חופמי חוף

חופמי חוף (שם מדעי: Anarhynchus leschenaultii) הוא מין עוף מים ממשפחת החופמיים והוא אחד המינים הגדולים ביותר במשפחתו. בישראל חולף שכיח, בעיקר בחוף הכרמל ובאילת.

 טקסונומיה ואטימולוגיה 
בעבר הוצב המין בסוג Charadrius, אך מחקר פילוגנטי מולקולרי שפורסם בשנת 2022 מצא כי הסוג היה פאראפילטי (מינים מסוימים היו קרובים יותר למינים מחוץ לסוג מאשר למינים אחרים מתוכו); לכן הסוג פוצל, וקבוצה שכללה את חופמי החוף הועברה לסוג Anarhynchus שבעבר הכיל רק את המין החופמי עקום-מקור, ולכן גם שם הסוג משקף מין זה - הוא מגיע מיוונית עתיקה מהמילים ana- (, שפירושו "לאחור" או "הפוך") ו-rhunkhos (), שפירושו "מקור").  שם המין הספציפי - leschenaultii מנציח את ז'אן-בפטיס לשנאולטי דה לה טור , בוטנאי, אורניתולוג ואספן צרפתי (1773–1826).

שמו בערבית הוא קטקאט ר'מל כביר, שפירושו "חופמי חולות גדול".

 תת-מינים 
ישנם שלושה תת-מינים מוכרים:

 A. l. columbinus (דמוי יונה) - מקננים בטורקיה ובמערב המזרח התיכון; הם בעלי מקור עדין יותר. לזכרים בלבוש קיץ האזורים החלודיים בחזה ובצידי הבטן נרחבים יותר. הצבע החלודי מצוי גם בגב. תת-מין זה הוא המצוי באזורינו והוא דומה מאוד לחופמי מונגולי.
 A. l. crassirostis (עב-מקור) - מקננים ממזרח לים הכספי; תת-המין הגדול ביותר ובעל מקור גדול ומגושם.
 A. l. leschenaultii - האוכלוסייה ממזרח אסיה; ניכרים בפס חזה צר, יחסית.

 תיאור 
חופמי חוף הוא אחד החופמיים הגדולים. הוא בעל גזרה דקה ורגליים ארוכות ירקרקות. מקורו שחור, גדול, מגושם וארוך. מידותיו: אורכו 19 - 22 ס"מ, מוטת כנפיים 57 ס"מ ומשקלו 70 - 84 גרם.

לבוגר בלבוש קיץ בעל כיפה חומה בהירה, פס גבה שאינו מודגש וצבע חום אפרפר בהיר. פס העין שחור כמעין מסכה וקדמת העין לבנה. הגרון לבן ועל החזה סינור חלוד. הבטן לבנה. במעוף מראה כנף כהה ברובה עם פס לבן במרכז הצבע הכהה.

בלבוש החורף שלו, המראה שלו בולט פחות ורק הגבה והעורף בעלי גוון בז'. צבע החלקים העליונים אפרפר בהיר, ואילו צבע החלקים התחתונים לבן. הוא מחליף את נוצותיו ל"לבוש דגירה" לפני סוף הקיץ.

הצעיר דומה לבוגר בלבוש חורף, אך על החלקים העליונים מופיע דגם נימור קל דמוי "קשקשים" בזכות שולי הנוצות הבהירים-ג'ינג'ים. כשהם מגיעים לישראל הצעירים כבר דומים יותר לבוגרים ודגם הקשקשים בולט בעיקר על סוככות הכנף. גם הראש אחיד פחות עם כיפה מפוספסת בעדינות. הנקבות דהויות יותר.

מעופו חזק וישר, עם רגליים בולטות מעבר לזנב.

 אקולוגיה 

 תפוצה 
חופמי החוף דוגר באזורים פתוחים שאינם מעובדים, אזורים מדבריים או חצי מדבריים, מישורי בוץ יבשים, טין וחרסית. תת-המין שמקנן בטורקיה, למשל, מחבב מאוד את "ערבות המלח" המצויות ברמה האנטולית. לעומת זאת, בחורף חופמי חוף מגלה העדפה ברורה לאזורי החוף או שפכי נהרות. לאחר תום עונת הקינון חופמי החוף מתקבץ ללהקות קטנות ויוצא בחזית רחבה לנדידה דרומה. הם יוצאים לדרך בין יוני לאוגוסט, ומגיעים לאתרי החריפה בסוף יולי ועד נובמבר. הפרטים הבוגרים והמתבגרים יוצאים לדרכם לפני צאת הדור הצעיר.

אתרי החריפה מתפרשים על פני שטח עצום: מצפון אפריקה מזרחה, דרך חצי האי ערב, חופי הודו, בורמה, תאילנד, קמבודיה, וייטנאם, כל הארכיפלג האינדונזי ועד אוסטרליה. באפריקה: מחופי מזרח אפריקה ועד דרום אפריקה.

חופמי החוף הוא מזדמן נדיר מאוד במערב אירופה (בריטניה, צרפת ואיסלנד) ובחצי הכדור המערבי, דהיינו אמריקה - הצפונית והדרומית, הוא נצפה פעמיים בלבד.

 תפוצה בישראל 
בארץ חולף מצוי למדי, בעיקר בחוף הכרמל ובאילת. בחורף שכיח פחות אך מצוי כמעט תמיד, במספרים קטנים, לאורך חופי הים התיכון, בלהקות מעורבות של חופמיים מסוגים שונים.

 תזונה 
תפריטו של חופמי החוף משתנה בהתאם לעונה. בתקופת הקינון, שבה חופמי החוף מבלה יותר בנופים ערבתיים, לעיתים לא בקרבת מים, התפריט שלו מורכב בעיקר מחרקים על דרגותיהם השונות: חיפושיות, טרמיטים ויבחושים. באזורי החריפה התפריט מורכב בעיקר מחרקי מים, רכיכות, תולעים וסרטנים.

 סטטוס 
על פי Wetland International 2006, גודל האוכלוסייה העולמית מוערך בין 180 ל-360 אלף פרטים.

אובדן בתי גידול מתאימים, ייבוש מקווי מים, ניקוז או הפניית מים לצורך השקיה ופיתוח חקלאות - כל אלה עלולים לאיים על התרבותו של חופמי החוף. אך בינתיים מצב השימור שלו מוגדר ברמת "ללא חשש" ברשימה האדומה של IUCN.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1826
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי רנה לסון
קטגוריה:חופמיים
קטגוריה:ארץ ישראל: חופמיים