, Lawrence Davidson, A concise history of the Middle East, Eighth Edition, Westview Press 2005 . p.81
Dabashi, Hamid . The World of Persian Literary Humanism. Harvard University Press 2012. .
 Bernard Lewis The Arabs in History, Oxford University Press 2002
Daniel Pipes, Slave soldiers and Islam: the genesis of a military system, Middle East Forum, 1981.
History of al-Tabari, Vol. 33: Storm and Stress along the Northern Frontiers of the Abbasid Caliphate (Translated and annotated by C.E. Bosworth) SUNY Press Albany NY 1991
,1996 ,Mark Whittow The Making of Orthodox Byzantium, 600-1025. New studies in medieval history.Macmillan, London: .
, GH. -H. Yusofi "Bābak Ḵorramī". Encyclopaedia Iranica, Vol. III, Fasc. 3. 2011 pp. 299–306

קישורים חיצוניים

K. E. Eduljee Babak Khorramdin on the site of Zoroastrian Heritage 2005-2017
Dilgam Yunis Ismailov History of Azerbaijan AzMİU NPM, Baku, 2017,


הערות שוליים

קטגוריה:מורדים
קטגוריה:איראנים
קטגוריה:איראן: היסטוריה
קטגוריה:אזרבייג'ן: ימי הביניים
קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בארצות ערב
קטגוריה:נפטרים ב-838