כאב כרוני

כאב כרוני הוא כאב מתמשך (לאורך חודשים או יותר). הכאב מופיע באזורי גוף שונים בעקבות פציעה, זיהום, או מחלה ועשוי לנבוע מרקמה, איבר או אזור מסוים במוח, או בעמוד השדרה. כאב כרוני עשוי לגרום להפרעות נפשיות, תלות בסביבה ולפגיעה ממושכת באיכות החיים.

היקפי התופעה רחבים, וההערכות הן כי בין 11 ל-40% מאוכלוסיית העולם, סובלים או יסבלו ממנו, ומרביתם נובעים כתוצאה ממחלות כרוניות, המביאה עימה שינויים פיזיולוגיים, כגון מחלת מפרקים, כאבי גב או מיגרנה.
הגדרה וסיווג
כאב הוא תחושה פיזית (ולעיתים נפשית), בעקבות פגיעה בגוף שמטרתה להעיד על נזק בגוף. כאב אקוטי הוא כאב חד, קצר וזמני, המתריע מפני פגיעה ברקמה או איבר בגוף ונחשב כתסמין. כאב כרוני מוגדר ככאב הנמשך מעבר לשלושה חודשים, ונחשב כמחלה. בהגדרה זו נכללים גם כאב גב, כאב ראש, מיגרנות, וכאבי מפרקים.

הארגון העולמי לחקר הכאב, מגדיר כאב כרוני ככאב ללא ערך ביולוגי, מעבר לריפוי הרקמות. ה-DSM-5 מגדיר כאב כרוני כהפרעה סומטופורמית פחותה מההפרעות הכאב המוכרות.
ב-ICD-11 שמפיץ ארגון הבריאות העולמי, מוצעת חלוקה ל-7 קטגוריות:
כאב כרוני עיקרי: מוגדר כשלושה חודשים של כאב רצוף, באחת או יותר מהאזורים האנטומיים, שלא מוסבר באמצעות הפרעת כאב אחרת.
כאב כרוני סרטני: מוגדר ככאב באחד מהאיברים הפנימיים, מערכת התנועה, או העצמות הקשורים לסרטן או הטיפול בו.
כאב כרוני פוסט-טראומטי: כאב הנגרם לאחר טראומה או ניתוח, למעט זיהומים או תסמינים שהיו לפני הטיפול.
כאב כרוני נוירופטי: כאב הנגרם בעקבות פגיעה במערכת המגע.
כאב ראש ופנים (אורו-פסיאלי): כאב שמקורו בראש או הפנים, וקורה ב-50% או יותר, בתקופה של שלושה חודשים.
כאב כרוני וסצרלי: כאב שמקורו באיבר פנימי.
כאב מוסקולוסקלטלי: כאב שמקורו בעצמות, שרירים, מפרקים או רקמות חיבור.

לנשים, נטייה ללקות במחלות כרוניות יותר מגברים, בעקבות מבנה אנטומי והורמונלי שונה, ולהן תסמונות כאב ייחודיות: מיגרנות, פיברומיאלגיה, כאבי וסת וכאבים הקשורים למערכת ההורמונים הנשית.

 אבחון כאב כרוני 

אבחון הכאב מתבצע באמצעות חקר האנמנזה הרפואית על ידי רופא לגבי מאפייני הכאב, וההיסטוריה הרפואית האישית והמשפחתית. לעיתים האבחנה, מתבצעת בדרך השלילה, ולפעמים לא נמצא המקור לכאב, אך מותאמת בכל זאת תוכנית טיפול להפחתת הכאב ושיפור איכות החיים.

תהליך האבחון כולל הערכה מקיפה של מאפייני הכאב, השפעותיו התפקודיות והיבטים פסיכו-סוציאליים. מחקרים מראים כי אבחון מוקדם ומדויק משפר משמעותית את הפרוגנוזה ואיכות החיים של המטופלים.

תגובת הכאב עשויה להימשך גם לאחר החלמת הרקמה, בלא קשר למצב הגופני, ואף על פי שאין ממצאים קליניים בבדיקות רפואיות המבוצעות כגון בדיקות הדמיה (CT, צילום רנטגן וכו'). במקרים מסוג זה כאב נוציספטי במקור יכול להפוך לכאב נוציפלסטי שמקורו שינויים במוח.

עישון, כושר גופני ירוד, עייפות, ישיבה ממושכת, השמנת יתר ומצוקות נפשיות, כגון לחץ וחרדה, עשויים להפוך כאב לכרוני.

 הגדרה וקריטריונים לאבחון על פי ה-ICD 11 
ICD - הסיווג הבין לאומי למחלות הוא המערכת המשמשת לסיווג מחלות כולל כאב כרוני. על פי החלוקה החדשה של ה-ICD-11, מחולק הכאב הכרוני לשני סוגים עיקריים: כאב ראשוני וכאב שניוני. ההבחנה בין שני הסוגים חיונית לצורך התאמת הטיפול הנכון.

 כאב ראשוני (Primary pain) 
כאב ראשוני מוגדר כ"כאב שאינו מוסבר על ידי מחלה או נזק מזוהה אחר ומתקיים כישות רפואית עצמאית". דוגמאות נפוצות כוללות פיברומיאלגיה, כאב גב כרוני ראשוני וכאב ראש כרוני ראשוני וכאב נוציפלסטי. תהליך האבחון מתבסס בעיקר על שלילת מחלות בסיס, זיהוי דפוסי כאב אופניינים והערכה מקיפה של גורמי סיכון פסיכו סוציאליים.

כאב נוציפלסטי הוא סוג של כאב כרוני הנובע משינויים בעיבוד הכאב במערכת העצבים המרכזית, ללא עדות לנזק רקמתי או עצבי. הוא נגרם כתוצאה מהפעלה חוזרת של מסלולים עצביים במוח ובמערכת העצבים המרכזית, היוצרים "מעגל סגור" של תחושת כאב המוקרן לגוף. כאב זה יכול להיות ראשוני, כאשר הוא מהווה הפרעה בפני עצמה, או שניוני, כאשר הוא מופיע כחלק מתגובה למצב רפואי אחר, כגון דלקת כרונית או פציעה קודמת. במקרים מסוימים, כאב נוציפלסטי עשוי להתפתח בעקבות מצבים רפואיים מתמשכים, כמו כאב פוסט-טראומטי לאחר פציעה או כאב כרוני הקשור למחלות דלקתיות, במידה שחלים שינויים בעיבוד הכאב.

האבחון של כאב נוציפלסטי מבוסס על הערכה קלינית מקיפה, הכוללת תשאול רפואי, בדיקות פיזיות והערכת עיבוד הגירויים החושיים. מטרת האבחון היא לא רק לשלול גורמים מבניים או עצביים לכאב, אלא גם לבחון את דפוסי הכאב, מיקומו, עיתויו והקשרים אפשריים בין הכאב לבין נסיבות חיי המטופל, אירועים משמעותיים ורקע אישי. לעיתים קרובות כאב נוציפלסטי נמצא בתת-אבחון בשל חוסר מודעות או היעדר כלים ברורים לזיהויו. מחקרים מצביעים על כך שעד 88% ממקרי הכאב הכרוני במערכת השריר-שלד הם בעלי מרכיב נוציפלסטי, אך רבים מהם אינם מאובחנים כראוי.

האבחון מתבסס על שילוב של הערכה קלינית מקיפה, זיהוי שינויים בעיבוד גירויים חושיים ושלילת גורמים מבניים או עצביים לכאב. מאחר שמדובר בכאב שמקורו במערכת העצבים המרכזית, ולא בפגיעה ישירה ברקמות הגוף, נדרשת הבנה מעמיקה של המנגנונים העצביים והרגשיים המעורבים בהתפתחותו. הטיפול בכאב נוציפלסטי מתמקד בגישות רב-תחומיות הכוללות טיפול פסיכולוגי, פיזיותרפיה, טכניקות לניהול כאב ושימוש בתרופות המווסתות את עיבוד הכאב במערכת העצבים המרכזית. הכרה במאפיינים הייחודיים של כאב זה חיונית לפיתוח גישות טיפוליות מותאמות אישית ולשיפור איכות חייהם של הסובלים ממנו.

 כאב שניוני (Secondary pain) 
כאב שניוני נובע ממחלה או פגיעה מזוהה וכולל שני מנגנונים עיקריים:

כאב נוירופתי הכאב הנוירופתי נגרם מפגיעה או מחלה במערכת העצבים. הוא מתאפיין בכאב חד או תחושת צריבה, ולעיתים נלווה בהפרעות תחושתיות כגון נימול או עקצוץ. על פי מחקרים עדכניים, כ-7-10% מהאוכלוסייה הכללית סובלת מכאב נוירופתי. שיטות אבחון לכאב זה יכולות לכלול בבדיקות להערכת רגישות מערכת עיצבית, בדיקות לבחינת התפקוד החשמלי של העצבים והשרירים.

כאב נוציספטיבי נובע מפגיעה ישירה ברקמות הגוף ונפוץ במצבים כגון דלקות או פציעות (כגון עור, שרירים או איברים פנימיים) שמפעילים קולטני כאב (נוציספטורים). זהו כאב טבעי שנועד להתריע על נזק אפשר ולעורר תגובה מגוננית. כאב זה יכול להיות כאב סומטי שמקורו ברקמות כמו שרירים והוא מאופיין בכאב חד וממוקם וכאב ויסצרלי שמקורו באיברים פנימיים כגון מעיים או לב ולעיתים קרובות הוא עמום מפושט ומלווה בתחושות האחרות כמו לחץ או בחילה. שיטות לסוג כאב זה יכולות להיות - דימות לזיהוי פגיעות ברקמות, בדיקות לסממני דלקת ורמת דלקת, והערכה קלינית מובנית לבחינת מאפייני הכאב והתגובה למגע.

 אתגרים באבחנה של כאב כרוני 
חוסר בסימפטומים ביולוגיים ברורים: כאב נוציפלסטי לעיתים אינו מלווה בשינויים מוחשיים ברקמות שניתנים לזיהוי בהדמיה רפואית סטנדרטית.

שינויים דינמיים בכאב: התפתחות הכאב והשינויים בו לאורך זמן עשויים לדרוש התאמות מתמדות בגישה האבחנתית.

העדר הסכמה מקצועית עולמית: קיימים חילוקי דעות בקרב הקהילה המדעית על הגדרות, קריטריונים ושיטות הבדיקה הטובות ביותר לאבחון כאב נוציפלסטי.

התנגדות לקבלת אבחון נוציפלסטי: התנגדות לקבלת אבחון נוציפלסטי עשויה להיות תוצאה של חששות ודאגות אצל המטופלים ובני משפחתם בנוגע למשמעויות האבחון, כמו תחושת אי ודאות וחשש מהלך המחלה. לעיתים, קיימת גם סטיגמה חברתית הקשורה לכאבים הנתפסים כ"לא מוסברים" או "פסיכולוגיים", מה שעלול לגרום למטופלים להימנע מלדווח על תסמיניהם במלואם או לחפש עזרה רפואית.

 היסטוריה של אבחון כאב כרוני 
 התפתחות האבחון 
במשך רוב ההיסטוריה הרפואית, גישות לאבחון כאב כרוני התמקדו בממצאים פיזיולוגיים ובמחלות פתולוגיות שיכולות להסביר את מקורות הכאב. כאבים נחשבו לתוצאה של פגיעה גופנית או מחלה, והטיפול בהם התמקד בהקלה על הסימפטומים הפיזיים.

 מהפך בגישה: המודל הביו-פסיכו-סוציאלי 
בשנות ה-70 של המאה ה-20, הציע פרופסור ג'ורג אנגל מאוניברסיטת רוצסטר את המודל הביו-פסיכו-סוציאלי, ששינה את התפיסה המקובלת של אבחון וטיפול בכאב כרוני. מודל זה הציע כי כאב כרוני אינו תוצאה של גורמים פיזיולוגיים בלבד, אלא כולל גם השפעות פסיכולוגיות וחברתיות המשפיעות על החוויה וההתמשכות של הכאב.

 עדכונים נוכחיים בתפיסה 
למרות התפוצה הרחבה של המודל הביו-פסיכו-סוציאלי, רבים במערכת הבריאות עדיין נוטים להעדיף את המודל הביו-רפואי, שמתמקד בגורמים הפיזיולוגיים של הכאב. תוך התמקדות זו, נטייה להפקיד את הטיפול בכאבים לגורמים רפואיים מובהקים, כגון טיפול תרופתי והתערבויות פיזיות, מקבלת עדיפות על פני טיפולים המשלבים פסיכותרפיה ותמיכה חברתית.

 משמעות לקלינאים ומטופלים 
 המעבר לגישה המשולבת מחייב הכשרה רחבה יותר ומודעות לגורמים הלא פיזיולוגיים שמשפיעים על כאבים. זיהוי והתייחסות לגורמים פסיכולוגיים וחברתיים יכולים לשפר את הטיפול במטופלים עם כאב כרוני ולהבטיח גישה טיפולית הוליסטית ומותאמת יותר.

טיפול
משכו הרב של הכאב, וריבוי הגורמים שיכולים לגרום לו, גרמו להתפתחות תחום רפואת כאב, שהיא התמחות נפרדת בתחום הרפואה. קיימות מרפאות כאב, המיועדות למחקר, וריכוז הטיפול בחולה על כל הקשור בכך, כגון תמיכה נפשית.
הטיפול המקובל נחלק לטיפול תרופתי, טיפול משלים, וטיפול ניתוחי.
הטיפול הנפוץ בכאב כרוני הוא טיפול תרופתי בהתאם למקור הכאב, אשר יעיל בהתחלה, אך עשוי לגרום לתופעות לוואי כסבל והתמכרות. כתלות במקור הכאב, עשוי להידרש הליך פולשני (כגון פעולה ניתוחית). לנשים, במצב שבו הכאב נובע מהמחזור החודשי, מותאם טיפול הורמונלי.

טיפול תרופתי פולשני כגון זריקות, חד פעמיות או מספר זריקות, הכוללות למשל משככי כאבים. במקרים חמורים, מושתלת משאבה בעמוד השדרה המשחררת תרופה בקצב קבוע, אותה יש למלא בתוך מספר שבועות.
לטיפול בדיכאון משמשים מספר סוגי של נוגדי דיכאון ובהם טריציקליים ו-SSRI (כגון ציפרלקס).

הפסקת גורמים כגון עישון, משקל יתר, לחץ ועייפות שעשויים להפוך כאב לכרוני. טיפול שמרני, כגון אימוץ אורח חיים ספורטיבי, הפחתת צריכת אלכוהול, הפסקת עישון ותמיכה רגשית מצד בן זוג או משפחה, עשויים להקל.

המודל הביופסיכוסוציאלי, מגדיר את הכאב כתסמונת, המושפעת מאלמנטים נפשיים, פסיכולוגיים, וחברתיים. הכאב הכרוני עשוי לגרום לפגיעה ביכולת העבודה ומכך לפגיעה בפרנסה, לבידוד חברתי ומשפחתי. חלק מהמטופלים הסובלים מכאב כרוני, הם בעלי מצב רוח ירוד, ואף קליני, המצריך טיפול תרופתי.
הרפואה משלימה, מציעה מספר טיפולים לטיפול בכאב ובהם דיקור סיני, טווינה, כירופרקטיקה, אוסטאופתיה ורפואה סינית. יעילותם של טיפולים אלו מוטלת בספק. לכאבים אורתופדיים מסוימים, כגון דורבן בעקב, הסתיידות או דלקת כרונית בכתף, בברך או בירך, מוצע טיפול בגלי הלם.
ישנם שיטות נוספות לא פולשניות, המוצעות לטיפול בכאב, ובהם אפנון עצבי, המבוסס על שינוי מאפייני העצב באמצעות טיפול חשמלי.

במטרה לשפר התמודדות עם כאב כרוני פותח מודל פחד-הימנעות.

השלכות
מלבד הכאב הפיזי, כאב כרוני עשוי לגרור גם פגיעה נפשית. התמודדות עם הכאב לאורך זמן, מגבילה את הפעילות היום-יומית, (תנועה, עבודה, פגיעה באיכות השינה וכו'), ומכך לגרום להתדרדרות נפשית. התדרדרות זו מובעת באמצעות תחושת ייאוש, כעס ואף להתפתחות הפרעות נפשיות כמו דיכאון וחרדה. נמצא כי למעלה מ-70% מהפונים למרפאות כאב, הם בעלי דיכאון מז'ורי, לאחר אבחון פסיכיאטרי שבוצע להם. שכיחות הדיכאון באוכלוסייה זו גבוהה פי 3 עד 4 משיעורם באוכלוסייה הכללית.
לכאב כרוני, השלכות נוספות כגון השלכות חברתיות, עד כדי בידוד חברתי וקושי בקיום זוגיות. ישנן השלכות כלכליות וציבוריות הנובעות מאובדן ימי עבודה כתוצאה מהכאב או הטיפול בו (תורים רבים לרופאים, בדיקות וטיפולים רבים וממושכים).

קישורים חיצוניים

 כאב כרוני - פסיכופרמקולוגיה בויקירפואה
 מהו כאב ב



הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כאב