תוכנית הגרעין של מצרים

תוכנית הגרעין של מצרים היא תוכנית צבאית של מצרים לייצור נשק גרעיני.

תוכנית הגרעין של מצרים
היסטוריה
שאיפותיה של מצרים להקים כור גרעיני נולדו כבר בשנות החמישים של המאה הקודמת אך התחילו לעבוד עליו בראשית שנות השישים לאחר שישראל הקימה ב-1958, בעזרת ארצות הברית, את המרכז למחקר גרעיני שורק בהספק של 5 מגה-וואט. הטכנולוגיה סופקה לישראל על ידי ארצות הברית במסגרת "אטום למען השלום" והמרכז הופעל לראשונה ב-1960.
לאחר תקופה נחשף הכור בדימונה שישראל בנתה בעזרת צרפת כשהערכות אז על ידי מומחים בעולם היו שמטרתו לייצר פלוטוניום. המצרים לא ראו בעין יפה פרויקט זה ואף שאפו להשמיד אותו.

המדענים הגרמנים

במרוץ נגד הזמן החלה מצרים לשלוח מדענים לארצות הברית ללימודי מחקר בתחום ההנדסה הגרעינית, ראשיתה של הפעילות הגרעינית החלה במרכז למחקר גרעיני "אינשאץ" שהוקם כ־40 ק"מ צפונית - מערבית לקהיר. הכור סופק על ידי ברית המועצות וסיפק 2 מגה- וואט בנייתו החלה ב-1958 והוכנס לפעולה בשנת 1961.
ביולי 1962 התפרסמה ידיעה על כך שמצרים עורכת ניסויים בטילים בליסטיים ואף הוצגו במצעד יום המהפכה באותו חודש.
הטילים, ששמותיהם היו זאפיר (Zafir), אל-קאהר (Al-Kaher) וראיד (Ra'id), נועדו לטענת המומחים להגיע לטווחים של 370 ק"מ, 600 ק"מ, ו-1,500 ק"מ בהתאמה – עד "דרומית לביירות".

זמן קצר לאחר מכן פורסם שהטילים פותחו בעזרת מדענים גרמנים. בישראל חששו מפיתוחם של טילים אלו, ובמהלך מבצע חשאי של המוסד (שכונה "דמקולס") החלה פגיעה באותם מדענים גרמניים ברחבי העולם, ד"ר הנס קרוג מנכ"ל חברת "אינטרא" במינכן, שמילאה תפקיד מרכזי בתוכנית הטילים נעלם ממשרדו, במעבדה שבלוראך בדרום גרמניה עסק מדען בשם ד"ר קליינוואכטר בבניית מכשירי ניווט עבור הטילים המצריים, הוא נורה ממעבדתו אך ניצל.

לאחר מעצר של שני סוכני מוסד בשווייץ ולאחר פרסום הפרשה התערבה ממשלת מערב גרמניה והביאה את התוכנית המצרית לסיומה. בנאום שנשא הנשיא, גמאל עבד אל נאצר, בשנת 1961 במצעד יום המהפכה, קרא . בשנת 1967 לאחר שפרצה מלחמת ששת הימים ומצרים הפסידה במלחמה והובסה ולאחר הנזקים הכלכליים בעקבות המלחמה נאלצה מצרים לשים בצד את רעיון התוכנית לפיתוח נשק גרעיני והתמקדה במישור המדיני. אחד מצעדיה היה להצטרף בשנת 1968 לאמנה למניעת הפצת נשק גרעיני (NPT).

בראשית אוקטובר 1998 התבטא הנשיא חוסני מובארכ, בריאיון ליומון הלונדוני בשפה הערבית, "אל-חייאת": .

בנוסף, הכריז יועצו המדיני של הנשיא מבארכ, אסאמה אל-באז: . ואילו עמרו מוסא, אמר בעת ששימש כשר החוץ המצרי והוביל את המאבק המצרי בעולם לפירוז המזרח התיכון מנשק גרעיני, כי .

יכולתה של מצרים מול ההתחייבות הבינלאומית
פיתוחה של תוכנית אסטרטגית של הקמת כור גרעיני מצריך כוח עצום המורכב מכוח מדעי, פוליטי, וכלכלי. במצרים, כאמור, סבורים מומחים שיש בידם את היכולת לפתח תוכנית גרעין מבחינה כלכלית ומדעית, ומה שמוטל בספק הוא הרצון הפוליטי. הרוב הגדול של אנשי המקצוע המצריים שהתבטאו בנושא, קבעו כי למצרים ולערבים יש יכולת אופציונלית לפתח תוכנית גרעין אסטרטגית ואף נשק גרעיני, אם יתקיים התנאי של רצון פוליטי.

ד"ר פוזי חוסיין חמאד שהיה ראש הרשות המצרית לאנרגיה אטומית (1994-1990), אמר: .

בשנת 2006 הודיע הנשיא מובארכ על כוונתה של מצרים לפתח טכנולוגיה גרעינית למטרות של שלום וכמקור לאנרגיה זולה ונקייה.

בשנת 2017 הודיעה רוסיה כי תבנה במצרים כור גרעיני בעלות של 30 מיליארד דולר כאשר 25 מהם בהלוואה למצרים והסכם אספקה ל־60 שנה לדלק גרעיני כאשר הכור ימוקם כ-130 ק"מ צפונית מערבית לקהיר.

קישורים חיצוניים






הערות שוליים

*
קטגוריה:מצרים: צבא וביטחון
קטגוריה:מצרים: מדע וטכנולוגיה