תרופות נוגדות נגיפים

תרופות נוגדות נגיפים (בלועזית: תרופות אנטי־ויראליות) הן שם כולל לסוגי תרופות המשמשות לטיפול בזיהומים נגיפיים.

מרבית התרופות נוגדות הנגיפים מיועדות לזיהומים נגיפיים ספציפיים, אך ישנן תרופות בעלות יכולת רחבה היעילות כנגד מגוון רחב של נגיפים. בניגוד לתרופות האנטיביוטיות, תרופות נוגדות נגיפים אינן ממיתות את פתוגן היעד שלהן, אלא מעכבות את התפתחותו, מכיוון שווירוסים אינם יצורים חיים.

שימושים רפואיים
רוב התרופות נוגדות הנגיפים המותרות לשימוש נועדו לסייע בהתמודדות עם נגיפי HIV, הרפס, הפטיטיס B ו־C, וכן עם נגיפי שפעת. החוקרים פועלים להרחבת מגוון התרופות למשפחות פתוגנים אחרות.

מחזור החיים של נגיפים
נגיף אינו יכול לנוע באופן עצמאי, הוא תלוי בתנועת המדיום כדי לנוע ממקום למקום, אם זהו אוויר או מחזור הדם. הוא בוקע החוצה מהתא המאחסן (תא פונדקאי), ובאופן מקרי עלול לפגוש קרום של תא חי אחר, להיספח אליו ולחדור לתוכו.

הנגיפים אינם מתרבים באמצעות חלוקת תא, שכן אין הם תאים. במקום זאת הם משתמשים במטבוליזם ובמנגנונים של התא המארח כדי ליצור כמה העתקים של עצמם בתוך התא.

מחזור החיים של הנגיפים שונה משמעותית בין מין למין, אולם ישנם שישה שלבים בסיסיים במהלך קיומו של הנגיף:
 היקשרות לתא – הנגיף יכול להסתפח לתא בעזרת הממברנה עצמה או בעזרת חלבון בממברנה המשמש לו כקולטן. חלק מהנגיפים עוברים שינוי שמפעילה עליהם סביבת המאחסן לקראת חדירתם. נגיף השפעת, לדוגמה, מוגן בליפידים כשהוא באוויר החורף הקר, וליפידים אלה נמסים בגרון של המאחסן וכך מתאפשרת חדירתו לתוך התאים של קנה הנשימה של המאחסן. במזג אוויר חם נמסים ליפידים אלה כבר באוויר והנגיף מאבד את הגנתו. היקשרות הנגיף לתא מתבצעת בדרך כלל באמצעות קשר כימי בין מולקולה הנמצאת על דופן הנגיף לבין מולקולה הנמצאת על קרום התא המארח. הקשר הספציפי בין דופן הנגיף לתא המארח קובע אילו תאים יוכלו לשמש כמארחים לנגיף. כך נגיף ה־HIV פוגע רק בתאי T אנושיים, וזאת כיוון שחלבון במעטפת שלו בשם gp120 נקשר לתאים באמצעות קולטן CD4 הנמצא על תאי T.
 חדירה לתא – לאחר ההיקשרות חייב הנגיף להעביר את המטען הגנטי שלו לתוך התא. יש נגיפים המסוגלים למזג את המעטפת שלהם עם מעטפת התא. נגיפים אחרים נבלעים אל תוך התא בתהליך הנקרא אנדוציטוזה, כאשר התא מתייחס לנגיף כאל מזון. במקרים מסוימים התא רואה בנגיף גורם פתוגני, ובכך שהתא תוקף אותו הוא גורם לשחרור החומר התורשתי של הנגיף מהקופסית ומאפשר לו לחדור בקלות לתוך התא. החדירה לתאי צמח שונה מהחדירה לתאים של בעלי חיים. לצמחים יש דופן תא קשה העשוי צלולוז, ונגיפים יכולים לחדור לתא רק בעקבות נזק הנגרם לדופן התא. נגיפים, כגון נגיף מוזאיקת הטבק, מסוגלים לעבור בין תא לתא דרך תעלות בתאים הנקראות פלסמודמות. בחיידקים, בדומה לצמחים, קיים דופן תא חזק וקשה שצריך להינזק כדי שנגיפים יחדרו אליהם. חלק מן הנגיפים פיתחו מנגנונים להזריק את הגנום שלהם אל התא החיידקי כשהקפסיד הנגיפי נותר מחוץ לתא.
 איבוד המעטפת החיצונית (Uncoating) – לאחר שהנגיף חודר לתא, מתפרק הקפסיד הנגיפי באמצעות אנזימים של הנגיף או אנזימים של התא המארח, ובעקבות זאת נחשף הגנום הנגיפי.
 שכפול והרכבת הנגיף – השכפול של הנגיף כולל סינתוז של ה־mRNA הנגיפי (למעט בנגיפי RNA), סינתוז של החלבונים הנגיפיים, הרכבת החלבונים הנגיפיים ושכפול הגנום. בצורה זו משוכפל המטען הגנטי של הנגיף פעמים רבות.
 לאחר הרכבתם של חלקיקי הנגיף, עוברים לעיתים החלבונים הנגיפיים שינויים לאחר תרגום. בנגיפים כדוגמת HIV שינויים אלו מתרחשים לאחר שהנגיף משתחרר מן התא.
 שחרור מהתא המאחסן – הנגיפים החדשים יוצאים מהתא, חלקם בתהליך האקסוציטוזה, חלקם מפרישים חומר הממוסס את קרום התא (ליזיס). נגיפים עטופים (Enveloped viruses), כדוגמת נגיף HIV, משתחררים לרוב מן התא בהנצה, תהליך שבו הנגיף נעטף במעטפת שמקורה במברנת התא המארח.

במקרים רבים גורם תהליך שכפול נגיפי כזה למחלות, חלקן קטלניות, אך לעיתים אין הוא גורם למחלה כלל, או גורם רק לזיהום מקומי קל. התפשטות הזיהום הנגיפי בגוף באמצעות מערכת הדם גורמת בדרך כלל לפגיעה קשה יותר.

 איך פועלת תרופה נוגדת נגיפים 
תרופות אנטי-ויראליות פועלות בדרכים שונות כדי לעצור את התרבות הנגיפים או להחליש את פעילותם בגוף. תרופות אנטי-ויראליות פועלות בדרכים הבאות:

 עיכוב כניסת הנגיף לתא 
תרופות מסוימות מונעות מהנגיף להיקשר לקולטנים שעל פני התא, וכך מונעות ממנו לחדור פנימה. דוגמה לכך היא בתרופות נגד HIV שמונעות את ההיקשרות של הנגיף לתאי מערכת החיסון.

 עיכוב בשכפול החומר גנטי 
נגיפים רבים משתמשים באנזימים כדי לשכפל את ה-DNA או ה-RNA שלהם. תרופות ובהן אציקלוביר (לטיפול בהרפס) מעכבות את האנזימים האלה וכך מונעות את התרבות הנגיף.

 עיכוב הרכבת חלקי הנגיף 
לאחר שנגיף שיכפל את החומר הגנטי שלו, הוא צריך להרכיב את חלקיו (מעטפת, אנזימים וכו'). תרופות מסוימות מונעות את ההרכבה הזו, כך שלא נוצרים נגיפים חדשים.

 עיכוב שחרור נגיפים חדשים מהתא 
נגיפים ובהם שפעת משתחררים מהתא ומדביקים תאים נוספים. תרופות ובהן אוסלטמיביר (טמיפלו) מעכבות את האנזים נויראמינידאז, שמאפשר את השחרור הזה.

 שפעול מערכת החיסון 
חלק מהתרופות לא פועלות ישירות על הנגיף, אלא מחזקות את מערכת החיסון כדי שתוכל להתמודד איתו טוב יותר. דוגמה לכך הוא אינטרפרון, שמשמש לטיפול בהפטיטיס.

 דוגמאות לתרופות אנטי-ויראליות ומנגנון הפעולה שלהן 

אציקלוביר פועל על הרפס סימפלקס (HSV) בכך שהוא מדמה נוקלאוטיד ומעכב את האנזים DNA פולימראז של הנגיף, מה שמונע שכפול DNA.
ולגנציקלוביר מעכב DNA פולימראז של נגיפים, למשל ציטומגלווירוס.
אוסלטמיביר (טמיפלו) פועל על שפעת (Influenza) בכך שהוא מעכב את האנזים נויראמינידאז, שמונע שחרור נגיפים חדשים מהתאים.
זידובודין (AZT) פועל על נגיף ה-HIV בכך שהוא מעכב את האנזים רוורס טרנסקריפטאז, שממיר RNA ל-DNA בנגיף ה-HIV.
ריטונביר, בשילוב עם תרופות אנטי-רטרו-ויראליות אחרות, מיועד לטיפול בחולי HIV.
 רמדסיביר פועל על נגיף ה-SARS-CoV-2 הגורם למחלת הקורונה בכך שהוא מעכב את האנזים RNA פולימראז וכך מונע שכפול RNA של הנגיף. רמדסיביר פותח במקור נגד אבולה, אך נמצא יעיל גם נגד נגיפי קורונה. הוא פועל כך: - הנגיף משתמש באנזים RNA-dependent RNA polymerase כדי לשכפל את ה-RNA שלו. - רמדסיביר מדמה נוקלאוטיד טבעי, אך כשהוא משתלב בשרשרת ה-RNA, הוא גורם להפסקת השכפול. - כך נמנעת התרבות של הנגיף בתאים חדשים.
 אינטרפרון פועל נגד נגיפי הפטיטיס B והפטיטיס C, אם כי הוא לא פועל ישירות על הנגיף, אלא מפעיל את מערכת החיסון להגברת תגובה אנטי-ויראלית.

קישורים חיצוניים




הערות שוליים

*
קטגוריה:תרופות