חוק שירות המדינה (מינויים)

חוק שירות המדינה (מינויים), תשי"ט-1959 נועד להבהיר לבעלי התפקידים בשירות המדינה את גבולות תפקידם. הוא מסדיר את נושא המינויים לחלק מהמשרות בשירות המדינה ומפרט את הכללים בנדון.

היסטוריה חקיקתית
בסעיף 14 לדבר המלך במועצה על ארץ ישראל הוסדר מינוי עובדי מדינה בממשלת המנדט הבריטי:

עם הקמת המדינה סמכויות הנציב העליון עברו לממשלת ישראל, וזו החליטה לרכז את עניין מינוי עובדיה, לכל משרדיה ומוסדותיה, בידי נציבות שירות המדינה שבראשה עומד נציב שירות המדינה. עד לחקיקת חוק זה הוציא נציב שירות המדינה מספר רב של הוראות שקובצו ב"תקנון שירות המדינה" (התקשי"ר). דברי ההסבר להצעת החוק נימקו מדוע נדרש שינוי בהסדר זה:

החוק אושר בכנסת ב-6 באפריל 1959, ונקבע בו שתחילתו היא בתום שלושה חדשים לאחר פרסומו ב"רשומות", כלומר ב-15 ביולי 1959.

מאז אישורו תוקן החוק 20 פעמים.

בתיקון מס' 7 לחוק, משנת 1995, נקבע שבקרב העובדים בשירות המדינה יינתן ביטוי הולם לייצוגם של בני שני המינים. תיקון זה בא בעקבות פסק דין של בג"ץ שעסק במינוי דירקטורים בחברות ממשלתיות, והתיקון בא להרחיב את העיקרון שנקבע בפסק הדין על כל שירות המדינה. בתיקון מס' 10, שנחקק בשנת 1998 במסגרת חקיקתו של חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, נוספה דרישה לייצוג הולם לאנשים עם מוגבלות. בתיקון מס' 11, שנחקק בסוף שנת 2000, נוספה דרישה לייצוג הולם לבני האוכלוסייה הערבית, לרבות הדרוזית והצ'רקסית. בתיקון מס' 13, שנחקק בשנת 2005, נוספה דרישה לייצוג הולם של מי שהוא או שאחד מהוריו נולדו באתיופיה. בתיקון מס' 19, שנחקק בסוף שנת 2016, נוספה דרישה לייצוג הולם של בני האוכלוסייה החרדית ושל עולים חדשים.

בתיקון מס' 15 משנת 2010 נוסף לחוק סעיף 23א, העוסק במינוי ממלא מקום זמני לנושא משרה שנתפנתה משרתו או נבצר ממנו להשתמש בסמכותו או למלא את תפקידו או היה מנוּע מלעסוק בעניין מסוים במסגרת תפקידו. סעיף זה נמצא במרכז הדיון בבג"ץ אביחי אברהם בוארון נגד היועץ המשפטי לממשלה והדיון הנוסף שבא בעקבותיו.

הוראות החוק
תשתית ארגונית
הממשלה יכולה להודיע בהודעה שתפורסם ב"רשומות" שהוראות חוק זה או חלקן יחולו על תפקידים בשירות המדינה, בנוסף היא יכולה להודיע שעל חלק מן המשרות לא יחולו הוראות חוק, כלומר על כל משרה יחולו כללים שונים בהתאם להחלטה.

הממשלה תמנה נציב שירות מדינה. על מינויו לא תחול חובת המכרז, תפקידו יהיה לבדוק את התאמת המועמדים לתפקידי שירות המדינה.

הממשלה תמנה ועדה של אחד עשר מנהלים כלליים ואנשי ציבור לוועדת שירות המדינה, שבראשה יהיה נציב השירות, שיבצע החלטות שיוחלטו על ידי הוועדה. הוועדה תוכל לפעול גם אם פחת מספר חבריה (בתנאי שהוא לא פחת ביותר משני חברים). בכל שנה, שניים מחברי ועדת השירות יידרשו לפרוש, והממשלה תמנה במקומם שניים אחרים. רק במקרה שאחד מחברי הוועדה נפטר, התפטר או שנבצר ממנו להגיע, הממשלה ראשית למנות מישהו אחר במקומו.

שר יציע לנציב השירות רשימת משרות בשירות המדינה ועל הדרגות הצמודות להן, רשימה לכל יחידה מיחידות משרדו. התקן המוצע טעון אישור של נציב השירות.

כללי המינוי
 המינוי ייעשה רק למשרה פנויה בתקן.
 בקרב העובדים בשירות המדינה, בכלל הדרגות והמקצועות, בכל משרד ובכל יחידת סמך, יינתן ביטוי הולם לייצוגם של בני שני המינים, של אנשים עם מוגבלות, של בני האוכלוסייה הערבית, לרבות הדרוזית והצ'רקסית, של מי שהוא או שאחד מהוריו נולדו באתיופיה, של בני האוכלוסייה החרדית ושל עולים חדשים.
 מינוי של מנהל כללי של משרד ממשלתי ייעשה על ידי הממשלה על פי הצעת השר הממונה על אותו משרד. במקרה כזה לא תחול חובת המכרז.
 המועמד למשרה חייב לעמוד בבחינות ובמבחנים להוכחת יכולותיו, ולמשרה ייבחר המועמד המתאים ביותר.
 אזרחות או תושבות קבע: רק אזרחי ישראל או תושבי קבע בישראל יוכלו להתמנות למשרת עובד המדינה.
 דרך המינוי: נציב הממשלה מכריז על המשרה בפומבי ורק אז אפשר יהיה למנות בעלי תפקידים באמצעות כתב מינוי חתום. ועדת השירות יכולה לשנות כללים בכל הקשור לדרכי המכרז ולפרטיו.
 משרות בכירות: לכמאה משרות בכירות המפורטות בתוספת השנייה לחוק, כגון החשב הכללי, המלמ"ב, נציב כבאות והצלה, רשם הקבלנים והיועץ המשפטי לממשלה, נדרש אישור של הממשלה למינוי. אם התפנתה משרתו של נושא משרה כזה או נבצר ממנו למלא את תפקידו, רשאי השר שלמשרדו קשורה המשרה (בהתייעצות עם נציב השירות) להטיל על עובד מדינה אחר למלא את התפקיד, לתקופה הקצרה משלושה חודשים. השר רשאי, לאחר התייעצות עם נציב השירות, להאריך את התקופה כל עוד סך התקופה הזמנית לא תעלה על שישה חודשים. ובנוסף, רשאי השר, בהסכמת נציב השירות והיועץ המשפטי לממשלה, להודיע לממשלה על הארכת תקופת הטלת התפקיד באופן זמני מעבר לשישה חודשים בהתקיים נסיבות מיוחדות המצדיקות זאת. אם היה נושא משרה מנוע מלעסוק בעניין מסוים במסגרת תפקידו, רשאי השר, לאחר התייעצות עם נציב השירות, להטיל על עובד מדינה אחר למלא את התפקיד באותו עניין עד שתוסר המניעה.
כושר רפואי: כל אדם אשר מתמנה לתפקיד עובד המדינה יתבקש לעבור סדרת בדיקות על ידי רופאים מוסמכים על מנת לבדוק את כשירותו הבריאותית, והוא יצטרך למסור לרופא עדכונים על מצבו הבריאותי.
 קירבה משפחתית: ועדת השירות תקבע הגבלות למינויו של אדם למשרה במשרד כשקיימים יחסי קירבה משפחתית קרובה בינו לבין עובד באותה יחידה, והמינוי עשוי להביא ליחסי כפיפות ביניהם. את מידת הקרבה המשפחתית תקבע ועדת השירות בכללים.
 הצהרת אמונים: עובד המדינה חייב להצהיר: "אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה ולמלא ביושר ובאמונה כל חובה המוטלת עלי כעובד המדינה". מי שימונה למשרת ראש נציגות דיפלומטית או קונסולרית בחוץ לארץ חייב להצהיר בנוסף: "אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית ולמלא באמונה את תפקידי".
 הצהרה על רכוש: עובד המדינה חייב להצהיר לנציב שירות המדינה על נכסיו ועל חובותיו, של בן זוגו, ילדיו ועל מקורות הכנסתו בעבר אם הם עשויים להיות גם מקורות הכנסתם בעתיד. נציב שירות המדינה חייב לשמור בסוד את הצהרות הרכוש.

קישורים חיצוניים




הערות שוליים

שירות המדינה (מינויים)