גרנד פרי דרום אפריקה

גרנד פרי דרום אפריקה הוא מרוץ גרנד פרי, שהתקיים 33 פעמים. המרוץ היה חלק ממרוצי אליפות הפורמולה 1 מתחילת שנות השישים ועד מחצית שנות השמונים. המרוץ התקיים לראשונה בשנת 1934 במסלול הנסיך ג'ורג' שבאיסט לונדון. מלחמת העולם השנייה הובילה לביטולו של המרוץ, שהתחדש רק בשנת 1960. המרוץ הוצא מלוח התחרויות אחרי עונת 1985 בעקבות המאבק של המדינות כנגד מדיניות האפרטהייד בדרום אפריקה. בעקבות ביטול האפרטהייד בשנת 1991 חזר המרוץ לאליפות, התקיים עוד פעמיים בטרם בוטל.

היסטוריה
1934–1966: איסט לונדון
המרוץ התקיים לראשונה בשנת 1934 במסלול באורך 23.4 ק"מ שעברה באזורים מיושבים בסביבות העיר איסט לונדון. בשנת 1936 המסלול קוצר ל-17.7 ק"מ. מלחמת העולם השנייה הובילה לביטול המרוץ בשנת 1940, שלא שב להתקיים במשך 20 שנים. בשנת 1959 נסלל מסלול קבוע. בשנת 1960 התקיימו בדרום אפריקה שני מרוצי גרנד פרי, שלא היו חלק מסבב האליפות. המרוץ הצטרף לסבב האליפות בעונת 1962. במרוץ הבכורה ניצח גרהאם היל, מרוץ שסיים את העונה.

1967–1993: קיאלאמי
מסלול קיאלאמי, שנבנה בתחילת שנות השישים במטרופולין של יוהנסבורג, החל לארח את הגרנד פרי בשנת 1967. ג'ים קלארק ניצח את המרוץ בשנת 1968 בפעם הרביעית. היה זה הניצחון האחרון בקריירה של הבריטי. בשנת 1970 היה זה ג'ק ברבהאם שניצח במסלול את המרוץ האחרון בקריירה. פיטר רסבון נפצע קשה בתאונה במהלך האימונים לקראת המרוץ ולאחר מכן מת מפצעיו. תאונה קטלנית נוספת אירעה בעונת 1977 בה טום פרייס, נהגה של קבוצת Shadow, מצא את מותו תוך שהוא פוגע והורג את אחד המרשלים שעמדו לצידי המסלול.

המסלול הגבוה (6,000 רגל מעל גובה פני הים) והמהיר העניק יתרון למנועי הטורבו שנכנסו בתחילת שנות השמונים. בשנת 1982 היתרון של מנועי הטורבו הגיע עד לפער של 150 כוח סוס. קבוצת רנו, שהייתה חלוצת מנועי הטורבו, ניצחה את המרוץ בעונת 1980 וב-1982. המאבק בין הפדרציה הבינלאומית לספורט (FISA) וארגון היצרנים (FOCA) הוביל לכך שבעונת 1981 המרוץ התקיים כמרוץ שאינו חלק מהאליפות. בעונת 1983 המרוץ היה האחרון בעונה. שלושה נהגים התמודדו על תואר האליפות: אלן פרוסט, נלסון פיקה ורנה ארנו. פרוסט וארנו נאלצו לפרוש בשל בעיות מנוע. פיקה סיים את המרוץ במקום השלישי וזכה בתואר.

קיום המרוץ בשנת 1985 לווה בביקורת הגוברת כלפי משטר האפרטהייד במדינה. מדינות שונות החלו להחרים אירועי ספורט שאירעו במדינה בעקבות מצב בהחירום שהוכרז על ידי הממשלה בחודש יולי. קולות רבים קראו להחרים את המרוץ. וקבוצות רנו וליז'ייה לא לקחו בו חלק לאחר שממשלת צרפת החליטה על החרמת אירועים שהתקיימו בדרום אפריקה. פרוסט, שהבטיח כבר את הזכייה באליפות במדי קבוצת מקלארן, כן השתתף במרוץ.

בעקבות ביטול משטר האפרטהייד בשנת 1991 שב המרוץ לסבב התחרויות בעונת 1992. נייג'ל מנסל ניצח את המרוץ בבכורה המחודשת. שנה לאחר מכן התנהל מאבק צמוד בין פרוטס, איירטון סנה ומיכאל שומאכר, שהסתיים בניצחונו של הצרפתי. ביולי 1993 נמכר המסלול לאיגוד הרכב הדרום-אפריקאי. עלויות קיום מרוץ פורמולה 1 היו גבוהות ולא רווחיות ולא הופסק קיומו של הגרנד פרי.

מנצחים
נהגים שניצחו את המרוץ מספר פעמים
שנים המופיעות עם רקע ורוד הן שנים בהן התקיים הגרנד פרי, אך לא כחלק מאליפות הפורמולה 1
 ניצחונות נהג שנים 4  ג'ים קלארק 1961, 1963, 1965, 1968 3  ניקי לאודה 1976, 1977, 1984 2  ג'קי סטיוארט 1969, 1973  קרלוס ראוטמן 1974, 1981  נייג'ל מנסל 1985, 1992  אלן פרוסט 1982, 1993

קבוצות שניצחו את המרוץ מספר פעמים
קבוצות המופיעות בכתב מודגש הן קבוצות שעדיין פעילות באליפות 
קבוצות המופיעות עם רקע ורוד הן קבוצות שהתחרו בשנים בהן המרוץ לא נכלל כחלק מאליפות הפורמולה 1

 ניצחונות יצרן שנים 6  לוטוס 1961, 1963, 1965, 1966, 1968, 1978 4  פרארי 1971, 1976, 1977, 1979  ויליאמס 1981, 1985, 1992, 1993 2  מזארטי 1934, 1939  קופר 1960, 1967  ברבהאם 1970, 1983  טיירל 1973, 1975  רנו 1980, 1982  מקלארן 1972, 1984

מנצחים לפי שנה
מרוצים המסומנים ברקע ורוד לא היו חלק מאליפות הפורמולה 1
 שנה מנצח יצרן מסלול 1934  וויטני סטרייט מזארטי 8CM 3.0L איסט לונדון 1935 לא התקיים 1936  מריו מסקורצ'י בוגאטי 35B איסט לונדון 1937  פט פיירפילד ERA-B 1938  בולר מאייר ריילי 1939  לואיג'י וילורסי מזארטי 6CM 1940–1959 לא התקיים 1960בשנת 1960 התקיימו 2 מרוצים  פול פררה קופר-קלימקס איסט לונדון  סטירלינג מוס פורשה 1961  ג'ים קלארק לוטוס-קלימקס 1962  גרהאם היל BRM איסט לונדון 1963  ג'ים קלארק לוטוס-קלימקס 1964 לא התקיים 1965  ג'ים קלארק לוטוס-קלימקס איסט לונדון 1966  מייק ספנס לוטוס-קלימקס איסט לונדון 1967  פדרו רודריגס קופר-מזארטיקיאלאמי 1968  ג'ים קלארק לוטוס-פורד 1969  ג'קי סטיוארט מטרה-פורד 1970  ג'ק ברבהאם ברבהאם-פורד 1971  מריו אנדרטי פרארי 1972  דני האלם מקלארן-פורד 1973  ג'קי סטיוארט טיירל-פורד 1974  קרלוס ראוטמן ברבהאם-פורד 1975  ג'ודי שכטר טיירל-פורד 1976  ניקי לאודה פרארי 1977  ניקי לאודה פרארי 1978  רוני פטרסון לוטוס-פורד 1979  ז'יל וילנב פרארי 1980  רנה ארנו רנו 1981  קרלוס ראוטמן ויליאמס-פורד 1982  אלן פרוסט רנו 1983  ריקארדו פטרזה ברבהאם-ב.מ.וו 1984  ניקי לאודה מקלארן-טאג 1985  נייג'ל מנסל ויליאמס-הונדה 1986–1991 לא התקיים 1992  נייג'ל מנסל ויליאמס-רנו קיאלאמי 1993  אלן פרוסט ויליאמס-רנו

הערות שוליים

דרום אפריקה
קטגוריה:דרום אפריקה: ספורט