מלך איטליה

מלך איטליה (בלטינית: Rex Italiae; באיטלקית: Re d'Italia) הוא תואר שהיה בשימוש מספר פעמים במהלך ההיסטוריה, מסוף המאה החמישית עד 1946.

לראשונה התואר ניתן לשליט ממלכת איטליה לאחר נפילת האימפריה הרומית המערבית. הראשון שקיבל את התואר היה אודואקר, מנהיג צבאי ברברי, בסוף המאה החמישית, ואחריו המלכים האוסטרוגותים עד אמצע המאה ה-6. עם הכיבוש הפרנקי של איטליה במאה ה-8 קיבלו הקרולינגים את התואר. הוא נשמר על ידי קיסרי האימפריה הרומית הקדושה, לאורך ימי הביניים. הקיסר האחרון שתבע את התואר היה קרל החמישי במאה ה-16. בתקופה זו הוכתרו בעלי התואר בכתר הברזל של לומברדיה.

ממלכת איטליה שוחזרה בין השנים 1805 ל-1814 במרכזה של צפון איטליה כממלכת איטליה הנפוליאונית. נפוליאון בונפרטה היה מלכה היחיד. רק לאחר איחוד איטליה בשנות ה-60 של המאה ה-19 שוחזרה ממלכת איטליה בשטח המכסה את חצי האי כולו. משנת 1861 בית סבויה החזיק בתואר מלך איטליה עד שהמלך האחרון, אומברטו השני, הוגלה בשנת 1946 עם הפיכת איטליה לרפובליקה.

 היסטוריה 
לאחר הדחת רומולוס אוגוסטולוס, הקיסר האחרון של רומא המערבית בשנת 476, מנהיג הרולים אודואקר, מונה לדוכס איטליה על ידי הקיסר הביזנטי זנון. מאוחר יותר, הפוידרטוס הגרמאני, הסקירים והרולים, כמו גם פלח גדול של הצבא הרומי, הכריזו על אודואקר כמלך איטליהBury, History, vol. 1 p. 406. בשנת 493, מלך האוסטרוגותים תיאודריך הגדול הרג את אודאוקר, והקים שושלת חדשה של מלכי איטליה. השלטון האוסטרוגותי הסתיים כאשר נכבשה איטליה על ידי האימפריה הביזנטית בשנת 552.

בשנת 568 נכנסו הלומברדים לחצי האי והעזו להקים מחדש ממלכה ברברית כנגד האימפריה. הם ביססו את סמכותם על חלק גדול מאיטליה, למעט רוונה, רומא, ונציה, נאפולי והחלקים הדרומיים ביותר של איטליה. במאה ה-8, ניכור בין האיטלקים והביזנטים אפשרו ללומברדים לתפוס את המובלעות הרומיות שנותרו בצפון איטליה. עם זאת, בשנת 774 הם הובסו על ידי הפרנקים תחת קרל הגדול, שהדיחו את מלכם ותפסו את התואר "מלך הלומברדים". לאחר מותו של קרל השמן בשנת 887, איטליה נפלה לחוסר יציבות ומספר מלכים ניסו לבסס את עצמם כמלכים איטלקיים עצמאיים. בתקופה זו, המכונה האנרכיה הפיאודלית (888–962), הוצג התואר "מלך האיטלקים" (Rex Italicorum). לאחר התפרקות האימפריה הפרנקית סיפח אוטו הראשון את איטליה לאימפריה הרומית הקדושה והמשיך להשתמש בתואר "מלך האיטלקים" . האחרון להשתמש בתואר זה היה היינריך השני (1004–1024). הקיסרים הבאים השתמשו בתואר "מלך איטליה" עד קרל החמישי. תחילה הוכתרו בפאביה, אחר כך במילאנו וקרל הוכתר בבולוניה.

בשנת 1805 הוכתר נפוליאון הראשון בכתר הברזל של לומברדיה בקתדרלת מילאנו. בשנה שלאחר מכן ביטל קיסר האימפריה הרומית הקדושה, פרנץ השני, את תוארו הקיסרי. מהמלכת נפוליאון הראשון (1814) ועד לאיחוד האיטלקי (1861), לא היה אף בן מלוכה איטלקי שטען לתואר. איחוד איטליה הקים בהצלחה שושלת, בית סבויה, על פני חצי האי כולו, תחתה אוחדה ממלכת סרדיניה וממלכת שתי הסיציליות לכדי ממלכת איטליה. לאחר מלחמת העולם השנייה המלוכה הוחלפה על ידי הרפובליקה האיטלקית, עם משאל עם חוקתי שנערך ב-2 ביוני 1946. המלוכה האיטלקית הסתיימה רשמית ב־12 ביוני באותה שנה, ואומברטו השני, מלך איטליה, עזב את המדינה.

 בתור "Rex Italiae" 
 אודואקר (476–493) ווסל של האימפריה הרומית המזרחית.

 הממלכה האוסטרוגותית (493–553) 
 תיאודריך הגדול (493–526)
 אתלטריק  (526–534)
 תיאודאד   (534–536)
 ויטיגס   (536–540)
 איליבאד   (540–541)
 אראריק   (541)
 טוטילה  (541–552)
 טאיה   (552–553)

 ממלכת הלומברדים (568–814) 
 אלבוין (568–572)
 קלף   (572–574)
שלטון הדוכסים  (אינטררגנום של עשר שנים)
אות'רי   (584–590)
אגילאולף   (591–616)
אדלואלד   (616–626)
אריואלד   (626–636)
רות'רי   (636–652)
רודואלד   (652–653)
 אריברט הראשון   (701–712) (653–661)
 פרכטריט  וגודפרט   (661–662)
 גרימאולד   (662–671)
 פרכטריט   (671–688), שוחזרה מהגלות
 אלהיס   (688–689), מורד
 קונינכפרט   (688–700)
 ליוטפרט   (700–701)
 ראגינפרט   (701)
 אריברט השני   (701–712)
 אנפרנד   (712)
 ליותפראנד (712–744)
 הילדפרנד   (744)
 ראצ'יס  (744–749)
 אייסטולף (749–756)
 דזידריוס  (756–774)
 קרל הגדול (774–814)

 ממלכת איטליה (781–963) 
 השושלת הקרולינגית (781–888) 
 פפין   (781–810)
 ברנרד   (810–818)
 לואי החסיד (818–822)
 לותאר הראשון (822–855)
 לואי השני   (844–875)
 קרל הקירח (875–877)
 קרלומן   (877–879)
 קרל השמן (879–887)

 חוסר יציבות (888–962) 
לאחר 887, איטליה הידרדרה לתקופה של חוסר יציבות שלטוני, כששליטים רבים טענו במקביל לבעלות על הכתר:
ברנגר הראשון   (888–896)
וסאל של המלך הגרמני ארנולף מקרינתיה, צומצם לטריטוריית פיורילי   (889–894), עד שלבסוף הודח על ידי ארנולף בשנת 896.
גיא השלישי מספולטו   (889–894)
 היריב של ברנגר, שלט ברוב איטליה אך הודח על ידי ארנולף.
למברט מספולטו   (891–896)
 לפני 894 היה "תת־מלך", בימי אביו גיא השלישי מספולטו, ואחר כך מלך על טריטוריה מצומצמת יותר, דוכסות ספולטו  (894–895).
ארנולף מקרינתיה  (894–899)Bryce, James The Holy Roman Empire (1913), pg. xxxv
ראטולד  בנו של ארנולף מקרינתיה, היה "תת־מלך" למשך חודש (896)
בשנת 896 איבדו ארנולף וראטולד את השליטה באיטליה, שחולקה בין ברנגר הראשון ולמברט מספולטו:
ברנגר הראשון   (896–924)
 ברנגר הראשון תפס את חלקו של למברט מספולטו לאחר מותו בשנת 898.
למברט מספולטו   (896–898)
לואי העיוור   (900–905)
נלחם בברנגר הראשון בשנים 900–902 ו-905.
רודולף השני מבורגונדי   (922–933)
הביס את ברנגר אך נמלט מאיטליה בשנת 926.
הוגו מפרובאנס (926–947)
שנבחר על ידי הפרטיזנים של ברנגר בשנת 925, פרש לפרובנס אחרי 945.
לותאר השני מארל   (945–950)
ברנגר השני מאיווריאה   (950–961)
במשותף עם בנו:
אדלברט מאיווריאה   (950–963)
בשנת 951 פלש אוטו הראשון מגרמניה לאיטליה והוכתר בכתר הברזל של לומברדיה . בשנת 952 הפכו ברנגר ואדלברט למלכים ווסאלים שלו, עד שלבסוף הודחו על ידיו.

 האימפריה הרומית הקדושה, ממלכת איטליה (962–1556) 
 השושלת האוטונית (962–1024) 
תמונהשםחייםהכתרהחדל להיות מלךמרכז|90pxאוטו הראשון23 בנובמבר 912 – 7 במאי 973962Lodovico Antonio Muratori, Giuseppe Oggeri Vincenti, Annali d'Italia, 1788, pp. 78-81.7 במאי 973מרכז|90pxאוטו השני955 – 7 בדצמבר 983אוקטובר 9807 בדצמבר 983מרכז|90pxאוטו השלישי980 – 23 בינואר 1002פברואר 99623 בינואר 1002מרכז|90pxארדואין955–101510021014מרכז|90pxהיינריך השניenumerated as successor of Henry I who was German King 919–936 but not Emperor.6 במאי 973 – 13 ביולי 1024100413 ביולי 1024

 השושלת הסאלית (1027–1125) 
תמונהשםחייםהכתרהחדל להיות מלךמרכז|90pxקונראד הראשוןenumerated as successor of Conrad I who was German King 911–918 but not Emperor990 – 4 ביוני 103910264 ביוני 1039מרכז|90pxהנרי השלישי29 באוקטובר 1017 – 5 באוקטובר 105610395 באוקטובר 1056מרכז|90pxהנרי הרביעי11 בנובמבר 1050 – 7 באוגוסט 11061056דצמבר 1105מרכז|90pxקונראד השני מאיטליה1074–110110931101מרכז|90pxהנרי החמישי8 בנובמבר 1086 – 23 במאי 1125110623 במאי 1125

 שושלת סוופלינגנבורג (1125–1137) 
תמונהשםחייםהכתרהחדל להיות מלךמרכז|90pxלותאר השלישי9 ביוני 1075 – 4 בדצמבר 113711254 בדצמבר 1137

 שושלת הוטוויל (1130–1154) 
רוג'רו השני השתמש בתואר "מלך סיציליה ואיטליה" לפחות עד 1135; מאוחר יותר השתמש רק בתואר "מלך סיציליה, אפוליה וקלבריה". אף על פי שממלכתו כללה את דרום איטליה, הוא מעולם לא הפעיל את סמכותו על ממלכת איטליה הרשמית, ואף אחד מממשיכיו לא טען לתואר "מלך איטליה".
תמונהשםחייםהכתרהחדל להיות מלךמרכז|90pxרוג'רו השני22 בדצמבר 1095 – 26 בפברואר 115425 בדצמבר 113026 בפברואר 1154

 בית הוהנשטאופן (1128–1197) 
תמונהשםחייםהכתרהחדל להיות מלךמרכז|90pxקונראד השלישי1093 – 15 בפברואר 11521138 (הוכתר גם בשנת 1128 בניגוד ללות'ירComyn, Robert. History of the Western Empire, from its Restoration by Charlemagne to the Accession of Charles V, Vol. I. 1851, p. 191.)1152מרכז|90pxפרידריך הראשון1122 – 10 ביוני 119011541186מרכז|90pxהיינריך השישינובמבר 1165 – 28 בספטמבר 1197118628 בספטמבר 1197

 בית ולף (1208–1212) 
תמונהשםחייםהכתרהחדל להיות מלךמרכז|90pxאוטו הרביעי1175 או 1176 – 19 במאי 121812091212

 בית הוהנשטאופן (1212–1254) 
תמונהשלט אצולהשםחייםהכתרהחדל להיות מלךמרכז|90pxמרכז|90px פרידריך השני26 בדצמבר 1194 – 13 בדצמבר 12505 בדצמבר 121213 בדצמבר 1250מרכז|90pxמרכז|90px היינריך השביעי1211 – 12 בפברואר 124223 באפריל 122012 בפברואר 1242מרכז|90pxמרכז|90px קונראד הרביעי25 באפריל 1228 – 21 במאי 1254מאי 123721 במאי 1254

 בית לוקסמבורג (1311–1313) 
תמונהשלט אצולהשםחייםהכתרהחדל להיות מלךמרכז|90pxמרכז|90pxהנרי השביעי1275Kleinhenz, Christopher, Medieval Italy: an encyclopedia, Volume 1, Routledge, 2004, pg. 494- 24 באוגוסט 13136 בינואר 1311Jones, Michael, The New Cambridge Medieval History, Vol. VI: c. 1300-c. 1415, Cambridge University Press, 2000, pg. 53324 באוגוסט 1313

 בית ויטלסבאך (1327–1347) 
תמונהשלט אצולהשםחייםהכתרהחדל להיות מלךמרכז|90pxמרכז|90pxלואי הרביעי1 באפריל 1282 – 11 באוקטובר 1347132711 באוקטובר 1347

 בית לוקסמבורג (1355–1437) 
תמונהשלט אצולהשםחייםהכתרהחדל להיות מלךמרכז|90pxמרכז|90pxקרל הרביעי14 במאי 1316 – 29 בנובמבר 1378135529 בנובמבר 1378מרכז|90pxמרכז|90pxזיגיסמונד14 בפברואר 1368 – 9 בדצמבר 143714319 בדצמבר 1437

 בית הבסבורג (1437–1556) 
תמונהשלט אצולהשםחייםהכתרהחדל להיות מלךמרכז|90pxמרכז|90pxפרידריך השלישי21 בספטמבר 1415 – 19 באוגוסט 149316 במרץ 145219 באוגוסט 1493מרכז|90pxמרכז|90pxקרל החמישי24 בפברואר 1500 – 21 בספטמבר 155824 בפברואר 1530Philip Pandely Argenti, Chius Vincta, 1941, p. xvii.16 בינואר 1556

שארל החמישי היה הקיסר האחרון שהוכתר למלך איטליה, או שהשתמש בתואר באופן רשמי. קיסרי הבסבורג תבעו את הכתר האיטלקי עד 1801. האימפריה המשיכה לכלול שטחים איטלקיים עד לפירוקה בשנת 1806.

 ממלכת איטליה (1805–1814), בית בונפרטה 
תמונהשלט אצולהשםחייםהכתרהחדל להיות מלךמרכז|90pxמרכז|90pxנפוליאון הראשון15 באוגוסט 1769 5 במאי 182117 במרץ 180511 באפריל 1814

 תואר מלא 
תואר זה נקבע בחוקים איטלקיים שהעביר נפוליאון הראשון: "[שם], בחסד האל והחוקה, קיסר הצרפתים ומלך איטליה".

 ממלכת איטליה (1861–1946), בית סבויה 
תמונהשלט אצולהשםחייםהפך למלךחדל להיות מלךמרכז|90pxמרכז|90pxויטוריו אמנואלה השני14 במרץ 1820 9 בינואר 187817 במרץ 18619 בינואר 1878מרכז|90pxמרכז|90pxאומברטו הראשון14 במרץ 1844 – 29 ביולי 19009 בינואר 187829 ביולי 1900מרכז|90pxמרכז|90pxויטוריו אמנואלה השלישי11 בנובמבר 1869 – 28 בדצמבר 194729 ביולי 19009 במאי 1946מרכז|90pxמרכז|90pxאומברטו השני15 בספטמבר 1904 – 18 במרץ 19839 במאי 194612 ביוני 1946

 טוענים לכתר (מאז 1946) 
איטליה הצביעה לבטל את המלוכה שלה ב־2 ביוני 1946, לאחר מכן אומברטו השני הפך למלך ביומרה. עם מותו בשנת 1983 הוחלף על ידי בנו ויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי. עם זאת, עקב נישואיו של ויטוריו אמנואלה עם מרינה, נסיכת נאפולי ללא רשות אביו, בן דודו אמדאו, דוכס אאוסטה טוען כי טענתו של ויטוריו אמנואלה לכס המלוכה אינה תקפה וכי הוא היורש הראוי החוקי של בית סבויה.Heads of the House of Savoy since 1946 from The Royal Families in Europe V by Lars Ulwencreutz

תמונהשלט אצולהשםחייםהפך להיות טוען לכתרחדל להיות טוען לכתרמרכז|90pxמרכז|90pxאומברטו השני15 בספטמבר 1904 – 18 במרץ 198312 ביוני 194618 במרץ 1983מרכז|90pxמרכז|90pxויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולינולד ב־12 בפברואר 193718 במרץ 1983

 התואר המלא 
עד לפירוק המלוכה בשנת 1946, התארים המלאים של מלכי איטליה היו:

[שם], בחסד האל ורצון האומה, מלך איטליה, מלך סרדיניה, קפריסין, ירושלים, ארמניה, דוכס סבויה, רוזן מוריין, מרקיז (של האימפריה הרומית הקדושה) איטליה; נסיך פיימונטה, קריניאנו, אונגליה, פוירינו, טרינו; נסיך והוויקאר הנצחי של האימפריה הרומית הקדושה; נסיך קארמניולה, מונטמליאן עם ארבין ופרנסין, הנסיך הממונה של דוכסות אאוסטה, נסיך קיירי, דרונרו, קרסנטינו, ריבה די קיירי ובנה, בוסקה, בנה, ברה, דוכס ג'נובה, מונפרט, אוסטה, דוכס צ'אבלי, ז'נובייס, דוכס פיאצ'נזה, המרקיז של סלוצו, איווריאה, סוזה, ממארו, אוריסטאנו, סזנה, סאבונה, טרנטסיה, בורגומנרו וקורג'יו, קאסל, ריבולי, פיאנצה, גובונה, סלוסולה, רקוניגי על טגרונה, מיגליאברה ומוטורונה, קוואלרמג'ורה, מרן, מודנה ולנסלבורג, ליוורנו פרריס, סנטיה, אגליה, סנטאלו ודמונטה, דסנה, ג'מה, ויגונה, רוזן בארגה, וילהפרנקה, ז'נבה, ניס, טנדה, רומונט, אסטי, אלסנדריה, מגוצ'אנו, נוברה, טורטונה, בוביו, סואסון, סנט'אנטיוכו, פולנצו, רוקאברונה, טריצ'רו, ביירו, אוזנייה, של אפרטולה, בארון וו ופוסיני, לורד ורצ'לי, פינרולו, לומלינה ועמק ססיה, המרקיז של צ'בה, האדון העליון של מונקו, רוקאברונה ואחת עשרה-שתים עשרה של מנטון, הפטריארך האציל של ונציה, הפטריארך של פרארה.

בכך, מלך איטליה היה המלך עם מספר התארים הגדול ביותר.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

*
איטליה
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו