אנסלם פוירבך

אנסלם פוירבך (באנגלית: Anselm Feuerbach; 12 בספטמבר 1829 – 4 בינואר 1880) היה צייר גרמני קלאסי, והמוביל מבין ציירי האסכולה בגרמניה במאה ה-19.

 ביוגרפיה 
 ראשית חייו 
ימין|ממוזער| "אנסלם פוירבך" (1852) מאת תומאס קוטור.
ימין|ממוזער| פרנצ'סקה דה רימיני ופאולו מלטסטה, 1864 בערך
ממוזער| "הסימפוזיון של אפלטון", 1869
ממוזער| "ננה", 1861, המוזיאון הלאומי גרמנישז
פוירבך נולד בשפייר, עיר במדינת ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה. אביו היה ארכאולוג, , וסבו היה המשפטן פאול יוהאן אנסלם פון פוירבך. הבית בו נולד הוא עכשיו מוזיאון קטן.

בשנים 1845–1848 למד באקדמיה בדיסלדורף, שם למד בין היתר אצל יוהאן וילהלם שירמר, פרדריך וילהלם פון שדוב וקרל פרדיננד סון. הוא המשיך את לימודיו באקדמיה במינכן, אך בשנת 1850, יחד עם מספר סטודנטים לא מרוצים אחרים, עבר לאקדמיה באנטוורפן, שם למד תחת גוסטב וופרס. פוירבך עבר לפריז בשנת 1851, שם היה תלמידו של תומאס קוטור עד 1854.Artist biography in "German Masters of the Nineteenth Century", p.268 בפריז הוא יצר את יצירת המופת הראשונה שלו, "חאפיז במזרקה" (1852).המהדורה האחת-עשרה של "אנציקלופדיה בריטניקה" משנת 1911

בשנת 1854, במימון פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן, ביקר בוונציה שם הוא נשבה בקסמיו של בית הספר הגדול ביותר של הצבעים, כשכמה מעבודותיו הדגימו מחקר מקרוב של המאסטרים האיטלקיים. משם המשיך לפירנצה ואז לרומא. הוא נשאר ברומא עד שנת 1873, ובמהלך התקופה חזר לביקורים קצרים בגרמניה. בשנת 1861 הוא פגש את אנה ריסי (המכונה "ננה"), שישבה כמודל שלו בארבע השנים הבאות. ריסי הייתה המודל הראשי שלו עד לשנת 1866, אז הוחלפה על ידי לוסיה ברונאצ'י, אשתו של בעל הפונדק, שדגמנה עבור יצירותיו של דמות מדיאה. בשנת 1862 פגש פוירבך את הרוזן אדולף פרידריך פון שאק, שהזמין ממנו עותקי דיוקנאות של אדונים איטלקים קשישים. הוא הציג בפניו את ארנולד בוקלין והנס פון מארס. שלושת האמנים נודעו בשם "דויטשרמר" ("רומאים גרמנים") בגלל העדפתם לאיטלקית על פני אמנות גרמנית.

בין 1869 ל־1874 הוא צייר שתי גרסאות לסימפוזיון של אפלטון.

בשנת 1873 עבר פוירבך לווינה, לאחר שמונה לפרופסור לתולדות הציור באקדמיה לאמנות של וינה. בין תלמידיו היו לודוויג דויטש, רודולף ארנסט וג'ין דיסקרט. מאוחר יותר פוירבך פיתח מחלוקת עם האדריכל תאופיל הנסן בנוגע לציור התקרה שלו "נפילת הטיטאנים", שצויר לאולם הגדול של בניין האקדמיה החדש ברחוב רינגשטראסה. בעודו בווינה הוא הכיר את יוהנס ברהמס. בהמשך הקדיש ברהמס קומפוזיציה לפוירבאך, נני.

 השנים האחרונות 
ימין|ממוזער| "איפיגניה", גרסה ראשונה (1862)
בשנת 1877 התפטר מתפקידו באקדמיה של וינה ועבר לוונציה, שם נפטר בשנת 1880. ברהמס הלחין לזכרו את "נאני", קטע למקהלה ותזמורת.

לאחר מותו, אמו החורגת הנרייטה פוירבך, אליה היה תמיד קרוב, ותמיד עשתה הרבה כדי לקדם את הקריירה שלו, כתבה ספר בשם "עין ורשטניס" ("עדות" או "מורשת") הכולל מכתביו ורשימות אוטוביוגרפיות. הספר נחל הצלחה רבה והגביר מאוד את המוניטין של פוירבך אחרי מותו.Schiff, Gert, "An Epoch of longing" in "German Masters of the Nineteenth Century", pp.24–7

עבודותיו נמצאות בגלריות ציבוריות מובילות בגרמניה. בשטוטגרט נמצאת הגרסה השנייה של "איפיגניה"; בקרלסרוהה, "הדנטה ברוונה"; במינכן, "המדיה"; ובברלין, "הקונצרט", הציור האחרון והחשוב שלו. יצירות מרכזיות נוספות הן: "קרב האמזונות", "פיטה", "הסימפוזיון של אפלטון", "אורפיאוס ואורודיצה" ו"אריוסטו בפארק פרארה".

 קישורים חיצוניים 

קישורים ליצירותיו
"אדונים גרמנים במאה התשע-עשרה: ציורים ורישומים מהרפובליקה הפדרלית של גרמניה", קטלוג תערוכת טקסט מלא מהמוזיאון המטרופוליטן, המכיל חומר על אנסלם פוירבך



 הערות שוליים 

קטגוריה:ציירים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1829
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1880