אדריכלות עתידנית

אדריכלות עתידנית (פוטוריסטית) היא סגנון ארכיטקטוני בן המאה ה-20 שנולד באיטליה, המאופיין בצבעוניות חזקה, ובקווים דינאמיים ארוכים המרמזים על מהירות, תנועה, דחיפות וליריות: אדריכלות זו היא חלק מהפוטוריזם, תנועה אמנותית שנוסדה על ידי המשורר פיליפו תומאזו מארינטי, שהפיק את תעודת היסוד שלה – המניפסט של העתידנות, בשנת 1909. התנועה הייתה פעילה בכל תחומי האמנויות ופיתחה סגנון אמנותי שהציע תיאור אסתטי חדש של החיים המודרניים. התנועה משכה אליה משוררים, מוזיקאים ואמנים (כמו אומברטו בוצ'יוני, ג'יאקומו בלה, פורטונטו דפרו ואנדריקו פרמפוליני) וכן כמה אדריכלים. בין הנושאים שהפוטוריסטים (עתידנים) עסקו בהם היו "פולחן עידן המכונות" והאדרת המלחמה והאלימות. כמה מהבולטים בהם נהרגו לאחר שהתנדבו במלחמת העולם הראשונה, כמו האדריכל אנטוניו סנט'אליה, שאף על פי שבנה מעט יחסית, תרגם את החזון העתידני למתכונת עירונית. 

 תולדות העתידנות האיטלקית 
ממוזער| מפעל לינגוטו בטורינו, עם מסלול הבדיקה שלהם שמוקם על גג המפעל, והוכר בשנת 1934 כיצירה העתידנית הראשונה באדריכלותFuturist architecture and Angiolo Mazzoni’s manifesto of aerial architecture, published in VV.AA. Angiolo Mazzoni e l'Architettura Futurista – p.7-22
בשנת 1912, שלוש שנים לאחר פרסום המניפסט העתידני של מרינטי, לקחו אנטוניו סנט'אליה ומריו צ'יאטונה חלק בתערוכת "מגמות חדשות" Literally "New Trends". במילנו. בשנת 1914 הציגה הקבוצה את התערוכה הראשונה שלהם עם "מסר" מאת אנטוניו סנט'אליה. לימים, בסיועו של פיליפו תומאזו מארינטי הפך מסר זה להיות "מניפסט הארכיטקטורה הפוטוריסטית" ("Manifesto of Futurist Architecture"). על אף שגם בוצ'יוני עבד באופן לא רשמי על ניסוח מניפסט דומה, מרינטי העדיף את המסמך של סנט'אליה.

מאוחר יותר בשנת 1920 נכתב מניפסט אחר מאת וירג'יליו מרצ'י, "מניפסט האדריכלות העתידנית הדינמית, דרמטית, ואינסטינקטיבית" ("Manifesto of Dynamic Instinctive Dramatic Futurist Architecture") אוטורינו אלואיסיו עבד בסגנון שפיתח מרצ'י, ודוגמה אחת לכך הייתה הקאסה דל-פשיו שלו באסטי.

מניפסט עתידני נוסף שקשור לארכיטקטורה הוא "מניפסט האמנות העתידנית הקדושה" ("Manifesto of Sacred Futurist Art") מאת פיליה (לואיג'י קולומבו) ופיליפו תומאזו מארינטי, שפורסם בשנת 1931. ב־27 בינואר 1934 הגיע תורו של המניפסט לארכיטקטורה אווירית של מארינטי, אנגיולו מאזוני ומינו סומנזי. מאזוני דבק בפומבי בפוטוריזם רק שנה קודם לכן. במסמך זה הוגדר מפעל לינגוטו על ידי ג'אקומו מאטה-טרוקו מוגדר "כיצירה הקונסטרוקטיבית העתידנית הראשונה". מאזוני עצמו עבד באותן שנים על מבנה שנחשב כיום ליצירת מופתIn 1978, architect Léon Krier described the heating plant as the greatest masterpiece of Futurist-Constructivist-Modernist architecture. Published in London 1978 – An architecture thesis on Angiolo Mazzoni by Flavio Mangione and Barbara Weiss; Angiolo Mazzoni e l'Architettura Futurista p.45 של אדריכלות עתידנית, כמו מפעל החימום ותא הבקרה הראשי של תחנת הרכבת סנטה מריה נובלה, בפירנצה.

 אמנים ואדריכלים עתידניים איטלקיים 
 ג'אקומו בלה
 אנטוניו סנט'אליה
 אומברטו בוצ'יוני
 ג'וזפה טרגני
 מריו רידולפי
 יוריקו פרמפוליני

 אר דקו 
סגנון הארכיטקטורה של אר דקו על צורותיו המופשטות נחשב עתידני כשהיה באופנה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20. השם המקורי של סגנון האר דקו המוקדם והמאוחר כאחד היה ארט מודרן – השם "אר דקו" לא נכנס לשימוש עד שנת 1968 אז הומצא המונח בספר של בוויס הילייר. בניין קרייזלר הוא דוגמה בולטת לארכיטקטורה העתידנית של אר דקו.

 עתידנות לאחר מלחמת העולם השנייה 
 אדריכלות גוגי 
לאחר מלחמת העולם ה-2, הפוטוריזם נחלש במידה ניכרת והגדיר את עצמו מחדש בזכות ההתלהבות לקראת עידן החלל, עידן האטום, תרבות המכוניות והשימוש הנרחב בפלסטיק. לדוגמה, מגמה זו מופיעה באדריכלות גוגי (Googies) בשנות החמישים בקליפורניה. העתידנות במקרה זה אינה סגנון, אלא גישה אדריכלית חופשית וחסרת רסן, וזו הסיבה שהיא פורשה מחדש והשתנתה על ידי דורות של אדריכלים בעשורים הבאים, אך באופן כללי היא כוללת צורות מדהימות עם קווים דינמיים וניגודים חדים, ומשתמשת בחומרים מתקדמים טכנולוגית.

 נאו-פוטוריזם 
האדריכלים פורצי הדרך של שלהי שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 היו הפינים אירו סארינן;   ואלוור אלטו,  האדריכל האמריקני אדריאן וילסון  וצ'ארלס לוקמן;   האדריכלים הדנים הנינג לארסן  וירן אטזון.  התנועה האדריכלית נקראה לימים נאו-פוטוריזם על ידי האדריכל הצרפתי דניס למינג. הוא תכנן את כל הבניינים בפוטורוסקופ, שהקינמקס הוא בניין הדגל בו.  בראשית המאה ה-21, הנאו-פוטוריזם הושק מחדש על ידי מעצב החדשנות ויטו די בארי עם החזון שלו "האבקה צולבת של אמנות וטכנולוגיה מתקדמת לעולם טוב יותר" שהוחל על פרויקט העיר מילאנו בזמן תערוכת אקספו 2015.   ] בספרות הפופולרית משתמשים לעיתים קרובות במונח "עתידני" ללא דיוק רב כדי לתאר ארכיטקטורה שיש לה מראה של עידן החלל כפי שמתואר ביצירות מדע בדיוני או בספרי קומיקס. כיום זה מבולבל לפעמים עם אדריכלות אורגנית או אדריכלות היי-טק. השימוש השגרתי במונח עתידנות – על אף שהושפע מחזונו של אנטוניו סנט'אליה לארכיטקטורה פוטוריסטית – צריך להיות מובדל היטב מהערכים וההשלכות הפוליטיות של התנועה הפוטוריסטית בשנים 1910–1920. האדריכלות העתידנית שנוצרה מאז 1960 עשויה להיקרא בשם "נאו-פוטוריזם", והיא מכונה גם עתידנות פוסט מודרנית או אדריכלות נאו-פוטוריסטית.

שמאל|ממוזער| מלון מרקיז מריוט בסן פרנסיסקו, קליפורניה, דוגמה בולטת לעתידנות פוסט-מודרנית, תוכנן על ידי האדריכל אנתוני ג'יי לומסדן (1989). בקצהו העליון של המבנה הוצב מגדל זכוכית בצורת ג'וקבוקס.

 אדריכלים עם מאפייני סגנון עתידניים 
 טדאו אנדו
 ארכיגרם
 לואי ארמט
 ולטון בקט
 סנטיאגו קלטרווה
 לה קורבוזיה
 ארתור אריקסון
 פיוצ'ר סיסטמס
 מייקל גרייבס
 זהא חדיד
 דניס לאמינג
 ג'ון לאוטנר
 אנתוני ג'יי לומסדן
 וירג'יל מרצ'י
 וויין מקאליסטר
 אוסקר נימאייר
 סזאר פלי
 ויליאם פריירה
 פטרישיו פוטצ'וליו
 אירו סארינן

 גלריית דוגמאות לאדריכלות עתידנית 

 מקורות 
 VV.AA. Angiolo Mazzoni e l'Architettura Futurista, מוסף CE.SAR ספטמבר / דצמבר 2008 (ניתן להשיג  ) (in Italian and English)

 קישורים חיצוניים 

 Architettura Futurista Italiana 1909/1944
 תרבות 0.000 גורד שחקים | דימו איבנוב | צ'ילה | עיצוב יומי
 אדריכלות עתידנית 2015

הערות שוליים

עתידנית
עתידנית