דאגלס מארי

דַאגְלָס קיר מָארִי (באנגלית: Douglas Kear Murray; נולד ב־16 ביולי 1979) הוא סופר, עיתונאי ופרשן פוליטי בריטי. עבודתו התפרסמה בעיקר בשל עיסוקו בסוגיות של תקינות פוליטית, הגירה, רב-תרבותיות, פרוגרסיביזם ואסלאם. הוא ידוע כמבקר קבוע של ההגירה המוסלמית לאירופה וטוען כי קיים מאמץ של השמאל העולמי "להרוס את הציוויליזציה המערבית". מבין הספרים שכתב נכללים רבי-המכר: "נאו-שמרנות: למה אנחנו צריכים את זה" (2006), "המוות המוזר של אירופה: הגירה, זהות, אסלאם" (2017), "שיגעון ההמון: מגדר, גזע וזהות" (2019) "הקרב על המערב: כך ינצחו האומות החופשיות את עידן הטירוף" (2022) ו"על דמוקרטיות וכיתות מוות" (2025).

מארי הוא תומך גדול של ישראל, העם היהודי והציונות. הוא מצדיק את מלחמתה של ישראל בטרור האסלאמיסטי-פלסטיני ורואה בחברה הישראלית – שלדבריו מייצגת את ערכי קדושת החיים, משפחה, ערבות הדדית, משמעות, חירות האדם ודמוקרטיה – מודל מעורר תקווה לעתיד הציוויליזציה החופשית.

בתקשורת המערבית ובעולם המוסלמי השקפותיו של מארי מתוארות לעיתים קרובות כ"אידאולוגיות פוליטיות של הימין הקיצוני", והוא מואשם לעיתים ב"אסלאמופוביה", ב"לאומנות לבנה", ובקידום רעיונות כגון אירוערביה.

ראשית חייו
מארי נולד בהאמרסמית', לונדון למשפחה נוצרית. לאימו, אנגלייה מורה בבית ספר, ולאב סקוטי דובר גאלית עובד ציבור שנולד באי לואיס . יש לו אח בכור. בריאיון לעיתון ההראלד  ב-2019, סיפר מארי כי אביו התכוון להתגורר בלונדון באופן זמני, אך החליט להישאר לאחר שפגש את אימו. הוריו "עודדו דיון חיובי סביב שולחן האוכל" כשגדל, אבל "לא היו פוליטיים".

מארי התחנך בבתי הספר היסודי והתיכון המקומיים באזור מגוריו. זכה במלגות לבית הספר סנט בנדיקט, אילינג  ולאחר מכן למד באיטון קולג'. הוא לימד זמן קצר בבית ספר ליד אברדין. קיבל תואר ראשון באנגלית במודלין קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד.

 ספרי ביקורת תרבות ופוליטיקה 
ממוזער|200px|עטיפת ספרו של מארי, "נאו-שמרנות: למה אנחנו צריכים את זה", בשפת המקור

"נאו-שמרנות: למה אנחנו צריכים את זה"
בשנת 2006 הוציא לאור מארי את ספרו "נאו-שמרנות: למה אנחנו צריכים את זה" ויצא למסע הרצאות לקידומו ברחבי ארצות הברית. הפרסום שלו זכה לביקורת חיובית בעיתון א-שרק אל-אווסט על ידי הסופר האיראני אמיר טהרי  שכתב על מארי "בין אם מסכימים איתו ובין אם לא, מארי תרם תרומה חשובה לקרב הרעיונות העולמי".

בשנת 2007 סייע מארי בכתיבתו של הדו"ח "לקראת אסטרטגיה גדולה לעולם לא בטוח: חידוש השותפות הטרנס-אטלנטית" מאת הגנרלים קלאוס נאומן, הנק ואן דן בריימן וג'ון שאליקשווילי, ואנשי הצבא פיטר אינג, ברון אינג וז'אק לנקסאד.

"אסלאמופיליה" ו"המוות המוזר של אירופה"
ביוני 2013 פורסם הספר האלקטרוני של מארי "אסלאמופיליה: מחלה מטרופולינית מאוד".

בשנת 2017 פרסם מארי את הספר "המוות המוזר של אירופה: הגירה, זהות, אסלאם" ששהה כמעט 20 שבועות ברשימת רבי המכר של סאנדיי טיימס שבה הגיע למקום הראשון. מאז, הוא תורגם למעל 20 שפות. בספר, מארי טען שיבשת אירופה "מתאבדת" בכך שהיא מאפשרת הגירה לא-אירופאית לשטחה, ומאבדת את "אמונתה בדתה".

הספר זכה לתגובות חלוקות מהמבקרים. ג'ולייט סמואל מהדיילי טלגרף שיבחה את מארי והצהירה כי "קשה להפריך את התזה הכוללת שלו, כי אירופה המונעת מאשמה והמותשת משחקת מהר ומפסידה עם ערכיה המודרניים היקרים על ידי אימוץ הגירה בקנה מידה כזה". סקירה אקדמית במועצה הישראלית ליחסי חוץ הכתירה את הספר כ"נפץ" ו"חשיפה כתובה באלגנטיות ומתועדת בשפע של הצביעות האובדנית של אירופה". רוד לידל מהסאנדיי טיימס כינה את הספר "מבריק, חשוב ומדכא מאוד".

הביקורות הנגדיות על הספר היו שליליות. בגרדיאן, העיתונאית הפוליטית גבי הינסליף תיארה את הספר כ"שנאת זרים" ו"פרק אחר פרק מסתובב סביב אותם נושאים שחוזרים על עצמם: מהגרים אנסים, רוצחים ומטילים טרור". בכתיבתו לניו יורק טיימס, פנקג' מישרה תיאר את הספר כ"תקציר שימושי של קלישאות ימין קיצוני", והאשים את מארי בהגנה על הארגון "PEGIDA" שידוע בפעילותו נגד הגירה מוסלמית לאירופה, בכתיבתו כי לליגת ההגנה האנגלית "קיימת נקודה" ובתיאור הפוליטיקאי ההונגרי ויקטור אורבן כ"שומר טוב יותר של ערכים אירופאים" מאשר ג'ורג' סורוס. במאמרו באתר "The Intercept", הביע מורטזה חוסיין ביקורת שלילית על הספר על רקע מה שהוא כינה "הטנור הפרנואידי הבלתי פוסק" ו"התמונה האפוקליפטית של אירופה" המתוארים בספר, תוך ערעור על הקשרים שעשה מארי בין הגירה לא-אירופאית מהעולם המוסלמי ליבשת לבין עלייה בנתוני פשיעה. בכתיבתו לאתר עין המזרח התיכון , פרופסור איאן אלמונד מאוניברסיטת ג'ורג'טאון  בקטר כינה את הספר "זרם חד צדדי להפליא של סטטיסטיקות, ראיונות ודוגמאות, המשקף החלטה ברורה להפוך את הספר לטענה רטורית שאירופה נידונה להרס עצמי".

"שיגעון ההמון: מגדר, גזע וזהות"
בספרו "שיגעון ההמון: מגדר, גזע וזהות" משנת 2019, מארי כתב על סוגיות מודרניות של צדק חברתי, תאוריית ההצטלביות ופוליטיקה של זהויות, שהפך לספר נוסף שלו ברשימת רבי-המכר של הסאנדיי טיימס, והיה מועמד לקטגוריית הספר המוקלט של השנה בטקס פרסי הספרים הבריטיים  לשנת 2020. בתוכן שלו, מארי מרחיב על מה שהוא רואה כשינוי תרבותי, שמתרחק מדרכים מבוססות על דת ואידאולוגיה פוליטית, שבהן צורות שונות של תחושת קורבנות יכולות לספק מעמד חברתי. בספר מארי מבקר את עבודתו של הפילוסוף הצרפתי מישל פוקו על מה שהוא רואה כ"צמצום החברה למערכת של יחסי כוח". הוא מחלק את הספר לחלקים העוסקים בצורות שונות של תחושות קורבנות, כולל סוגים של זהויות להט"ב, פמיניזם וגזע.

בפרק העוסק בהומוסקסואליות הוא מונה קונפליקטים קיימים בקרב להט"ב. לדבריו, להומוסקסואלים וללסביות אין תחומי עניין משותפים, שניהם מגלים ספקנות לגבי ביסקסואלים ובקרב ההומוסקסואלים עצמם, תאוריית ההצטלביות קיימת בהבחנה בין השואפים לקיים חיי משפחה ולנהל מערכת יחסים מונוגמית תחת שוויון זכויות משפטיות של הכרה בנישואים ואימוץ בקרב זוגות מאותו מין ו"קווירים" הרוצים לקיים אורח חיים אלטרנטיבי.בפרק העוסק בטרנסקסואליות, מארי מתאר נושאים מעוררי מחלוקת בעקבות מעברים בין מגדריים בשילוב של תאוריית ההצטלביות, כדוגמת נשים טרנסקסואליות בעלות ביולוגיה של זכר שמתחרות בענפי ספורט לצד נשים ביולוגיות בתמיכתן של פמיניסטיות – על אף יתרונן הביולוגי הזכרי והתנגדותן של שאר המתמודדות לנוכחותן בענף הספורט, או דוגמת אישה טרנסקסואלית שנולדה כזכר ביולוגי ועובדת כמייעצת לקורבנות תקיפה מינית – על אף ההתנגדות של אישה פמיניסטית לנוכחותה בתפקיד, התנגדויות שמובילות לכך שאותן נשים נקראות כ"טרנספוביות" ואף כמי "שאינן יכולות עוד להיקרא כפמיניסטיות". כמו כן מארי מביא עדויות של גברים שקיבלו טיפולים בהורמונים נשיים לפני ניתוח להתאמה מגדרית כחלק מתהליך ההתאמה המגדרית שלהם ממין זכר לנקבה, שהעידו על עצמם, למשל, שההורמונים שלקחו גרמו לשינוי בטעם המוזיקלי והקולנועי שלהם ושהם בכו יותר – דברים שאילו נאמרו מפי גבר הטרוסקסואל בעל תחושת התאמה לזהותו המגדרית שאינו לוקח הורמונים נשיים לגבי נשים היו נתפסים כ"סקסיסטיים".

הספר קיבל תגובות חלוקות מצד מבקרים. ההיסטוריון טים סטנלי  מהדיילי טלגרף שיבח את הספר וכינה את מארי "מדריך בעל תפיסה מעולה לעידן לחימת הצדק החברתי", וקייטי לאו במאמר שלה לעיתון "איבנינג סטנדרד" הצהירה שמארי "התמודד עם נושא הכרחי ופרובוקטיבי נוסף בשנינות ובגבורה". לעומת זאת, וויליאם דייוויס מהגרדיאן, נתן סקירה ביקורתית על עבודתו של מארי ותיאר את הספר כ"פנטזיות המוזרות של פרובוקטור ימני".

"הקרב על המערב"
בשנת 2022 פרסם מארי את הספר "הקרב על המערב: כך ינצחו האומות החופשיות את עידן הטירוף". בתוכן שלו, הוא מתאר כי ההיסטוריה של המין האנושי כולו מלאה באלימות ורוע אך אנשים רבים נוטים להאשים רק את המערב בעוולות הללו, בעוד שבשנים האחרונות נהיה מקובל יותר ויותר לציין את התרומות של תרבויות לא-מערביות לעולם, אבל הרבה פחות מקובל להתייחס לפגמים או לפשעים שהתרבויות האלה ביצעו – בניגוד לביקורת הקלה על המערב, התייחסויות שעלולות לגרום לחרם או ביטול של המבקר על רקע האשמות של "גזענות", "פריווילגיה" ו"לאומנות לבנה" נגד התרבויות הלא-מערביות הלא לבנות.

הוא טוען בנוסף כי בחלקה הגדול הביקורת נגד המערב מובעת על ידי אנשים שמולכים שולל על ידי טיעונים או רטוריקה צבועה ובלתי עקבית שמתבטאת, לדוגמה, בקריאה לנטוש את הרעיונות של הפילוסופיים עמנואל קאנט, דייוויד יום וג'ון סטיוארט מיל בגלל דעותיהם על גזע, אבל לא על עבודתו של קרל מרקס הוגה המרקסיזם – המתובלת בהשמצות גזעניות ואנטישמיות, כמו גם על הביקורת הרחבה שקיימת על גזענות מינורית במערב – אבל לא קיימת כלל על גזענות גדולה בהרבה בארצות ערב. מארי טוען כי הביקורות הללו מובעות לרוב על ידי אינטלקטואליים לא-ישרים, מחרחרי שנאה, אומות עוינות למערב או מדינות וגופים הפוגעים בעצמם בזכויות אדם ומקווים בכך להסיח את דעת הקהל מהמעשים שלהם, שמאופיינות במוסר כפול של מי שלרוב בעצמם מתגוררים במערב בעקבות תנאי המחיה שבו, שקובע כי המערב לכאורה מעולם לא עשה ולא עושה דבר חיובי ושאר העולם לא עשה ולא יכול לעשות דבר שלילי, בעוד שמעשים שליליים של לא-מערביים שכן זוכים להכרה מתוארים כמי שנבעו ונובעים אך ורק בגלל הסיבה כי המערב אילץ אותם לעשות זאת.

הספר אופיין על ידי בעל הטור ג'רארד בייקר  כ"בחינה של ניסיונות להרוס את הציוויליזציה המערבית ממקורות פנימיים".

"על דמוקרטיות וכיתות מוות - ישראל ועתיד הציוויליזציה"
יצא לאור באפריל 2025. נכתב בעקבות טבח שבעה באוקטובר 2023, ומתמקד בהשלכות המוסריות, התרבותיות והפוליטיות של האירועים, תוך ניתוח ביקורתי של תגובת העולם המערבי לישראל ולחמאס בגישה פרו-ישראלית.

 כתיבה א-פוליטית 
ממוזער|דאגלס מארי מתראיין בתוכנית "Mark Steyn" בשנת 2019

בגיל 19, בעודו סטודנט בשנתו השנייה באוניברסיטת אוקספורד, פרסם מארי את הביוגרפיה "בוזי: ביוגרפיה של לורד אלפרד דאגלס", שתוארה על ידי הסופר כריסטופר היצ'נס כ"מופתית". בעקבות פרסום הביוגרפיה, מארי זכה בשנת 2000 בפרס למדא לספרות בקטגוריית "ביוגרפיה הומוסקסואלית". לאחר שעזב את אוקספורד, כתב מחזה בשם "רדת החשכה" על חסיד אומות העולם והדיפלומט השוודי ראול ולנברג.
ספרו משנת 2011, "יום ראשון הארור: אמת, שקרים וחקירת סאוויל", זכה בפרס הזיכרון של כריסטופר יוארט-ביגס  לשנים 2011–2012 ונכלל ברשימת הספרים המועמדים לפרס אורוול  לשנת 2012.

 עבודתו העיתונאית 

מארי משמש כעורך שותף של המגזין הבריטי הספקטייטור שמתמקד בסוגיות פוליטיקה, תרבות והיסטוריה. בשנת 2016 ארגן באמצעות הספקטייטור תחרות שבה הוזמנו המשתתפים להגיש שירים פוגעניים על נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן עם פרס במקום הראשון בסך 1,000 פאונד שנתרמו על ידי קורא. זאת בתגובה לפרשת בהמרמן , שבה הועמד לדין הסאטיריקן הגרמני יאן בהמרמן  במסגרת חוק העונשין הגרמני  בגין שיר שהלחין על טאיפ ארדואן. הזוכה בתחרות השירה היה חבר הפרלמנט הבריטי מהמפלגה השמרנית, בוריס ג'ונסון, עורך המגזין לשעבר, ראש עיריית לונדון לשעבר וראש ממשלת הממלכה המאוחדת לעתיד.

באפריל 2019 דחק מארי בעיתונאי הניו סטייטסמן, ג'ורג' איטון, ובעורך העיתון, ג'ייסון קאולי, לשתף את ההקלטה המקורית של ריאיון שהתקיים בין איטון לפילוסוף השמרן רוג'ר סקרוטון. הריאיון שפורסם בין השניים ייחס לסקרטון מספר הצהרות שתוארו בתקשורת כ"פוגעניות ביותר" וכ"חוסר יושר עיתונאית" מצד איטון. בסופו של דבר הצליח מארי לרכוש את ההקלטה, שהיוותה בסיס למאמר שכתב בספקטייטור בהגנה על סקרוטון, בטענה שדבריו פורשו בצורה שקרית. הניו סטייטסמן התנצל לאחר פרסום ההקלטה על ידי מארי על מצג השווא של איטון ביחס לדבריו של סקרוטון.

בנוסף לעבודתו בספקטייטור, מארי הוא בעל טור שבועי בשם "דברים ששווה לזכור" בחברת התקשורת "The Free Press"  של בארי וייס.

 חברות במכוני חשיבה ומחקר 
בשנת 2007 הקים מארי את המרכז ללכידות חברתית, שהפך בהמשך לחלק מאגודת הנרי ג'קסון, שם שימש כמנהל שותף משנת 2011 עד 2018.

מארי הוא חבר בוועדה המייעצת הבינלאומית של העמותה הישראלית המכון לחקר ארגוני לא-ממשלתיים ("NGO Monitor"), ארגון לא ממשלתי, ירושלמי שמוגדר בתקשורת הבינלאומית כ"ימני ופרו-ישראלי", אשר נוסד בשנת 2001 על ידי הפרופסור הישראלי ג'רלד שטיינברג.

החל משנת 2022, מארי משמש כאחד ממנהלי איגוד הדיבור החופשי , ארגון שהוקם על ידי הפרשן החברתי הבריטי טובי יאנג  בשנת 2020 שפועל נגד תרבות הביטול.

 עמדותיו 
 הגירה ורב-תרבותיות 
ממוזער|249x249 פיקסלים|מארי משתתף בעימות על רקע הגירה בכנס בשם "משבר פליטים עולמי" בדוחה, קטר, 2019

מארי הוא מבקר קולני של הגירה ורב-תרבותיות, והגירה לא אירופאית ממדינות האסלאם לאירופה בפרט. במרץ 2013, מארי טען שלונדון היא "מדינה זרה" בשל הפיכתם של "בריטים לבנים" למיעוט ב-23 מתוך 33 רובעי לונדון. בספרו, המוות המוזר של אירופה: הגירה, זהות, אסלאם, הוא כותב שאירופה וערכיה "מתאבדים עקב הגירה המונית" ובעמודי הפתיחה שלו הוא קורא לעצור את ההגירה המוסלמית ליבשת. בתוכן הספר הוא מפרט על פשעים שבוצעו על ידי מהגרים מוסלמים באירופה, ומשבח את מדיניות ההגירה הנוקשה, בייחוד בתקופת משבר ההגירה באירופה, של ראש ממשלת הונגריה מאז שנת 2010 ויקטור אורבן.

בספטמבר 2016 מארי הודיע על תמיכתו בהצעה של נשיא ארצות הברית ה-45 דונלד טראמפ להקים את "חומת טראמפ" שתהווה חומת הפרדה לאורך גבול ארצות הברית–מקסיקו עבור בלימת מסתננים בלתי חוקיים. בינואר 2017 מארי הגן על הצו הנשיאותי 13769 – "הגנה על האומה מפני כניסת טרוריסטים זרים לתוך ארצות הברית" של טראמפ שאסר על כניסה או הגירה לארצות הברית של אזרחים מ-7 מדינות מוסלמיות במאמר שכתב בספקטייטור תחת הכותרת "9 שאלות שהמפגינים נגד צו ההגירה של דונלד טראמפ חייבים לענות עליהן".

בשנת 2018, מארי צילם סרטון עבור ארגון הימין האמריקאי "PragerU" בשם "התאבדותה של אירופה". בסרטון, הוא ביקר את התנועה ההמונית של מהגרים לאירופה מהמזרח התיכון וצפון אפריקה, אמר שאירופה "איבדה את אמונתה בעצמה, בדת שלה, במסורות שלה ובלגיטימציה שלה" ומתח ביקורת על מדיניות הרב-תרבותיות שלה שמונעת מ"תחושת אשמה" של מנהיגיה על רקע ההיסטוריה הקולוניאלית האירופאית. בנוסף, הוא מונה דוגמאות של מהגרים ממדינות האסלאם שמבקרים בעצמם את מדיניותה של אירופה ביחס לנושאים הללו, בהם המוסלמים לשעבר חאמד עבד אל-סמאד  ממצרים ואייאן חירסי עלי מסומליה שכתוצאה מכך, חייהם נתונים בסכנה. העיתונאי אלכס קוץ' ראיין לאחר יציאתו לאור של הסרטון את העורך ב"מרכז לקיצוניות" של הליגה נגד השמצה מארק פיטקוואג'  שמתואר בתקשורת המערבית לעיתים כ"מומחה לטרור" שהאשים את הסרטון בכך שהוא "מלא ברטוריקה נגד מהגרים ומוסלמים". באופן דומה, ארגון המרכז המשפטי לדרום העני טען כי הסרטון הוא "משרוקית כלבים לימין הקיצוני".

 אסלאם 
בפברואר 2006 אמר מארי כי "יש להקשות על התנאים עבור מוסלמים באירופה. אירופה חייבת להיראות כמו הצעה פחות אטרקטיבית". לאחר שמארי סירב להצעתו של הפוליטיקאי הבריטי פול גודמן  מהמפלגה השמרנית לחזור בו מההצהרה, הספסל הקדמי  של המפלגה ניתק את יחסיו הרשמיים עם מארי והמרכז ללכידות חברתית שהקים בשנת 2007.

בשנת 2008, מארי מנה את המקרים של 27 סופרים, פעילים, פוליטיקאים ואמנים בהם המוסלמים לשעבר הסופר ההודי-בריטי סלמן רושדי, הפעילה החברתית האיראנית-בריטית מרים נמאזי  והכתב ההודי-בריטי אנואר שייח  שקיבלו איומי מוות בעקבות ביקורתם על האסלאם. בתגובה, מארי הצהיר כי "בחברה חופשית, שום אמונה או מערכת ערכים לא צריכות להישאר מעבר לביקורת גלויה" והוסיף כי "הענקת חנינה מדיון עבור מערכת אמונה מצהירה שהפחדה ואלימות יכולות לעבוד".

ביוני 2009, מארי נענה להזמנה לעימות עם אנג'ם צ'ודארי, מחבל פקיסטני-בריטי שפועל עבור השתלטות אסלאמית על הממלכה המאוחדת ומנהיג רשת הטרור אל-מוהג'ירון  שבסיסה בערב הסעודית, בנוגע לדין השריעה והחוק הבריטי במטה האגודה האתית של קונווי הול . חברי אל-מוהג'ירון שפעלו כמאבטחים ניסו להפריד בין גברים ונשים בכניסה לאירוע. בהמשך, עימותים פרצו ליד הכניסה בין תומכיו של צ'ודארי ומארי והקונווי הול נאלצו לבטל את האירוע בגלל ניסיון ההפרדה הכפויה של פעילי הרשת. מחוץ לבניין התרחש עימות בין צ'ודארי למארי. מאוחר יותר פרסם המרכז ללכידות חברתית של מארי מחקר שחשף כי אחד מכל שבעה מקרי טרור אסלאמיים בממלכה המאוחדת קשורים לאל-מוהג'ירון. באותה שנה, מארי נאסר מלעמוד בראש דיון בבית הספר לכלכלה של לונדון בין האקדמאי אלן סקד  לפילוסוף חמזה צורציס , כאשר האוניברסיטה ציינה "חששות ביטחוניים" בתגובה למעשה לאחר שבוע של הפגנות אנטי-ציוניות של סטודנטים במהלך מבצע עופרת יצוקה. הדיון התקיים לבסוף ללא מארי. המהלך גונה על ידי עיתונאים מהדיילי טלגרף והספקטייטור שהצהירו כי האוניברסיטה "נכנעה לטרור" וקראו לפרופסורית ג'נט הארטלי, שקבעה את ההחלטה, להתפטר.

בשנת 2010 במהלך עימות שערך בארצות הברית לצד המוסלמית לשעבר אייאן חירסי עלי מול שני מתמודדים נוספים בפרק של "Intelligence Squared" שכותרתו השאלה "האם האסלאם היא דת של שלום?" עם טיעונים בעד או נגד והצבעה סופית של הקהל, מארי טען נגד השאלה בנימוק כי "מוחמד היה איש רע מאוד", "מתעלל בילדה קטנה" ו"פושע מלחמה" בעודו מצטט (מן החדית') פרקים מתוך חייו הפרטיים שכללו בין היתר עריפות ראשים של יהודים כחלק מקרב השוחה נגד שבט בני קוריט'ה היהודי בהובלתו של מוחמד, וכינה את הקוראן כ"ספר רע עם המון אלימות". מארי וחירסי עלי זכו לבסוף בעימות שקיבל מיליוני צפיות באתר יוטיוב.

בשנת 2017, בעקבות שורת פיגועי טרור אסלאמיים בהם הפיגוע במנצ'סטר ארנה במאי 2017, הפיגוע בווסטמינסטר במרץ 2017 ומתקפת הטרור בלונדון ביוני 2017, מארי הצהיר בריאיון לעיתונאי הבריטי ניק פרארי  כי "הגיע הזמן שאנשים יתמודדו עם עובדות הטרור. היו לנו 16 שנים של אנשים שאמרו שלפיגועים כמו של שבת אין שום קשר לאסלאם. ברור שזה בא מהאסלאם. זו בעיה שמקורה באסלאם" והוסיף כי "לאחר ההתקפות הללו, במאמץ לשפר את ההכלה החברתית, המדינה נכפתה לקבל עוד יותר אסלאם. אנחנו צריכים פחות אסלאם. הדבר הראשון הוא או שאתה מאט או שאתה עוצר את הזרם הנוכחי של אנשים. זה המינימום המוחלט".

 מגדר ומיניות 
מארי הוא הומוסקסואל. הוא הצהיר כי הומוסקסואליות היא "מרכיב לא יציב שעליו ניתן לבסס זהות אינדיבידואלית ודרך בלתי יציבה להחריד לנסות ולבסס כל צורה של זהות קבוצתית". בספרו, שיגעון ההמון: מגדר, גזע וזהות, הוא טוען שההומופוביה בעולם המערבי "הובסה בעיקרה".

מארי מצהיר כי הטענה לפיה זכר ביולוגי יכול להפוך לנקבה ביולוגית באמצעות תהליך התאמה מגדרית היא "שקר". בספטמבר 2020, במהלך הופעתו בפודקאסט "The Joe Rogan Experience" עם המנחה ג'ו רוגן, מארי השווה קבלה חברתית של סוגיות מגדריות שונות כגון הטענות כי "לא קיים הבדל בין גברים ונשים", "פין הוא תלוי תפיסה חברתית" ו"ילדים נולדים ללא מין" כ"סימן מאוחר עבור אימפריה לכך שדברים מתפרקים". מארי הצהיר כי "לא קיים דבר כזה" מגדר א-בינארי.

בספטמבר 2019, אמר מארי במהלך ריאיון כי "נשים מיוחסות בסטנדרטים שונים מגברים בכל הנוגע להתנהגות מינית" תוך כדי שהוא מציין מקרים בהם השחקניות דרו ברימור, ג'יין פונדה ומים ביאליק "התנהגו בצורה מינית כלפי גברים ללא תגובת גינוי מהתקשורת".

 מדיניות חוץ 
במרץ 2018 פרסם ראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן תמונה בחשבון הפייסבוק הרשמי שלו שבו הוא קורא את המהדורה בשפה ההונגרית של המוות המוזר של אירופה: הגירה, זהות, אסלאם מאת מארי, ובמאי אותה שנה, התקבל באופן אישי על ידי אורבן בבירה בודפשט איתו קיים דיון במסגרת ועידה שבה השתתף בעיר בשם "עתיד אירופה" יחד עם אישים פוליטיים ימניים נוספים מרחבי העולם.ממוזער|250x250 פיקסלים|מארי נואם במהלך הכנס "Future of Europe" בבודפשט, הונגריה בשנת 2018

מארי קורא להמשך בלחימה מזוינת נגד איראן, סוריה ובכל משטר תומך טרור. בשנת 2021 הוא נזף בהחלטת ממשל ביידן על נסיגת צבא ארצות הברית מאפגניסטן שהובילה להשתלטות הטליבאן מחדש על אפגניסטן.

 ישראל, ציונות והאנטישמיות החדשה 
מארי מרבה להביע עמדות פרו-ישראליות. בשנת 2013 גינה את העיתונאי ופעיל השמאל הבריטי אוון ג'ונס חבר מפלגת הלייבור, שידוע בהצהרותיו האנטי-ציוניות הרבות, על כך שטען באופן שקרי שישראל הרגה ילד בן 11 חודשים במתקפה צבאית. ג'ונס הגיב למארי על כך שהתעלם מדו"ח של האו"ם שאמר כי "תקיפה אווירית של ישראל הרגה מספר רב של חפים מפשע".

בשנת 2014 הגן מארי על פעולותיה של ישראל במהלך מבצע צוק איתן של צה"ל, ברצועת עזה. הוא הצהיר על "זכותה של ישראל להגן על עצמה" והוסיף "אם אתה לא מאמין שלישראל יש את הזכות לעצור קבוצה שהצהירה שוב ושוב מאז הקמתה שהיא רוצה להשמיד את ישראל, אם אתה מאמין שלישראל אין הזכות לעצור את האויב הזה, אז כמובן שאתה לא מאמין שלישראל יש זכות קיום. אתה מאמין שלישראל יש את הזכות למות".

בשנת 2019 ביקר מארי בישראל. הוא השתתף בכנס השמרנות של קרן תקווה בבנייני האומה ונשא הרצאה על האופן שבו השקפת העולם הפרוגרסיבית האוניברסלית שפוגעת ביכולתה של אירופה להתמודד עם רעיונות מוסריים עמוקים. לאחר ביקורו, ערך ריאיון עם העיתון ג'רוזלם פוסט. במהלכו, הוא שיבח את "יחס החברה הישראלית ללאומיות", את גישתה הנוקשה של ישראל ביחס להגירה אל שטחה שפתוחה עבור יהודים בלבד ואמר כי "בישראל רואים בגבולות חזקים את הדרך הטובה ביותר להבטיח שלום, בעוד שבאירופה אנשים רואים בזה גורם למלחמה". מארי המשיך והשווה בין נושאים נוספים בין אירופה לישראל והרחיב על מעמדה של האנטישמיות החדשה בהווה ביחס ליהודים האירופאים, באומרו:

בתקופת מבצע שומר החומות בשנת 2021 פרסם מארי מאמר שכתב תחת הכותרת "מדוע חלקים מהממלכה המאוחדת מאבדים את הצפון כשישראל מגינה על עצמה?" ובו ביקר את "בורותם" של "הבוכים על הדיספרופורציה במאזן המתים של שני הצדדים". לדבריו, בריאיון שנתן לעיתון הארץ: "קונפליקטים רבים מאופיינים בחוסר מידתיות במספר המתים, זה עניין די שכיח, שקשור לכך שהצד המנצח בעימות סופג פחות אבדות מהצד המפסיד".

בשנת 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, ביקר מארי בישראל ותמך בפעילותה הצבאית ברצועת עזה בראיונות שערך בתקשורת המערבית לאחר טבח שבעה באוקטובר, והצהיר כי ישראל מוגדרת כ"מדינה היחידה בעולם שאסור לה לנצח במלחמות". בריאיון שערך לאתר הישראלי "ynet", אמר:  והוסיף: "אני לא מעוניין לשמוע פוליטיקאים אמריקאים מטיפים לישראל כשארצות הברית לא מצליחה לשמור על הסדר בניו יורק. אותו דבר כלפי בריטניה – פוליטיקאים שמטיפים לטקטיקה מסוימת בעזה, כשהם לא מבינים בנושא ולא מסוגלים לשמור על הסדר ברחובות שלהם. ישראל יכולה לדאוג לעצמה. יש בוגרי מכללות שחושבים שהם יודעים הכול לגבי העולם והם מאמינים שהעולם מחולק לכובשים ונכבשים. קיים דור של צעירים שהם בורים לחלוטין בנוגע להיסטוריה של ישראל ו-1948, ובכלל בנוגע להיסטוריה של העם היהודי בהקשר של האדמה הישראלית". מארי המשיך לבקר בישראל במהלך המלחמה. ב-10 באוקטובר 2024, בעיצומם של מטחי רקטות שירה ארגון חזבאללה לעבר הגליל בכלל וצפת בפרט, מארי תועד מנגן בפסנתר במרכז הרפואי זיו בעיר.

במהלך אותה שנה גינה מארי בעמוד הטוויטר שלו את תופעת הכחשת טבח שבעה באוקטובר בעודו מצהיר כי:

באפריל 2024 מארי קיבל אות הוקרה מנשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג ושר התפוצות והמאבק באנטישמיות עמיחי שיקלי על רקע הפעילות שלו ביחס לישראל מאז תחילת טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל.

ביוני 2024 זכה מארי בפרס אלכסנדר המילטון מטעם מכון אלכסנדר מנהטן  ונשא נאום ארוך בו שיבח את ישראל, הביא דוגמאות לגילויי גבורה של ישראלים מול טבח שבעה באוקטובר וגינה את העולם המערבי על אידאולוגיית הווק שקיימת בו שמונעת ממנו להביט נכוחה באיום האסלאמיזם וגורמת לו להתנגד לזכותה של ישראל להגן על עצמה. את הפרס הוא הקדיש לעם ישראל באומרו:

במהלך דיבייט שהשתתף בו בקנדה ביוני 2024 על רקע מלחמת חרבות ברזל ואנטישמיות הצהיר מארי על האנטישמיות החדשה באומרו: . כמו כן אמר ביחס לציונות וזכותה של ישראל להגנה עצמית מול ביקורת רבה מצד העולם: .

ביקורת ואהדה
אקדמאים ועיתונאים תיארו את האידאולוגיה והשקפותיו הפוליטיות של מארי לאורך השנים כשמרניות, נאו-שמרניות, ימניות קיצוניות, ימניות אלטרנטיביות ואסלאמופובית. הפילוסוף היהודי-צרפתי ברנאר-אנרי לוי טען כי: "בין אם מסכימים איתו ובין אם לא, הוא אחד האינטלקטואלים הציבוריים החשובים ביותר כיום".

בשנת 2012 כתב ארון קונדני במאמר למגזין כי "אידאולוגיית הקונטר-ג'יהאד " שהובעה על ידי מארי ואינטלקטואלים שמרנים אחרים היא "עיבוד מחדש של אידאולוגיית הימין הקיצוני וניכוס השיח הרשמי... שמסוגלת להתחמק מקטלוג של מקור אלימות ימין קיצוני". העיתונאי נפיז אחמד טען בכתיבתו לאתר עין המזרח התיכון כי הצהרת תמיכתו של מארי בחופש הביטוי בעקבות הפיגוע במשרדי שרלי הבדו והפיגועים באיל-דה-פרנס  בינואר 2015 הייתה "רק תכסיס לאנטריזם  של הימין הקיצוני". ב-2019, מאמר ב-"Social Policy Review" תיאר את דעותיו של מארי כ"סוג של אידאולוגיית מיינסטרים".

מארי תואר גם כן לאורך השנים על ידי עיתונאים ואקדמאים כמי שמקדם "תיאוריות קונספירציה של ימין קיצוני" בהן: תאוריית ההחלפה הגדולה לפיה מתרחש תהליך מכוון להחלפת האוכלוסייה הלבנה-נוצרית במדינות אירופה באוכלוסייה זרה ממוצא אחר בדגש על אוכלוסיות מוסלמיות-ערביות מהמזרח התיכון ומאזור אפריקה שמדרום לסהרה בתירוץ של "נקמה" נגד העמים האירופאים על רקע ההיסטוריה הקולוניאלית בעבר של מנהיגי היבשת, שלדבריהם, הובילה לכך שהמדינות שלהן "חלשות וכושלות" ו"אינן מסוגלות לתפקד בכוחות עצמן", תאוריית אירוערביה לפיה מדינות אירופה הולכות ונכנעות להשפעות ארצות ערב והאסלאם בעקבות בגידה של ראשי המדינות האירופאים שמקורה בתקינות פוליטית ואידאולוגיית הווק ותאוריית הקשר על המרקסיזם התרבותי לפיה קיימת קנוניה של אקדמאים ואינטלקטואליים שמטרתה היא חיסול תרבות המערב באמצעות קידום מלחמת תרבות שכוללת תמיכה ברב-תרבותיות, פרוגרסיביזם ותקינות פוליטית, המוצגים כפוליטיקה של זהויות שנוצרה על ידי תאוריה ביקורתית עבור פירוק מדינות לאום עצמאיות בעלות ציוויליזציה, שפה, מוצא אתני, דת, אידאולוגיה והיסטוריה ייחודית והפיכתן למדינות לאום מדינתיות שנשלטות על ידי תכתיבים בין-לאומיים מצד גורמים שונים בהם האו"ם.

הסופרת והפעילה החברתית הסומלית-הולנדית אייאן חירסי עלי והעיתונאי האיראני-אמריקאי סוהראב אחמרי  שיבחו את עבודתו וכתיבתו של מארי על השפעות האסלאם באירופה. בעלת הטור היהודיה-אמריקאית בארי וייס מיקמה את מארי בתוך "הרשת האפלה האינטלקטואלית" , מונח שמשמש לתיאור פרשנים פוליטיים שמתנגדים לפוליטיקת זהויות, תקינות פוליטית ותרבות הביטול בהשכלה הגבוהה ובתקשורת במדינות המערב, יחד עם הסופר ברט ויינשטיין  והפרשן הפוליטי דייב רובין  בין היתר.

 חיים אישיים 
מארי מתאר את עצמו כ"נוצרי תרבותי"  ו"אתאיסט נוצרי" , בעוד שקודם לכן היה נוצרי-אנגליקני עד שנות ה-20 לחייו. בראיון שערך במרץ 2024 הבהיר שהוא אגנוסטי ולא אתאיסט. מארי הוא הומוסקסואל.

 כתביו 
 בוזי (Bosie): ביוגרפיה של לורד אלפרד דאגלס (2000).
 נאו-שמרנות: למה אנחנו צריכים את זה (2006).
 שנאה נגד המדינה: כיצד ספריות בריטיות מעודדות טרור אסלאמי (2007).
 קורבנות הפחדה: חופש הביטוי בתוך הקהילות המוסלמים באירופה (2008).
 יום ראשון הארור: אמת, שקרים וחקירת סאוויל (2011).
 אסלאמופיליה: מחלה מטרופולינית מאוד (2013).
 המוות המוזר של אירופה: הגירה, זהות, אסלאם (2017).
 שיגעון ההמון: מגדר, גזע וזהות (2019).
 הקרב על המערב: כך ינצחו האומות החופשיות את עידן הטירוף (2022).
 על דמוקרטיות וכיתות מוות: ישראל ועתיד הציוויליזציה (2025)

 ראו גם 
 אירוערביה (תאוריה)
 אסלאם באירופה
 גל הגירת הפליטים לאירופה במאה ה-21
 התנגדות להגירה
 ליגת ההגנה האנגלית
 SIOE
 ג'רלד שטיינברג
 The Daily Wire

קישורים חיצוניים



 דאגלס מארי, ברשת החברתית אינסטגרם





  (דאגלס מארי מראיין את נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג)







הערות שוליים

קטגוריה:אתאיסטים בריטים
קטגוריה:בוגרי איטון קולג'
קטגוריה:אנגלים ממוצא סקוטי
קטגוריה:זוכי פרס למדא לספרות
קטגוריה:עיתונאים להט"בים
קטגוריה:פעילים למען זכויות להט"ב בבריטניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1979