ריחא לאו מילתא

ריחא לאו מילתא (מארמית: "ריח אינו דבר") הוא מושג בהלכה הקובע שריח של דבר שאסור באכילה אינו נחשב לדבר עצמו, ואם דבק במאכלים אחרים אינו אוסר אותם. במקרה של טענה הפוכה נזכר המושג "ריחא מילתא".

 מקרה 

בתלמוד במסכת פסחים מדובר על מקרה בו אוכל אסור התערבב במאכל כשר, ואף על פי שחתיכת האיסור הוצאה בשלמותה מהתערובת, המאכל אסור אם נותר בו טעם מורגש, כי טעם כעיקר.

נחלקו אמוראים בגמרא בשתי חתיכות בשר, אחת כשרה והשנייה אסורה, שניצלו באותו זמן בתנור אחד, אם ריח של איסור נחשב לדבר ממשי כמו טעם, ואסור ("ריחא מילתא היא"), או שמא הוא מותר ("ריחא לאו מילתא היא") ר"ח ד"ה "מר בר רב אשי". .

בסוגיה אחרת נשאלת השאלה האם מותר להריח יין של גויים. אביי סובר שאסור, שכן "ריחא מילתא", ואילו רבא סובר שמותר, שכן "ריחא לאו מילתא", ומוכיח מכך שתנור שהוסק בצמח תבלין שניתן כתרומה, מותר לאכול את הפת שנאפתה בו, אפילו שהריח נכנס בה. אביי עונה כי כאן הדבר האסור נשרף טרם שריחו נכנס בפת, וזהו מקרה שונה מהרחת היין.

להלכה נחלקו הראשונים, דעת בה"ג, רב האי גאון, הרי"ף, רש"י, הרמב"ם ועוד שריחא לאו מילתא ואילו דעת רבנו תם ורבינו חננאל שריחא מילתא, ולדעת הרמב"ן ישנו חילוק בין איסור בשר בחלב, שבו החמירו גם בריח בשר, לבין שאר איסורים, בהם ריחא לאו מילתא. גם לחלק מהמקילים (רש"י והרמב"ם) אומנם בדיעבד ריחא לאו מילתא היא, אבל לכתחילה ריחא מילתא היא ואסור לבשל מאכלים מותרים ואסורים יחד. זאת מהבנתם בשיטת לוי בפסחים שאומנם מקל בדיעבד, אך מחמיר לכתחילה.

הכלל "ריחא לאו מילתא" מתייחס לאיסורי אכילה, אבל אם ריח של איסורי הנאה הותיר את רישומו, לדעת חלק מהפוסקים, יש איסור בהרחתו אפילו אינו דבר שמיועד להריח, ולפי פוסקים אחרים, יש איסור רק במה שמיועד להריח ש״ך ס״ק כז, וביאור הגר"א שם לז..

הפוסקים דנו בשאלה מה קורה עם מאכל חלבי או בשרי שנאפה בתנור יחד עם מאכל פרווה - האם "ריחא מילתא" והמאכל הפרווה הופך להיות חלבי/בשרי? (בהתאם למאכל עימו נאפה).

 קישורים חיצוניים 
 שיעור על הלכות כשרות ובו דיון על"ריחא לאו מילתא", הרב אלי טרגין, בית המדרש הווירטואלי ע"ש ישראל קושיצקי
 ריחא מילתא או לאו מילתא היא?, שיעור מצולם של הרב שי עובד


 הערות שוליים 

קטגוריה:כשרות
קטגוריה:אפייה
קטגוריה:מילים וביטויים בארמית