בית עיריית מוסקבה

בית עיריית מוסקבה (הידוע גם כביתו של גוליצין, אחוזת צ'רנישב) הוא מבנה הממוקם במוסקבה ברחוב טברסקיה, בית 13. הוא נבנה בשנת 1782 על פי פרויקט האדריכל מאטוויי קזאקוב ועד שנת 1917 שימש כמקום מגורי המושלים הכללים של מוסקבה. לאחר מהפכת אוקטובר, הבית נכבש על ידי הסובייטים ושימש את הסובייט של מוסקבה ומאז 1993 נמצא בבעלות עיריית מוסקבה.

 היסטוריה 
ממוזער|230x230 פיקסלים| מעון המושל הכללי במוסקבה, 1902
ממוזער|230x230 פיקסלים| ליטוגרפיה "בית המושל הכללי ברחוב טברסקאיה", תחילת המאה ה-19.

 בית המושל הכללי 
במחצית השנייה של המאה ה-18, קטע מרחוב טברסקאיה ליד ווזנסנסקי נפגע קשות כתוצאה משריפת רחוב טרויצק. בשנים 1778–1782 הוקם בניין חדש באתר זה. מרבית ההיסטוריונים מייחסים את מחברי הפרויקט למאטוויי קזאקוב, אולם יש חוקרים הסבורים שהוא ביצע עבודות הנדסיות רק על פי תוכניתו של אדריכל לא ידוע. האחוזה שימשה כמקום מגוריו האישי של הרוזן זכאר צ'רנישב, שבעת סיום העבודות נכנס לתפקיד המושל הכללי של מוסקבה.

הארמון בן שלוש הקומות בסגנון הקלאסיזם הרוסי ניצב מול כיכר טברסקאיה. היה לו מתווה מקושט: טיפוס על גרם המדרגות הקדמי, מעוטר בידיות נחושת, והמבקרים הגיעו לאולם לבן. קירותיו היו מעוטרים בשיש ותבליטי בסיס דמויות, הרצפה הייתה מכוסה בפרקט מוערם עם שיבוץ עץ אלון כהה. תחת התקרה היו מקהלות מיוחדות למוזיקאים שתמכו בעמודים מזווגים מלמטה. דרך האולם הכחול, אורחים הגיעו להיכל האדום, שהיה שונה מאוד מהעיצוב הקפדני של החדרים הקודמים. החדר עוצב בגוונים לבנים, זהב וארגמן, ועוטר גם הוא במראות רבות, עיטורי טיח וקישוטי צבע. בגב האחוזה ישנם בניינים צדדיים שיצרו את החצר. במהלך בניית המסד נעשה שימוש בחומרי הקירות המפורקים של העיר הלבנה.

בשנת 1785, לאחר מותו של צ'רנישב, נרכשה האחוזה על חשבון האוצר מידי יורשיו. בשנות ה-90 של המאה ה-19 שופצה האחוזה על פי פרויקט של מטוויי קזקוב . באותה תקופה הוא נקרא "בית האוצר של טבר של המושל הכללי" והיה אחד מבנייני המינהל הגדולים ביותר מחוץ לחומות הקרמלין. לחימום חללים בבניין היו 182 תנורים מתוצרת הולנדית, 52 תנורים מתוצרת רוסית, 17 תנורי רוח, וארבעה אחים ו 12 מוקד חימום. ידוע שבהמשך נבנה בית המגורים שוב ושוב בהתאם לדרישותיו וטעמו של ראש העיר. לקראת סוף המאה ה-18 הוקמה חצר מצעד צבאי מול האחוזה, ובשנת 1806 נבנתה במקום כנסייה שעמדה עד שנת 1921.

מקום מגוריו של ראש העירייה שרד את מהלך שריפות הבירה בשנת 1812, אך הושפע קשות מהוונדליזם של הכוחות הצרפתים. החיילים השתמשו בדלתות העץ ובפרקט כדי להצית תנורים וקמינים. שיקום הארמון החל רק בשנת 1814 תחת המושל הכללי אלכסנדר טורמוב, בראשות האדריכל מירושבסקי. שנה לאחר מכן נערכה קבלת פנים בקירות הבית לכבוד יום הולדתו של הקיסר אלכסנדר הראשון. יש חוקרים הסבורים שדווקא בתקופה זו הושלם העיצוב האדריכלי של קזאקוב עם הסדר הקלאסי שהועבר על ידי פילסטרים קורינתיים. בשנת 1823 נפגע הבניין משריפה, שהשחזור לאחר מכן ארך יותר משנתיים. מאוחר יותר, בשנת 1839, חלק ממבני החצר הוסבו לדירות לפקידי העירייה.

בסוף המאה ה-19, האזור בו שכנה האחוזה היה די רועש. בסמוך למקום מגוריו של ראש העיר נמצאו תחנת מכבי האש של טבר, בית כלא פוליטי, מרכז הבראה וחדר מתים. מסלול הלילה של צורפים, מפני ביוב מהעיר, עבר ליד הבית. עם זאת, האחוזה הייתה אחד ממרכזי התרבות של מוסקבה בזכות המושל הכללי ולדימיר דולגורוקוב, שארגן לעיתים קרובות נשפים באחוזה. על פי השמועות, באחד הערבים הללו במסווה של בעל אדמות עשיר חדר הרמאי פאבל שפייר, שהוביל את מועדון הג'קים הטהורים. הוא הקסים את דולגורוקוב בשיחות חולין וביקש רשות להציג את האחוזה לזר מוכר. למחרת ביקר שפייר בבית, מלווה באציל אנגלי, ובפיקוח קצין תורן בדק את האחוזה. כפי שהתברר מאוחר יותר, הרמאי הציג את עצמו כבעל המגורים וסיכם עסקה עם הזר למכירה, המלווה לא הצליח להבין זאת, מכיוון שהוא לא ידע אנגלית.

במהלך כהונתו כמושל הנסיך סרגיי אלכסנדרוביץ' בוצע בבניין שיפוץ בקנה מידה גדול בהנהגתו של האדריכל ניקולאי סולטנוב. האחוזה צוידה באספקת מים, מערכת חימום, חשמל, הותקנו שתי מעליות, וגם האורווה נבנתה מחדש כמוסך. לבקשת הנסיך, אורגנה תערוכה של דיוקנאות של כל ראשי הערים במוסקבה, כמו גם אוסף מתנות שהוצג בפני הנהלת העיר.

 בית מועצת העיר מוסקבה 
ממוזער|230x230 פיקסלים|בול סובייטי, 1947
ממוזער|307x307 פיקסלים|לוח זיכרון על קיר בניין העירייה במוסקבה, 2015
ממוזער|230x230 פיקסלים| תבליטי בס בבית העירייה במוסקבה, 2007
לאחר מהפכת אוקטובר, נכבש משכנו של המושל הכללי לשעבר על ידי מטה המשמר האדום וועדת המהפכה הצבאית. במרץ 1917 הועבר הבניין לידי מועצת צירי הפועלים והחיילים, לימים הסובייט של מוסקבה ומועצת העיר מוסקבה. לאחר שהממשלה עברה לקרמלין ולדימיר לנין הופיע לנאום שוב ושוב בבית זה. אז בשנת 1919, ממרפסת הבניין, נשא נאום בפני הקומוניסטים שהלכו לחזית. מאוחר יותר אירוע זה היווה את הבסיס לציור באותו שם מאת דמיטרי נלבנדיאן, והונצח גם על לוחית זיכרון שהוצבה על קיר הבניין.

בשנים 1929–1930 נבנה הבית מחדש על ידי האדריכל איוואן פומין. למתחם האחוזה נוספה בניין חדש בן שש קומות בסגנון קונסטרוקטיבי. הוא ממוקם בחלק האחורי של האחוזה באתר של מבני מגורים ישנים מפורקים. המבנה הופרד מהבניין הראשי באמצעות קשתות אבן עם מעברים.

בשנת 1937, במהלך הרחבת רחוב טברסקאיה (שנקרא רחוב גורקי באותה תקופה), הועמד בניין מועצת העיר מוסקבה לתוכנית הזזת המבנה ב-13.65 מטרים. הוחלט להציל את הבניין ההיסטורי ולהעביר את הבית למרחק הנדרש. יישום הפרויקט הסתבך בגלל הגיל הניכר של הבניין ותכונותיו העיצוביות: תשתית האבן העשויה אבן לבנה לא הייתה עמידה, ובקומת הקרקע של הבניין היה אולם נשפים שלא היו בו תומכים פנימיים. בנוסף, היה צורך לשמר את מרתפי הבית בו נאגר הארכיון באותה תקופה. ב-16 בספטמבר 1939 החלו עבודות בהעברת הארמון במשקל של כ-20 אלף טון. למטרות אלה מחוזק המבנה עם מסגרת מתכתית וקשתות החצר האחורית שהוקמה על ידי פומין פורקו. ההובלות לוו בריכוז גדול של תושבים ובעיתונות. למטרות תעמולה, הועבר הבניין מבלי להפריע לעבודתם של עובדי המועצה; לפי השמועות הדבר גרם לפיטורים המוניים של עובדים ערב ביצוע ההזזה. כל התהליך ארך 41 דקות, שהפכו לשיא עולם חדש למהירות תנועה של בניין.

לקראת 1945 הבניין הוקף במבנים גבוהים וכדי לשמור על גובהו הוצע להוסיף לו 2 קומות אך האדריכל הממונה סירב, כתוצאה מכך הועברה העבודה לדמיטרי צ'צ'ולין. כדי שהקירות הישנים של הקומות התחתונות יוכלו לעמוד בעומס, הם חוזקו יחד עם חגורה לבנה מתכתית מסיבית, המסווה אותה מבחוץ עם כרכוב רחב. בנוסף, חוזקה מסגרת המבנה עם 24 עמודי מתכת. לחלקו התחתון של החזית הראשית נוספו פילסטרים בסדר ענק ושכבה עליונה עם פורטיקו בן שמונה עמודים. הכניסה הראשית הורחבה והיא דמתה לשער הניצחון, שהיה אופייני לאדריכלות של אותה תקופה. הבית נצבע מחדש מצהוב לאדום כהה, והדגיש חלקים בודדים בלבן. הקירות עוטרו בתבליטי בסיס על ידי הפסל ניקולאי טומסקי ובסמל ברית המועצות. פנים האחוזה שוחזר בהדרכתם של האדריכלים ג. וולפסון, א. שרשטנבה ופ. ד. קורין.

לכבוד חגיגות 800 שנה למוסקבה הוצב מדחום ברונזה מסיבי בשערי הבניין. בשנת 1988, נעשה שיפוץ חלקי של פנים האחוזה עם שיקום פנים היסטורי.

בית עיריית מוסקבה
בשנת 1993 בוטלה מועצת העיר מוסקבה, והבניין בטברסקיה הוסב למעונו של ראש עיריית מוסקבה. בשנת 1994 הוחזרו דיוקנאות של המושלים הכלליים וראשי העיר מכספות המוזיאונים לאולמות הקדמיים של הבית. במקביל, סמלי מוסקבה הוחלפו בסמלים סובייטיים המקשטים את גמלון הבית.

מאז שנת 2002, בניין העירייה משתתף בתוכנית "ימי המורשת ההיסטורית והתרבותית במוסקבה". את הסיור הראשון במעון המושל הכללי לילדי בתי הספר ערך ראש עיריית העיר, יורי לוז'קוב. באופן מסורתי, תושבי מוסקבה עורכים טקסי חתונה סמוך לאחוזה. בסמוך לבניין נערכות עצרות שונות של האופוזיציה כדי למשוך את תשומת הלב הציבורית להתנהלויות שונות של העירייה.

בשנת 2013 נערך שיפוץ נרחב של הקישוטים האדריכליים של הבית, שהכספים עבורו הוקצו מתקציב העיר. במהלך העבודות תוקנו מרכיבי החזית הדקורטיביים, חישולי גדרות וסורגי מרפסת, כיסוי הגג שופץ חלקית, הוחלפו צינורות ניקוז והוסרו חיבורי הרחבה במקומות עם סדקים אנכיים.

 לקריאה נוספת 










 קישורים חיצוניים 

 דיווח על ביקור בבניין העירייה במוסקבה
 הרצאה של היסטוריון ההנדסה איירט בגאוטדינוב על מעבר בתים ברחוב טברסקאיה
 גלריית תמונות המוקדשת לבית העירייה

 הערות שוליים

קטגוריה:מוסקבה: מבנים