ג'יימס סטרלינג (ארכיטקט)

סר ג'יימס פרייזר סטרלינג (באנגלית: Sir James Frazer Stirling; 22 באפריל 1926 – 25 ביוני 1992) היה אדריכל בריטי.

סטרלינג עבד בשותפות עם ג'יימס גוואן בין השנים 1956 – 1963, ובהמשך עם מייקל ווילפורד בשנים 1971 – 1992.

 ראשית חייו והשכלה 
סטרלינג נולד בגלאזגו. שנת הלידה שלו ידועה ברבים כ־1926Wilford and Muirhead, p. 306 אך חברו לאורך שנים סר סנדי וילסון הצהיר מאוחר יותר שהוא נולד למעשה בשנת 1924.Colin St John Wilson, 'James Stirling: in Memoriam', Architectural Review, p.18 "James Stirling was born in 1924 - a time when architecture plunged into the most profound revaluation in 500 years. It was epitomised by two events: in 1925 Le Corbusier built the Pavilion de l'Esprit Nouveau and in 1927 Bijvoet & Duiker completed the Zonnestraal Sanatorium in Hilversum." המשפחה עברה לליברפול כשג'יימס היה עודו תינוק, שם למד בבית ספר התיכון לבנים בו למד בין היתר ג'ון לנון (Quarry Bank High School for Boys). במהלך מלחמת העולם השנייה הוא הצטרף לגדוד חיל הרגלים "המשמר השחור"- והועבר בהמשך לכך לגדוד המוצנח הבריטי. הוא הוצנח מאחורי קווי האויב הגרמניים לפני הפלישה לנורמנדי (D- Day) ונפצע פעמיים, לפני שחזר לבריטניה.Stephen Fay, 'A Matter of Taste: In life, James Stirling was a big figure, and a controversial one: was he a giant of modern architecture, or a large ego with a slender body of work? In death, he is fast being rehabilitated, and his most famous building finally looks like being built', The Independent, 31 January 1993, online article retrieved 4 September 2012.

סטרלינג למד ארכיטקטורה משנת 1945 ועד 1950 באוניברסיטת ליברפול, בה לימד קולין רו. הוא עבד במספר משרדי תכנון בלונדון לפני שפתח משרד משלו. בשנים 1952 – 1956 עבד במשרד הארכיטקטים ליונס, ישראל, אליס, בלונדון, שם הכיר את שותפו הראשון ג'יימס גוואן. ליונס, ישראל, אליס נחשבה לאחת מפירמות האדריכלות המשפיעות ביותר לאחר המלחמה באותה תקופה, שהתמקדה בבנוי למדינת הרווחה, עם אדריכלים כמו אלן קולקהון וג'ון מילר, נייב בראון, סו מרטין, וריצ'רד מק'קורמק שכולם זכו לחשיבות אדריכלית. סטרלינג עבד על מספר מבני בתי ספר, כולל בית הספר המקיף של בנות פקהאם. כשהוא וג'יימס גוואן הקימו את המשרד שלהם, ליונס, ישראל, אליס העניקו להם חלק בפרויקט הדיור בפרסטון, ועזרו להם לבסס את המוניטין שלהם לעיצוב חדשני.

 קריירה 
ממוזער|בניין ההנדסה באוניברסיטת לסטר (1959–1963, בניין רשום מדרגה II*http://www.britishlistedbuildings.co.uk/101074756-engineering-building-university-of-leicester-castle-ward#.Wa0eJMiGM2w, retrieved 04-09-2017)
בשנת 1956 סטרלינג וג'יימס גוואן עזבו את תפקידם כעוזרים במשרד ליונס, ישראל, אליס, כדי להקים את המשרד שלהם - סטרלינג וגוואן. הפרויקט הראשון שלהם שנבנה - בית לנגהם קלוז (1955–1958) (Langham House Close) - נחשב לציון דרך בהתפתחות אדריכלות המגורים 'הברוטליסטית', אם כי זוהי הגדרה ששני האדריכלים דחו.Wilford and Muirhead (1994), Introduction, pp. 7-10 תוצאה נוספת של שיתוף הפעולה בין סטרלינג וגוואן היא המחלקה להנדסה באוניברסיטת לסטר (1959 – 1963), שזכתה לתשומת לב בזכות אופייה הטכנולוגי והגאומטרי, המאופיין בשימוש ברישומים תלת־ממדיים המבוססים על הטלה אקסונומטרית, ומציגים את המבנה ממבט עילי (מבט ממעוף הציפור) או ממבט תחתון (מבט עין התולעת). פרויקט זה חשף את סטרלינג למודעות הציבור הגלובלי.
ימין|ממוזער|ספריית הפקולטה להיסטוריה, אוניברסיטת קיימברידג' (1968)
בשנת 1963 נפרדו סטרלינג וגוואן; סטרלינג הקים את הפירמה שלו, ולקח עימו את עוזר המשרד מייקל וילפורד (שלימים הפך לשותפו). בהמשך לכך פיקח על ידי סטרלינג על שני פרויקטים יוקרתיים: ספריית הפקולטה להיסטוריה באוניברסיטת קיימברידג' וגוש המעונות של בניין פלורי בקווינס קולג', באוניברסיטת אוקספורד. הוא גם הקים את מרכז ההדרכה של אוליווטי בהסלמיר, במחוז סארי, ובנה שיכון עבור אוניברסיטת סנט אנדרוז, שני פרויקטים בהם עשה שימוש בולט באלמנטים של בנייה טרומית, זכוכית סיבית לאוליווטי ולוחות בטון מתועשים ויצוקים בסנט אנדרוז.
שמאל|ממוזער|Neue Staatsgalerie, שטוטגרט (1984)
במהלך שנות השבעים החלה השפה האדריכלית של סטרלינג להשתנות ככל שהיקף הפרויקטים שלו עבר מקטן (ולא רווחי במיוחד) לגדול מאוד. הארכיטקטורה שלו נעשתה נאו-קלאסית באופן מובהק יותר, אם כי היא נותרה נטועה עמוק במודרניזם . זה הניב גל של פרויקטים עירוניים רחבי היקף, ובמיוחד שלושה פרויקטים מוזיאלים עבור דיסלדורף, קלן ושטוטגרט. כשזכה בתחרות העיצוב של גלריית החנויות - נוי שטאטגלרי (Neue Staatsgalerie) זה התקבל כאות ומופת לפוסט - מודרניזם, תווית שהתקבעה ושהוא עצמו דחה אותה, ונחשבה בעיני רבים לעבודה החשובה ביותר שלו.

כחלק מההתרחבות העולמית של פעילותם המקצועית של סטרלינג ווילפורד החל משנות השבעים, השלים המשרד שלהם ארבעה מבנים משמעותיים בארצות הברית, כולם מבני אוניברסיטאות: תוספת לבית הספר לאדריכלות באוניברסיטת רייס ביוסטון, טקסס; מוזיאון ארתור מ. סאקלר באוניברסיטת הרווארד בקיימברידג', מסצ'וסטס; מרכז שוורץ לאמנויות הבמה באוניברסיטת קורנל באיתקה, ניו יורק; והספרייה למדעי הביולוגיה באוניברסיטת קליפורניה באירוויין. בין הפרויקטים הלא ממומשים בארצות הברית ניתן למצוא עיצובים לאוניברסיטת קולומביה והצעת תחרות לאולם הקונצרטים על שם וולט דיסני בלוס אנג'לס.
שמאל|ממוזער| גלריה קלור, לונדון (1980-87)
בשנת 1981 זכה סטרלינג בפרס פריצקר. הוא קיבל לידיו תכנון של סדרת פרויקטים חשובים באנגליה - גלריית קלור לאוסף טרנר שבמוזיאון טייט בריטניה, לונדון (1980–1987); טייט ליברפול (1984, אך מאז השתנה המבנה מאוד וכבר לא ניתן לזהותו כפרויקט של סטרלינג), ומבנה המשרדים פולטרי מס' 1, בלונדון (1986, שהקמתו הושלמה לאחר מותו של סטרלינג).

ביוני 1992 הוענק לסטרלינג תואר אבירות. לאחר התייעצות עם מייקל וילפורד, הוא קיבל את הפרס בתואנה שזה עשוי לסייע לפעילות משרדם.Girouard (1998), pp. 291-293

 חיים אישיים 
בשנת 1966 התחתן סטרלינג עם המעצבת מרי שנד, בתו החורגת של העיתונאי ומבקר הארכיטקטורה פ. מורטון שנד. נולדו להם בן אחד ושתי בנות.

 פטירה ומורשת 
שלושה ימים לאחר ההכרזה על אבירותו, אושפז סטרלינג בלונדון עם בקע כואב. הוא נפטר ב-25 ביוני 1992 על שולחן הניתוחים בשל הרדמה מסובכת. בהתאם לבקשתו, הוטמן אפרו בסמוך לאנדרטה שהוקמה לזכרו בכנסיית כרייסט בסטפיטלפילדס. לאחר מותו של סטרלינג המשיך מייקל וילפורד (שהפך לשותפו בשנת 1971) בניהול משרדם.

פרס סטרלינג, פרס שנתי בריטי לאדריכלות מאז 1996, נקרא על שמו.

אדריכלים רבים מעריצים את עבודתו של סטרלינג, אך הדעות לגביו חלוקות. לאחר מותו של סטרלינג כתב האדריכל והמבקר האיטלקי ויטוריו גרגוטי כי "מעתה והלאה הכל יהיה קשה יותר".http://www.lyncharchitects.com/news-writing/stirlings-black-notebook/  אנדרו סיינט, במאמר שכתב בעיתון "הגרדיאן", כינה את סטרלינג "אקספרימנטליסט חסר פחד, חדשן בלתי נשכח בצורה ובאופיו העוקצני והחריף", אך הוסיף כי "חסרה לו הבשלות הפנימית, רוחב ההשתקפות ועומק המשמעת הנדרשת לרמה הגבוהה ביותר של הישג אדריכלי." באופן חותך יותר אמר ג'ונתן מידס כי "הבניינים שלו, כמו היוצר הבומבסטי שלהם, נראו קשוחים אך בפועל היו נכים תמידית, קטועי גפיים." 

 פרויקטים בולטים 
שמאל|ממוזער|האוניברסיטה הלאומית למוזיקה ואמנויות הבמה, שטוטגרט
 1958: לונדון: דירות בהאם קומון (עם ג'יימס גואן)
 1959: אוניברסיטת לסטר: הפקולטה להנדסה (עם ג'יימס גואן)
 1961 לונדון: אולם הכנסים של קמברוול
 1964: אוניברסיטת סנט אנדרוס: מעונות אנדרו מלוויל
 1968: אוניברסיטת קיימברידג: הפקולטה להיסטוריה
 1971: אוניברסיטת אוקספורד: קווינס קולג', בניין פלורי
 1972: הסלמיר, במחוז סוריי: מרכז ההדרכה של אוליווטי (הרחבה)
 1976 ראנקורן: דיור חברתי בסאות'גייט (נהרס)
 1984 שטוטגרט: גלריית החנויות - נוי שטאטגלרי Neue Staatsgalerie
 1984 קיימברידג' מסצ'וסטס: אוניברסיטת הרווארד, גלריות סאקלר במוזיאון פוג (סיומת)
 1987 ברלין: קמפוס חקר מדעי החברה Wissenschaftszentrum
 1987: לונדון: טייט בריטניה, גלריות קלור (הרחבה)
 1989: פריז: הספרייה של פריז Bibliothèque de France (השתתפות לא מוצלחת בתחרות)
 1997: לונדון: משרדים וקמעונאות מבנה משרדים פולטארי מס' 1, לונדון EC3 (הושלם לאחר מותו)

 לקריאה נוספת 

 ג'יימס סטירלינג: בניינים ופרויקטים 1950 – 1974 (1975) ורלאג גרד האטה (נערך ועוצב על ידי לאון קרייר)
 ג'יימס סטירלינג: מבנים ופרויקטים 1950 – 1974 (1975) Thames & Hudson (מבוא מאת ג'ון ג'ייקובוס ; עיצוב מאת לאון קרייר וג'יימס סטירלינג)
 ג'יימס סטירלינג: מבנים ופרויקטים - פיטר ארנל וטד ביקפורד, הקדמה מאת קולין רואי (1993) הוצאת ריזולי
 ג'יימס סטירלינג, מייקל וילפורד ושותפיו: מבנים ופרויקטים, 1975-1992 מייקל וילפורד ותומס מוירהד (1994), הוצאת תמז והדסון, 
 ביג ג'ים: חייו ועבודתו של ג'יימס סטירלינג מארק ז'ירו (1998, 2000), הוצאת צ'אטו ווינדוס, לונדון, 
 הפרעה מתוקה וחוסר זהירות זהיר: תיאוריה וביקורת באדריכלות: רוברט מקסוול (1997), מאמרי פרינסטון על אדריכלות (כולל מאמרים על ג'יימס סטירלינג)
 המודרניסט המהפכני אמנדה לורנס (2012) הוצאת אוניברסיטת ייל, ניו הייבן ולונדון, 
 ג'יימס סטירלינג / מייקל ווילפורד רוברט מקסוול (1999), הוצאת סטודיו כריכה רכה
 ג'ים סטירלינג והטרילוגיה האדומה: שלושה בניינים רדיקלים אלן ברמן, עורך. (2010), הוצאת פרנסס לינקולן בע"מ.
 ג'יימס פרייזר סטירלינג: הערות מהארכיון אנתוני וידלר (2010), מרכז ייל לאמנות בריטית

 קישורים חיצוניים 

 ג'יימס סטרלינג באתר פרס פריצקר
 ארכיון ג'יימס סטרלינג במרכז הקנדי לאדריכלות
 פרופיל באוספים המלכותיים לאקדמיה לאמנויות


 הערות שוליים 

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ליברפול
קטגוריה:אבירים בריטים
קטגוריה:זוכי פרס פריצקר
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1926
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1992
קטגוריה:אדריכלים בריטים במאה ה-20
קטגוריה:זוכי פרס פרמיום אימפריאלה לאדריכלות