אני חושבת לגמור עם זה (סרט)

אני חושבת לגמור עם זה (באנגלית: i'm thinking of ending things) הוא סרט דרמה פסיכולוגי-סוריאליסטי אמריקאי משנת 2020, שנכתב, בוים והופק על ידי צ'ארלי קאופמן. העלילה היא עיבוד חופשי לרומן הביכורים של הסופר הקנדי איאן ריד באותו השם, משנת 2016.

הסרט יצא לבתי קולנוע נבחרים בארצות הברית ב-28 באוגוסט 2020, והופץ בשירות הזרמת המדיה של "נטפליקס" ב-4 בספטמבר באותה שנה.

עלילה
בחורה צעירה (ג'סי באקלי) נמצאת בזוגיות בת שישה שבועות עם ג'ייק (ג'סי פלמונס). במהלך נסיעתם במזג אוויר מושלג לבקר את הוריו של ג'ייק בחווה הנידחת שלהם, הבחורה שוקלת בינה לבין עצמה האם לסיים את הקשר שלה עם ג'ייק. לבחורה אין שם, ולאורך הסרט היא נקראת בשמות שונים, ובהתאם לכך, תחומי העיסוק והעניין שלה משתנים תדיר. לצופים בסרט נרמז שג'ייק שומע את מחשבותיה. ג'ייק מתחיל לדקלם פואמה בשם "Ode: Intimations of Immortality from Recollections of Early Childhood"  שקרא כשהיה צעיר יותר, על אודות אישה בשם "לוסי", והבחורה מעירה "כמוני", ומציינת שאיננה אוהבת שירה. הדקלום מופסק כאשר הבחורה מקבלת שיחת טלפון ממישהי ששמה אף הוא לוסי, אך לא עונה לטלפון. השלג היורד מטריד אותה, משום שלמחרת היא צריכה לסיים לכתוב מאמר בביולוגיה, ולכן עליהם לחזור הביתה עוד באותו ערב. באופן מוזר, ג'ייק בקי לחלוטין בתחומי הדעת שלה.

החל מסצנת הנסיעה ובמשך הסרט, משולבות בעלילה העיקרית תמונות משגרת יומו של שרת קשיש בבית ספר תיכון. דבריו של ג'ייק מצטלבים עם מחשבות השרת: ג'ייק מדבר על הפקות מחזמר שמוצגות בבית הספר מדי שנה, כאילו הבחורה מכירה את בית הספר וההפקות שלו, וכן מדבר על עיר הולדתו כאילו הוא עדיין מתגורר בה, ומספר שלעיתים הוא פוגש מבוגרים שהוא זוכר אותם כתלמידים. במהלך השיחה הזו, נראה השרת צופה בחזרה להפקה החדשה, ותלמידים מתאמנים בריקוד במסדרון בית הספר.

כעת הבחורה היא משוררת (קודם אמרה שהיא לא אוהבת שירה), נאותה להפצרותיו של ג'ייק ומדקלמת פואמה מבעיתה שכתבה בשם "Bonedog" על אודות חזרה הביתה, ולכאורה, זו חזרת ג'ייק לביתו. בהגיעם לבית החווה, פוגשת הבחורה את ההורים (טוני קולט ודייוויד ת'יוליס), וכן כלב בשם "ג'ימי" שגופו רועד. במהלך שהותם בחווה, הכלב נעלם ומופיע חליפות באופן אבסורדי. ג'ייק לוקח אותה לבקר באסם, שם יש טלאים מתים קפואים בשלג ומכלאת חזירים ריקה, והוא מספר שאביו שנאלץ להרדים את החזירים מכיוון שרימות אכלו אותם חיים.

בינתיים, השרת בבית הספר צופה בקומדיה רומנטית שביים רוברט זמקיס ומספרת על אישה בשם איבון (קולבי מיניפי) שמפוטרת מעבודתה כמלצרית אחרי שהחבר שלה (ג'ייסון ראלף) מחולל מהומה בבית הקפה כשהוא בא להצהיר על אהבתו אליה, וצועק על אחד הלקוחות במקום (טדי קולוקה).

בחזרה בתוך בית החווה. הבחורה רואה שריטות על דלת המרתף הנעולה, שלכאורה הכלב ג'ימי עשה אותן. היא מדברת על בית החווה כאילו זה הבית הכפרי שהיא גדלה בו, אך מיד אומרת שהיא גדלה בדירה עירונית, ולא מכירה בית בסגנון כזה. בארוחת הערב עם הורי ג'ק, מוגש בשר חזיר צלוי מן החווה, לכאורה, אחד החזירים נגועי הרימות. ההורים פונים אליה בשם "לואיזה", והיא ציירת. בתוך כך, היא מקבלת שיחות שלא נענו מ"לואיזה". הבחורה מראה להורים תצלומים של ציורי הנוף שלה, והאב תוהה איך אפשר לצייר נוף ללא בני אדם. אחר כך השיחה עוסקת בעיסוקה של הבחורה בתחום מכניקת הקוונטים, ובסופו של דבר, ג'ייק מתפרץ כלפי אימו. הבחורה מספרת כיצד הכירה את ג'ייק לראשונה במהלך ערב חידון טריוויה שהתקיים בפאב סמוך לאוניברסיטה, אך הסיפור לוקה בחוסר עקביות. תוך כדי הארוחה ממשיכה הבחורה לקבל שיחות טלפון מ"חברותיה" לוסי ולואיזה, כולן מאותו מספר טלפון וכביכול באותה שעה. אחרי הארוחה מבחינה הבחורה בתצלום של ג'ייק בהיותו ילד, אך בטוחה שזו היא עצמה בתצלום. בעודם אוכלים את מנת הקינוח, אימו של ג'ייק מספרת שהיא סובלת מטנטון שבעטיו היא שומעת צפצופים ללא הרף. הבחורה מקבלת שיחת טלפון נוספת, הפעם מ"חברה" בשם איבון, עונה לטלפון ושומעת גבר (אוליבר פלאט) האומר כאילו לעצמו שנותרה שאלה אחת לענות עליה. היא מנתקת וטוענת שהחברה התקשרה לדרוש בשלומה. ג'ייק מספר לאביו שהבחורה עובדת כמלצרית, והם הכירו כאשר שרתה אותו, פרט המזכיר את "איבון" מהסרט של זמקיס שהשרת צפה בו מוקדם יותר.

הוריו של ג'ייק משתנים חליפות לדמויות הצעירות של עצמם ולישישים לוקים בשיטיון, ואילו ג'ייק מספר שהבחורה, כעת שמה "לוצ'יה", לומדת גרונטולוגיה. לבקשת האם בדמותה הצעירה, הבחורה לוקחת כבסים למרתף ומוצאת במכונת הכביסה רק את מדיו של השרת. היא מגלה גם את חדר נעוריו של ג'ייק ומוצאת ספר שירה ישן שבו מופיעה הפואמה "Bonedog" שכתבה ודיקלמה לג'ייק. כמו כן, היא רואה גלריה לאמנות ובה הדפסים המציגים את ציורי הנוף שלה עצמה, ונוכחת שהם צוירו על ידי ראלף אלברט בלייקלוק. שוב היא מקבלת שיחת טלפון מהגבר האלמוני החוזר על הדברים שאמר קודם. כאשר היא עולה חזרה מהמרתף, האמא, כעת ישישה, שוכבת על ערש דווי, והאבא צעיר.

לבסוף יוצאים בני הזוג חזרה הביתה. במהלך הנסיעה מדבר ג'ייק על אירועים שהתרחשו במהלך הערב, והבחורה לא זוכרת אותם. השיחה מתפתחת באופן אסטוציאטיבי לדיון על סרטו של ג'ון קסאווטס, "אישה תחת השפעה". השניים נקלעים לסופת שלג ועוצרים בחנות לממכר גלידה בשם "טולסי טאון", שם עובדות מספר צעירות שהן תלמידות בבית הספר שבו עובד השרת. בעודה קונה קינוח, עובדת מצולקת מנסה להזהיר את הבחורה מלהמשיך הלאה, דבר שהבחורה לא יודעת להסביר. ג'ייק סבור שמזג האוויר קר מכדי לאכול גלידה, עוצר במגרש החניה של בית הספר התיכון להשליך את הגביעים המלאים כמעט, והבחורה מוחה על כך. הם מתווכחים אך מתפייסים ומתמזמים. ג'ייק מבחין בשרת הצופה במעשיהם מתוך בית הספר, הולך להתעמת איתו ועוזב את הבחורה הכועסת לבדה במכונית. אחרי שהיא ממתינה זמן-מה, הבחורה נכנסת לבית הספר לחפש את ג'ייק. היא פוגשת את השרת ומספרת לו שבערב שבו הכירה את ג'ייק, היא סברה שהוא חלאה, לא הייתה מעוניינת בו ודבר לא קרה ביניהם (בניגוד למה שהיא סיפרה להוריו של ג'ייק). השרת מציע לה זוג נעלי בית זהות לנעלי הבית שג'ייק נתן לה בעבר. היא דוחה את הצעתו בנימוס, הם מתחבקים, והשרת מתיר לה להמשיך לחפש את ג'ייק.

הבחורה מוצאת את ג'ייק בקצה מסדרון, ויחד הם צופים בבני זוג לבושים כמותם, כפילים הרוקדים ריקוד בלט שמזכיר את הריקוד במחזמר "אוקלהומה!": כפילת הבחורה בתפקיד לורי ויליאמס, וכפילו של ג'ייק בתפקיד קרלי מקלין. כאשר שני הכפילים עומדים להינשא, מופיע כפיל השרת בתפקיד ג'אד פריי, שני הגברים נאבקים על לבה של הבחורה, וכפיל השרת רוצח בסכין את הכפיל של ג'ייק.

השרת מנקה את בית הספר ועוזב את הבניין. בהיותו במכוניתו, הוא לוקה בהתמוטטות עצבים והוזה את זכרונותיו של ג'ייק מילדותו בבית הוריו ואת זמריר הפרסומת של "טולסי טאון", באופן שממנו נרמז שהוא גרסה קשישה של ג'ייק. השרת מתפשט מבגדיו, נכנס חזרה לתוך בית הספר כשהוא עירום לגמרי, והולך אחרי הזיה של חזיר רוחש רימות. החזיר מסביר לשרת שמישהו צריך להיות חזיר רוחש רימות, ובאותה המידה זה יכול להיות הוא עצמו. החזיר מוסיף שהשרת ורעיונותיו אחד הם, ועליו להתלבש.

השרת הולך אחרי החזיר אל במת אודיטוריום בית הספר, שם ג'ייק הקשיש מקבל פרס נובל ושר לקהל באולם את השיר "Lonely Room"  מהמחזמר "אוקלהומה!". בקהל נוכחים גם הוריו של ג'ייק, שתי עובדות מטולסי טאון, וגם הבחורה, מאופרת כקשישה יותר, וכולם מעניקים לו קימת כבוד. בתמונת הסיום נראית מכוניתו של השרת למחרת בבוקר במגרש החניה של בית הספר, קבורה תחת ערימת שלג. לקראת סוף כתוביות הסיום נשמעים צלילים של ניסיון להניע מנוע.

סצנות הסיום מבהירות שג'ייק, השרת והבחורה הם ישות אחת, ולא שלושה אנשים שונים: השרת הוא למעשה ג'ייק הקשיש בסוף חייו. הבחורה כלל לא קיימת כבת-זוגו, אלא היא פנטזיה שג'ייק המציא בדמיונו, ומבטאת את כל הדברים שהוא רצה והיה יכול להיות, אך לא מימש.

צוות השחקנים
+שחקניםדמויותג'סי באקליבחורהג'סי פלמונסג'ייקטוני קולטאמא של ג'ייקדייוויד ת'יוליסאבא של ג'ייקגאי בויד השרתקולבי מיניפי איבון, מלצרית בבית קפה בסרט של זמקיסג'ייסון ראלףהחבר של איבון בסרט של זמקיסטדי קולוקה לקוח בבית קפה שאיבון עובדת בואוליבר פלאטגבר בטלפוןראיין סטיל הכפיל הרוקד של ג'ייקיוניטי פיילןהכפילה הרוקדת של הבחורהפרדריק וודיןהכפיל הרוקד של השרתהדלי רובינסוןצעירה בדוכן הגלידה "טולסי טאון"לורי ויליאמס מהמחזמר "אוקלהומה!"גאס בירניצעירה ב"טולסי טאון"הדודה אלראבי קווין צעירה ב"טולסי טאון"

הפקה
פיתוח וליהוק
בינואר 2018, הוכרז כי הבמאי והתסריטאי צ'ארלי קאופמן יעבד ויביים את הרומן "אני חושבת לגמור עם זה" עבור נטפליקס. בדצמבר, ברי לארסון וג'סי פלמונס לוהקו לתפקידים הראשיים של הסרט. במרץ 2019, ג'סי באקלי, טוני קולט ודייוויד ת'יוליס לוהקו לצוות השחקנים של הסרט, ובמקביל נודע שבאקלי תחליף את לארסון.
צילומים
שלב הצילומים החל ב-13 במרץ 2019 בעיירה פישקיל  שבניו יורק, והסתיים ב-29 באפריל 2019. ב-7 בנובמבר 2019 הסרט היה עדיין בשלבי גמר ההפקה שלו.

הפצה
הסרט יצא לבתי קולנוע נבחרים בארצות הברית ב-28 באוגוסט 2020, והופץ לצפייה בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-4 בספטמבר באותה שנה.

ביקורות
באתר Metacritic זוכה הסרט בציון 78/100, בשקלול 46 ביקורות המוגדרות כאוהדות באופן כללי. במאגר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes זוכה הסרט לדעות חיוביות בשיעור של 82%, עם דירוג ממוצע של 7.60/10 בשקלול 267 ביקורות. סיכום הביקורות הוא שצ'ארלי קאופמן מטפל בצבים אנושיים כפי שרק הוא יכול, בסיוע משחק מצוין של באקלי ופלמונס.

המבקר אורון שמיר כתב בסקירה באתר "סריטה", שכמקובל אצל קאופמן, בסרט אין משמעות לזמן והוא נע אקראית, ובסיכום, זוהי כשלעצמה חוויה סוריאליסטית שמצדיקה צפייה.

קישורים חיצוניים




הערות שוליים

קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מתח אמריקאיים
קטגוריה:סרטי אימה אמריקאיים
קטגוריה:נטפליקס: סרטים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 2020
קטגוריה:סרטי 2020
קטגוריה:סרטים סוריאליסטים