אתלדרד בנט

אתלדרד בנט (באנגלית: Etheldred Benett; 1776–1845) הייתה גאולוגית אנגליה, שמוזכרת לעיתים קרובות כ"אישה הגאולוגית הראשונה", לאחר שהקדישה את חייה לאיסוף וללימוד מאובנים שגילתה בדרום-מערב אנגליה. היא עבדה בצמוד לגאולוגים רבים ואוסף המאובנים שלה, שנחשב לאחד הגדולים באותה תקופה, מילא חלק חשוב בהתפתחות הגאולוגיה Burek, Cynthia V (2001). "The first lady geologist, or collector par excellence?". Geology Today. 17 (5): 192–194.

 חייה 
אתלדרד בנט נולדה ב-22 ביולי 1776, למשפחה עשירה. בתם הבכורה של תומאס בנט (1729–1797) מווילטשייר וקתרין נאה דארל (נפטרה 1790); אחיה, ג'ון (1773–1852), היה חבר הפרלמנט וייצג את וילטשייר ומאוחר יותר של דרום וילטשייר משנת 1819 עד 1852.

משנת היא התגוררה בכפר נורטון בוואנט, בוילטשייר. מעט מאוד ידוע על חייה מעבר לתרומותיה לגאולוגיה. לפחות משנת 1809 ועד מותה, היא התמסרה לאיסוף וללימוד המאובנים של מחוז הולדתה. בנט הייתה בקיאה בסטרטיגרפיה, אשר סייעה לה בחיפושיה, ועושרה איפשר לה לשכור אנשים לעבודה, ולרכוש ממצאים מאובנים.

התעניינותה בגאולוגיה התעוררה על ידי קרוב משפחתה, הבוטנאי איילמר למברט . למברט היה אספן מאובנים מסור שתרם לאוסף הגאולוגי של ג'יימס סוורבי . כך פיתחה בנט את אהבתה למאובנים וקשרה קשרים עם גאולוגים מהמובילים באותה תקופה. באמצעות הפרסומים של גאולוגים אלה נוצרו מרבית ההתייחסויות ליצירתה. היא תרמה לעבודותיו של גדעון מנטל בנושא סטרטיגרפיה, וגם עבדה עם סוורבי.

בנט לא הייתה נשואה והייתה עצמאית מבחינה כלכלית, וכך הצליחה להקדיש חלק ניכר מחייה לתחום הגאולוגי המתפתח באמצעות איסוף ומחקר של מאובנים.

 אוסף המאובנים 
המומחיות של בנט הייתה בקרטיקון העליון, בוילטשייר. האוסף שלה היה אחד הגדולים והמגוונים בתקופתו והיו לה מבקרים רבים בביתה. כמה מאובנים באוסף שלה היו הראשונים שהוצגו ותוארו, וחלקם היו נדירים ביותר או נשמרו בצורה יוצאת דופן. בנט הייתה בקשר עם מחברים רבים שחקרו ופרסמו עבודות על מאובנים. ארבעים ואחת מדגימותיה נכללו באוסף של סוורבי.

לאחר שצפה בחלק מהאוסף שלה, ובהנחה שמדובר בגאולוג, העניק לה הצאר ניקולאי הראשון דוקטורט למשפט אזרחי מאוניברסיטת סנט פטרסברג בתקופה שנשים לא הוכנסו למוסדות להשכלה גבוהה. בתגובה לדוקטורט הכבוד שלה, בנט ציינה כי "למדענים ככלל יש הערכה מאוד נמוכה ליכולות של הנשים במדע."
ממוזער|307x307 פיקסלים|ציור מים של המטאוריט מלימריק, פרי ידה של אתלדרד בנט, 1825|טקסט=
מרבית אוסף המאובנים שלה שוכן כעת באקדמיה למדעי הטבע בפילדלפיה לאחר שנרכשה על ידי תומאס בלרבי וילסון. כמה פריטים נמצאים במוזיאונים בריטים, ובמיוחד במוזיאון לידס, ואולי בסנט פטרסבורג. אוספים אלה כוללים דגימות מסוגים רבים וכמה מהמאובנים הראשונים שנמצאו עם הרקמות הרכות שנשמרו.

כל האוסף נחשב אבוד בראשית המאה העשרים, מכיוון שלא ניתן היה למצוא דגימות ספציפיות. עם זאת, התעניינותה של האקדמיה בפילדפיה באוספי המאובנים המוקדמים של האנגלים ובמיוחד באוסף של בנט, הובילה שוב להכרה רשמית בה. מה שהוביל בסופו של דבר לדיון בשני פרסומיה, לבירור הטקסונומיה ולצילום קטעים חשובים רבים מאוסף שלה.

בנט התעניינה גם בקונכולוגיה ובילתה זמן באיסוף ופירוט צדפות וקונכיות, שרבים מהם היו ממצאים חדשים. במכתב לגדעון מנטל בשנת 1817 היא טענה כי איסוף המאובנים שלה לא הותיר לה זמן להסתכל במאובניו.

 תרומה לגאולוגיה ופלאונטולוגיה 
תרומתה של בנט להיסטוריה המוקדמת של הגאולוגיה בוילטשייר היא משמעותית מכיוון שהתכתבה בהרחבה עם עמיתים גאולוגים כמו ג'ורג' גרינאו (הנשיא הראשון של החברה הגאולוגית), גדעון מנטל, ויליאם בקלנד ואחרים. היא שיתפה ברצון רעיונות ופריטים מאוסף המאובנים שלה למטרות ראויות בעיניה כמו מוזיאונים, ושלחה גם לסנט פטרסבורג. באמצעות החלפת מאובנים רבים עם גדעון מנטל, הושגה הבנה מעמיקה של סלעי הקרטיקון של דרום אנגליה.

עבודתה זכתה להכרה והערכה על ידי אנשים בולטים באותה תקופה. מנטל תיאר אותה כ"אישה בעלת כישרון גדול ויכולות מחקר מצוינות". מיפוי סטרטיגרפי שהכינה פורסם על ידי חוקר הטבע ג'יימס סוורבי ללא ידיעתה. מאוחר יותר היא סתרה כמה ממסקנותיו על סמך המשך מחקריה.

בשנת 1825 הופקד ציורה של המטאוריט שנפל על לימריק, (בספטמבר 1813) בארכיון של החברה הגאולוגית בלונדון והוצג באוניברסיטת אוקספורד. משקל המטאוריט היה כ-9 ק"ג.

בגלל גודל האוסף שלה, היא כתבה ופרסמה באופן פרטי מונוגרפיה בשנת 1831, המכילה רבים מרישומיה ושרטוטי הקונכיות, והספוגים שלה. מאזור ורמינסטר בוילטשייר. עבודה זו ביססה אותה כחוקרת חשובה וחלוצה.

 אחרית חייה 
היא חלתה בעשרים השנים האחרונות לחייה, ובילתה פחות זמן באיסוף דגימות ובמקום זאת הזמינה ממצאים מאספנים מקומיים. אתלדרד בנט נפטרה בביתה, ב-11 בינואר 1845, בגיל 69, שנתיים לפני פטירתה של אספנית המאובנים מרי אנינג.

אוסף המאובנים שלה נמכר בהמשך לרופא תומאס וילסון מניוארק, דלאוור, שתרם את האוסף לאקדמיה למדעי הטבע בפילדלפיה.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:ילידות 1776
קטגוריה:מדעניות בריטיות במאה ה-19
קטגוריה:גאולוגיות בריטיות
קטגוריה:גאולוגים בריטים
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-1845
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1845