לזלי פרוסט

לזלי מיסקמפבל פרוֹסט (אנגלית: Leslie Miscampbell Frost, 20 בספטמבר 1895 – 4 במאי 1973) היה פוליטיקאי שבאונטריו, קנדה, שכיהן כראש הממשלה ה-16 של מחוז אונטריו מ־4 במאי 1949 עד 8 בנובמבר 1961. בשל כהונתו הארוכה, זכה לכינוי "אונטריו הזקן"; הוא נודע גם בשם "שועל הכסף".'

 שנים מוקדמות 
ימין|ממוזער| לסלי פרוסט, 1916
הוא נולד באוריליה, אונטריו, בנם של ויליאם סוורד פרוסט ומרגרט ג'יין בארקר. אביו היה צורף וראש עיריית אורליה; אמו הייתה דמות חשובה בימיו הראשונים של צבא ההצלה. הוא למד באוניברסיטת טורונטו ובבית הספר למשפטים באוסגודה הול . במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא היה קצין בגדוד ה-157, ושירת בגדוד העשרים, "קווינס יורק ריינג'רס" בצרפת ובלגיה. בשנת 1918, לאחר שנפצע, הוא השתחרר בדרגת סרן. והצטרף ללשכת עורכי הדין בשנת 1921.

בשנת 1926 התחתן עם גרטרוד ג'יין קארו. לא היו להם ילדים. הזוג התגורר בלינדזי, אונטריו, אך פרוסט העדיף להתגורר בפלזנט פוינט שבאגם סטרג'ן צפונית ללינדזי. כאשר פרוסט ואחיו, ססיל גריי פרוסט, עברו לראשונה ללינדזי כדי להקים משרד עורכי דין, הם שכרו בניין בפלזנט פוינט, ששימש כחנות הקהילתית. פרוסט קנה את הנכס בשנת 1925, ובשנת 1950 בערך, קנה נכס צמוד אליו ובנה את בקתת העץ החורפית שהייתה מקלטו בהיותו ראש ממשלה ולאחר פרישתו לגמלאות.

 קריירה פוליטית 
בשנת 1937 הוא נבחר לראשונה לבית המחוקקים באונטריו ומאז לא הפסיד בבחירות. הוא היה שר האוצר ושר המכרות בשנים 1943 - 1955. פרוסט נבחר למנהיג המפלגה השמרנית הפרוגרסיבית באונטריו (" הטוריים ") בעקבות החלטתו של ראש הממשלה ג'ורג ' דרו להיכנס לפוליטיקה הפדרלית. פרוסט, שזכה לכינוי "אונטריו הזקן" ו"The Laird of Lindsay ", הוביל את המחוז במהלך הפריחה הכלכלית של שנות החמישים. הגישה המאופקת שלו הביאה לו את הכינוי "המרגיע הגדול". תוך שילוב ערכים של עיר קטנה עם מדיניות מתקדמת, הוא העביר את הוביל את מפלגתו "הטורים" לשלושה ניצחונות רצופים בבחירות וזכו ברוב מוחלט בממשלות שכיהנו בשנים 1951, 1955 ו-1959 .

ממשלתו של פרוסט פיקחה ומנעה התרחבות רבה בתפקידי הממשלה. תחת הנהגתו, פרובינציית אונטריו הרחיבה משמעותית את מספר בתי הספר, הוסיפה כבישים מהירים ובנתה בתי החולים. ממשלתו הגדילה משמעותית את ההשקעה הציבורית בכלכלה באמצעות מדיניות פיסקלית חזקה. ובהנהגתו, יצרה הפרובינציה את סדרת 400 הכבישים המהירים, ובמיוחד הכביש המהיר מקדונלד-קרטייה הידוע יותר בשם "כביש מהיר 401". ממשלתו גם ניסתה להיאבק בהוצאת השליטה על מס ההכנסה מהממשלה הפדרלית, אך נכשלה, וכתוצאה מכך הונהג מס מכירות מחוזי. ממשלת פרוסט הציעה למחוז ביטוח רפואי ציבורי שיורחב אחר כך על ידי ממשיכי דרכו ויהפוך למערכת הרפואית המודרנית של ה־OHIP. (תוכנית הביטוח הרפואי של אונטריו Ontario Health Insurance Plan)

בתקופה בה כיהן, ממשלתו פיקחה על התרחבות משמעותית בשירותים הציבוריים. מספר האוניברסיטאות באונטריו עלה מארבע לשתים עשרה. בתקופת כהונתו כשר האוצר ב-1943, סך ההשקעה המחוזית בחינוך הייתה קצת יותר מ-13 מיליון דולר. עם פרישתו בשנת 1961 היה תקציב החינוך באונטריו 250 מיליון דולר.

ממשלתו של לסלי פרוסט הייתה הראשונה לחוקק חוקים הקובעים עונשים על אפליה גזעית, אתנית ומגדרית ברכוש פרטי; חוקים אלה, שהוצגו בראשית שנות החמישים כחוק לשיטות עבודה הוגנות וחוק ללמגורים הולמים, הביאו להקמתן של תנועות פוליטיות באונטריו שהביאו ליצירת קוד זכויות האדם באונטריו בשנת 1962 ובהמשך לחקיקת החוק בו נאמר כי לכל בני האדם זכויות שוות.. ממשלתו של פרוסט הביאה לחקיקה שתבטיח שנשים יקבלו שכר שווה. ממשלתו הציגה גם זכויות הצבעה עבור האומות הראשונות .

ממשלתו של פרוסט פיקחה על הפדרציה של מחוז העיר העתיקה של טורונטו כשהמטרה הייתה להפוך את שתים עשרה הרשויות מסביב, למטרופוליטן טורונטו .

פרוסט התפטר בשנת 1961, והוחלף על ידי ג'ון רובארטס .

 פרישה לגמלאות 
עם פרישתו מהפוליטיקה, כיהן פרוסט בחבר הנאמנים של אוניברסיטת טורונטו. כמו כן, הוא היה חבר בדירקטוריון בנק מונטריאול, KVP, cjcr, בחברת הביטוח "קנדה לייף" וחברת התעופה "טרנס קנדה אייר". בין השנים 1954 - 1969 שימש גם כסגן נשיא חברת המחקר Champlain SocietyChamplain Society וכסגן נשיא כבוד משנת 1969 עד 1973. הוא שימש כנשיא אוניברסיטת טרנט בין השנים 1967 עד 1973. בעת היותו בגמלאות המשיך להתעניין באיכות הסביבה. לקראת סוף חייו, הוא בדק עבור ממשלת אונטריו באופן ממצה ממצה את הפוטנציאל של פארק אלגונקין. בראיון האחרון שהוא נתן, רגע לפני שמת, לטורונטו סטאר, הוא הצהיר: "אני איש איכות הסביבה."

פרוסט היה היסטוריון חובב מצוין. ספרו "גברים לוחמים" סיפר את ההיסטוריה של הגדוד ה -35 של יערני סימקו מאוריליה, אונטריו בהקשר של מלחמת העולם הראשונה. בתוך כך הוא חיבר את העורף הקנדי לחזית המלחמה בצרפת, וחיבר את האירועים בגדוד לתמונה הגדולה יותר של המלחמה ולמחויבותה של קנדה לענייני העולם. כתביו על "מסלולי נהר הטרנט הנשכחים" (שפורסמו ממש לאחר מותו) קראו תיגר על מסקנות קודמות של ההיסטוריונים לגבי מסלולי סחר ולוחמה של האינדיאנים בדרום אונטריו. הוא היה חובב נלהב של ההיסטוריה של מלחמת האזרחים, ושמר בספריה הגדולה שלו פיסת עץ שהגיעה מבקתת העץ המקורית של אברהם לינקולן.

 תוארי כבוד 
בשנת 1969, הוא הפך לחבר במסדר קנדה, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בקנדה.

מקומות שונים ברחבי אונטריו נקראים על שם Frost:
 בניין פרוסט, טורונטו - מכיל את משרד האוצר של אונטריו ומועצת הנהלת אונטריו, בפארק קווין, נקראה לכבודו.
 מרכז פרוסט ללימודי קנדה ומחקרים מקומיים, פטרבורו, אונטריו - באוניברסיטת טרנט,
 ספריית לסלי פרוסט במכללת גלנדון (אוניברסיטת יורק ), טורונטו
 קמפוס פרוסט במכללת פלמינג, לינדזי, אונטריו
 בית הספר הציבורי לסלי פרוסט, לינדזי, אונטריו .
 לסלי פרוסט פלייס - רחוב בלינדסיי, אונטריו
 מרכז פרוסט - לשעבר מרכז משאבי הטבע של לסלי מ. פרוסט, הפעיל מתקן חינוכי פרטי במחוז הליברטון המציע מלגות בבתי ספר תיכוניים.
 דיוקן פרוסט נמצא באוניברסיטת טרנט

 ביבליוגרפיה נבחרת 
 Pleasant Point Story: a History of Pleasant Point (1965)
 Fighting Men, with a foreword by Thomas H.B. Symons (1967)
 Forgotten Pathways of the Trent (1973, )
 The record on Sir Sam Hughes set straight

 לקריאה נוספת 



 קישורים חיצוניים 

 Ontario Legislative Assembly parliamentary history
 Leslie M. Frost fonds, ארכיון אונטריו


הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ממשלות פרובינציה בקנדה
קטגוריה:אונטריו: אישים
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1895
קטגוריה:קנדים שנפטרו ב-1973