מרסל ורטש

מרסל וֶרְטֶש (במקור מנו (עמנואל) וייס, בצרפתית: Marcel Vertès,  בהונגרית: Vértes Marcell; אויפשט, 10 באוגוסט 1895 – פריז, 1 בנובמבר 1961) היה צייר, גרפיקאי, מאייר הונגרי-יהודי, זוכה בשני פרסי אוסקר: פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר ולעיצוב התלבושות הטוב ביותר בשנת 1952 עבור הסרט מולן רוז', ובעל עיטור לגיון הכבוד הצרפתי.

קורות חיים
מרבל ורטש נולד במשפחה יהודית באויפשט (כיום רובע 4 של העיר בודפשט, אז יישוב נפרד בגבולות הצפוניים של בודפשט, כבנם של הסוחר יוז'ף וייס וארנסטינה ריפר. הוא למד תחילה הנדסה זמן מה ואז נרשם לאוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות. כבר קודם לכן פורסמו איוריו בכתב העת ההומוריסטי בורשסם ינקו ב"חמור" (Szamár), בכתב העת הסאטירי "פידיבוס" (Fidibusz). מורו באוניברסיטה היה הצייר קארוי פרנצי. הוא גויס לצבא בשנת 1915, אך גם שם לא הפסיק לצייר. המגזין "חיי התיאטרון" ( 14-21 ביולי 1917) פרסם סדרת איורים מצחיקים שלו תחת הכותרת "תיאטרון חזית". הספר הראשון שהוא הכין עבורו איורים היה בשנת 1916, לספרו של פרידייש קארינתי "אדוני המורה, בבקשה". בשנים 1918–1919 הוטל עליו לבצע כמה פוסטרים פוליטיים, שאחד הידועים שבהם נקרא "לוקאצ'יץ'! איתי או נגדי".

לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית הוא ברח לווינה, שם זכה בשנת 1920 בתחרות פוסטרים. אלבומו, שכותרתו הייתה "ציורים מהגיהנום ההונגרי" היה אלבום שהציג את מעשי הטרור הלבן בהונגריה (1921). עוד באותה השנה הוא ביקר בפריז, שם נרשם לאקדמיה ג'וליאן. משנת 1922 פורסמו רישומיו בעיתון הסאטירי ריר (Rire). הוא הציג לראשונה תערוכה בשנת 1925 בגלריה Devambes בפריז, ובשנת 1932 הוענק לו אות לגיון הכבוד הצרפתי. משנת 1935 עבד גם עבור עיתונים אמריקאים (Vanity Fair, Vogue, Esquire). עם כיבוש צרפת על ידי הנאצים בשנת 1940 הוא נמלט לניו יורק, גם שם אייר כמה ספרים והופיעו גם עיצובי מרבדי הקיר שלו בגיליון מיוחד של ה"הרפר'ס בזאר (Harper's Bazaar) בשנת 1942.

בסוף מלחמת העולם השנייה חזר לפריז ובשנת 1946 הציג בגלריה שארפנטייה (Charpentier) את התמונות שצייר במהלך שהותו בארצות הברית. בשנת 1947 העניקה לו "האגודה פאל סינאי מרשה" את הגרנד פרי לגרפיקה על שם מיהאי זיצ'י. בשנת 1948 ההוא תכנן לקיים תערוכה בבודפשט, אולם זו לא התקיימה מהסיבה שפקיד המכס מצא את ציוריו שהועברו מניו יורק לאירופה לא מוסריים ומנע את העלאתם על סיפון האוניה. ורטש צייר גם דיוקנאות של אדית פיאף, ז'ולייט גרקו ומפורסמים אחרים. בשנת 1950 פרסם דיוקנאות ילדות דמיוניות של עשרים אישים מפורסמים (למשל ז'אן קוקטו, איינשטיין, צ'רצ'יל) שכותרתו הייתה אכן "דיוקנאות דמיוניים". בשנת 1961 היה חבר בחבר השופטים של פסטיבל קאן; הוא הכין תפאורות עבור האופרה הלאומית של פריז, הקומדי פראנסז לתיאטרון-פראנסז, לתיאטרון אדלפי בלונדון, ומספר עיצובי תפאורה ותלבושות לסרטים (הגנב בבגדאד, המולן רוז') ועיצובי תלבושות עבור קרקס האחים רינגלינג וברנום את ביילי האמריקאי. הוא כאמור קיבל אוסקר בשנת 1952 על עיצובי הסרט מולן רוז'. הוא גם עיצב עמודי כותרת של ספרי תווים, ציורי קיר, קישוטי מלונות, בתי קפה ודירות בורגניות. הוא היה חבר באגודה לאומני הספרים והפרסום ההונגריים ובאגודת מאיירי הספרים בניו יורק. מוזיאון פילדלפיה הקים מלגה לזכרו. ורטש תרם יצירות אמנות משמעותיות לגלריה הלאומית של הונגריה.

 תערוכות יחיד 

 תערוכות משותפות (מבחר) 

 איורי ספרים 

 Karinthy Frigyes: Tanár úr kérem (1916)
 Pásztor Árpád: Princessz (1919)
 Heltai Jenő: Hamburgerné (1920)
 Keleti Artúr: A boldogtalan Raymond és a szerentsés Bertrand lovagoknak hiteles története hét képben (1920)
 Tarcali Róbert: Quand Horthy est roi (1922)
 Dancings (12 színes litográfia, 1924)
 Maisons (12 kőnyomat, 1925)
 Gérard Bauër: Les six étages (1925)
 Pierre Mac Orlan: La semaine Secrète de Vénus (erotikus illusztrációk, 1925)
 Une journée de Madame (1926)
 Francis Carco: L'Amour vénal (1926)
 Entrée interdite au public (erotikus metszetek, előszó: Mac Orlan, P., 1926)
 Pierre Mac Orlan: Les Jeux du demi-jour (1926)
 Pierre Louÿs: Trois filles de leur mére (erotikus metszetek, 1927)
 Colette: La Vagabonde (1927)
 Pierre Louÿs: Pybrac (1928)
 Francis Carco: Rue Pigalle (1928)
 Colette: Chéri (1929)
 Ramón Gómez de la Serna: Le Cirque (1929)
 Francis Carco: Dames seules (litográfiák, 1930)
 Émile Zola: Nana (1932)
 Pierre Louÿs: Les Aventures du roi Pausole (1932)
 Pierre Benoit: Les cinq plaisirs de l'homme cultivé (1935)
 Georges Courteline: Hortense, couche-toi! (1938)
 But What Do You Need Me For? (1947)
 It's all mental (1949)
 Gérard Bauër: Instants et visages de Paris (1951)
 Amandes Vertes (illusztrált önéletrajz, 1952)
 Daphnis et Chloé (ötven rézkarc, 1953)
 Fêtes galantes - Verlaine verseihez (1954)
 Paul Verlaine: Parallèlement (1954)
 Guillaume Apollinaire: Ombre de mon amour (1955)
 Variations (1965).
 יצירותיו שמוצגות בציבור 
 Dallas Museum, Dallas
 Magyar Nemzeti Galéria, Budapest
 Musée d'Art Moderne de la Ville de Paris
 Musée d'Art et d'Histoire d'Auxerre
 Petőfi Irodalmi Múzeum, Budapest
 לקריאה נוספת 
לקסיקון יהודי הונגרי. מרסל ורטש.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:מהגרים מהונגריה לצרפת
קטגוריה:פריז: אישים
קטגוריה:ציירים יהודים צרפתים
קטגוריה:ציירים יהודים הונגרים
קטגוריה:זוכי אוסקר: עיצוב ההפקה הטוב
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:יהודים בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:זוכי אוסקר: התלבושות הטובות
קטגוריה:גרפיקאים ומאיירים יהודים הונגרים
קטגוריה:קצינים בלגיון הכבוד
קטגוריה:מאיירים יהודים
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:יהדות בודפשט
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1895
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1961