לתה

נהר לתה 
ביוונית קלאסית, פירושה של המילה "לתה" ("λήθ") הוא "שכחה".

הנהר הוא אחד מחמשת נהרות השאול; ארבעת האחרים הם אכרון (נהר הכאב), קוקיטוס (נהר הקינה), פלגתון (נהר האש), וסטיקס (נהר השנאה, המפריד בין הארץ לעולם התחתון). באיניאיס, רוחות המתים שנועדו לגלגול נשמות, היו שותות מהמים של נהר לתה כדי לשטוף את זכרונותיהן ולשוב לארץ למעלה.

במטמורפוזות, אובידיוס אומר שהנהר לתה זורם דרך מערתו היפנוס, אל השינה. מתואר שלפני פתח המערה צומחים פרגים ועשבים, שתמציותיהם גורמות לעייפות. על פי המשורר הרומי סטאטיוס, לתה זורם ליד מישורי שדות אליסיום, אי המבורכים, אליו הולכים הצדיקים לאחר מותם.

בארגונאוטיקה, אתילדס, כרוז הארגונאוטים לא הושפע על ידי מימי הלתה ושמר על זכרונותיו בשאול בניגוד למתים אחרים.

התגלמות השכחה
מרכז|ממוזער|פסל של לתה
לתה היא התגלמות השכחה במיתולוגיה היוונית. בתאוגוניה, היא מוזכרת כבתה של אריס, ללא אזכור של אביה. במיתולוגיה הרומית, לפי היגינוס, השכחה היא הבת של אתר וטרה (האדמה).

בהמנון האורפי למנמוסינה, לתה (השכחה) מוצגת בתור מקבילתה השלילית של הזיכרון. בהמנון, האלה מנמוסינה נקראת להאבק "בשכחה הרעה הפוגעת בתודעה" ולהדוף את השכחה מזיכרונם של אלו המתפללים לה.

לתה גם הייתה מקושרת עם השינה, היפנוס, ועם המוות, תנטוס. בהמנון האורפי להיפנוס, השינה מכונה "אח אמיתי למוות ולשכחה" מכיוון שהוא עוזר להרגיע נשמות למחשבה על המוות. לשכחה ולשינה יש קשר הדוק עם המוות במיתולוגיה היוונית, וגם נהר לתה וגם מערתו של היפנוס ממוקמים בעולם המתים.

בתרבות המודרנית 
 בסדרת הספרים גיבורי האולימפוס מוזכר נהר לתה, הוא הנהר שהביא לכך שיפטוס הטיטאן יאבד את זכרנו ויהפוך לבוב, שעובד בתור מנקה בארמון האדס.
 בספר "החולם" של לייני טיילור, לתה הוא שמה של אלת הנשייה המסוגלת למחוק זכרונות .
 וויליאם שייקספיר התייחס ללתה בתור נהר השכחה במחזה "המלט".
 נהר לתה מוזכר בספר "גן העדן האבוד" של ג'ון מילטון.
 במחזמר האדסטאון, אורידקה שוכחת מחייה הקודמים כשהיא בשאול והגורלות מתארות שזכרונותיה "טבעו בנהר השכחה".
 במנגה של סיילור מון מופיעות האחיות התאומות: סיילור לתה וסיילור מנמוסינה.

קישורים חיצוניים


הערות שוליים

קטגוריה:מיתולוגיה יוונית
קטגוריה:נהרות אגדיים
קטגוריה:מקומות במיתולוגיה היוונית
קטגוריה:חיים לאחר המוות
קטגוריה:אלי ים ונהר