שיר כאב

"שיר כאב" הוא שיר שכתב, הלחין וביצע מאיר אריאל, והופיע כסינגל ולאחר מכן באלבומו שירי חג ומועד ונופל. השיר מהווה אנלוגיה בין משולש אהבה לסכסוך הערבי-ישראלי.

 תוכן השיר 

השיר מתאר משולש אהבה, בו שני גברים, המייצגים את היהודים ואת הערבים, מתחרים על ליבה של אישה, המייצגת את ארץ ישראל, ומושר מנקודת מבטו של הגבר היהודי.

בבית הראשון מתאר הדובר כיצד מתפתח קשר בין האישה לבין "צעיר ערבי משכיל", ובבית השני מפרט על חוסר האונים שלו בשל אי יכולתו "להקיף אישה 365 מעלות" (משחק מילים המקשר בין מספר היממות בשנה לבין סך הזוויות במעגל), ובכך למנוע ממנה את החופש לפתח קשר עם הצעיר הערבי.

בבית השלישי מתאר הדובר את אופיו של הצעיר הערבי - משכיל "עד קצות הציפורניים", עז מצח, מורה במקצועו וחובב תיאטרון. בבית הרביעי מתוארת דמותה של האישה - תמימה, חובבת תיאטרון אך לא יתר על המידה.

בבתים החמישי והשישי מתאר הדובר כיצד התחיל הרומן. האישה הלכה לחוג תיאטרון שעורר אותה, רמיזה להתאהבותה בצעיר הערבי. בתרגיל אימפרוביזציה התבהר לדובר טיב הקשר בין השניים.

בבתים השביעי, השמיני והתשיעי מתואר המפגש בין השלושה במרפסת ביתו של הצעיר הערבי. לאחר שתיית קפה וקוניאק, הצעיר הערבי מדבר על גישור באמצעות תיאטרון, מה שמקרב את האישה אליו. הגבר היהודי נבוך מדברי הצעיר הערבי ומנסה להימנע מעימות. בשלב מסוים הוא מבקש לשוב לביתו, אולם הצעיר הערבי מצהיר כי הוא שתוי מכדי לנהוג, ושואל אותו לאן ילך. כאשר היהודי משיב "ירושלים", מגיב הצעיר הערבי ברצינות, ואומר כי . היהודי עונה לו ביידיש, וטוען כי האישה שופטת בין השניים, וההתנצחות ביניהם ממשיכה בדממה.

תוכנו של הפזמון חוזר הוא ארס פואטי, ומתאר כיצד הדובר שר על מנת להפיג את הכאב.

 תגובות לשיר 
השיר נחשב לאחד משיריו הטובים של מאיר אריאל, והוא בין השירים המזוהים איתו. הזמר יזהר אשדות, שבזמן יציאתו של השיר היה עורך צעיר בגלי צה"ל ולימים ביצע את שירו האחרון של אריאל, "למה לא", ציין כי השורה "בסוף כל משפט שאתם אומרים בעברית יושב ערבי עם נרגילה, אפילו אם זה מתחיל בסיביר או בהוליווד עם הבה נגילה" מלווה אותו מאז היום בו שמע אותה לראשונה. 

היו שטענו כי אריאל ביקש לומר שהתרחקות הציונות ממקורותיה התנכיים והתבססותה על אתוסים מודרניים בלבד, כגון אסירי ציון בברית המועצות (שרבים מהם נכלאו במחנות בסיביר), או סרטים הוליוודיים פרו ציוניים (כגון אקסודוס, יהודית והטל צל ענק), לא נותנת מענה לטענה הערבית על ארץ ישראל, שהיא טענה דתית במהותה. בהתעלמותו משורש הסכסוך, הגבר  היהודי בשיר נדחק בחזרה אל היידיש, שהיא סמל הגלות ("אמרתי לו ביידיש, היא שופטת בינינו"). 
מסר זה בא לידי ביטוי ברור גם בדיאלוג הישיר בין היהודי לערבי, בו שואל הערבי "לאן תגיעו אמר, מביט בי בעיניים", והיהודי, בפעם היחידה בשיר, עומד על שלו ומשיב: "החזרתי לו מבט, אמרתי - 'ירושלים!' ". כלומר, היסוד הדתי של הציונות, אותו מסמלת ירושלים, הוא שנותן לגבר היהודי את הביטחון להישיר מבט אל הגבר הערבי ולהשיב לו בשפתו. עקב כך, נוצר שיח: "זה לקח לו קצת זמן להביא חיוך, הוא לא הזיז עין, אחר כך הוא דיבר אלי ישר אל תוך היין".

במילות השיר נעשה שימוש כדי לתאר את המורכבות של הסכסוך על ידי העיתונות, לדוגמה בהקשר של כדורגלנים ממוצא ערבי. השיר מוזכר בשירו של אהוד בנאי, "בלוז כנעני", כאחד מסמליו של אריאל.

 השיר בספרי תווים 
 מאיר אריאל, שירים, עמ' 10, הוצאת ענבל, 1987. 

 קישורים חיצוניים 

 לדף השיר, באתר הספרייה הלאומית

 הערות שוליים 

קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי מאיר אריאל
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי מאיר אריאל
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי מאיר אריאל
קטגוריה:שירים על כאב לב
קטגוריה:שירי פולק רוק